Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
landen Sandås, på Fabrikören Klinkmann och Drätselkammaren i nämnda stad ågångna skriftliga stämningar, vid Rådstufvurätten i Nikolaistad yrkat att emedan den tid för hvilken omförmälda hade till Fabrikören Klinkmann öfverlåtits, tilländalupit och densamma således, då arrenderätten för tiden deref ter icke blifvit Handlanden Sandås i laga ordning frånvunnen, vid 1895. års utgång återgått till honom, men Fabri kören Klinkmann det oaktadt med Drätselkammarens begifvande forttarande innehade hågen, Fabrikören Flink nunn och Prätselkammaren måtte förpliktas att till Handlanden Sandås genast afträda densamma. I saken hörde hafva Fabrikören Flink manu och Drätselkammaren uppgifvit, att Fabrikören Klinkmanu, som på före nämnda vilkor inropat besittningsrätten till ifrågavarande beteshage, vid 1895 års utgång bort afstå densamma till staden, men, emedan väckt fråga om ny indelning af stadensdonationsjord då ännu icke hunnit slutföras, emella tid berättigats att tillsvidare intill dess derom närmare bestämdes innehafva sagda beteshage emot förut bestämd jordskatt, hvarför och enär vid förberör da auktion något vilkor om rättighet för Handlanden Sandås att framdeles så häfda egan icke gjorts utan all Sandås rätt öfvergått till Fabrikören Klinknamn, hafva Fabrikören Klinkmann och Trätselkammaren emotsett käromålets förkastande. Efter det målet halt den omgång handlingarna deri närmare utvisa samt parterna å ömse sidor gjort anspråk på rsättning för sina kostnader å rättegången, har Rådstufvurätten medels den 14. Juli 1902. afsagdt utslag i saken stätit sig; och emedan ifrågavarande ga blifvit tagen i mät för Handlanden Sandås gäld och derefter försålts å exekutiv auktion den 16. Juli 1892, hvarvid bestämts att hagen vid 1895. års utgång skulle tillfalla staden, för lenskull och då Handlanden Sandås jemväl erkänt att den tid, för hvilken arrenderätten till hagen blifvit till ho152
nom upplåten med år 1895. gått till ända, samt han icke gittat visa att han derefter förvärfvat sig besittningsrätt till hägen, hvilken på sätt upplust blifvit innehades af Fabrikören Klinekmann på grund af derom med Drätselkammaren träffadt aftal, har Rådstufvurätten förkastat Handlanden Sandås i saken utförda talan samt ålagt honom att ersätta sina vederparter kostnaderna i målet och i så dant afseende utgifva till Fabriks ren Klinkmann trettio och till Drätselkammaren fyratio mark. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Sandås i väderag dragit målet, har genom den 18. Maj 1804. deri gifven dom faststält Rådstufve rättens utslag jemte det Handlanden Sandås skyldigkändes att med fyratio fem mark godtgöra Fabrikören Klinkmann och Trätselkammaren deras kostnader i Hofrätten. Uti Hofrättens dom har Handlanden Sandås anhållit om ändring Kejserliga Senaten har tagit målet i övervägande; och emedan Handlanden Sandås besittningsrätt till ifrågavarande hage tagits i mät för Handlanden Sandås gäld och derefter den 16. Juli 1892. försålts å exekutiv auktion utan att någon förmån dervid för Sandås undantagits, fördenskull och då Handlanden Sandås icke gittat påstå, min dre visa att han derefter förvärfvat sig någon rätt till sagda hage, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist låta bero vid det slut, hvari domstolarna i saken stannat. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: A; A; Kumlin Fem. Lupblad Genun Hjelning Johannes Litting Genun Gjelmar Johannes Litting B. F. Mölen 53
Joulukuun 12. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla, Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Pyhtään pitäjässä kotioikeutta nauttiva Kotkan Höyrysahaosakeyhtiö on hakijana sekä Konsuli Olaf Biiloin ja Insinööri OleNedrum, Kymin pitäjästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 12. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttäneet juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kotkan Höyrysahaosakeyhtiölle toimituttamansa haasteen nojalla ovat Konsuli Piilow ja Insinööri Nordrum tymin ja Pyhtään pitäjien käräjäkunnun Kihlakunnanoikeudessa kertoneet, että Kotkan Höyrysahaosakeyhtiö keväällä vuonna 1900. oli viitattanut tukkipuitaan, joita oli ollut, ainakin sata kaksikymmentätuhatta kappaletta, Pyhtaan pitäjään kuuluvassa Storkforsin haarassa Kymin jokea, jossa Konsuli Riiowilla ja Insinööri Nordrumilla oli ykSämä: JGs - A. B - skil - J. B. (E.75.) 51 SS1214. Pag. 114. R. D. 1904.
