Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
meters; samt att för tomter på oftasagda område, å hvilka anbud säkerligen icke komme att göras innan planeringsarbeten der vidtagits, i betraktande af att arrendemark för bostadstomter kunde på förmånliga vilkor erhållas från nära derintill liggande hemman, icke i någon händelse skulle erbjudas högre pris än hvad för enahanda oländiga tomter i andra utkanter af staden erlagts eller i medeltal 7 mark för hvadratmetern tomtyta, hvadan staden altså, äfven om priset höjdes till 7 mark 50 penni för hvadratintern, icke finge för tomter. na derstädes vidare än 169,672 mark 50 penni, eller, med afdrag af förenämnda till 145/45 och mark uppgående kostnader, i behållning endast 24, 636 mark 50 penni, men att jernvägsstyrelsen dock vore villig att för omsådet betala en rund summa af 40,000 mark I enlighet härmed har Jernvägstyrelsen yrkat att den genom Guvernörsembetets ofvanbeskrifna utslag bestämda löseskillingen blefve nedsatt till nyssnämnda belopp, samt att Jernvägstyrelsen måtte berättigas att af de 100, 100. mark, Jernvägstyrelsen på grund af berörda utslag i Nylands läns ränteri deponerat, återfå skilnaden 70,100 mark. I saken hörd har Drätselkammaren bestridt, att upproprationsområdet åsatts högre värde än det vid värderings tillfället i sjelfva verket hade, samt särskildt anmärkt emot Jernvägstyrelsens beräkningar, att medelpriset för tomterna i hvarteret 574 utgjort 10 mark 96 penni kvadratmetern och att planeringskostnaderna för sagda omräde, hvilka Jernvägstyrelsen uppskattat till 145, o36. mark, af stadens byggnadskontor beräknats till endast 86,730 mark, hvadan sistnämnda belopp tillökt med eexpropritionsersättningen 110, 100 mark eller tillsammans 136,830. mark angåfve områdets pris efter utförda gatuplaneringar; och då tomtarealen å området uppginge till 22,623 hvadratheter, komme således medelpriset för en hvadratmeter tomtyta att belöpa sig till endast 5 mark 70 penni. På grund häraf har Trätselkammaren anhållit om käromålets förkastande. Sedan Jernvägstyrelsen bemött Drätselkommarens genmäle samt parterne ömsesides fått göra ytterligare andraganden i saken och äfven vittnen deri afhörts, har Rådstuf612
varätten medelst utslag den 8 Oktober 1902 funnit Jernvägstyrelsen icke hafva förebragt skäl till nedsättning af den expropritionslösen, som Guvernörsembetet på grund af den för ändamålet tillsatta nämndens yttrande genom utslag af den 19. Augusti 1904 ålagt Jernvägstyrelsen att till Helsingfors stad utgifva för ifrågakomna, för stacksjernvägarnes behof upproprielade omräde, hvarföre Rådstufvurätten förkastat Jernvägstyrdsens i förestående måtto utförda talan såsom obefogad Hofrätten, under hvars pröfning Jernvägsstyrelsen i vadeväg dragit målet, har melelet dom den 8. Februari 1905 faststält Råd. stufvurättens utslag. Uti Hofrättens dom har Jernvägstyrelsen sökt ändring medelst ingifven deduktion, hvaraf Drätselkammaren uttagit dupletten utan att dock inkomma med bemötande i saken. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Jernvägstyrelsen icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att förblifva, jemte det Jernvägsstyrelsen ålägges att till Drätselkammaren gälda afgifterna för dess exemplar af denna Kejserliga Senatens dom med trettio mark. Pet alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Kolmman Andersin. (bom Helmmag A. W. Malin A; Kumlin. Hn Lupilad J Närulund af Anni Charlpetin 100
