Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kunnan Kihlakunnanoikeuteen on Matti Tuutinen siellä lausunut, että Maria Naturi ja hänen ensimäinen miehensä vanhempi Niilo Nenonen olivat 4 päivänä Huhtikuuta 1884 tekemältään ja Maria Katrina vanhemman Niilo Nenosen kuoltua samassa Kihlakunnanoikeudessa 28 päivänä Maaliskuuta 1892 valvemalla keskinäisellä testamentilla maijänneet, muun muassa että heistä viimeksi eloon jäävä oli kuolemaansa asti omanansa hallitseva pesään kuuluvaa puoliskoa Senolan verotalosta No 1 Akkalan kylässä, mutta että Maria Matrin lapset hänen avioliitostaan vanhanman Niilo Nenosen kanssa Niilo, Juho ja Maria Nenonen olivat oikeudelle masti hallintaansa ottaneet sanotun talonosan; minkä vuoksi Matti Muutinen on anonut Niilo Renosta myötä puolinteen velvoitettavaksi heti luovut tamaan Matti Nuutiselle ja Maria Vilrille hallintaoikeus mainittuun kiinteimistöön Kannetta ovat Niilo Nenonen ja hären myötäpuolensa vastustaneet, vai151 täen, muun muassa Matti Nuutisen karanneen vaimostaan ja jättäneen tämän puutteenalaiseen tilaan sekä Maria Notrin sittemmin hävinneella kauppakiralla vuosien 1904 ja 1905 vaiheilla elinkautista eläkettä vastaan luovutta neen kysymyksenalaisen talonosan hallintäoikeuden Niilo, Juho ja Maria renoselle, joiden hoidettavana Maria sätri oli ollut; minkä jälkeen Kihla kunnanoikeus on 20 päivänä Lokakuuta 1911 julistamassaan päätöksessä lauannut selvitetyksi, että sittenkuin vanhempi Niilo Nenonen vaimonsa Maria talrin kanssa oli edellämainitussa keskinäisessä testamentissa määrän nyt, muun muassa, että pesän kiinteä omaisuus jäisi toisen puolison kuoltua toisen hallittavaksi hänen kuolemaansa asti, oli Maria Aatri vanhemman Niilo Senosen kuoltua ja Maria Aatrin mentyä uusun naimisiin Matti Nuutisen kanssa, sitten min hävinneellä kauppakirjalla luovuttanut hänelle sanotun testamen tin määräyksen mukaan kuuluvan
hallintavikeuden puheenalaiseen kiinteistöön lapsilleen Niilo, Juho ja Maria Nenoselle elinkautista eläkettä vastaan, jota Maria Natri sen jälkeen oli nauttimut kin; ja koska Maria Nateri siihen nähden että oli selvitetty Matti Nuutisen poistuneen hänen luotaan ja Maria Aatrin tarvineen elatusta, eli katsottava oi leen oikeutettu ilman Matti Nuutisen suostumusta tekemään sanotun luovutuksen, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Toti Nuutinen oli veteamalla saattanut jutun, on 22 päivänä Huhtikuuta 1915 antanut tuomion; ja koska selvitystä puuttui siitä, että Maria Antri itse hallitoi omaisuuttaan eikä myös kään oltu näytetty että Maria Nätri, luovuttaessaan sittemmin havenneeksi ilmoitetulla kauppakirjalla elin aikaisen hallintooikeutensa kysymyksessä olevaan puoleen verotaloa No 1. Akkalan kylässä saman tilan omistajit le Niilo Juho ja Maria Renoselle, elisi ollut siihen pakotettu elatuksen tarpeu 152 sa, sentähden Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistanut sanotun välipuheen peräytyväksi ja määrännyt, että Niilo, Juho ja Maria Aenosen oli ennen 1 päivää Kesäkuuta 1916 jatettävä puheenalaisen tilan hallinta Mati Nuutiselle ja Maria Katrina Hovioikeuden tuomioon ovat Niilo ja Juho Nenonen sekä Hekki Rautiainen edellä mainitussa toimessaan anoneet muutesta perustelmalla, jonka kaksus kappaleen Matti Nuutinen on ottanut, astuuta kuitenkaan antamatta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja härkitsee oikeaksi, kumolen Hovioikeuden tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden asiassa julista ma päätöksen. Tätä kaikki asianemaiset neudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersson Johannes Pesonen. Walter Andersson Johannes Pesonen. KK Helänen K. Auer KK Helänen K. Auer KK Helänen K. Auer Filh. Ylöndre