sinomainen vapaa lohen - ja sii onkalastusoikeus, sekä toimituttanut tämän lauttauksensa niin huolimattomasti, että Konsuli Riilowin ja Insinööri Nordrum in joessa olevat kalastusarkut olivat särkyneet, jota paitsi uitetuista puista irtautuneet kunnat olivat tuottaa neet suurta haittaa kalastukselle; ja kun tällaisesta vahingosta ja haitasta aina ennen oli puheenalaisen kalaveden omistajille suoritettu korvausta kymmenen penniä jokaiselta viitetulta tukkipuulta, jonka rahapalkkion olikin katsottava vastaavan vahingon todellista määrää, mutta Kotkan Höyrysahaosakeyhtiö oli kieltäytynyt sanotulta vuodelta tuota korvausta surittamasta, ovat Konsuli Riilow ja Insinaäri Nordrum vaatineet Kotkan Höyrysahaosakeyhtiön velvoittamista Biiloiville ja Nordrumille maksamaan kymmenen pennin jälkeen tukkipuulta kaksitoistatuhatta markkaa sekä sen ohessa korvaamaan heidän oikeudenkäyntiksi lunsa. Kotkan Höyrysahaosakeyhtiön puolestan kannetta vastustettu; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 16. päivänä Toukokuuta 1902. julistamassaan päätöksessä katsonut tosin selville käyneen, että Kotkan Höyrysahaosakeyhtiön keväällä, vuonna 1900. uitattamat tukkipuut oli vat tuottaneet vahinkoa Konsuli Biilowin ja Insinööri Nordrumin lohonka astukselle Stockholmhaurassa Kyminjokea, mutta kun eivät Riilow ja Nerdrum olleet voineet näyttää tuon vahinjon todellista suuruutta ja Oikeudelta iis oli puuttunut laillista perustusta antingonkorvauksen määräämiseen, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Konuti Riilow ja Insinööri Nordrum olivat stoamalla saattaneet jutun, on tuomiosa Kesäkuun 18. päivältä 1904. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen muun puolesta paitsi että, koska selville oli tulset, että Kotkan Höyrysahaerakeyhtiön vitattamat tukkipuut olivat särkeneet yhden Konsuli Riilowille ja Ensinööi Nordrumille kuuluvan, Klåsaren kossessa olevan kalastusarkun, jonka kun755
toon paneminen oli arvattu maksavan viisisataa markkaa, Kotkan Höyrysahaa, keyhtiö velvoitettiin vahingonkorvaukseksi. suorittamaan Konsuli Riilowille ja Insinööri Nordrumille viisisataa markkaa sekä sen ohessa sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Biiloisille ja. Nordrunnille heillä asiasta Kihlakunnan oikeudessa olleet kulut. Kovioikeuden tuomioon on Kotkan Höysysahaosakeyhtiö anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kotkan Höyrysahaosakeyhtiö ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää voimaan sa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A. Sokman Herr Lujeblad SS: 4 J N Bämlund A; Kumlin. Evemndielmm Johannes Litting C J. Tingren Joulukuun 12 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa Talollisen Frans Kuusisto - Haatilan konkussipesän toimitsijamiehet Varatuomari Ivar Aminoff Turun kaupungista, ja Nousiaisten pitäjään kuuluvalla Härjänsilmän yksinäisellä tilalla asuva Talollinen Juho Härjänsilmä, yhteisesti, ovat hakijoina sekä Talollinen Antti Peltomäkilä, sanotun pitäjän Nuttulan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 12 päivänä 1904 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, sikäli kuin nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Frans Kuusisto - Haatila oli kauppakirjalla 23 päivältä Marraskuuta 1901. myynyt tiedon pitäjästä olevalle Talolliselle Frans Sjöroosille silloin omistamansa Haatilan yksinäisen vapaatilan Nousiaisten pitäjässä ehdolla, muun muassa, että sovitusta 21,300. markan Säsnä: A. K. - W. Bom S. W. H - /C. J. T. No 1219. Såg. 121. R.D. 1904.