Joulukuun 7. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Kovioikeudesta tulleessa, huoneuston luovuttamista ja huoneenvuokraa koskevassa jutussa, jossa Turun kaupungissa asuva Kauppias Evert August Ahlström on hakijana ja Tehtailija Otto Heinonen, samasta kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 7. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen vvittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Tehtaisija Heinoselle toimituttaman sa haasteen nojalla on Kauppias Ahlström Turun kaupungin Raastuvanoi keudessa lausunut, että Tehtailija Heino nen oli Syyskuun 10. päivänä 1902. tehdyllä kontrahdella mokrannut Kauprias Ahlströmiltä erään huoneuston Ahlströmin omistamassa talossa No 3 1/2 sano tun kaupungin 7. kaupunginosan 19.ssä korttelissa Joulukuun 1. päivästä 1902. Kesäkuun 1. päivään 1905. 1300. markan vuotuista vuokraa vastaan, joka oli Kauppias AhlLäsnä- Rek - C; JF - F. C. A. No 1046. Pag. 102. R. D. 1905
strömille vaatimatta kunkin vuosineljänneksen lopussa 325. markalla maksettava, uhalla että, ellei vuokraa määräpäivänä suoritettaisi, Ahlströmmillä oli valta häätää vuokraaja muuttoaikaa nautti mattu ja Heinonen kuitenkin velvollinen maksamaan vuokran koko jälellä olevatta vuokraajalta; ja kun Tehtailija Heinonen oli suorittanut Marraskuun 30. päivänä 1903. maksettavaksi joutuneen vuokran edelliset tä vuosineljännekseltä vasta sitä seuran neen Joulukuun 5. päivänä ja niin muodoin rikkonut puheenalaisen kontrahdin on Kauppias Ählström vaatinut, että Ahtailija Heinonen velvoitettaisiin heti poismuuttamaan sanotusta huoneustosta ja jättämään se Kauppias Ahlströmin vapaasen hallintoon sekä maksamaan vuokra jalellä olevalla vuokrakaudella joulukuun päivästä 1903. Kesäkuun 1. pälvään 1903. yksensä 0,50. markkaa, minkä kessä oleva hias Ählström on anonut oikeudenkappi tikulujensa korvaamista. Kanteesta kuulustettuna, on Tehtailija Heinonen vastannut, että hän jo ennen niin vuokra puheenalaiselta vuosuletjannekseltä oli joutunut maksettavaksi oli pannut Raastuvanoikeudessa Kauppias Ahlströmiä vastaan vireille jutun maini tun vuokrakontrahdin mitättömäksi julistamisesta ja Ahlströmin velvoittamisosta maksamaan Keinoselle vahingonkorvausta sillä perusteella, että puheenalainen huoneusta kosteutensa vuoksi oli epäter veellinen ja vuokrattuun tarkoitukseen kelraamaton, sekä että Heinonen tästä syystä, kun kontrahdin pätevyys siis oli ollut riidanalainen, oli jättänyt vuokran maksamatta muutamaksi päiväksi kunnes Heinonen oli tavannut lainopellisen neu vonantajansa, jonka kehoituksesta Heinonen sitten oli suorittanut vuokran Ahlströmille tämän muistutusta tekemättä ottaen sen vastaan. Tähän nähden ja kuu vuokra maksun viivyttäminen ei ollut tapahtunut Heinosen niskottelemisestu, on Tehtai lija Heinonen anonut kanteen hylkää mistä. Raastuvanoikeus on Maaliskuun 24. päivänä 1904. julistamassaan päätöksessä katsonut tosin selville tulleen, että Tehtailija Heinonen oli laiminlyönyt määrä645
tyn ajan kuluessa maksaa Syyskuun 1. päivistä 1903. Joulukuun 1. päivään samana vuonna juossutta vuokraa mainitusta huoneustosta; mutta koskei Tehtailija Heinonen, siihen nähden mitä hän oli jutussa vastannut, Raastuvanoikeuden mielestä sen kautta ollut rikkonut puheena olevaa vuokrakontrahtia, on Raas tuvanoikeus hyljännyt Kauppias Ahlaströmin kanteen. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Kuuppias Ahlström oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Maaliskuun 31. päivältä 1905, siihen nähden mitä asiassa oli selville tullut, vahvistanut sen loppuräätöksen, johon Raastuvan oikeus oli jutussa johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Ahlström anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Thtailija Heinonen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei Kauppias Ählström vastaanottaessaan vuokramaksua puheenalaiselta vuosineljännekseltä eikä sitä lähinnä seuraavana aikanakaan ole Tehtailija Heinoselle ilmoittanut pysyvän sä hänen ja Heinosen välisessä