Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Sinervon korvaamaan Eino Eskolle maksut, yksitoista markkaa kolmekymmentä penniä, hänen kappaleestaan Hovi oikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Sinervo anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Sinervo ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Eino Ivankoski Aro Luuksiala. Eino Jaarikoski. Apro Luukrala. A. V. Lill H. W. Wällä  Samuli Koski. Heinäkuun 12 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa velkomisjutussa, jossa Porin kaupungissa asuva Kaupnias Kalle Ritala on hakija na ja Laukaan pitäjän Paadentaipaleen kylästä oleva Sahanomistaja Ali Riihijärvi vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Heinäkuun 12 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli enää on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kalle Ritalalle toimituttaman sa haasteen nojalla on Ali Riihi järvi Porin kaupungin Raastuvan oikeudessa vaatinut Kalle Ritalaa velvoitettavaksi Riihijärvelle maksamaan Elokuun 29 päivälle 1909 päivätyn laskun mukaan palk kioksi siitä, että Ali Riihijärvi oli sanotussa kuussa Keitelien järvellä hinannut Ritalan 1699 tukkipuuta Keihärinkoskelta Aanekos läsnä: F. S. - H. L. - A. R. - s. K. No 1263 Jag. 76. R. D. 1912
prt No 9. Korpekoskelle, 12 1/2 pennin mukaan tukilta, 1462 markkaa 38 penniä, Matilanvirran lauttauskuluista 58 markkaa 45 penniä ja lauttojen korjaukseen katkotusta terväköydestä 175 markkaa sekä laskun mukaan sen jälkeisen Lokakuun 30 päivältä 1865. tukin hinta Keiharinkoskelta Matilanviralle, 8 pennin mukaan kappaleelta 237 markkaa 20 penniä ja 1400tukin kuljettamisesta Kymänkoskelta Matilanvirralle 84. markkaa kaikki edelläluetellut määrät korkoineen, sekä korvaamaan Riihijärven oikeudenkäyntikulut. Kanteesta kuultuna on Kalle Ritala, myöntäen oikeaksi sanotut 58 markan 45 pennin ja 84 markan erät selittänyt asiallisten keskenään sopineen siten, että hinauksesta Keihärinkoskelta Aänekoskelle maklettaisiin mitä muutkin siitä ottai sivat; minkä vuoksi ja kun Kalle Ritala oli hinauksesta samalta matkalta suorittanut Kymin väliaikaiselle lauttausyhdistykselle 7 penniä tukilta ja Aänekoskelle oli saapunut perille ainoastaan 9338 tukkia sekä 5 penniä tukilta oli kohtuullinen palkkio tukkien hinauksesta Keiharinkoskelta Matilanvirralle, Ritala on kieltäytynyt maksamasta korkeammaa palkkiota tukkienuitosta samaten kuin vaadittu ja 175 markkaa, koska Ali Riihijärvi itse oli ollut syypää siihen, että tukkilautat olivat rikkoutu neet ja että niitä oli täytynyt uudelleen sitoa. Raastuvanoikeus on 13 päivänä syyskuuta 1910 julistamallaan päätökseltä antanut asiasta lausuntonsa; ja mitä ensinnäkin tuli Ali Riihijärven Elokuun 29 päivälle 1909 paivätyssä laskussa mainittuun tuhannen neljänsadan kuudenkymmenenkahden markan kolmenkymmenenkahdeksan pennin erään, on Raastuvanoikeus katoonut käyneen selville että Riihi järvi oli hinannut Kalle Ritalan tukkeja Keiharinkoskelta, jonne Kymin väliaikainen lauttausyhdistys 837
oli ne vittanut, Aänekoskelle, luvaten toimittaa hintauksen samalla hinnalla kuin muutkin, ja että Ritala, jo ka lauttausyhdistykselle oli ilmoitta nut puiden lukimäärän olevan 1169. oli Raastuvanoikeudessa ensin suostunut maksamaan uittopalkkion tuosta määrästä, mutta ainoastaan yhdeksän pennin mukaan kappaleelta, vaikka hän sitten oli selittänyt maksa ransa vain perille saapuneesta määrästä eli 9338 tukista; minkä vuoksi, ja koskei Kymin väliaikaisen lauttausyhdistyksen hinaushintoja, siihen nähden että yhdistys toimi ainoastaan osakasten hyödyksi, voitu pitää käypahintaina yksityisten henkilöiden kesken, eikä Kalle Ritala