Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
testerats, till nämnda bank utgifva vexelns belopp sjuttontusen mark med sex procents årlig ränta derå från den 11. November 1902. tills full betalning följde, en tredjedels procent af vexelbeloppet i provision och sex mark i ersättning för protestkostnaden samt att derjemte godtgöra banken rättegångsumgälderna i målet. I saken hörd, har Glasmästaren Forsberg väl erkänt riktigheten af ifrågavarande vexel, men påstått, att densamma af de å väeln förekommande öfrige vexetintressenterne blifvit gulden till bankens ofvannämnda kontor genom att kontoret i betalning emottagit andra vexlar, på hvilka Forsbergs namn ej förekomme, hvarför Glasmästaren Daniberg emotsett käromålets förkastande. Efter det bankkontoret i anledning häraf medgifvit, att detsamma å de öfrige vexelintressenternes ansvarighet emottagit en ny vexel, men att dermed nu ifrågavarande vexel icke blifvit i sin holhet omsatt och Glasmästaren Forsberg ingalunda frikallad från arsvarigheten för vordn, isynnerhet som Forsbergs namn ej ens förekommit å den nya veden, har Rådstufvurätten, hvarest vittnesförhör i saken jemväl egt rum, medelst den 1. December 1902. afkunnadt utslag i målet yttrat sig, att alldenstund Nordiska Aktiebankens förevarande kraf grundade sig å en af Glasmästaren Forsberg endosserad, till banken öfverlåten, till betalning förfallen och behörigen protesterad vexel, fördenskull och lä Glasmästaren Forsberg ej styrkt, att han blifvit från ansvarighet för veren bikallad, har Rädstufvurätten, med stöd af verolstadgan den 29. Mars 1858. ch 8. SS: i förordningen den 3. December 1895. om införande af ny utsökningslag och hvad i afseende derå skall iakttagas, ålagt Glasmästaren Forsberg att vid utmätningsäfventyr, mot återbekommande af originala vexeln qvitterad, genast till Nordiska Aktiebanken utbetala vextus innehåll sjuttentusen mark med sex procents årlig ränta derå från den 11. November 1912, en tredjedels procent af verolbeloppet i provision och 240
ser mark i protestkostnadsersättning samt att med åttatiofem mark godtgöra banken för umgälderna i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Glasmästaren Forsberg i vadeväg dragit saken, har genom dom den 23. Maj 1913. faststält Rådstufvurättens utslag samt ålagt Glasmästaren Forsberg att i ersättning för Nordiska Aktiebankens kostnader i målet uti Hofrätten till banken utgifva fyratiofem mark. Uti Hofrättens dom har Glasmastaren Forsberg anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, den Nordiska Aktiebanken i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och emedan utredt är att, sedan ofvannämnda, af Johan Karlström den 24. Februari 1902. utstäkda, med accord af Aksel Lindfors försedda sex månaders vexel å sjuttontusen mark genom indossamont af Rahström, Hemmansegarene Johan Wilhelm Kahiluoto och Johan Erenius samt till sist af Glasmästaren Forsberg öfverlåtas i Nordiska Aktiebanken för Handel och Industri uti bankens kontor i Åbo, brukkontoret den 26. derpåföljande Augusti mottagit en annan, likaledes å sjuttontusen mark lydande vexel, hvarigenom Aksel Lindfors, Johan Karlströms, Johan Wilhelm Rahiluotos och Johan Erenius ansvarighet för förstberörda vexel blifvit omsatt, samt den fullgörelse af vedförpligtelserna, som sålunda egt rum för Aksel Lindfors såsom conceptant af ifrågavarande vexel och hvilken för benom gäller såsom betalning af samma vexel, måste anses äfven hafva kommit Glasmästaren Forsberg, i hans egenskap af indossent af vexeln, till gede, ty och då den omständigheten, att Bördiska Aktiebanken fortfarande år innehafvare af vereln ifråga, icke är egnad att utöfva inflytande härut innan banken till förmån, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom och Rådstufvurättens utslag, förkasta barkkontorets i målet utförda talan såsom obefegad. Det alle, som vederbör, till
efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: J. G. Kuman Andersin. Valentin Gummerus Johannes Littnig A; Kumlin. V Em Lupving Ei Forssell. J Nämlund C. J. Tingren Den 28. Mars 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Wiborgs Hofrätt inkommet ersättningsmål emellan Grossa handlaren Johan August Collin, från staden Harmånger i Konungariket Sverige, sökande, samt Konsula Olof Riilon och Ingeniören de Nordrum, från Kotka stad, uteblifne svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 28. Mars 1904. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: På stämning till Kondula Riilon och Ingeniören Nordrum har Grosshandlaren Collin vid Häradsrätten i Kymmene och Pyttis socknars tingslag anfört, att sedan Handelsförman J. P. Jalkanen, från Anttola socken, medelst skriftligt kontrakt af den 10. Februari 1899. åtagit sig att om ommaren sagda är i Kotka stads namn fritt ombörd å seqel - eller ängfde: J. G. S. E. A. W.G. J. B. (5. Pros No 367. Pag. 175. R. D. 1903.
fartyg till Collin för ett öfverenskommet pris leverera tretusen åttatiofem stycken telegrafstolpar af i kontraktet närmare angifna gemensioner samt, emedan Handelsferman J. P. Jalkanen emellertid icke mäktat fullgöra detta sitt åtagande, Slagtaren Johan Aret Pastinen, från Willmanstrands stad, som jemte sin hustru Suleima Pastinen den 18. i berörde månad iklädt sig solidarisk profvinborgen för uppfyllandet af sagda kontrakt, för Collins räkning upplagt å plats, som af Collin arrenderats i Tervaniemi by af Wiborge socken, ej mindre tretusen trehundra telegrafstolpar af öfverenskomnen beskaffenhet än äfven trettionio kubikmeter props, som Pastinen derjemte åtagit sig att till Collin leverera, så hade Guvernören i Kiborgs län, på ansökan af Konsulen Riiloin och Ingeniören Nordrum medelst den 18. Oktober 1899. meddelad resolution, till säkerhet för en Konsula Niiloios och Ingeniören Nordrum hos Handelsferman J. P. Jalkanen egande fordran å sextusen sexhundra femton mark, beviljat qvarstad å ett enligt Konsuln Niiloin och Ingeniören Nordrums uppgift bemälda firma tillhörigt, i sagda Tervaniemi by upplagdt parti props och telegrafstolpar, äfvensom Kronolänsmannen Johan Anders Calonius den 26. i samma månad, i stöd af nämnde resolution, med qvarstad mot förskingring belagt omförmälda, af Grösshandlaren Collin mottagna och således honom tillhöriga tretusen trehundra telegrafstolpar och trettionio kubikmeter props; och emedan qvarstadsätgården haft till påföljd att Collin, efter det qvarstaden mellertid blifvit af Guvernören medelst utslag den 4. November 1899. upphäfven, icke mera kunnat i följd af den sena årstiden under nästsagla är från upplagsplatsen utskoppa virket, hvarigenom Collin, som medelst skriftligt kontrakt af den 10. Mars 1899. åtagit sig att till Handelshuset Armströng, Ädeldison & Co i