Lokakuun 5 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudes ta tulleessa jutussa tilan osan luovuttamisesta, jossa Jaakkiman pitäjän Kosta mojärven kylässä asuva Talollinen Antti Tuomaan poika Tirkkonen, omasta puolestaan ja alaikäisen poikansa Feliks Tirkkosen holhoojana on hakijana sekä Talollinen Juhana inhananpoika Litmanen, sanotusta kylästä saapuville tulleena ynnä hänen kuolleen veljensä Paavo Juhananpoika Litmanen Helsingin kaupungissa avuva leski Anni Pekantytär Piiparinen omasta alle lestaan ja alaikäisten lastensa Juhana ja Lyyli Litmäsen holhoojana tulematta jääneenä, vastaa jina: Annettu Oikeusosas F. S. A. L. B. A; A. R.S.K. 10. SS. Läsnä. 153 No 1872. Pag. 5. R.D. 1916
tossa Lokakuun 5 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysy myksessä saanut seuraavat tiedot: Jaakkiman pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudes sa ovat Antti Tirkkonen ja hänen vaimonsa Riitta Antintytär  Litmanen lausuneet että, sittenkuin Keisarillisen Senaatin Kamaritoimituskunta oli Joulu kuun 16 päivänä 1890 antanut Talollisenleski Maria Ravolle sekä hänen pojilleen Juhana ja Paavo Litmäselle ynnä tyttärelleen Hanna Juhanantytär Litmäselle kuin myös "pojan Antti Juhonpojan leskelle Riitta Hannoselle ja tyttärelle Riitta Litmaselle yhteisesti perintäkirjan 7/40 osaan Alarykmän talosta No 1 Kostamojärven kylässä, niin olivat Juhana ja Paavo Litmanen ostettu aan Elokuun 13 päivänä 1898 tehdyllä kauppakirjalla Hanna Litmaselta ja hänen mieheltään Heikki Leinoselta sekä saatuvan lahjakirjalla seuranneen Syyskuun 17 päivältä Maria Ravolta heidän omistamansa osuudet mainitus ta talosta kerrotun perintökirjan ja näiden saantiensa nojalla ottaneet haltuunsa 7/60 talosta sekä saaneet tälle talonosalle ensimäisen lainhuudon viimeksisanatun kuun 28 päivänä; mutta kun mainittu perintökirja oli Keisarillisen Senaatin Joulukuun 14 päivänä 1910 antaman määräyksen mukaan oikaistu kuuluvaksi Maria Ravolle sekä hänen mainituille lapsilleen Juhana Paavo ja Hanna Litmaselle kuin myös Maria Ravon mies vainajan Juhana Paavonpoika Litmäsen veljen Antti Paavon poika Litmassen leskelle Riitta 1154
Hannoselle ja tyttärelle Riitta Litmaselle joten Riitta Hannoselle ja Riitta Litmaselle oli kuulunut puolet puheena olevasta talonosasta eli 7/80 koko talosta, eivätkä Juhana ja Paavo Litmanen siis olleet omistukseensa saaneet enempää kuin samansuuruisen osan tuosta talosta ovat Antti Sirkkonen ja Riitta Litmanen, jotka Tammikuun 31 päivänä 1907 laaditulla kauppakirjalla olivat ostaneet Riitta Hännosen osuuden talosta vaatineet että Juhana Litmanen ja Anni Piiparinen viimeksimainittu niin omasta puolestaan kuin ylläsanotussa holhoojantoimessaan Paavo Litmasen oikeudenomista jana, velvoitettaisiin Antti Tirkkoselle ja Riitta Litmaselle luovuttamaan liikaa hallitse mansa 7/240 kysymyksessä ole vasta talosta sekä että Juha na ja Paavo Litmäselle myön netty lainhuuto, mikäli se kos1155 ki tätä talonosaa, julistettaisiin mitättömäksi. jutussa kuulustettuina ovat Juhana Litmanen ja Anni Piipari nen väittäneet ettei mainitun perintökirjan kerrotuin tavoin tapahtuneesta oikaisemisesta sevarannut Juhana Litmäselle ja Paavo Litmas vainajan oikeudenomistajille kuuluvan talonosuuden vähentäminen varsinkin kun nämä osuudet oli vat suuruudelleen määrätyt duhana ja Paavo Litmasen sekä Riitta Hännösen Antti Tuhkasen ja Riitta Litmasen välillä Tammikuun 8 ja 9 päivänä 1003 osakasten kukin tehdyn sopimuksen mukaisesti toimitetussa jaossa sekä sittem min vuonna 1907 säättyneet lä lain voiman saaneella halkomiselta erotetut Antti Tirkkosen ja Riitta Litmäsen osuudesta puheenalaista taloa ja ovat Juhana Litmanen ja