kontrahdissa vuokramaksun viivyttämisestä määrätyssä seuraamuksessa, eikä Ahlströmillä, jonka tämän johdosta on katsotta va luopuneen käyttämästä hyväkseen sanottua määräystä, siis ole valtaa mainitsemillaan perusteilla hakea kerrottua vuokrakontrahtia rikki, sen vucksi harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää asian sen lopputuksen varaan, johon Hovioikeus on tuomiossaan johtunut, minkä ohessa Kauppias Ahlström velvoitetaan suorittamaan Tehtailija Keinoselle, hänellä täällä asian takia ollaiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootu Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Böck. C. j. Fmgren Fredr. Luudenius. Dav. Stengvist. Fredr. Luudenius. Dav. Stengvist. af Axel Chaipuntii 610
Den 12. December 1905. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt avisionsskilling, från Alo Hofrätt inkommit mål emellan Sakförarifiman i Tammenfors stad Summarus i Björkstén, sökande, samt Bankkontorsföreståndaren Auis sen Rehansen, från Björneborgs stad, i egenskap af syssloman och fordringsägare uti aflidne Förvattaren Fredrik Georg Frans till konkurs upplåtna bo, svarande, angående fastställande af pankätt i konkusta tillhörig egendom: Sifven uti Justilidqvartementet, den 12. December 1905. Kejserliga Senaten hos låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Sedan Tukföradeförman Summerus Björkstén å inställebolagen uti urarfva och konkursmålet efter Förvaltaren fram vid Rådstufvurätten i Björneberg bevakat, utom annat, enligt en af Kommunalet Christian Becem å Torvaltaren fram utfärdad och å femun öfverlåten kontoku ranträkning ett belopp af 2580. mark 33 penni och för denna fordran gjort anspråk på förmånsrätt ur värdet af tvenne utaf LifJa S H. W. T. A. K. &r No 1066. Pag. 211. R. S. 1905.
försäknings Aktiebolaget Thule den 1 Februari 1897 å Torvaltaren Frans lif under 1nu 55,000 och 55,102 utfärdade försäkringsberg, hvilka, lydande hvart dera å 2000 mark, fram hade öfverlemnat åt Kommunalrädet Bruun såsom pant för ifrågavarande fordran, samt Bankkontorsföreståndaren von Rehausen, som jemväl bevakat förekingar i konkursen, bestridt, det Fiman Tummenes i Björkstén egde panträtt i förenämnda liförsäkringstref, har Rådstufvurätten medels den 12 Juni 1902 konkursen afkunnad dom ur de afträdda tillgångagna tilldömt Firman Gummarus. Björksten 2580 mark 33 penni efter afdrag af under rättegången i sädant afseende medgifna 70 mark 60 penni men deremot underkänt firmans anspråk på förmånsrätt såsom metsagdt och ostyrkt, hvarefter Åbo Hofrätt, under hvars pröfning Firman Tummeus Björksten i vadeväg dragit målet, genom dom den 8. Oktober 1902, med upphäfvande af Rådstufvurättens dom härutinnan, förordnat, att Finnan Summerus & Björkstén, för den händelse finnan genom särskild rättegång styrkte befogenheten af dess ifrågavarande anspråk på punträtt, skulle för sagda fordran åtnjuta den rätt, som stadgades i 3 SS: af Förordningen den 9 November 1868 om borgenärens rätt och företräde för hvaran dra till betalning ur egendom, som blifvit till konkurs afträdd, sådant detta lagrum lyder i Förordningen den 5 December 1895, och i enlighet dermed bekomma betalning för sagda fordran ur värdet förofvanberörda två lifförsäkringsbref samt, der fordran icke till fullo ur desumma utginge, för återstoden ur konkursboets öfriga tillgångar med den rätt 18 SS: i förstäberopade förordning förmädde. Härefter har Herman Summerus i Björkstén på stämning å Förvaltaren Krims konkurle vid bemälde Rådstuf varätt anfört, att Förvaltaren Grantiden öfverlemnat ifrågavarande tvenne försäkningsbref åt Kommunalradet Bruunrene också vid Frans frånfälle innehaft lesamma och å dem verkstält särskilda promeinbetalningar, samt sedermera uti bref af den 4 Augusti 1899 till Kom648