suuruisesta kauppahinnasta 3,500. markkaa oli myyjän Antti Peltomäkilälle olevan velan lyhennykseksi suorastaan maksettava Antti Peltomäkilälle, ovat Varatuomari Aminoff ja Juho Härjänsilmä, haasteen nojalla, Nousiaisten, Maskun ja Raision pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että, kun Frans Kuusisto - Haatila kohta tuon kaupan jälkeen oli joutunut konkurssitilaan ja Kuusisto - Haatilan velkojat olivat päättänut nostaa riidan sen johdosta, että hän oli kerrotulla tavalla suosinut Seltomäkilää muiden velkojainsa vahinjoksi, Peltomäkilä oli 7 päivänä Tammikuuta 1902. pidetyssä velkojain kokouksessa sitoutunut luovuttamaan Frans Kuusisto - Haatilan konkussipesälle puheenäolevan saatavansa "jaettavaksi samalla oikeudella kuin muutkin etuoikeudettomat saamamiehet; mutta että Antti Peltomäkilä, joka oli Haatilan tilan nykyiseltä omistajalta nostanut kysymyksessä olevat 3,500 markkaa, sittemmin oli kieltäytynyt näitä varoja konkurssipesälle antamasta; ja ovat Varatuomari Aminoff ja Juho Härjänsilmä sen vuoksi vaatineet Antti Peltomäkilän velvoittamista suorittamaan Aminoffille ja Härjänsilmälle, heidän ylläsanotussa toimessaan, 3,500 markkaa korkoineen mainitusta 23 päivästä Marraskuuta 1904. sekä sitä paitsi korvaamaan heidän kulunsa asiassa Antti Peltomäkilän vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 24 päivänä Huhtikuuta 1903. julistamassaan päätöksessä katsonut näytetyksi, että Antti Peltomäkilä edellämainitussa 7 päivänä Tammikuuta 1902 pidetyssä Frans Kuusisto - Haatilan konkurssipesän velkojain kokouksessa li suostunut sanotulle konkussipesälle jättämään maksuin kysymyksessä olevas ta Frans Kuusisto - Haatilan velasta Antti Peltomäkilälle, minkä maksun tämä jo oli nostanutkin, ja on Kihlakunnan oikeus sen vuoksi velvoittanut Antti Peltomäkilän Varatuomari Aminoffille ja suho Härjänsilmälle, heidän mainitussa toimessaan, kuittia vastaan heti suorittamaan sanotun maksun kolmetuhatta viisisataa markkaa ynnä viiden pro757
sentin vuotuisen koron 23 päivästä Marraskuuta 1904, jolloin velkasitoumuskirja oli annettu, kunnes täysi maksu toimitettiin, jota paitsi Antti Peltomäkilän tuli seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvata Varatuomari Aminoffille ja Juho Härjänsilmälle heidän kulunkinsa jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Peltomäkilä oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 4 päivältä Heinäkuuta 1904 torin huomannut, että Antti Peltomäkilä 7 päivänä Tammikuuta 1902 pidetyssä velkojain kokouksessa oli suostunut, kuten kokouksessa laaditussa pöytäkirjassa sanottiin, jättämään saatavansa jaettavaksi samalla oikeudella kuin muutkin etuoikeudettomat saamamiehet; mutta kun tuossa suostumuksessa ei selvään määrätty mitä saata vaa siinä tarkoitettiin ja se kolmentuhannen viidensadan markan saatava, jonka Frans Sjöroos kauppakirjassa 43. päivältä Marraskuuta 1901. oli sitoutunut Frans Kuusisto - Haatilan puolesta Antti Peltomäkilälle suorittamaan, Peltomäkilän kauppakirjaan kirjoittaman kuitin mukaan ja viimesanotun kuun 25. päivänä oli Peltomäkilälle maksettu Sjöroosin antamalla velkakirjalla ja siten jo ennen mainittua velkojainkokousta lakannut