Anni Piiparinen sen vuoksi vastustaneet kannetta. Kuulustettuaan asiassa myös kin Maria Rapoa ynnä Heikki Leinosta ja Hanna Litmasta, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 16 päivänä 1911 julistamallaan säätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Juhana Litmasen ja Anni Piiparisen, viimeksimainitun myöskin holhoojantoimessaan luovuttamaan Antti Tirkkoselle ja Riitta Litmaselle seitsemän kahdessadassa jäskymmenes osaa kysymykses sä olevasta talosta sekä julistanut Juhana ja Paavo Litmasen tälle talonosalle saaman lainhuudon mitättömäksi. Hovioikeus, jonka tutkilla vaksi Juhana Litmanen ja Anni Piiparinen olivat vetoamalla saattaneet jutun on Marraskuun 18 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla ratkais sut jutun ja koska Antti Tirkkonen ja Riitta Litmanen, sovit tuaan Tammikuun 8 ja 9 päivänä 1903 toimitetussa jaossa Riitta Hannosen kanssa puheena ole van talonosan omistuksesta heidän sekä Juhana ja Paavo Litmasen lesken siten, että he Kulta Hannosen kera tulivat yhdessä omistamaan seitsemän sadaskahdeskymmenes osaa se kä Juhana Ja Paavo Litmanen niinikään yhteisesti seitsemän kuudeskymmenes osaa koko tälosta sittemmin olivat antaneet edellämainitun vuonna 1907 päättyneen halkomistami tuksen jossa sanotut osuudet olivat heille sekä Juhana ja Paavo Litmäselle uotetut saa da lain voiman eikä perintö kirjan sen jälkeen tapahtunut oikaisiminen ollut vaikut tanut mitään muutosta talon omistussuhteissa asianosaisten kesken on Hovioikeus kumaten Kihlakunnanoikeuden 1156
päätöksen, hyljännyt Antti Tirkkosen ja Riitta Litmasen jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Antti Tirkkonen, Riitta Litmasen rillä välin kuoltua omasta puolestaan ja edelläkerrotussa holhoojantoimessaan Riitta Litma sen oikeudenomistajana, anonut muutosta perustelmalla johon Juhana Litmanen on vastannut; minkä jälkeen suullinen kuulustelut jutussa täällä on toimitettu. Keisarillinen Senaatti katsoo ett ei ole och että muuttaa Hovioikeuden tuomiota Antti Tirkkonen velvoite taan suorittamaan Juhana Litmaselle hänellä pitun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. telis Savikoski. Alfred Liukkiala teli Saanhomi. Alhr Luikkiala B. Anneberg. Samuli Koski. K. J. Lillmanen. Asian Schauman Lokakuun 5. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Wiipurin Hovioikeudesta tullees sa velkomesjutussa, jossa Johanneksen pitäjässä oleva Revonsaaren Osuuskauppa a. 1. niminen osuus kunta on hakijana sekä Wiipu rin kaupungissa asuva Varatuomari Johannes Brofeldt vastaaja na: Annettu Oikeusosastossa Loka kuun 5. päivänä 1916. Keisarillinen Senaalli on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niis sä saanut seuraavat tiedot: Koiviston ja Johanneksen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudes sa on Varatuomari Brofeldt lausunut ettei mainittu osuuskunta, jolla aikoi naan oli viimeksisanotun pitäjän Kevonsaaren kylässä kaksi on kauppalikella, pää ja huurakauppa oli ollut kauppavälikrissa Wiipurissa asuvan Kauppiaan T. Puginen kanssa sekä Kaupnäs Puginen ja osuuskunnan paikaupantekkeen kesken pidetyn Heinäkuun 11. päivänä 1911 päätetyn konttokuranttiläsnä: P. l. L. B. C. K. R. Cssian Schauman W: 1873 Pag. 6. R. D. 1916.