munabådel Bruun försäkrat Bruun, som, på sätt af Tirman Summeus Björkstens bevakning i konkursen framgingo, hade fordran hos Gran, att Bruun hade full valuta i händelse Sram skulle aflida; och då det sålunda vore utom allt trifvel, att omförmälda försäkingsbref af Förvaltaren Gran utfästa såsom pant för berörda, af Kommunanrådet Bruin sedermera å Tirman Summerus i Björkstén transporterade och i Strums konkurs utdömda fordran, har Firman Tummerus & Björkstén yrkat, att firman måtte förklaras tillkomma pantiätt uti ofvannämnda tvenne försökningsbref. I saken hörd, har Bankkontorsföreståndaren von Rehausen fortfarande bestridt, att någon panträtt till ifrågakomna liförsäkingsbref af Förvaltaren frammedgifvits för Tirman Summeus & Björkstens ifrågavarande fordran, helst uti förberörda bref af den 4 Augusti 1899 icke nämndes något om lifförsäkringsbref eller panträtt till dessa. Medels den 20 December 1902 afkunnadt utslag har Rådstufverätten funnit, ej mindre genom att Torvaltaren fram i lifstiden uti Kommunalradet Bruuns värjo lemnat ännämnda, af Sifförsäkrings Aktiebolaget Thule den 1 Februari 1897 å Törvaltaren Simo lif under Nris 5,0001 och 55,002 utfärdade försäkringsbref och då Grandessutom uti ofvanomordade den 4 Augusti 1899 aflåtna bref försäkrat, att Kommunalerådet Bruun efter Grans död komme att hafva full valuta för hvad Bruun för fram iklädt sig, än genom hvad i saken för öfrigt inlupit, det vara utredt, att Kommunalrådet Bruun af Förvaltaren fram bekommit omförmälda lifförsäkringsbref såsom säkerhet för de förbindelser, Brumingått för Fram; i anseende hvartill Rådstufvurätten förklarat Firman Summerus & Björkstén, å hvilken nu ifrågakomna fordran blifvit af Kemmunalradet Bruun öfverlåten, för sagda i Törvaltaren Frans konkurs till betalning faststälda fordran tillkomma frånträtt i meranämnda tvenne 649
lifförsäkringsbref. Hofrätten, under hvars pröfning Bankkontorsföreståndaren von Rehausen i väderåg dragit målet, har genom den 26. Juli 1905 deri gifven dom, enär Tirman Summerus i Björkstén icke gittat styrka, att Förvaltaren Som skulle åt Kommunahådet Bruun pantförskrifvit ifrågavarande lifjorsäkringsbref till säkerhet för omförmälda, af firman i Förvaltaren Grans konkurs utsökta fordran, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkastat Tirman Summerus Björkstens i målet utförda talanUti Hofrättens dem har Sakföranfinnan Gummerus & Björkstén sökt ändring medels ingifven deduktion, den Bankkontorsföreståndaren von Rehausen i föreskrifven ordning bemätt. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens ofvanberörda dom, fastställa Rådstufvurättens i saken 1. Axel Charpentar meddelade utslag. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finlands Lars Hollén. L. Wiesman Lars Hovua. L. Wiesman Alex. Kumlin Edvard Paldani 000
Joulukuun 12. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, ojan aukaisemista koskevässä nosto-jutussa, jossa Suomen Rautatiehallitus on hakijana sekä Talolliset Juhana Lindroos ja Eerik Tanelinpoika Finni, molemmat Kymin pitäjän Korkeakosken kylästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa. Joulukuun 12. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä nittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Juhana Lindroos ja Eerik Finni ovat haasteen nojalla Kymin ja Pyhtään pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että rakennettaessa Kouvolan rauta tilaseman ja Kotkan kaupungin välistä räntatietä oli oja, joka rantatien länsipuolella sijaitsevilta Juhana Lindroosin ja Eerik Finnin tiluksilta Korkeakosken kylässä viivedet rautatien alueen poikki suoLäsnä: R. A. W. C. J. F. T. f. l. B. Ca. / E. J. A. No 1068. Pag. 75. R. D. 1905.