Sunderland i Konungariket Stor Britannien leverera tretusen tilegrafstolpar, hvilka skulle utskoppas från Kotka hann under seglations året 1899. tillskyndats en förlust, uppgående till fyratiotvåtusen sjuhundra åtta mark nittio penni, har Grorshandlaren Eellin yrkat att Konsuln Riilon och Ingeniören Ferdinand blefve ålagdt att gemensamt eller den af dem, som tillgång dertill egde, ersätta Collindenna förlust och i sådant afseende till Collin utgifva sagda penningeklopp, med afdrag likväl af de åttatioen tvåhundra femtioen mark femtia penni, hvilka vid den 16. Mars 1900. af lollin föranstaltad offentlig auktion influtit för ifrågakomna virkesparti, eller således trettiofyratusen fyrahundra femtiosju mark fyratio penni jemte fem procents årlig ränta, räknad från den 26. Oktober 1899, då qvar staden verkstälts. I anledning af käromålet hörde haf va Konsuln Rielow och Ingeniären Fordrum motsagt detsamma; derå och sedan Kronolänsmannen Calonius blifvit i saken hörd samt målet i öfrigt haft den omgång handlingarna deri närmare utvisa, Häradsrätten, hvarst parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, medelst den 16. December 1901. afkunnadt utslag utlåtit sig och funnit Konsuln Bielon och Ingeniören Nordrum genom omförmälda, hos Guvernören i Wiborgs lån gjorda ansökning icke hafva gjort sig skyldige till ett förfarande, som för Grosshandlaren Collin skulle grund lägga rätt att af Konsula Riston och Ingeniören Ferdinand företra ersättning för den skada, Collin, såsom förment egare Ett hela nämnda virkesparti, genom berörda, af Kronolänsmannen Calonius den 26. Oktober 1899. verkstälda qvartad möjligen tidit, synnerligast som ej lagligen styrkt blifvit, att hela ifrågakomna virkesparti skulle vid tiden för qvarstaden med full eganderätt till bört Grorshandlaren Collin, utan fastner utredt vore att en del af trävaror ra då ännu varit Handelsförman J. P. 211
Jalkanen tillhörig; i anseende hvartill och då icke heller ådagalagett blifvit, att sagda qvarstad skulle hafva omöjliggjort den af Collin till Handahl huset Armströng, Ädelisen & C: åtag na leveransen samt storleken af den förlust, Collin i följd af qvarstoden bedit, i hvarje händelse icke vore utredd, Häradsrätten förkastat Greet handlaren Collins i saken utförda talån, men i anseende till sakens beskaff fenhet blefvo rättegångskostnaderna parterne emellan qvittade. Hofrätten, under hvars pröfning Grosshandlaren Collin i vädeväg den git saken, har medelst den 11. Juli 1903 gifven dom utlåtit sig och funnit väl utredt vara att ifrågakomna virkesparti, i anledning af Konsuln Kulavi och Ingeniören Ferdinand derom gjor da ansökning, varit med qvarstad belagdt under tiden från den 26. Oktober 1899. till den 4. påföljande Abram ber, men emedan Collin icke gillat styrka att honom genom berörda åtgärd tillskyndats någon skada, har Hofrätten ansett Collin icke hafva anfört skäl till ändring i det slut, hvari Härads rätten i saken stannat och vid hvilket förty fått bero Uti Hofrättens dom har Gross handlaren Collin anhållit om ändreng. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande och finner rosshandlaren Collin icke hafva ankort skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken förlenskull kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse lånder. Kejserliga Senaten för Finland: J. Tohman. Valentin Gummerus. Andersin. J N Bömetning 219