tilin mukaan jäänyt Puginille velkaa 400 markkaa, mikä määrä tosin ochdyksestä oli merkitty sanottuun osuuskunnan pääkauppulikkeen, kanssa pidettyyn tilin sen saamista tavaroista Kauppias Pugimelle suorite tuksi Lokakuun 20. päivänä 1908, vaikka sama määrä silloin oli makset tu mainitun, jo silloin pääkauppa liikkeestä erillään olevana kirjoitetun ja sittemmin oli osuuskunnaksikin donneen haarakaupan puolesta, jolle Pugin oli eri tiliin myynyt tuva roita ja on Varatuomari Brofeldt, jolle Kauppias Pugin oli siirtänyt puheeksitulleen saamisen, sen vuoksi vaatinut, ettei Revonsaaren Osuuskauppa velvoitettaisiin suorittamaan Brofeldtille sanotut, konttokuranttitiliin Heinäkuun 7 päivänä 1909. osuuskunnan pääkauppalikkeen vastattaviksi jälleen merkityt 400. markkaa korkoineen kuin myös korvaamaan Varatuomari Brofeldtin oikeudenkäyntikulut Reveriainen Osuuskaupan puoles ta on kannetta vastustettu; minkä julkeen Kihlakunnanoikeus on Helmikuun 3. päivänä 1912. julistamassaan päätöksässä lausunut selvitetyksi, että edellä mainittu, Kauppias Puainille Sekakuun 20. päivänä 1908. suoritettu 100. markan erä toiin oli maksettu omistunnan häarakaupasta, mutta hän sanottu haarakauppa vasta Toukokuun 24. päivänä 1910. oli muodostettu itsenäiseksi Reversuuren Eteläpään Osuuskauppa el. nimiseksi osuuskunnaksi eikä jutussa oltu näytetty että Kauppias Rugin olisi mainitusta suorituksesta kuolimatta jäänyt Revonsaaren Osuus kaupalta saamaan on Kihlakunnan oikeus hyljännyt Varaluomari Brofeldt in jutussa ajaman kanteen sekä velvoittanut Brofeldtin kahdellakymmenellaviidellä markalla korvaamaan Reverosaaren Osuuskaupan oikeuden käyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Paratuomari Brofeldt oli vetoamalla saattunut julun on Marraskuun 18. päivänä 1915 antamassaan tuomiossa lausunut selvitetyksi, että Kauppias Tagen 1158
oli Revonsaaren Osuuskaupalle sen hänakauppaa varten myynyt tavaroita eri tiliä vastaan, kuin osuuskunnan pääkauppaliikkeeseen, ja että mainitun haaakaupan puolesta sille suoraan toimitettuja tavaroita vastaan Kauppias Puoin ille suoritettu puheeksitullut 100. markan rii oli ensin erichdyksestä merkitty Puginin ja osuuskunnan paakauppaliilkeen kesken pidettyen konttokunnitti tiin osuuskunnan hyväksi, mutta vuonnä 1909. sinetty takaisin samaan titiin osuuskunnan vastattavaksi; min ka vuoksi ja kun jutussa ei oltu vaitollekaan että tuo 100. markan maksuun olisi osuuskunnan huurakan pan puolesta toistumiseen. Kauppias Puginille maksettu tai että Pugin olisi suostunut, sanotun haarakaupan ylempänä mainittuna aikana siirte sesti Revonsarien Eteläpään Osuuskaupalle, jättämään kysymyksessä olevan nyttemmin Varatuomari Brofeldtille vietyn saamisaansa viimeksisanotun omuskunnan vastattavaksi, eikä puheen alaista konttekuanttiliä muuten oltu riitautettu on Hovioikeus, kumolen Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Revonsaaren Osuus kaupan kuiten saadessaan suoritta maan Varatuomari Brofeldtille vaadi tut neljäsataa markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen, laki on oikeudenkäynnin alusta Tyyskuun 7. päivästä 1911, kunnes täysi maksu