saan itäänpäin, tukittu rautatisalueella radan länsipuolella ja siitä alkaen tehty uusi oja rautatisalutta pitkin etelään päin sadan suuntaan mainituilta tiluksilta juoksevan veden poisjohtamiseksi; mutta kun tämä uusi oja oli 240. metrin matkan sen yläpäästä lukien niin matala, ettei se, kuten Lääningronoomi Axel Tyldénin 15. päivänä Heinäkuuta 1901. toimittamasta katselmuksesta ja sen perusteella seuraavan Marraskuun 13. päivänä antamasta lausunnosta kävi selville, riittänyt viemään vettä Juhana Lindroosin ja Eerik Finnin tiluksiensa täydelliseksi kuivattamiseksii niiden lävitylliseen suuruuteen kaivamasta viemäriojasta, ovat Lindroos ja Finni, huomauttaen että sanotun uuden ojan kaivattamisesta lailliseen kuntoon olisi, Lääninagronoomi Syldinin kerrotun lausunnon nukaan, hyötyä myöskin Rautatihallitukselle sen mukaan miten pitkältä oja rautatiealueen kautta juoksi, vaatineet, että Rantatiehallitus velvoitettaisiin aikaisemaan kysymyksessä oleva osa puheenalaista rautatiealueelle kaivettua ojaa niin yyväksi, että Lindroosin ja Finnin tiluksilta tuleva vesi pääsisi vapaasti laskemaan siitä; minkä ohessa Lindroos ja Finni ovat anoneet oikeudenkäyntikulujen korvausta. kastattaessa asiaan on Rautatiihallituksen puolesta vastustettu kannetta ja sitä varten esiintuotu pääasiallisesti: että kysymyksenalainen rautatien suuntaan kaivettu oja, jonka Rautatuhallitus oli velvollinen pitämään sen suuruisena kun se rautatietä rakennettaessa oli ollut, johti vettä paremmin, kuin entinen rautatien alueksi otetun maan poikki mennyt mitkainen oja, ja oli rautatien rakennuksen aikana sekä borjattuna myöhemminkin ollut täyen riittava vaimaan Juhana Lindroosen ja Eerik Finnin tiluksien läpi käyvästä laskuojasta kesääntyvän veden; ja että ajan suuren652
tamisesta ei olisi Rautatiehallitukselle hyötyä vaan vahinkoa, kun sitä varten olisi rautatiealueen tarpeelliseksi leventämiseksi lunastettava lisää maata tai ojan sivut tarkoin kivettävät, mutta että Rautatiehallitus ei tahtonut vastustaa ojan syventämistä, jos se toimitettaisiin Lindroosin ja Finnin kustannuksella ja niin, ettei rautatie siitä vahingoittuisi. Kihlakunnanoikeus on Joulukuun 1. päivänä 1903. julistamallaan päätöksellä lausunut, että koska Kouvolan ja Kotkan välisen rautatien rata oli tukennut Juhana Lindroosin ja Eerik Finnin alkuperäisen viemäriojan ja sen sijaan rautatien jatavallin suuntaan kaivettu oja kahdensadan neljänkymmenen metrin matkalla ei ollut niin syvä, että se voisi täydellisesti johtaa veden Lindroosin ja Finnin tiluksilta, sentähden ja kun ojasta olisi hyötyä myöskin rautatielle, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Rautatiehallituksen ennen 1. päivää Heinäkuuta 1903. kaivattamaan kysymyksenalaisen osan ojaa niin syväksi, ettei se estäisi Lindroosia ja Finniä kaivamasta viemäriojaansa lailliseen kuntoon, uhalla että Lindroos ja Finni saisivat toimittaa kaivamisen Rautatiehallituksen kustannuksella; minkä ohessa Kihlakunnanoikeus on määrännyt Rautatiehallituksen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Lindroosille ja Finnille heidän oikeudenkäyntikulunHovioikeus, jonka tutkittavaksi Rausä. tatiehallitus oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 11. päivältä Maaliskuuta 1905. katsonut, ettei Rautatiehallituksen puolesta oltu esiintuotu syytä muuttaa sitä loppupäätehmää, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut ja jonka varaan asia siis, Kihlakunnanoikeuden mainitsemista syistä ja kun Rautatuhallituksen, siihen nähden että kysymyksenalainen oja oli rautatien hyväksi muutettu entisestä suunnastaan, - oli pidettävä huoli siitä ettei Juhana Lind353