ollut voi nut näyttää että Ali Riihijärven vaatima hintauspalkka olisi liian korkea, vaan Riihijärvi painvastoin oli näyttänyt, ettei se ollut liittinen, Raas tuvanoikeus on katsonut Ali Riihijärven oikeutetuksi laskemaan edellämainittujen tukkien hinauspalkkioksi vaatimansa määrän. Samas sa laskussa olevan sadanseitsemänkymmenenviiden markan erän suhteen Raastuvanoikeus on katsonut Ali Riihijärven näyttäneen lauttojen korjauksen käyttäneensä värppiköyltä sekä emvuoksi, ja kun Kalle Ritala ei ollut kieltänyt Riihijärven siitä vaati maa korvausmäärää, oikeuttanut Ali Riikijärven laskemaan hyväksen sä mainitun summan. Mitä vihdoin tuli Ali Riihijärven Lokakuun 30 päivälle 1909 päivättyyn laskuun merkittyyn kahdensadankolmenkymmenenseitsemän markan kahdenkymmenen pennin erään on Raastuvanoikeus, kun Kalle Rikala ei ollut esittänyt laillista perustettu kieltäytymiselleen suorittamasta Riihijärvelle tämän Keihärinkoskelta Matilanvirralle hintaan 2965 tukista vaatimaa määrää kahdeksaa penniä tukilta, katsonut Kalle Ritalan olevan velvollisen Ali Riihijanvelle suorittamaan tämän siitä vaatiman summan. Niin ollen ja koska Kalle Ritala oli hyväksynyt 838
edellämainituissa laskuissa olevat viidenkymmenenkahdeksan markan neljänkymmenenviiden pennin ja kahdeksankymmenenneljän markan eräton Raastuvanoikeus velvoittanut Kalle Ritalan suorittamaan Ali Riihi järvelle kaksituhatta seitsemäntoista markkaa kolme penniä viiden prosentin korkoineen haastepäivästä, Marraskuun 9 päivästä 1909 sekä sitäpaitsi viidelläsadalla kahdellakymmenellä markalla korvaa maan Riihijärvellä asiasta olleet kulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kalle Ritala oli vetoamalla saat tanut jutun, on 16 päivänä Helmikuuta 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että, koska Kalle Ritala oli näyttä nyt, että Keiharinkoskelta Aäneko kelle lautatuista tukeista oli tuotuperille ainoastaan 9338 tukkipuuta, ja vittopalkka sanotulta matkalta siis oli laskettava ainoastaan vastamainitulle tukkimaarälle kahden toista ja puolen pennin mukaan tukilta eli tuhanneksi sadaksi kuudekikymmeneksisseitsemäksi markaksi kahdeksikymmeneksivideksi penniksi, Kalle Ritalan Ali Riihijärvelle maksettava määrä alennettiin tuhanteen seitsemäänsataan kahteenkymmeseenyhteen markkaan yhdeksäänkymmeneen penniin. Hovioikeuden tuomioon on Kalle Ritala anonut muutosta perustelmalla, johon Ali Riihijärvi on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kalle Ritala ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kalle Ritala suoritta maan Ali Riihijärvelle seitsemänkymmentä markkaa hänen täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti A. J. Olllevaara Alfred Liuksiälä. Samuli Koski. F. C. Lilius. 339
Den 16 Juli 1915 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet konkursmål emel lan Handlanden Gustaf Svanljung, från Nikolaistad, i egenskap af fordringsegare uti Nykarleby Aktilank benämnda bolags till Konkurs upplåtna bo, sökande äfvensom aktiebolaget Föreningsbanken i Finland från Helsingfors stad, jämväl såsom fordringsegare i sagda konkurs tillstädeskommen, men Nykarleby Aktiebank och dess öfri ge fordringsegare, uteblifne, svarande: gifven uti fastitidepartementet den 16 Juli 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem, så vidt nu är i fråga, inhämtat följande skrift anhållit att för upplåta bankens kursen utsatta inställelsedagen den 29 Juni 1914 Handlanden Svanljund berakat sjuttonNärv: W. A. A: L. R. H. K. A 840 No 1292 Sedan Nykarleby Aktiebank i en till Räls stufvurätten i Nykarleby stad ingifven tillgångar till konkurs, har å den i konPag. 50. R. D. Pag. 50. R. D. 1915.