toimitettiin, kuin myös sadalla markalla korvaamaan Taratuomari Brofeldtin oikeudenkäynti kulut Kihlakunnanoikeudessa Henriksuun luomioen on Rovonsaaren Osuuskaupan puolesta anottu muutesta perustelmat la, johon Varatuomari Brofeldt on vastannut Keisarillinen Senvatti katsoo, ettei ole och etellä muuttua Hevioikeuden tuomista Kivonsaaren Kuuskauppu velvoitetaan suoritlamaan Varatuomari Brofeldtet le hänellä jutun vuoksi täällä oli leiden kulujen korvaukseksi seitse mänkymmentäviisi markkaa. Tätä 1159
kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senuatti: Erics Savikoski. Alfred Liuksiala. B. Amberg. A. H. Lillkinnell B. Amberg. A. H. Lillkinnell Samuli Koski. Asian Schauman Lokakuun 5 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nesterahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa vekreligutussa, jossa Mikkelin pitäjän Visulahden kylästä olevat Talollisenty län Hilma Tyy ja Maanviljelijä Tuuvetti Kustaa Hahl, vaimonsa Helja Pyyn edusmiehenä ovat hakijana se kä Maanviljelijä August Taskinen, saman pitäjän Nordun kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 5 päivänä Lokakuuta 1916 Keisarillinen Annatti on itsellen i esittelyttänyt juhon kirjat ja niistä saanut tietää Mikkelin kaupungin Raastuvanoi keudessa on August Taskinen haasteen nojalla vaatinut Hilma ja Hila Pyytävelvoitettaviksi yhteisvastuullisesti Taski selle suorittamaan Hilja Pyn 5 päivänä Kesäkuuta 1914. kuuden kuukauden kuluttua maksettavaksi asettaman Hilma Tyyn tunnustaman ja August Tarkiselle avoimen siinon kautta joutuneen vekselin sisälte, 1861 markkaa, kuuden prosentin korkeineen vekselin eriintymispäiläsnä: H. H. J. P. R. H: - K.t. 1100 N: 1880 Pag. 32. Rb 1916
vasti ja kolmannes prosenttia provisio ma sekä korvaamaan. August Taskisen protosti - ja oikeudenkiyntikulut Kanteesta kuulusteltuina ovat Hilma ja Hilja Pyy muun muassa selittäneet August Taskisen saaneen heiltä mainitun vekselin siten että Taskinen, jolla oli hallussaan och Hilma Pyyn tunnustama ja Hilja Tyyn asittama, mutta tämän siirtoa ovella oleva, 3. päivänä Kesäkuuta 1914. sääntynyt 350. markan vekseli seka Hilma Pyyn 24 päivänä Tammikuuta 1914. Liikimies. Kusti Härköselle tai tiimän määräämälle tunnustamaksi mer kitty, mutta vaarinnetty 50 markan velhakija, eli, ilmoittaen ostuneensa viimek simainitun vekselin ja velkakirjan Hilma ja Hilja Pyyn veljeltä Emil Pyyttä, uhannut saattavansa Emil Pyyn rengais tukseen, ellei juuri mainittuja vekselia ja velkakirjaa hänellä lunastettaisi, min ka johdosta Hilma ja Hilja Pyy olivat pelastaakseen Emil Pyyn joutumasta ikäpyyksiin, luipuneet August Taskiselle on tamaan alussa mainitun vekselin, saa den August Taskiselta velkakirjan ja 536. markan vikselin, mella koskei August Faskinen, kuten he sittemmin olivat saaneet tietiä, ollutkaan saanut puheeksitullutta velkakirjaa ja 550 markan vekseliä Emil Pyyttä, vaan. Kusti Härköseltä, ja August läskinen menmuodoin oli johtunut Hilma ja Hilja Pyyn karhaan sekä siten saanut heiltä huunalaisen vekselin, sen vuoksi ja kun heidän lunastamansa velkakirja ja vekseli, jotka Kusti Härkönen hin oli saanut haltuunsa