olemasta, katsoi Hovioikeus Kuusisto - Haatilan konkurssihallinnolta jääneen selvittämättä, että Peltomäkilä oli vostunut konkussipesän hyväksi luoriimaan muusta kuin valvannastaan konkurssissa, minkä vuoksi ja kun kanne jutussa perustui ainoastaan siihen väitökseen, että Peltomäkilä oli suostunut luovuttamaan Frans Sjöroosilta olevan saatavansa konkurssipesälle, Hovioikeus, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljäten Antti Peltomäkilää vastaan asiassa ajetun kanteen, vapautti Antti Peltomäkilän suorittamasta mitä häneltä oli sanotulla päätöksellä tuomittu Hovioikeuden tuomioon ovat Varatuomari Aminoff ja Juho Härjänsilmä anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Antti Peltomäkilä on säädetyssä järjestyksessä vastannut. 158
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman päätöksen muun puolesta, paitsi että Antti Peltomäkilän maksettavaksi tuomittu viiden prosentin vuotuinen korko on luettava ainoastaan oikeudenkäynnin alusta Joulukuun 2 päivästä 1902. Tälä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. A. Niemlin. Hm Lupblag Johannes Litting. Evernshelning Johan C. J. Tingren Joulukuun 12 päivänä 1904 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa ovat Varatuomari, nyttemmin Hovioikeuden Ylimääräinen Iiskaali Knut Uuno Nyberg, Porin kaupungissa asuvan Kauppiaan Aksel Karlssonin konkurssi pesän toimitsijamiehenä, hakijana ja Kansallis-Osake-Pankki niminen pankkilaitos, jonka johtokunta on Helsin gin kaupungissa, vastaajana ja joka juttu koskee omaisuuden peräyttä. mistä konkursipesälle: Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 12. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen esilyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Perin kaupungin Raastuvanoikeudessa on Ylimääräinen Viskaali Nyberg, edellämainitussa toimessaan, Kansallis-Osake-Pankin Johtokunnalle ja Pankin Porin haarakonttorille toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla lausunut, että Kauppias Karlson oli, ennenkuin hän Helmikuun 6 päiväläsnä: J.G. S. - Ed. - J. B. 759 No 1220. Påg. 72. R. D. 1904
nä 1902. asetettiin konkurssitilaan, kahdesja sanotulle pankille antamassaan velkakirjassa sitoutunut kuuden kuukauden kuluessa velkakirjain antopäivistä pankille tai sen määräämälle maksamaan, velkakirjassa Tammikuun 28. päivältä 1902. 8000. markkaa kuuden prosentin vuotuien koron kanssa ja velkakirjassa saman kuun 30. päivältä 1850. markkaa koron kanssa kuusi ja puoli sadalta vuodessa sekä niinikään näiden velaksi kirjoitettujen määräin suorittamisen vakuudeksi pankille käteisenä panttina luovuttanut, ensinsanotun velkakirjan mukaan hankille vuokratussa, Ruunallisneuvos D. W. Widbomin omistamalla tontilla No 27. Porin kaupungin ensimäisessä osassa sijaitsevassa makasiinissa No 7. säilytettyjä, Karlssonille kuuluvia erinäisiä tavaroita yhteensä 11,750. markan arvosta ja velkakirjan mukaan 30 päivältä Tammikuuta 1902 sanotun kaupungin tullilaitoksessa varastossa olevia tavaroitansa, saktuuraarvoltaan luettelon mukaan 32,659. markkaa, tullimaksuja siihen lukematta, joiden panttien sitä paitsi piti olla vakuutena myöskin muista sitoumuksista, joissa Kauppias Karlsson lainaa maksettaessa tahi panttia rahaksi muutettaessa saattoi olla pankille, sekä että Kauppias Karlsson puheeksi tulleista velkakirjoista ei ollut KansallisOsake-Pankista saanut rahassa enempää kuin velkakirjasta 23. päivältä Tammikuuta 1902. 