prt No 9. Korpesalmen kylässä tusen mark med sex procents årlig ränta. från den 18 Juli 1913 på grund af NyKarleby Aktiebank sagda dag för Gårdse garen Herman Sand utfärdadt och af Sandtill Herr E. O. Söderström transporteradt samt med dennes blanco endossament försedt depositionsbevis äfvensom sjutusen sjuhundra trettioen mark sjuttio penni jämte rän ta efter fem och en half för hundra om äret, å ettusen femtio mark från den 27 Maj, å sextusen femhundra åttioen mark sjuttio penni från den 17 Juni och å etthundra mark från den 3 November 1913, enligt en af banken för Fru Beatha Löfmän utfärdad och af henne den 6 December nyssnämnda år till innehafvaren trens porterad sparbok; och har Handlanden Simon ljung förklarat sig vilja från dessa fördringar kvittningsvis afräkna de belopp Nykarleby Aktiebank kunde hafva att fordra af honom på grund däraf att han jämte andra personer ingått borgen för ett af banken emot skuldsedel af den 10 April 1906 åt Handlanden Hugo Wigardt gifvet lån samt för ett kassakreditiolän, som banken den 26 Oktober 1913 beviljat Aktubolaget Metrikens Ängsåg. Uti den 2 Oktober 1914 gifven dom har Rådstufvurätten till betalning ur de till konkurs afträdda tillgångarna fastställt de af Handlanden Svanljung bevakade beloppen jämte fordrad ränta, hvilken dock cke finge beräknas längre än till dagen för den offentliga stämningens utfärdan de eller den 29 December 1913, såvida icke hvet försloge till gäldande af ränta å al la de godkända fordringarna, men har Rådstufvurätten, med fästadt afseende i stadgandet i 33 SS: uti Kejserliga konkurs stadgan, gifven den 9 November 1868, samt enär Rådstufvurätten egde i konkursmålet endast pröfva riktigheten af de bevaka de fordringarna och befogenheten af fram ställda yrkanden om förmänsrätt, låtit ut låtande angående Handlanden Svanljungs kvittnings anspråk förfalla, dock var Svanljungbetaget att framdeles emot konkursmassan göra sagda anspråk gällande Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Svanljung i väderäg dragit målet, har uti dom den 29 Januari 1915 ansett väl stad gandet i 33 SS: uti gällande konkurstad841
ga icke utgöra hindes för domstol att i konkursmål pröfva en i sammanhang med berakning af fordran i konkursen framställd anhållan om kvittningsrätt, men emedan Handlanden Svanljung redan den 8 Maj 1914 uti ett af Nykarleby Aktiebanks konkursbo vid Rådstufvurätten i Nikolaistad emot honom jämte andra personer, anhängigtgjordt och sedermera på erlagdt vad till Hofrätten inkommet fordransmål yrkat att få emot sin skuld kvitta förenämnda, af honom i konkursen bevakade fordringar och i frågavarande yrkande förty vår föremälför pröfning i nästnämnda mål, har Hofrätten låtit bero vid det slut, hvari Råd stufvurätten i saken stannat Uti Hofrättens dom har Handlanden Svanljung anhållit om ändring medels deduktion, den Föreningsbanken i Finland bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Svanljung icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall bero; och ålägges Handlanden Svanljung att till Föreningsbanken i Finland, i erAlfred Sauva. rättning för bankens härstädes i målet hafda kostnader, utgifva åttio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. Alfred Luuksiala. K. R. Helanen. K. Auer. 842
Den 16 Juli 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt sovisionsskilling från Kejserlige Wiborgs Hofrätt inkommit fordringsmäl mellan aktiebolaget A. Ahlström OsakLyhtiö, från Norrmark socken, sökande, samt Sjökaptenen H. Paulsson, från Konungariket Bonmark, svarande: Gifven i Justitiedopartementet den 16 Juli 1915 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter Sjökaptenen Paulsen ägången stämning har å aktiebolagets A. Ahlström Osakeyhtiö vägnar vid Rådstufvurätten i Wiborg anförts att, sedan egaren till den af Sjökaptenen Paulsen förda sonisten Vesta H A. Hansen medels arteparti af den 21 September 1742 förbundit sig att ställa sagda färtyg till firman Johan A. Savolas & Efrån staden bonden i Konungariket Storbritannien, förfogande i och för transport från Fångsunds Närv: F.S. A. L. - A. R. S. 3. 846 No 1294. Pag. 160 R. D. 1914.