Hilma ja Hilja Pyyn tielämättä ja suostumuksella, tugust Taskisen tieten olivat vastikkeetto mia, eivätkä he niin ollen olleet tugust Taskiselle antamastaan kysymyksessa olevasta vekselistä myöskään saaneet vastiketta ovat Hilma ja Hilja byymoneet kannetta hyljättäväksi sittenkuin Taavetti Kustaa Hahlia, joka oikeudenkäynnin aikana oli men nyt Hilja Pyön kanssa avioliittoon, kuin myös. Kusti Härköstä oli asiassa kuuluu Ettu, on Raastuvanoikeus 31. päivänä Toukokuuta 1913. julistamallaan puoloksellä, siinä mainitsemillaan perusteilla, hyljännyt August Taskisen asiassa aja1161
man kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi. Angust Taskinen vetoamalla oli suutta nut jutun, on 25. päivänä Marraskuuta 1915 antamassaan tuomiossa ratkaisenet sen; ja koska August Taskisen vaatimasperustui Hilma Pyyn tunnustamaan, Hilja Pyyn asettamaan ja August Naski selle avoimella siinolla joutuneeseen vekseliin, joka oli asianmukaisesti protestut tu, semmaksi ja koskeivat Hilma ja Hilja Pyy olleet näyttäneet, että August Tus kinen olisi oäitetyn tavoin johtanut hatä karkaan heidän antaessaan tämän rekselin August Taskiselle edellä puheivuolluden velkakirjan ja 550. markan vokselin lunastukseksi, eikä niiden asiakirjain pitävyys saamistodistena vailauttanut asiaan, on Hovioikeus, kumten Ruastuvanoikeuden puutoksen, vilvoittanut Hilma ja Hilja Pyyn, saadessaan takaisin alkuperäisen vekse lin kuitattuna, yhteisvastuullisesti maksamaan August Taskiselle tuhatviisi kymmentä markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 5. päivästä Joulukuuta 1914, kolmanneksen prosenttia vekselin pääomasta puolisioonia sekä yhteensä sadullisesti semälläkymmenettäviidellä markalla korvaa maan August Taskisen puolesti ja oikeuden käyntikulut Hovioikeuden tuomiooon ovat Hilma Pyyja Taavelle Kustaa Hahl anoneet muutesta ja rustilmalla, johon. luvust Taskinen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän uteen ja katsoo, etteivät Hilma by ja Taavetti Kustaa Hahl ole esittuneet syytä muuttaa Homoikeuden tuomiola, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan Hilma Pöy ja Taavetti Kustaa Hahl suorittamaan August Taskiselle hänellä jutun vuoksi täällä ollaisen kulujen korvaukseksi viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersson Johannes Pesonen. Walter Andersson Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer Tilj. Gröndere 1162
Lokakuun 6 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Talollinen Wilhelm Teodor Hirvelä ja hänen vaimonsa Emilia Karolina Hirvelä sekä Maakauppiaantyttäret Matilda Maria ja Aleksandra Kollin, Orimattilan pitäjän Niemen kylästä, ynnä Asioitsija Kaarto Kollin, Lahden kaupungista, ovat hakijoina sekä Karatuomari John Grenman, Helsingin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 6 päivänä Lokakuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli vielä on kysymyksessä saanut seuraavat tiedot: Lahden kaupungin Raastuvanoikeuden istunnossa 17 päivänä Kesäkuuta 1912 on Varatuomari Grenman lausuvut, että sittenkuin hän ja Kauppias Läsnä: W. t. J. P. - R. H. - K. A. J. F. 163 No 1895. Pag. 269 R. D. 1915.
