Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
johtajaa Olli Pääkköstä vetotyössä olleille Koposen miehelle maksamasta tuta vetopalkkaa, oli katsottava olleen oikeutetun Heikki Kuusiniemen kanssa tekemään sanotun lopullisen tilin, joten Mikko Koponen oli sanotun tilin mukaan Tuiskulta saanut, mitä Koposelle puheenalaisesta työstä oli ollut tulevakin, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut sekä velvoittanut Mikko Koposen suorittamaan Kauppias Tuiskulle korvaukseksi hänen kuluistaan Kovioikeudessa viisikymmentäkaksi markkaa kolmekymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Mikko Koponen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Mikko Koponen ole esittänyt syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Kius Laurikoski Alhed Luksiala. B. Annberg A. J. Lillmanen man Dahlberg Den 11 December 1914. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsätt revisionsskilling från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Tandlakaren Actor Åhman från Nikolaistad, sökande samt Kommerserådet August Eklöf, från Borgå stad, uteblifven svarande: Gifven i Justiliedqvartementet den 11 Fecember 1914. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter Sandtakaren Åhman ågången stämning har Kommerserådet Eklif vid Råd stufvurätten i Nikolaistad anfört, att sedan han jämte Lektorn Filosofiedektoen Edvard Rindell och Treinten Lars William Öholm nödgats såsom borgesman för ett af Samelläkaren Åhman från Borgå sparbank upplaget lån infria detsamma med tillhopa 315 mark, hade Sandläkaren 1055 Åhman skulle årligen, räknadt från den 1 Februari 1910, till Eklöf erlägga tjugufem läsnä Wit. - J. T. - R. H. - K. A. No 1738. Pag. 149 R. D. Åhman den 4 November 1909 med Kemmerierå det Eklöf skriftligen öfverenskommit, att 1912
procent af nämnda belopp till dess att icke allenast Ahmans omförmälda skuld till Eklöf, Rindell och Öholm utan äfs ven de lifförsäkringsprenier, samman lagdt 1098 mark 67 penni hvilka Eklöf för Ahmans räkning utbetalat, blifvit till fullo guldna; att denna öfverenskommelse af Kommerserådet Eklöf godkänts med förbehåll att den första inbetalningen af sagda tjugufem procent skulle skeden 1 Februari 1910, samt att Tändläkaren Åhman emellertid till Kommer serådet Eklif erlagt endast 563 mark bopenni den 1 Augusti 1910; och har Kommerserådel Ehtöf förty yrkat att Sandlakaren Åhman måtte åläggas att till honom utgifva de enligt öfverenskommelsen till betalning förfallna beloppen jämte sed procents årlig ränta å tjugufem procent af 3195 mark från den 1 Februari 1910 och å enahanda belopp från den 1 Februari 1711, hvarvid dock från det förra beloppet borde afdragas förenämnda 563 mark 40 penni. Denna talan har Sandläkaren Åhman motsagt, framhållande bland annat, att han efter den 4 November 1909 med Filosofiedektorn Kindell träffat särskildt aflal angående betalningen af dennes andel utaf ifrågavarande fordran samt ett ännämnda skriftliga öfverenskommelse, hvilken Kommerserådet Eklöf enligt anteckning å Ahmans och anmplar af densamma utan något förbehåll, vidkänt vidhandengåfve all Sandläkaren Åhman icke vore skyldig att verkställa den första afbetalningen tidigare än inom ett är från den 1 Februari 1910, vid hvilket för hållande den af Kommerserådet Eklöf i dennes exemplar af öfverenskommelsen gjorda anteckningen om all den första afbetalningen borde ske redan nyssnämnla dag vore betydelses. Pedan Kommerserådet Eklöf ytterligare till afdrag från sin fordran medgifvit 50 mark, som Sandläkaren Åhmantill honom guldet den 19. April 1911, äfvensom ulosofiedoktorn Rindell och Possentin Oholm blifvit i saken hörde samt parterne å ömse sidor tagit i anspråk ersättning för sina rättegångsummälder, har Rådstufvurätten uti utslag afsagdt den 1056