roosia ja Eerik Finniä estettäisi kuivattamasta tiluksiaan lailliseen syvyyteen kaivefulla ojalla, oli jäävä, kumminkin niin että Rautatiehallituksen oli täytettävä niin muodoin sille pantu velvollisuus ennen 1. päivää Heinäkuuta 1905.; ja velvoitettiin Rautatiehallitus suorittamaan Lindroosille ja Finnille yhteisesti heillä jutun takia Hovioikeudessa olleiden kulujen korvaukseksi, neljäkymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Rautatiehallitus anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja koska Rautatuhallitus on sitoutunut edellämainitun, aikaisemman rata-alueen poikki tehdyn ja rautatien hyväksi muutetun laskuojan sijaan ankaisemaan kysymyksessä olevan, pitkin sanottua aluetta kulkevan ojan, sekä Rantatiehallitus siis on velvollinen pitämään huolta siitä, etteivät Juhana Lindroos ja Eerik Finni esty johtamasta vettä heidän ylempänä kerrotuilta tiluksiltaan, sentähden ja kun selvitetty on, ettei tuooja ole riittävä johdattamaan vettä Lindroosin ja Finnin sanottujen tiluksien läpi kulkevasta viimänojasta, eikä ole väitettykään, että Lindroos ja Finni olisivat kaivanet viimeksimainittua ojaa suuremmaksi kuin tarve vaatii, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Hovioikeus on jutussa johtunut, kuitenven niin että Rautatuhallituksen tulee täyttää puheenalainen velvollisuutensa ennen 1. päivää Heinäkuuta 1906. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. R. H: Bonde. Fredr. Lundenius. C. J. Tingren Au. Kluqvisti. 654
Joulukuun 14. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Agronoomi Uno Frosterus, Ruoko lahden pitäjän Siitolan kylästä, on hakijana sekä mainitussa pitäjässä toimian Siitolan osakeyhtiön konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehet Varatuomari Severin Avellan ja Kauppias John Robert Stiintel vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 14. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Ruokolahden ja Rautjärven pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Agronoomi Frosterus lausunut, että Siitolan osakeyhtiö oli 7. päivänä Joulukuuta 1800 tehdyllä kirjallisella kontrahdella ottanut Agroniemi Prosteruksen yhtiön sanotussa Siitolan kylässä sijaitsevan tehtaan hoitajaksi aszenmainitun kuun 15. päivästä Huhtikuun 1. päivään 1903. kuudentuhannen markan vuosipalkkaa vastaan, josta Läsnä. R A W. G.S. S. W. F. L. C. A. E. J. A 650. No 1078. Sag 121 Rd 1905
kuukausittain oli suoritettava viisisataa markkaa; mutta kun yhtiö loppupuolella Syyskuuta vuonna 1901. oli ilman laillista syytä irtisanonut Agromoomi Frosteruksen tuosta toimesta lähinnä seuraavan Lokakuun 15. päivästä lukien eikä ollut taipunut 1901 vuoden Joulukuun 1. päivän jälkeen Agronoomi Prosterukselle maksamaan hänelle sanotun kontrahdin nojalla tulevaa palkkaa, on Agronoomi Frostetus vaatinut, että Siitolan osakeyhtiö velvoitettaisiin veronoomi Arasterukselle korvaamaan se vahinko, jonka hän tullessaan yllämainitusta toimestaan erotetuksi oli kärsinyt, ja sitä varten Agronoomi Prasterukselle suorittamaan viisisataa markkaa kullakin viimesanotun päivän jälkeen kuluneelta kymmeneltä kuukaudelta laissa määrättyine korkoineen, lukien niistä päivistä, joina palkka kontrahdin mukaan olisi ollut maksettava, minkä ohessa Prosterus on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Kanteisen on Siitolan osakeyhtiön puolesta vastattu, että Agronoomi Forsteras, jonka velvollisuuksia ei olta tähemmin määritetty yllämainitussa kontrahdissa, tosin palveluksensa ensi aikoina oli toimittanut tehtaan hoita. jan tehtäviä; vaan kun yhtiö sittemmin oli siihen määrään supistanut toimintaansa, ettei tehtään hoitajalle enaan jäänyt sanottavasti mitään työtä, oli yhtiö määrännyt muita sopi via tehtäviä Agronoomi Frosteruksen toimiteltaviksi ja siinä tarkoituksessa Elokuussa vuonna 1901. antanut Protoukselle johtosäännön hänen lehlavistään, jonka mukaan Agronoo mi Frosteruksen vastedes tuli, muun muassa, olla tehtaan tarviaineiden ja kalusten hoitajana, laatia palkkauslistat, kirjoittaa maksut asianomaisiin konttoihin ja toimittaa palkkajen suoritus; mutta koska Agronoomi Arasterus oli kieltäytynyt toimittamasta nyt lueteltuja töitä ja siten rikkonut yhtiön kanssa tekenansa kontrahdin, oli Aronoomi Frosterus irtisanottu toimestaan; ja kun Agro650