Den 16 Juli 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt sessions skilling från Kejserlige Wiborgs Hofrätt inkommit fordringsmål emellan aktiebolaget A. Ahlström Osakayhtiö, från Norrmark socken sökande, samt Sjökaptenen H. Paulson, från Konungariket Bonmark, svarande: Gifven i Justitiedopartementet den 16 Juli 1915 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter Sjökaptenen Paulsen ägången stämning har å aktiebolagets A. Ahlström Osakeyhtiö vägnar vid Rådstufvurätten i Wiborg anförts att, sedan egaren till den af Sjökaptenen Paulsson förda fonerten Kestä H. A. Hansen medels erteparti af den 26 September 1812 förbundit sig att ställa sagda förtyg till firman John. K. Savolas & Efrån staden bonden i Konungariket Storbritanniem, förfogande i och för transport från Fångsunds Närv: F. S. A. G. - A. R. B. 846 No 1294. Pag. 160 R. S. 1914.
hamn invid Wiborg till någon lastagplats vid floden Thomas eller Medwäg i England af 29 ståndert trävaror, hvilka af aktiebolaget skulle hämtas till skeppssidan, åliggande det skonerten Yistä att lasta. 10 standert per dag, så hade sista den 14. Oktober 1912 anländt till Frångsund, hvarefter inlästningen af trävarorna vidtagit den 16. i samma månad. Enär Sjökaptenen Paul sen emellertid icke kunnat afsluta inlastningen på bestämd tid, utan densamma slutförts först den 29 i ännämnda månad hade aktiebolaget A. Ahlström Osakeyhtiö varit tvånget att utöfver den på anfördt sätt beräknade lastningstiden hålla tvenne af sina fråmar under 3 dagar och en pröm under en dag till nämnda skonets disposition samt Sjökaptenen Paulsen sålunda vållat det sagda prömar under omförmälda tid icke kunnat af aktiebolaget för annat andamål användas och därigenom tillskyndat aktiebolaget en förlust af 10 mark för hvarje präm per dag eller tillhopa 70 mark. På grund häraf har å aktiebolagets vägnar yrkats Sjökaptenen Påulsens äläggande att godtgöra aktiebolaget berörda förlust och i sådant afseende till aktiebolaget utgifva nyss, nämnda belopp jämte ränta. I saken hörd har Sjökaptenen Paulsen genmält, att han enligt ofvannämnda urteparti icke förplktat sig att emottaga 10 ståndert trävaror hvarje dag, utan endast gjort förbehåll därom att nämnda varumängd hvarje dag borde vara vid fastygets, sida disponi bel, i anseende hvartill Sjökapte nen Paulsson yrkat käromålets förkastande Sedan Sjökaptenen Karl KithiofLagereranty och Kofferdiskepparen Petter Kuronen, hvilka i egenskap af sakkunnige närvarit i Rådstufverätten, afgifvit utlåtande i saken, har Rådstufvurätten dör par817
terna ömsesides gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, medels den 14 April 1913 afkunnat utslag på anförda skäl ålagt Sjökaptenen Paulsen att i ersättning för 7 framdagar, efter skälig befunnen beräkning af 10 mark förpröm och dag, till aktiebolaget A Ahlström Osakeyhtiö utbetala sjuttio mark jämte därå från den 31. Oktober 1912 löpande 5 procents år lig ränta samt att därhos med tvåhundrafemtio mark ersätta aktiebolaget rättegångskostnaden i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Sjokaptenen Paulsen i vadeväg dragit målet, har medels dom af den 9 Juli 1914 emedan Sjökaptenen Paulsen jämlikt ifrågakomna bestämning i antepartiet ej varit förpliktad att dagligen inlasta tio ständert trävaror, utan honom darigenom endast förbehållits rätt att hvarje dag fordra sagda trävarumangd till inlästning, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag förkastat aktiebolagets A. Ahlström Osakeyhtiö i sakon utförda talan samt ålagt aktiebolaget att med etthundratjugufem mark ersätta Sjökaptinen Paulsson hans för målet i Råd stufvurätten hafda rättegångskostnader Uti Hofrättens dom har aktiebo laget A. Ahlström Osakeyhtiö anhållit om ändring medels deduktion, som af Sjökaptenen Paulsen bemölts Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande; och emedan Sjekaptenen Paulsen, hvilken uti förenämnda resteparti förbehållits rätt att vid inlästningen af ifrågavarande trävaror erhålla sådana minst tio ståndert hvarje dag af aktiebolaget A. Ahlström Osakeyhtiö i sådant afseende tillhandahållits trävaror i tillräcklig mängd uti promar vid sanerton Vestas sida, men Sjokaptenen Paulsen icke kunnat i fastyget inlästa det öfverenskom848