84. markkaa, ja edellämainitut pantit oli, lakia kiertämällä, annettu pankille vakuudeksi sellaisista Kauppias Karlssonin asettamista, muit ten henkilöitten tunnustamista ja Karlsmin aikaisemmin pankille luovuttamista vekseleistä, jotka olivat Kauppias Karlssonin suoritettavia ja joita Karlsson oli pankista lunastanut Tammikuun 23. päivänä 1902. yhteensä 7,916. markan arvosta sekä saman kuun 30. päivänä 18,521. markan arvosta, nämä viimeksimainitut vekselit vaikka ne suurimmaksi osaksi lankesivat maksettaviksi vasta jälkeen Karl sonin konkurssin alkua; ja koska Kauppias Karlsson siis oli viimeisinä kolmenakymmenenä päivänä ennen konkurssiin joutu mistaan antanut kysymyksessä olevat 760
pantit Kansallis - Osake-Pankille osaksi veloista, joita otettaessa sellaista vakuut ta ei oltu määrätty, ja osaksi veloista, jotka ennen konkurssin alkua eivät olleet langenneet maksettaviksi, sekä Kansallis-Osake-Pankilla, joka jo vuonna 1901. Kauppias Karlssonin silloin penkille esittämästä tilausista oli saanut tietää Karlssonin liikkeessään käyttävän melkoisia määriä niin sanottuja apuvekseleitä, tästä ja ylläkerrottujen panttausten johdosta kuin myös siitä että Kauppias Karlssonin oli täytynyt Tammikuun 23. päivänä 1902. lunastaa vekseleitänsä silloin antamallaan, velkakirjan muotoon tehdyllä sitoumuksella ja saman kuun 30. päivänä ryhtyä yhtäläiseen meneltetyyn vekseliensä lunastamiseksi, oli ollut sekä perusteellinen syy otaksua Kauppias Karlssonin olevan asiainsa suhteen toivottamassa tilässä että selvä tieto siitä etta Karlsson, maksaessaan vekselivelkojansa pantatulla omaisuudellansa, menetteli vilpillisesti ja loukkasi muitten saamamiestensä etua ja oikeutta, on Ylimääräinen Viskarli Nyberg, väittäen niinikään kysymyksessä olevain velkakirjain määräysten siitä että pantit olivat vakuutena muistäkin Karlssonin sitoumuksista pankille olevan tehottomia, sekä ettei tullilai toksessa varastossa olevain tavarain panttauksesta oltu Joulukuun 30. päivänä 187. annetun tullisäännön 100. SS:ssä säädetyllä tavalla ilmoitusta tehty tullikamarissa, vaatinut että puheenalaiset, useinmainittuja panttaja koske vat välipuheet säännösten mukaan Marraskuun 9. päivänä 1868. annetun Konkurssisäännön 46. SS:n, C. d. ja e. kohdissa julistettaisiin voimattomiksi sekä Kansallis-Osake-Pankki ja sen Porinhaarakonttori velvoitettaisiin Kauppias Karlssonin konkurssipesälle luovuttamaan pantattujen, Kansallis-Osake-Pankin Kauppias Karlssonin konkurssipesän saamamiesten suostumuksella sittemmin 6. päivänä Kesäkuuta 1902. Kauppias Alfred Kordelinille myymien tavarain hintanimittäin Tammikuun 23. päivänä 1902 pantatuista tavaroista 791. markkaa ja saman kuun 30. päivänä pantatuista ta761