8 September 1911, på upptagna skäl, förkastat Kommerserådet Eklöss i saken utförda talan samt ålagt honom att med sjuttiofem mark godtgöra Sandläkaren Åhman dennes rättegångskostnader Hofrätten under hvars pröfning Kommerserådet Eklöf i vadevåg dragit målet, har medels dom den 23 April 1912 sig däri utlåtit; och emedan Kommerserådet Eklöf, sedan han jämte Nilssefiedoktorn Rindell och December Öholm rasom borgesmän för ofvannämnda, af Tandtäkaren Åhman från Borgå sparbank upptagna lån till sparkanken inbetalat detsamma med tillhopa tre tusen etthundra nittiofem mark, den 4 November 1909 med Sundlakaren Åkmanskriftligen öfverenskommit att Åhman skulle till Eklöf årligen, räknadt från den 1 Februari 1910, erlägga tjugufem mecent af sagda tretusen etthundra nittiofem mark intill dess att såväl berörda lån som och ofvanomförmälda af Eklöf för Åhmans räkning betalade lifförsäkningspennen blifvit till fullo guldna, samt Kommerserådel Eklöf, enär Fandläkaren Åhman enligt denna skriftliga öfverenskommelses ordalydelse icke varit skyldig att verkställa den första afbetalningen tidigare än inom ett är från den 1 Februari 1910, icke gillat visa att emellan honom och Sandlaka ren Åhman skulle aftalats annan betalningslid, fördenskull och då det belopp, tjugufem procent af tretusen etthundra nittiofem mark eller sjuhundra nittio åtta mark sjuttiofem penni, som Sandläkaren Åhman enligt änsagda öfverenskommelse årligen bort till Kommermädel Eklöf erlägga, var afsitt att utgöra afbetalning icke blott å det till Borgå sparbank guldna lånet utan äfven å omordade lifförsäkningsjumer och vid sådant förhållande den omsländigheten, att Sundlakaren Åhman efter den 4 November 1909 med Filosofudoktorn Kindell träffat särskildt aftal angående dennes godtgörande för hvad han för sin del å lånet inbetalat, icke kunde belaga Kommerserådet Eklöf rätt att af Sundlökaren Åhman årligen 1057
utkräfva sjuhundra nittioåtta mark sjuttiofem penni till dess att hvad Eklifoch December Öholm till sparkanken erlagt äfvensom ifrågakomna lifförsäkringspermaner till fullo guldits, har Hofrätten med afseende därå att af de sjuhundra nittioåtta mark sjuttiofem penni, rem Tandtakaren Åhman bört inom ett år från den 1 Februari 1910 till Kommerserådet Eklöf erlägga, den 1 Februari 1911 återstått oguldet ett belopp af tvåhundra trettiofem mark femton penni med förkastande af Hemmanserådet Eklofs talan i öfrigt såsom för tidigt väckt, ålagt handtakaren Åhman att till Kommerserådet Eklöf emot kvitto utbetala tvåhundra trettiofem mark femten penni jämte sex procents årlig ränta från sistnämnda dag till dess full betalning skedde, likväl efter afdrag af den 19 April 1911 guldna femtiomark; och kvittades vid sådan utgång af saken rättegångskostnaderna parter na emellan Uti Hofrättens dem har samtläkaren Åkman anhållit om ändring. Johan Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Sandläka. ren Åhman icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken fördenskull skall bero. Til alle, som vederbör till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Halanen. K. Auer. K. R. Halanen. K. Auer. 1058
1059 No 1749. Pag 190 R.D. 1910. Joulukuun 12 päivänä 1914 "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tultaessa, saatavaa koskevassa jutussa, jossa Kirjakauppias Isak Julin, Tampereen kaupun gista, on hakijana sekä Tehtailija Ludvig Råne samasta kaupungista, poisjäännenä vastaajana: Annettu Oikeusoslossa 12 päivänä Joulukuuta Keisarillinen Senaallion itsellensä sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedet Tehtoilijalle Reinulle toimituttamansa haasteen nojalla on Kirjakauppias Julin Tampereen kaupungin Kaastuvanoikeudessa lausunut, että hän oli loppupuolella vuotta 1905 tehtoiljulta Klemellä tilan nut maollenvenun, joka oli valmistettava Roineen omistamassa Tampereen Heolleni - i Purjevinekhtaassa Tampineet la, 1250 markan hinnasta paitsi vähäisempää maksua keneen asettamisesta Säsnä: W. A. J. P. R. K. H. - A. B.  R. 1914.