na beloppet tio ståndert dagligen och ej heller i tid meddelat aktiebolaget underrättelse om detta förhållande, ty och då Sjökaptenen Paulsen sålunda måste anses hafva tillskyndat afliebolaget den i Rådstufvurättens utslag omförmälda förlust, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom, låta bero vid det slut, hvari Rådstufvurätten i saken stennat det alle som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland teris Savisoskii. Alhedliiksiala. teris Savisoskii. Alhedliiksiala. teris Savisoskii. Alhedliiksiala. A. J. Ollisluvaara Sameli Koski. A. J. Ollisluvaara Sameli Koski. Tilj. Gröman Den 16 Juli 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet fordrings mål emellan bolaget Osakeyhtiö Jukakosken Puuhiono, No 1298 hvars hemort är i Sordavala stad, sökande, samt Affärsmannen Arthur Ramsay, junior, numera bosatt i Kyrkslätt socken, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 16 Juli 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter Affärsmannen Ramsay den 22 September 1911 ågången stämning har bolaget Osakeyhtiö Jukakosken Puuhiomo vid Rådstufvurätten i Helsing fors anfört, att Ramsay i nämnda bolag tecknat 100 stycken aktier, lydande enhvar å 500 mark, men att Ramsag, hvilken det enligt bolagets stadgar ålegat att af åktternas sammanlagda belopp, 5000 mark, till beÖfde: W. A. L. J. P. R. H. K. Å A. Sa Pag. 61 R. D. 1914.
laget inbetala 40 procent vid bolagets konstitverande stämma den 21 Maj 1710 samt 20 procent inom hvarje af må naderna Augusti och November sistsagda är samt Februari år 1911, icke, ehuru uppmanad att fullgöra sin betalningsskyldighet, erlagt mera än 10 procent eller 5000 mark, hvarför bolaget, under åberopande af 20 SS: i lagen om aktiebolag, gifven den 2 Maj 1895, yrkat Affärsmannen Ramsays förpliktande att till bolaget utgifva 45000 mark med sex procents årlig ränta å de sålunda bestämda inbetalnin garna af aktiebeloppet från respekti ve förfallodagar; hvarefter bolaget Ösäkeyhtiö Jukakosken Puuhiomo vid Rådstufvurättens sammanträde den 10 Januari 1912 tillkännagifvit att belaget låtit den 14 därförutgångna December å offentlig fondbörsauktion, hvarom Affärsmannen Ramsay blifrit den 6 i samma månad skriftligen underrättad, föryttra ifrågavarande aktier, hvarvid dessa i nitto inbingat bolaget 2 1882 mark 34 penni, hvil844 ket belopp bolaget således medgifvit till afdrag å dess fordran Öfver käromålet hörd har Affärs mannen Ramsay motsagt detsamma; därå Rådstufvurätten, hvarest parterne anhållit om godtgörelse för rättegångs kostnaden, medels utslag afsagdt den 7 Februari 1912, i målet sig utlåtit; och enär bolaget Osakeyktiö Jukakosken Puuhiono låtit under rättegången å förberörda auktion försälja ifrågavarande aktier utan att bolaget därförinnan i den ordning 20 SS: i gällande aktielag föreskrefve förelagt effärsmannen Ramsay att fullgöra den försummade inbetalnin gen å aktterna vid äfventyr af aktio nas förlust, har Rådstufvurätten ansett Ramsay vid sådant förhållande vara fritagen från skyldigheten att till bolaget inbetala hvad af bolagets fem ran å aktierna genom den försiggångna auktionen icke utgått, i anseende hvartill Rådstufvurätten förkastat bolagets i saken utförda talan, jämte det bolaget ålagts att med etthundra fyratio