Maaliskuun 29. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, määrälstan erottamista koskevassa jutussa, jossa Petäjävelen kuuta on hakijana ja Talolliren Kaarle Hermaninpoika Lemet tilä, Petäjäveden pitäjån Petajaveden kylästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, Maaliskuun 22. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Petäjäveden seurakunnan yleisessä pitäjänkokouksessa Helmikuun 27. päiänä 1859. päätettiin että perustettavakji käsketty pitäjänmakasiini oli sijoi ettava sanotussa kokouksessa määrättyyn paikkaan Talollisen Herman Sutte lan eli Lemettilän talon maalle Petäjäveden kylässä ja että Herman Sutte la tästä paikasta oli saapa seurakunjalta viisitoista hopearuplaa ehdoilla, tä makasiini samasta maksusta laksaamatta saisi olla samalla paikalla sämä: A. K. W. H. B. 7. A. 6. 235a No 370. Pag: 140. R. B. 1903
ja että Puttola omalla kustannuksellaan muuttaisi pois siinä olevan pajanTämän jälkeen oli Herman Piettola, joka seuraavan Maaliskuun 6. päivänä useiden seurakunnan tilallisten kanssa oli tarkistanut ja allekirjoittanut samtussa kokouksessa tehdyn pöytäkirjan, Helmikuun 23. päivänä 1860. antumansa kuitin mukaan Lukkari Kaarle Otti Holmittu kantanut mainitusta pitäjän makasiinia varten luovutetusta päikasta hänelle tulevat viisitoista hopin ruplaa ittemmin on Petäjäveden kunta Wansan läänin Kuuvernöörille jättämässään hakemuskirjassa, viitaten edellä mainittuun pöytäkirjaan ja kuittiin, anonut, että yllämainittua makasiinia vaten tarvittava maaalue Kesäkuun 12 päivänä 1895 maatilojen osittamisesta annetun asetuksen 41. SS: nojalla erotettaisiin Simettilä nimisestä, Kaarle Lemettiin nykyään omistamasta kahdeksanneksen manttaalin suuruisesta osuudesta sano tusta Puttolan perintötalosta; jonka julkeen Kuvernööri, kuultuaan Kaarle Lemettilää asiasta, päätöksessä Kesäkuun 3. päivältä 1899. on anomukseen suostunut, mutta Keisarillinen Senaatti, min ne Kaarle Limettiliä oli päätöksestä valittanut, päätöksessään Marraskuun 23. päivänä 1900. katsonut sen oikeuden puheenalaiseen maa-alueisen, minkä Petäjäveden kunta oli hakemuksensa perusteeksi esiintuonut, riitaiseksi sekä sentähden, kumoten Kuvernöörin päätöksen, osottanut Petäjäveden kunnan asianomaisessa Oikeudessa, johon kunnan tuli määrääjässä haastattaa Kaarle Lemettilä, riitelemään Lemettiliin kansja oikeudesta saada useinsanottu maaalue palstatilaksi erotetuksi yllämaivitusta tilasta sekä sitten, jos kunta voittaisi asian, Kuvernöörin luona jatkamaan yllämainittua hakemustansa Kaastatettuansa Kaarle Lemettilän Jyväskylän ja Pitäjäveden pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Petäjäveden kuuta edellä erittämilään perusteilla vaatinut, että kunnalle luomittaisiin oikeus saada lainamaka iiniansa varten puheenaoleva maa-ala 2362
erotetuksi Kaarle Lemettiliin omistaman ta ylläsanotusta talonosuudesta. Kanteesta kuulustettuna on Kaarle Lemettilä vastustanut sitä; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 14. päivänä 1902. on julistanut päätöksen jutussa ja mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Petäjäveden kunnan asiassa ajaman kanteen. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Petäjäveden kunta vetoamalla oli saattanut jutun, on Toukokuun 2. päivänä 1903. antamallaan tuomiolla, koskei kysymykseen tulleen pitäjänkokouksen pöytäkirjan kautta 27. päivältä Helmikuuta 1857. Petäjäveden kunnalle oltu luovutettu omistusoikeutta riidanalaiseen maaataan eikä tätä oltu rajojensa puolesta lähemmin määritetty kään, vahvistanut Kihlakunnanoikeus den päätöksen, minkä ohessa Petäjäveden kunta velvoitettiin neljälläkymmenelläviidellä markalla korvaamme Kaarle Lemettilälle hänen kulunsa Hovi oikeudessa. Hovioikeuden tuomioen on Petäjäviden kunta anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo tosin selville käyneen, että Lemettilän tilan entinen omis taja Herman Peltola allekirjoittamalla delläkerrotun 27. päivänä Helmikuuta 1859. pidetyssä pitäjän kokouksessa tehdyn pöytäkirjan on puheena olevaa makasimia varten luovuttanut sanottuun tilaan kuuluvata maata, mutta koska sovutettu maa-ala ei ole rajojensa ruosesta tarpeellisesti määritetty, katsoo Keisarillinen Senaatti ettei ole esiintuo tu syytä muuttaa sitä lopputulasta, johon Hovioikeus on päätöksessään johtunut ja joka siis jää voimaansa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Annatti. A. Kumlin varen Ojelama Herr Lapeblag Johannes Zitting Axel Charpentin 237a
Maaliskuun 30. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa nostajutussa, josja Wiipurin pitäjän Kolikkoinmäen kylässä asuva Työmies Titus Pulkkinen, vaimonsa Tekla Maria Ijäksen edusmiehenä, on hakijana ja Työmies Kalle Sirkka, Wiipurin kaupungista, tulematta jääneenä vastaajana ja joka juttu koskee velkomustä: Annettu Oikeusorastossa Maaliskuun 30. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellun vittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastateltuaan Tekla Maria Isakven Wiipurin pitäjän käräjakunjan 1899. vuoden talvikäräjiin, on Kalle Sirkka Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että Tekla Maria Ijös, itse kohdastaan ja alaikäisen tyttärenja Hilma Tjäksen lakimääräisenä holhoojana, velvoitettaisiin Kalle Sirkalle suorittamaan kuolleen ensimlämä: A. K. - 1.S. - E. A. F. - W. H. - J. I. 238 No 376. Pag. 103. R. D. 1903.
mäisen miehensä, Talollisen Elias Ijäksen 4. päivänä Maaliskuuta 1872. Talolliselle Lauri Pietari Heiskaselle antaman, Kalle Sirkalle siirretyn velkakirjan sisältö neljäkymmentä markkaa ynnä kuuden prosentin vuotuinen korko velkakirjan antapäivästä. Tekla Maria Tjäksen oltua sanotuista käräjistä poissa, on Kihlakunnanoikeus määrännyt hänen saapumaan seuraaviin käräjiin kahdenkymmenen markan sakon uhalla ja, kun Tekla Maria Ijinsilloinkin estettä ilmoittamatta oli jäänyt tulematta Oikeuteen, valipäätöksessä 24. päivältä Lokakuuta 1899. tuominnut Tekla Maria Ijäksen mainittuun uhkasakkoon tahi maksuvarain puutteessa pidettäväksi neljä päivää vanheudessa. Sittemmin on Tekla Maria Ijus, joka sillä välin oli joutunut naimisiin Iitus Pulkkisen kanssa, viiasta kuulusteltuna, vastustanut hannetta sillä perusteella, ett'ei hän katsonut itseänsä velvolliseksi maksamaan miesvainajansa velkoja, kun tämä ei ollut mitään omaisuutta jälkeensä jättänyt; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, josja Iitus Pulkkistakin oli jutussa kuulustettu ja asianosaiset molemmin puolin olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistansa, on 28. päivänä Lokakuuta 1901. julistamassaan päätöksessä, koska kysymyksenalainen velka kieltämättä oli tehty Tekla Maria Tjäksen ja Elias Ijaksen avioliiton aikana eikä Pekla Maria Tjäs ollut tehnyt perinnönluovutusta Elias Tjaksen jälkeen, velvoittanut Pekla Maria Tjäksen saadessaan alkupejäisen velkakirjan kuitattuna, Hilna Tjäksen holhoojana tämän maisuudella ja itse kohdastaan sitä omaisuudesta, joka hänellä oli ennen avioliittoa Iitus Pulkkisen kanssa, tahi, joll'ei sellaista maisuutta olisi, niistä varoista,