venoiseen, sentsiinisiintiistä ja tästä säiliöstä kaasuttajaan johtavasta julkesta; ja luli venun kaikin puolinolla sellaisen, kuin No: 3 merkitty vene oli Tehtailijän Reinun antamassa painitussa hintaluettelossa selitettynä. Mutta kun Kirjakauppias Julin sittemmin 23 päivänä Kesäkuuta 1901 oli Pihtoilijalle Kiineelta saanut vineen, jota ei oltu saatu käymään sillä nopuudilla, jolla Peklailija Riini venettä tilallaessa oli vakuuttanut sen kulkevan, jonka kone ei ollut käynyt ilman häiriötä ja jonka erinäiset osat de vat ollut huonoja ja kelvottomia, sentäkden ja koska vimittä, joka sitä paitsi oli ollut perin vuotava, tehdyistä korjuuksista huolimatta ei oltu saatu käynlekuntoiseksi, on Kirjakauppias Julin anonut, että Tehtoilija Kiime velvoitettai siin Julinille maksamaan takaisin Julinin ennakkomaksuna venun hinnasta Reinulle suorittamat 730 markkaa kuuden sadanneksen vuotuisine korhoineen 8 päivästä Joulukuuta 1905 sekä kervaamaan Julinen oikeudenkäyntikulut. Kanteesta kuulustettuna on Peklailija keine väittänyt että Kirjakauppias Julin oli Pihlailijalta Reinulta saanut hyvässä kunnossa olleen ja muuliinkin sopimuksen mukaisen veneen ja keneen, jotka kirjakauppias Julin oli hyväksynyt ja ottanut vastaan, minkä vuoksi Tehtailija koine, myöntäen saaneensa eneen hinnasta 750 markkaa on anonut kannetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus on 11 päivänä Helmikuuta 1907 julistamallaan päätöksellä, siinä mainituilla perusteilla, kyljännyt kanteen ja määrännet, että Kirjakauppias Julin sai itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kirjakauppias Julin oli vetoamalla saat tanut jutun, on 10 päivänä Toukokuuta 1910 antanut siihen tuomion; ja koskee Kirjakauppias Julin, joka oli huostassaan pitänyt ja esinäisiltä mulkoilla käyttänyt puheenalaista maottoisenettä, ennenkuin Julin oli tehtäelijalle Reinulle ilmoittanut että juho saattanut vastaanettaa sitä, ollut voinut näyttää toteen, ettei mainittu vene ollut vastannut 1000
asianosaisten siitä, Julinin tilalessa veneen tekemiä sopimuksia, niin ja kun Kirjakauppias Julin näin ollen a ollut oikeutettu Tehtailijalta Roineelta saamaan takaisin kysymyksessä olevaa ennakkomaksua, Hovioikeus on jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomisen on Kirjakauppias Julin anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Tehtailija Roini Kaastuvanoikeudessa 13 päivänä Elokuuta vel on myöntänyt sitoutuneensa Kirjakauppiaalle Julinille tämän tilauksesta toimittamaan sellaisen meettorevineen joka Reinun sittemmin painosta julkaisemässä hintaluettelossa on merkitty numerolla 3, ja näytetty on, ettei puhat alainen Tehtailijan Reinun Kirjakauppinalle Julinelle toimittama maattoivine vastannut asianosaisten siten tekemä sopimuksia, sentähden ja kun ei myös kään ole todistettu, että Kirjakauppias julin olisi sellaisenaan hyväksynyt ja vastaanottanut maollorivenien, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, muuttuun Hovioikeuden tuomista ja Raastuvanikeuden päätöstä tässä kohden, velvoittaa Pihlailijan Keineen, joka