fem mark tio penni ersätta Ramsay dennes kostnader i målet Hofrätten, under hvars pröfning bolaget Osakeyhtiö Jukakosken Puuhio mo i vadeväg dragit målet, har genom dom den 4 Februari 1914 låtit bero vid Rådstufvurättens utslag, hvarhos böta get skyldigkänts att till Affärsmannen Ramsay i ersättning för kostnaderna i målet i Hofrätten utgifva fem tio mark Uti Hofrättens dom har bolaget Osakeyhtiö Jukakosken Puuhiomo sökt ändring medels deduktion den Åffärsmannen Ramsay bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och emedan Affärsmannen Ramsay i bolaget Osakeyhtiö Juhakosken Puuhiono tecknat etthundraaktier lydande enhvar å femhundra mark, men ej af dessas sammanlagda värde femtiotusen mark inbetalat vidare än femtusen mark, ty och då bolaget, med förmälan att omförmälda försäljning af sagda aktier återgått, härom framställt behörig utredning och återhämtat sitt ursprungliga käromål, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dem och Rådstufvurättens utslag i stöd af 19 SS i lagen om aktiebolag af den 2 Maj 1895, ålägga Afförsmannen Ramsay att emot utbekommande af sina ifrågavarande aktintill bolaget Osakeyhtiö Jukakosken Puuhiomo utbetala fyratiofemtusen mark jämte sex procents ränta, räknad å fem tontusen mark från den 21 Maj 1910 samt å tiotusen mark från den 1 September 1910 å samma belopp från den 1 December 1900 och å återstoden tiotusen mark från den 1 Mars 1911 tills full betalning sker, men får i anseende till sakens beskaffenhet bolaget Osakeyhtiö Jukakosken Puuhiono själf vidkännas sina däri hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersson. Alpnotillksiala. Walter Andersson. Alpnotillksiala. Johannes Pesonen. K. AuerK. R. Helanen Alfred Sarva 815
Heinäkuun 16 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisaril. lisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, patentin mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa Seppä Jaakko Wassi, Nikolainkaupungista, on hakijana sekä Oulun kaupungissa asuva Seppä Matti Pehkonen tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosas tossa 16 päivänä Heinäkuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Matti Pehkoselle toimitetun haasteen nojalla on Jaakko Wassi Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että sittenkun hän oli 26 päivänä Helmikuuta 1905 saanut patentin No 1903 keksimälleen lapionlääkeelle, oli Matti Pehkonen hankkinut itselleen patentin, 3 päivänä Toukokuuta 1906 No 2616 "Ahkera - Karhiksi" nimittämälleen karLäsnä: W. t.S. R. H. K.t. No 1295. Pag. 114. R. D. 1912.
hille ynnä 12 päivänä Helmikuuta 1907 No 2869 " Joutusa -tes" nimiselle karhille; ja koska nuo Pehkosen karhit olivat Kassin mainitun äkeen jälittelyjä, on Jaakko Wassi vaatinut, että Matti Pehkosen molemmat ylläsanotut patentit julistettaisiin. mitättömiiksi ja Pehkonen velvoitettaisiin korvaamaan Wassin oikeuden. käyntikulut. Jutussa kuulustettuna on Matti Pehkonen vastustanut kannetta. Raastuvanoikeus on 8 päivänä Joulukuuta 1908 julistamassaan päätöksessa, mikäli koski Joutusa-testä, katsonut että perikuvallinen yhtäläisyys kyllä oli olemassa tämän äkeen ja Jaakko Wassin puheenalaisen lapiorullaäkeen kesken; mutta koska edellinen års rakenteeltaan melkoisissa osissa erosi Wassin åkeestä eikä siis voitu katsoa Matti Pehkosen sanotulla åkeellään lonkanneen Wassin patenttioikeutta, on Raastuvanoikeus hyljännyt. Jaakko Wassin vaatimuksen Joutusa Ikeelle myönnetyn patentin mi tättömäksi julistamisesta. Mitä sitten tuli Ahkera - Karhiin, on Raastuvanoikeus katsonut, että sellainen eroavaisuus oli olemassa tämän karhin ja Jaakko Wassin laporullaäkeen kesken, ettei tätäkään Matti Pehkosen karhia voitu katsoa Nassin äkeen mukailuksi; ja kun Pehkonen niinmuodoin ei tälläkään karhilla ollut loukannut Jaakko Vassin patenttioikeutta, hyljättiin Wassin vaatimus myöskin mikäli koski Ahkera - Kärhista annettua patenttia. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Jaakko Wassi oli vetoamalla saattanut jutun, on 8 päivänä Maaliskuuta 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Jaakko Wassi anonut muutostaKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Jaakko Wassi ole esittänyt syy„ 350