varoista 17. 294. markkaa 39. penniä eli siis yhteensä 25. 285. markkaa 39. penniä kuuden prosentin vuotuisen koron kanssa sanotusta 6. päivästä Kesäkuuta 1902. Kanteesta kuultuina ovat Kausallis-Osake-Pankin Johtokunta ja pankin Porin haarakonttori selittäneet että Kansallis-Osake-Pankista oli Kauppias Karlssonille Tammikuun 23. ja 30. päivänä 1902. annettu kanteessa mainitut kaksi lainaa kysymyksessä olevia panttaja vastaan ja että Kauppias Karlsson samoina päivinä, joina hän sai pankista nämä lainat, oli pankista lunastanut, Tammikuun 23. päivänä 1902. muu tamia silloin jo maksettavaksi langen neita sekä saman kuun 30. päivänä useitä yhtäläisiä ja niinikään joitakuita silloin vielä erääntymättömiä vekseleitä; mutta kun sanotut lainat, jotka Karlsson oli nostanut ja velkakirjoihin kuitannut, olivat Karlssonille annetut sitä varten, että Karlssonille tulisi helpommaksi käyttää liikkeestään kertyvät rahat hänen Helmikuussa vuonna 1902. maksettavaksensa lankeavain tavaravekselien ynnä muitten sitoumusten moritukseksi, johon tarpeeseen Karlsson oli lainat anonutkin, ja panttaus oli tapahtunut niin hyvin näitten suora naisten lainojen vakuudeksi, joita anettaessa Kansallis-Osake-Pankki sitä vähemmän oli saattanut tietää tahi edes päillä Kauppias Karlssonin asiain huonoa tilaa kun Karlssonilla syyskesällä vuonna 1901. pankille esittämänsä tilipäätöksen mukaan saman vuoden Maaliskuun 16. päivältä oli ollut 74,612. markan 55. pennin netta-omaisuus ja Karlsson ennen jälkimäisen lainan myöntämistä oli pankin johta jille vakuuttanut osaansa hyvissä varaisa ja voivansa välttää konkurssia, jos hankki lainan antamalla suostuisi Karlssonin asiat järjestämään, vaan myös kin niistä muista sitoumuksista, joihin Kauppias Karlsson sen jälkeen kun lainat olivat hänelle annetut joutuisi pankille; sen tähden ja koska, pankki viimeksi sanottuja sitoumuksia hyväksyessään oli ottanut huomioon ylläsanotuissa velkakirjoissa olevan panttaus762
määräyksen, on Kansallis-Osake-Pankin. Johtokunta ja sen Porin haarakonttori, väittäen muun muassa: että Tammikuun 30. päivänä 1902. tapahtuneesta panttauksesta oli Porin kaupungin tullikamarille ilmoitettu niin hyvin Kausallis-Osako-Pankin kirjeessä viimesanotulta päivältä kuin Kauppias Karlssonin seuraavan Helmikuun 5. päivänä tullikamarille asettamassa ja sama na päivänä sinne saapuneessa kirjelmässä, anonut että kanne hyljättäisiin. Kastauksen johdosta on Ylimääräinen Viskaali Nyberg muistuttanut, muun muassa että Kansallis-Osake-Pankin velvollisuus oli näyttää toteen, kun se konkurssipesän puolesta oli kiistetty, että Karlssonille oli annettu vasteketta puheenaolevista velkakirjoista ja millainen se vastike oli ollut; ettei Kansallis-Osake-Pankin puolesta Tammikuun 30. päivänä 1902. tapahtuneesta panttauksesta oltu tullikamariin mitään ilmoitusta tehty, koskapa mitään tullika marin todistustakaan siitä ei oltu näytetty ja Kansallis - Osake-Pankin puolesta Oikeuteen jätetty, tullikamariin antama tullikamarin lehmalla varustettu asiakirja oli ainoastaan tullikamarin on tämä luettelo Kauppias Karlssonin tavaravarastosta tullikamarissa; ja että joskin Kauppias Karlsson Helmikuun 5. päivänä 1902. oli tullikamarille ilmoittanut luovuttaneensa tavarat Kaujallis-Osake-Pankille, tämä ilmoitus, jos ja ei mainittu mitään panttauksesta vaan ainoastaan omaisuuden luovuttamisesta Kansallis-Osake-Lankille, kuitenkin oli tapahtunut myöhemmin kuin lainan antaminen. Jutussa kuultuansa Kauppias Karlssonia, joka on ilmoittanut Tammikuun 23. ja 30. päivänä 1902. Kansallis-OsakeTänkille antamistaan, nyt puheenaolevista velkakirjoista ei saaneensa rahoja muuta kuin edellisestä velkakirjasta jonkun vähärätöisen määrån, vaan näillä velkakirjoilla lunastaneen. sa Kansallis-Osake-Sankista erityisiä vekselätänsä ja muita sitoumuksiansä, on Raastuvanoikeus Joulukuun 11. 163