on myöntänyt muottoreineen hinnasta elukäteen saaneensa Kirjakauppiaalla Julinilta seitsemänsataa viisikymmentä markkaa, julinille lakaisin maksamaan tämän rahämäärän korkoineen viisi sadalta vuodessa lukien haastipäivästä 2 päivastä Elokuuta 1906 kunnes täysi maksu ta pahtuu, jota vastoin Hovioikeuden tuomiomikäli siinä on määrätty että Kirjakauppias Julin itse saa kässiä oikeudenkäyntikulunsa, jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. A. W. Lullisvaara K. Auer. H A Ehrnig 1061
Joulukuun 12. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa vähingonkorvausta koskevassa vuostojutussa, jossa Työmiehen leski Alma Kristina Suominen, Uudenkaupungin maaseurakunnan Vohdensaaren kylästä, omaata puolestaan sekä alaikäisten lastensa Alma Elina, Elin Viktorina, Kaarlo Aatias. Saima Anna Siviä, Taimi Lempi Matilda ja Johan Vihtori Suomisen holhoojana, ynnä Talollinen sanotusta kylästä Frans Wästilä, Underikänpungin maaseurakunnan valtuutettuna, yhteisesti ovat hakijoina sekä Varatuvan vakuutus - Osakeyhtiö Stullervo, Helsingin kaupungista. ja osakeyhtiö Finnka Klemnduuti Aktiebolaget, Uudistakaupungista, tulematta jääneivä vastaajina; Annettu Oikeusosas K. tossa 12. päivänä Joulukuuta 1914. Talollinen Senaatti on itkelleen eSäsnä: K. F. - f P. R. H. - K. A. 2062 No 1751. Pag. 221. R. D. 1912.
sittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä nikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Ilona Kristina Suomisen mies Työmies Karl Viktor Suominen, ollessaan Toukokuun 27. päivänä 1905. työssä osakeyhtiön Finska StenIndustr Aktiebolagin huvilarakenneksella Haidersson husadolta Uudenkaupungin määseurakunnassa, oli pudonnut tehneiltä maahan ja saamistaan vaimmoista samana päivänä huollut, ovat Alma Kristina Suominen ja Frans Westilä. viimeksi mainittu ilmoittaen Suomisen aviopuolisojen lasten Karl Viktor Suomisen kuoltua saavan Toivaisapua mainitulta kunnalta, Uudenkaupungin Raastuvanoikeudessa vaatineet, että joko Tepatuemovakuutus - Osakeyhtiö Kuttervo, jossa Finska Stenimantsi Atiebolaget yhtiön työmiehet olivat ofleet vakuutetut tapaturman varalta tahi, siinä tapauksessa että niin olisi ollut laita, vaikka lain mukaan viimeksisanotun yhtiön olisi pitämyt sellainen vakuutus ottaa ja siis tapa turman varalta vakuuttaa myöskin Suominen, joka oli ollut yhtiön vakinaisas sa palveluksessa ja työskennettyt kiviteollisuudenkin alaani kuuluvissa toimissa, Finska Henindustri Aktiebolaget yhtiö velvoitettaisiin Alma Kristina Suomiselle, niin kauvan kuin hän eli naimatorna, ja hänen ylläluetelluille lapsilleen, kunnes he olivat täyttäneet viidenmentoista ikävuotensa, suorittamaan tahatumavahingon korvaukseksi vuosittain yhteensä kaksisa taa kahdeksankymmentäkahdeksan mantkaa korkoineen sekä korvaamaan Atona Kristina Suomisen ja Frans Wentilän oikeudenkäyntikulungit. Kanteesta kuultuna on Tapatuoma. vakuutus - Osakeyhtö Huttorvo välttä nyt Finska Henricsuoti Aktiebolaget af tiön kivityöntelijäin kontrahdin mukaan Tammikuun 30. päivältä 1905. elleen vakuutettuja ainoastaan kiviliin vä sattuvan tapatuunan varalta, minkä tähden ja kuun Alart Viktor Suomi nen, joka ei edes ollut kivityömies, oli kuollut rakennustyössä ollessaan, yhtiö 1063