mitkä hän sanotun avioliiton aikana oli perinyt tahi ansainnut tahi, ellei sellaisiakaan varoja oli si, naimaosastaan muussa hänen ja Iitus Pulkkisen yhteisen pesän tavarassa, Kalle Sirkalle suorittamaan vaaditut neljäkymmentä markkaa ynnä kuuden prosentin vuotuisen koron niistä, lukiin 4. päivästä Maaliskuuta 1575. kunnes täysi maksu toimitettiin, sekä viidellä kymmenellä markalla korvaamaan Kalle Sirkan oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tekla Maria Ijäs oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Maaliskuun 14. päivältä 1903. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden välipäätöksen ja lopullisen päätöksen, samalla velvoittaen Tekla Maria Tjäksen suorittamaan Kalle Sirkalle maksut hänen kappalan taan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä puoniä. Hovioikeuden tuomioon on Titus Pullkinen anonut muutosta. C. J. Tingren. Keisarillinen Senaatti on tutkinut täjan jutun ja katsoo, ett'ei Iitus Pulkinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiöta, joka siis jää voimaansa. Tätä paikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. A; Kumlin. Ettorssell. Johannes Zittnig. J; Em. Lydblad SS: venn Hjelmaa 2402
Den 30 Mars 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatta reversionskillingar från Alo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Byggnads Aktiebolaget Arjos i Helsingfors stad och Ingeniören Robert Huber, från sagse stad, såväl för egen del som i egenskap af sysslomän i Byggmästaren Karl Gustaf Sivenius till konkurs upplåtna bo ömsom sökande, samt Ingeniören Huber och Bankdirektören Kaarla Castrén, den sistnämnde icgenskap af sysslomän i Kommer serådet Paul Chmetuoskis konkurs, tillstädeskomne, men bola get Årgas, uteblifven, svarande. Efven uti Justitiederartementet den 30 Mars 1904. Kejserliga Senaten har låtit handgarna i målet sig föredragas och dom, såvidt numera är i fråga, nhemtat följande Sedan Byggmästaren Sivenius gen onden 7 Juli 1896 med bolaget Argos " A K. V. E. A. F. W. H Hal H SS 418 Pag. 38. R. D. 1903
träffadt aftal, för hvars fullgöran de från Sivenius sida Kommerserå det Chmeliuski och Ingeniären Huhus medels förbindelse af den 6 i sagdaninad och år en för begge och begge fören ingått proprie borgen, åtagit sig att mot betingad godtgörelse åt bolaget uppföra en byggnad å tomten No 10 vid Norra Esplänadgalan i qvars teret No 95 Gasellen i Helsingfors samt bolaget Argos, som i Byggmästaren Sivenius emellertid inträffade konkurs bevakat en på nämnda entrekronadaftal grundad fordran till belopp af högst 18,000 mark, genom Rådstufvurättens i Helsingfors den 9 Oktober 1897 i konkursen gifna dom hvilken derefter af Åbo Hofrätt genom den 24 Januari 1898 gifven dom och af Kejserliga Senaten genom dom af den 17 Augusti samma år blifvit  hvarätt konkurs domen derom inne rättegång utföra talan om sagde och Ingeniören tulee på grundat afet Kommersmådet Chömelender ålades att gemensamt eller den af dem och Ingeniören Huber, såväl i egendom tillgång egde, till bolaget eraf sysslomän i Byggmästaren Sivenius konkurs, som för egen del, af bolaget till bemälde Rådstufvurätt instämts, derstädes yrkat ej mindre att bolagets frågavarande fordran hos Byggmätaren Sivenius måtte ur konkursbots tillgångar bolaget tilldömas till let i konkursen bevakade belopp, än äfven att Kommerserådet Chmekoski och Ingeniören Huber blefve på pund af förenämnda borgesförbindel skyldigkände att gemensamt eller den /dem, som tillgång egde, till bolaget Årgas utbetala samma belopp; och år Rådstufvurätten genom uts den 13 Mars 1901 på anförda skälfaststält bolaget Årgas i Byggmästa ren Sivenius konkurs utdömda för dran till 106, 59 mark 16 penni att ur konkursmassans tillgångar utgå med faststäld, anvisats att i särdela böta, hvarhos Kommerserådet Ombud fordran, har bolaget Årgor, eller härad omförmälda borgesförbindelar och Ingeniören Anders, såväl i egander som tillgjono egde, till bolaget deras gePesolan 3/16. m Pesolan 3/16. m 2428