päivänä 1902. julistamassaan päätöksessä katsonut selville tulleen että Kausallis-Osake-Tänkki Tammikuun 23. ja 30. päivänä 1902. oli mainituille päiville paivätyitä velkakirjoja vastaan Kauppias Karlssonille antanut, edellistä vastaan kahdeksantuhannen ja jälkimäistä vastaan kahdeksantoistatuhannen viidensa dan markan suuruisen lainan, joista Kauppias Karlsson samoissa tilaisuuksissä oli pankille pantiksi jättänyt nyt kysymyksessä olevat tavarat, sekä että jälkimäisestä panttauksesta oli pankin puolesta ennen konkurssia tehty säädetty ilmoitus Porin tullikamarille, minkä vuoksi ja kun pantit lainoja otettaessa olivat määrätyt eikä Kauprias Karlssonin konkurssipesä ollut voinut todistaa että Kansallis- Osake-Pänkilla näitä välipuheita tehtäessä oli ollut aihettä otettaa Kauppias Karlsson illa vilpillistä aikomusta, Raastuvanoikeus on hyljännyt konkussipesän jutussa ajaman kanteen, mutta asian laatuun nähden saivat asianosaiset kulkin itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ylimää räinen Viskaali Nyberg oli vet määlä tanut jutun, on tuomiolla 28. päivältä Huhtikuuta 1904. vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Ylimääräinen Viskaali Nyberg Kauppiaan Aksel Karlssonin konkurssipesän toimitsijamiehenä monut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kansallis-Osake-Länkin Johtokunta on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Ylimääräinen Iiskaali Nyberg ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden puheenalaista tuomiota, joka siis jää pysyväksi, minkä ohessa Ylimääräinen Viskaali Nyberg yllämainitussa toimessaan velvoitetaan Kansallis-Osake-Pankin Johtokunnalle, korwaukseksi siltä täällä juttuun menneistä kuluista, suorittamaan seitsemän kymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: 1. G. Sollmanie AndersinJ. G. Forsman. Valentin Gummerus J Nederlund Wavonius 764
Joulukuun 12. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, kiinteän omaisuuden kaupan moittimista koskevassa nostojutussa, jossa Wiipurin pitäjän Käräjiärven kylässä asuvat Rakennusmestari Otto Pietiläinen ja hänen vaimonsa Hilma Pietiläinen ovat hakijoina sekä Ajuri Otto Nordström, Hiipurin kaupungista, saapuville tulleena, mutta sanotusta Käräjärven kylästä kotoa oleva Maanviljelijä Renny Less ja hänen vaimonsa Hildur Less, poisjääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosustossa Joulukuun 12. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Otto ja Hilma Pietiläisen sekä Jenny ja Hildur Lessin Wiipurin pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, on Otto Nordström siellä lausunut, että sittenkuin Benny ja Hilder Less kauppakirjalla 28. päivältä Marraskuuta 1899. olivat Otto ja Hilma PieLäsnä. HjS - E. A - RG - J. N B. No 1221. Pag. 83. R. D. 1904.