jon anonut kannetta hyljättäväksi. Osakeyhtiö Finska Skrindustri Abtiebolaget taasen on huomauttanut kysymyksessä olevan tapatuomari sättuessa kaikkien niiden yhtiön työmiesten otteen vakuutettuja, jotka yhtiö lain mukaan oli ollut velkapää tapaturman varolta vakuuttamaan, mutta ettei yhtiöllä ollut ollul selloista velvollisuutta Kaar Viktor Suomiseen nähden, jota oli käytetty päässiallisesti rakennustöissä, eikä lainkaan varsinaisissa kivitoissä, jonka vuoksi osakeyhtiö Finska Stenindustri Aktiebola get niinikään on vastustanut kannetta. Syyskuun 19. päivänä 1910. julistetussa päätöksessä on Raastuvanoikeus antanut asiasta lausuntonsa ja viinä mainituilla perusteilla velvoittanut Tapahysa vakuutus - Osakeyhtiö Petter von kuittia vastaan Alma Kristina Suomiselle niin kauvan kuin hän eli naimattomana ja hänen ennenluo tullville kuudelle alaikäiselle lapselleen kunnes nämä olivat täyttäneet viisitoista vuotta suorittamaan yhteensä kaksisataa kahdeksankymmentäkahdaksan markkaa vuosittain, luettuona Toukokuun 27. päivästä 1905, ynnä maksettaviksi langenneille erille viiden prosentin vuotuisen koron Lokakuun 2. päivästä 1907, jolloin yhtiö oli saanut haasteen asiaan; kunnes täysi maksu tapahtui, jota vastoin Raastuvanoikeus, siihen nähden että puheenalainen vakuutus vielä oli voimassa, on hyljännyt Finska Stenindustri Aktiebolaget yhtiötä vastaan ajetun kanteen; ja saivat Alona Kristana Suominen ja Frans Wartilä asian lagtuun nähden kuitenkin itse kärsiä kustannuksensa jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aholrica Kristina Suominen ja Frans Wästilä, yhteisesti sekä Tapatunna vakuutus - Osakeyhtiö, Stuttervo ja osa keyhtiö Finska Steninidustri Skattebrö taget, kumpikin erikseen, olivat ostoamalla saattaneet jutua, on tuomiolta 12. päivänä Heinäkuuta 1912. ratkaissut asian; ja koska Finska Stenendustri Aktiebolaget oli kontrahdilla 1064
Tammikuun 30. päivältä 1905. vakuuttanut kivitoissä käytetyt työntekijänsä Aapa tumakuutus - Osakeyhtiö Kuttervossa ainoastaan sellaisissa töissä heitä kohtaavien tapatuimien varalta, eikä Karl Viktor Huominen ollut kuollut Finska Alenimidusti Aktiebolaget yhtiön kivenlouhoksessa tai kivenhakkiossa summastaan ruumiinvannasta, vaan ollessaan sellaisessa rakennustyössä. jollaista työtä varten Tiviska Stenindustri Aktiebolaget Joulukuun 5. päivänä 1895. työnantajan vastuunsalaisuutta työntekirjaa kohtaavasta ruumiinvannasta annetun lain mukaan ei ollut velvollineen työntekijöitänsä tapaturmatta vakuut tamaan, on Hovioikeus, kunneten Rees tuvanoikeuden päätöksen, kyljännyt Alma Kristina Suomisen ja Frans Vestilän jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomiooon ovat Alma Kristina Suominen ja Frans Kestilä yhteisesti anoneet muutosta. Keisarillinen Senuutti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Alma Kristina Suominen ja Frans Wartilä ole esittäneet syytä muuttaa Hovi oikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Amartti: Walter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. I. Auer. K. R. Helanen. I. Auer. 1065