Kustaa Villehad Kunnas ynnä Kihlakunnantuomari Olof Hjalmar Pesonius ja Kauppias Seth Sohlberg olivat menneet kukin omasta ja toistensa puolesta omavelkaiseen takaukseen siitä viidentoista tuhannen markan lainasta korkoineen, jonka Kauppias Harald Grenman oli haltijalle 4 päivänä Heinäkuuta 1906 asetetulla velkakirjalla saanut Kuhmoisten kunnan Säästöpankista, sekä Kihlakunnantuomari Pesonius ja Kauppias Sohlberg olivat suorittaneet osansa sanotusta lainasta niin oli Varatuomari Grenman ollut pakotettu mainittuun säästöpankkiin maksamaan ei ainoastaan 26 päivänä Heinäkuuta 1911 oman osuutensa lainasta vaan myöskin 23 päivänä Helmikuuta 1912 loput 3750 markkaa korkoineen. Tähän nähden ja koska Kuhmoisten kunnan Säästöpankki oli 17 päivänä Marraskuuta 1909 kuolleen Kauppias Kunnaan jälkeen vuosihaastossa määrättynä paikalle. tulopäivänä asianmukaisesti ilmoitta nut ylläsanotun saatavansa, eivätkä Wilhelm Teodor Hirvelä ja hänen edelläluetellut myötäpuolensa, joista Emilia Karolina Hirvelä sekä Matilda Maria, Aleksandra ja Kaarlo Kollin, olivat Kunnaan sisaruksia ja lähimpia perillisiä, olleet luovuttaneet tämän kuolinpesää konkurssiin Vasatuomari Grenman on vaatinut Wilhelm Teodor Hirvelää ja hänen myötä puoliian velvoitettaviksi heenmanille suorittamaan edelläsänotut. kolmetuhatta seitsemänsataa viisikymmentä markkaa kuuden prosentin korkoineen 1 päivästä Heinäkuuta 1910. Kanteesta kuulusteltuina ovat Wilhelm Teodor Hirvelä ja hänen myötäpuolensa väittäneet, että, koska vuosihaastopaivä Kauppias Kunnas - vainajan jälkeen oli ollut 1 päivänä Elokuuta 1910 sekä Kuhmoisten kunnan Säästöpankki silloin oli kanteessa mainitun velkakirjan perusteella valvonut sen sisällön, lainan oli katsottava langenneen maksettavaksi viimeksisanottuna 1164
päivänä, ja että lainaa olisi pitänyt Hirvelältä ja hänen myötäpuoliltansa lain mukaan hakea kahdessatoista kuukaudessa juuri mainitun päivän jälkeen, mikä kuitenkaan ei ollut tapahtunut jonka tähden säästöpankki, jos se olisi ollut hakijana jutussa, olisi menettänyt puhevaltansa; sekä että Varatuomari Grenmankin oli kadottanut puhevaltansa, koska hän oli suorittanut vaatimansa määrän 23 päivänä Helmikuuta 1912 eli siis sen jälkeen, kuin Kuhmoisten kunnan Säästöpankki oli menettänyt oikeutensa hakea kysymyksessä olevaa lainan osaa Varatuomari Grenmanilta sekä Hirvelältä ja hänen myötäpuoliltaan. Näin ollen on Wilhelm Teodor Hirvelä juttukumppaneineen anonut kannetta hylättäväksi ja korvausta oikeudenkäyntikuluutaan. Syyskuun 16 päivänä 1912 julistamassaan päätöksessä on Raastuvanoikeus lausunut selvitetyksi, että Varatuomari Grenman, suoritettuaan mielisuosiolla oman osanja eli neljänneksen puheenalaisesta lainasta, oli 23 päivänä Helmikuuta 1912 Helsingin kaupungin Maitraalin antaman, lain voiman saaneen päätöksen perustella ollut pakotettu Kuhmoisten kunnan Säästöpankille maksamaan myöskin Kunnas-vainajan osuuden lainasta kolmetuhatta seitsemänsataa viisikymmentä markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna Heinäkuun 1 päivästä 1910 mihin nähden ja koska Varatuomari Grenman vasta äskenmainitun suorituksensa jälkeen oli tullut oikeutetuksi takauskumppaneeltansa hakemaan mitä hän yli oman osansa oli joutunut maksamaan, eikä sitä seikkaa, että Kuhmoisten kunnan Säästöpankki oli Kunnasvainajan vuosihaastossa määrättynä paikalletulopäivänä 1 päivanä Elokuuta 1910 ilmoittanut puheenalaisen lainasantavansa, voitu lain mukaan pitää sellaisena irti165