nast utbetala sistsagda belopp, den 6 med Chmelavski och Huhr förbehållen rättighet att, sedan betalningen af dem verkstälts, från konkursmassan lyfta på bolagets fordran utfallande dividender. Hofrätten, under hvars pröfning såväl Byggnads Aktiebolaget Argos som Kommerserådet Chmelemäki och Ingeniören Huber, de sistnämnde ej mindre i deras omförmälda sysslomännäegenskap än ock för egen del, i vadeväg dragit målet, har mådelst dom den 1 December 1902, med andring af Rådstufvurättens utdrag, fart stält bolaget Årgas tillgodohafvande hos Byggmästaren Sivenius till 104, 146 mark 90 penni, hvilket belopp borde ur konkursboets tillgångar uti gå med den rätt Rådstufvurättens utslag innehölle, hvarjemte Kommaserådet Chmelavski och Ingeniören Huber på anförd grund, med uppbud vande af Rådstufvurättens utslagdt denna del, befriades från all dem i det ras ofvanberörda löftesmannegendes åhvälfd betalningskyldighet. Uti Hofrättens dom hafva Byggnads Iktiebolaget Argos och Ingeniören Huber anhållit om ändring medelst ingifna deduktioner, af hvilka bolaget Argos leduktion blifvit af Ingeniören Huber ch sysslomannen i Kommerserådet Chrawerkis emellertid till konkurs upplåtna "Bankdirektören Castrén i föreskrifen ordning bemöttHärefter hafva emellertid bolaget År gos och Ingeniören Huber uti en hit ingifven skrift, jemte återkallande af förenämnda ändrings ansökningar, i det afseende 15 SS: 30 kap. R. B. innehåller, anmält, att dem emellan ingåtts sådan förlikning i målet, som en afskrift bilagd den 28 November 1903 dagtecknad skrift utvisade innehållande sagde förlikningsskrift: att Ingeniören Huber skulle genast till bola det Argas utbetala tjugutusen mark och bolaget Årgas afstå från alla i förevarande rättegång gjorda ersätt rings anspråk såväl emot Ingeniören Enber som emot Kommerserådet Chme243a
levski och Byggmästaren Sivenius by kursmassa äfvensom återkalla den ansökan om inteckning i Ingeniön Hubers egande gård No 29 vid Nikolaig tan i Helsingfors stad, som af bolaget vid Rådstufvurätten i sagde stad arbehandling den 25 Januari 1904; att Sögeniören Huber skulle så begå att Junkandidaten Jonas Castrén nedlades A; J. Svenlinkandidaten Jonas Castrén nedlades A; J. Svenlinaf honom vid sagda Rådstufvurät not bolaget Årgas anhängiggjord ersättningstalan, hvilken vore å satt att den 15 December 1903 till andare handläggning företagas; samt att kostnaderna i samtliga ofvan nämnda rättegångar skulle doch ba kontrahenterne sjelfva; och hujemväl Bankdirektören Castrén en hit inlemnad skrift förklarade afstå från sin svarandetalan i dag serliga Senaten. Kejserliga Senaten har förehaft det ta mål; och jemte det yttrandene ledning af Byggnads Aktiebolaget Årgas och Ingeniären Stubers ärende Häfstellen nsökningar, enär desamma återkallats, örfaller, pröfvar Kejserliga Senaten skäligt stadfästa omförmälda emellan Aktiebolaget Årgas och Ingeniören Huder den 28 November 1903 ingångna förlikning. Det alle, som vederbör till hängiggjorts och som förekomme böterrättelse länder. hängiggjorts och som förekommo till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Et Forssell. Zm Lupellad vena Hjelmme ) 2448