No 1753. Joulukuun 12 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaat tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa saatavaa koskevassa jutussa, jossa Maakauppiaanleski Maria Hellman, Huittisten pitäjän Kirkon kylästä, on hakijana, ja en tinen Kruununvouti Karl Reinhold Lydén, sanotusta pitäjästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 12 päivänä Joulukuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt en kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkuin Huittisten, Vampulan ja Punkalaitumen pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoi keus oli päätöksellään 24 päivältä Huhtikuuta 1902 velvoittanut Maria Hellmanen ja hänen silloin vielä elossa olleen miehensä Maakauppias Viktor Hellmanin Torppari Frans Lehtoselle eli HirriksLäsnä: P. S. A. L. B.t A. R. Såg. 107 R. G 1911
kelle suorittamaan 651 markkaa 42 penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen äsken sanotusta päivästä ja 40 markkaa oikeudenkäyntikulujen korvaus ta ja Esittelijäsihteeri Väinö Kivijolle Frans Lehtonen oli siirtänyt tämän saatavansa, seuranneen Elokuun 12 päivänä jättänyt mainitun päätöksen Kruununvouti Lydénille täytäntööpanoa varten sekä Lyden päätökselle samana päivänä kirjoitetulla käskyllä pannut sijaan sa ulosottomieheksi Kruununnimismiehen, sittemmin Kruunun den Johan Axel Bergrothin, niin oli Bergroth senjälkeisen Lokakuun 30 päivänä tuon päätöksen sisällyksen ja ulosottakäskyn lunastuksen yhteensä 708 markan 72 pennin suoritukseksi Viktor Hellmanilta. ulosottanut 12 markkaa 72 penniä ja kuitannut loput 6% markka Vikter Hellmanin velkakirjan merkaan Helmikuun 28 päivältä 1900 Frans Lehtoselta olevalla saatavalla. Turun ja Perin läänin Kuvernöörille 19. päivänä Marraskuuta 1902. annetussa hakemuskirjassa oli 40sitteelijäsihteeri Kivi, ilmoittaen saman kuun 3 päivänä Kruununvouti Lydéniltä saaneensa edellämainitun päätöksen sisällyksestä 12 markkaa 73 penniä, vaatinut että, koskaaminunvouti Bergroth oli toimittanut kerrotun kuittauksen ilman Frans Lehtosen suostumusta ja vastoin Kiren nimenomaista kieltoa ja kuittaus siis oli laiten, Kruununoudit Lydén ja Bergroth velvoitettai siin, yhteisesti tahi se heistä, jolla varoja oli, Esittelijäsihteeri Kivelle suorittamaan se määrä, minkä Kivi Lydiain ja Bergrothin virheellisen menettetyn tähden oli saami sestaan vailla, taikka että jempikumpi heistä määrättäisiin saattamaan Esittelyäsihteeri Kivi oikeuteensa; minkä johdosta Kuvernööri oli Tammikuun 28 päivänä 1903 antamallaan päätöksellä velvoittanut Kruununvouti Lydenin, 1067
ulosottomiehenä, tahi Kruununvaati Bergrothin, jolle ulosoton toimeen pano oli uskottu, heti saattamaan loppuun puheenalaisen ulosoton sekä tekemään toimestaan lain säätämässä ajassa täydellisen tilin, uhalla että he olivat itse vastuunalaiset ulosmitattavasta rahamäärästä. Sittemmin on Esittehijäsihteeri Kivi Huhtikuun 7 päivänä 1903 Kuvernöörille antamassaan kirjoituksessa vaatinut, että Kruununvaa dit Lydia ja Bergroth, keskeiväl he vieläkään ollut saattaneet loppuun puheenalaista ulosottotoimitusta eivätkä tehneet siitä tiliä, vaikka Kuvernöörin edellä kerrotun päätöksen antumisesta ja eli kulunut enemmiin kuin lain säätii mä kahden kuukauden tilitysen ka, velvoitettaisiin yhteisesti tahi se heistä, jolla varoja oli, Esittelija sihteeri Kivolle suorittamaan mitä Kihlakunnanoikeuden yllämainitussa päätöksessä oli määrätty maksettavaksi eli 651 markkaa 42 penniä viiden prosentin vuotui sine korkoineen Huhtikuun 24 päivästä 1902, kunnes täysi muku tapahtui, ja 40 markkaa oikeuden käyntikulujen korvausta sekä ulos ettakäskyn lunastus 1 markka, niistä kuitenkin viihennettyä Marraskuun 3 päivänä samana vuon na Kivelle annetut 12 markkaa 73 penniä, ja sitä paitsi korvaamaan Kiren kulut asiassa; minkä jälkeen ja Kuvernöörin mainitsemillaan perustoilla hyljättyä Esittelijäsihteeri Kiven kerrotun vaatimuksen sekä Hervoikeuden, jonka tulkittavaksi Esittelijäsihteeri Kiri oli valittamalla sen saatta nut, jätettyä asian Kuvernöörin päätöksen varaan Keisarillinen senaatti, jossa Esittelijäsihturi Kivioli Hovioikeuden päätökseen anonut muutesta, eli Elokuun 10 päivänä 1904 annetussa päätöksessa muun muassa sillä perusteella. ettei Kruununvouti Sydén, huoli 068
matta Kuvernöörin edelläkerrotussa päätöksessä 28 päivältä Tammikuuta 1903 saamastaan määräyksestä ollut itse toimittanut eikä määrännyt Kruununvouti Bergrothio toimittamaan ulosmittausta Viktor ja Maria Hellmanin luena eikä asian haaraja ollut ilmaantunut, jotka olisivat ostäneet ulosmittaus ta, velvoittanut Kruununvouti Lydénen Esittelijäsihteeri Kivolle suorit tamaan edellä mainitun Kihlakunnanoikeuden päätöksen sisällyksen 651 markkaa 42 penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen 24 päivästä Huhtikuuta 1902 maksun tapahtumiseen saakka ja 40 mark kaa ilman korkoa sekä sitä paitse ulosottokäskyn lunastuksen 1 markan ensinsanotusta rahamäärätä kuitenkin poisluettua 3 päivänä Marraskuuta 1902 makseta 12 markkaa 73 penniä, kuin myös 50 markalla korvaamaan Esittelijäsihteeri Kiven kulungit asiassa. Tämän Keisarillisen Senaatin päätöksen nojalla on Kruunun ti Sydén Joulukuun 16 päivänä 1901 asianomaiselle ulosottomiehelle mesuorittanut pääoman ja, paitse muuta, sille Huhtikuun 24 päivästä 1902 maksupäivään juossaan 5 prosentin vuotuisen koron 86 mark kaa 4 penniä eli kaikkiansa 830 markkaa 96 penniä, vähentäen kuitenkin ylläsanotut 1/2 markkaa 73 penniä, joten jäännös teki 818 markkaa 23 penniä. Toimitettuansa Maria Hellma nille haastien on Kruununvouti 2ydén tämän jälkeen edellä mainitussa Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, kun Lydia kerrotiin tavoin eli joutunut maksamaan Maria Hollmanin ja hänen muuvainajansa yhteistä velkaa 818 markkaa 23 penniä, Maria Hell man, joka eli jakamattomassa pesässä, velvoitettaisiin suorittamaan Kruununvasti Lydénille takaisin vastamainittu summa viiden prosentin korkoineen edellä sano 1069