Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ko Kruununnimismies Hyyryläinen ostanut Kunniapoivarilta Reinhardilta Juuri Kauppaneuvokselle Eklöfille vuokratun alueen, vastustanut kannetta sekä anonut korvausta oikeudenkiupitikuluistaan. Kihlakunnanoikeus, jossa nyttem: min kuolleen Mikko Riikosen oikeuden omistajia myöskin oli kuulusteltu, on 22. päivänä Heinäkuuta 1909. julistamallaan päätöksellä ratkaissut jutun ja katsonut siinä käyneen selville että, sittenkun Kauppaneuvos Eklöf oli edellämainitulla vuokravälikirjalla määäämättömäksi ajaksi vuokrannut Mikko Riikoselta ylläsanotusta Mikkolan tilasta kysymyksessä olevan noin kahdeksan hehtaaria laajan maa-alan, Mikko Riikonen oli myynyt tilan Aatelismiehelle von Ernstille ja tämä edelleen Kunniaporvarille Reiehardille minkä jälkeen Kruununnimismies Hyyryläinen oli kauppakirjalla 15. päivältä Kesäkuuta 1908. ostanut Kunniaporvi rilta Reichardilta äskensanotun maaalan, josta sittemmin oli muodostettu puheenalainen Myrskylän palstatila, ja koskei Mikkolan tila ollut kiinnitetty sanotun vuokravälikirjan pysyväissyyden vakuudeksi, eikä välikirja näin llen sitonut Kruununnimismiestä Kyyryläistä, senvuoksi ja kun Kauppaneuvoksella Eklofillä siis ei ollut oikeutta pitää hallussaan Kruununnimismiehen Hyyryläisen puheenalaistu maanaluetta, on Kihlakunnanoikeus velvoittunut Kauppaneuvoksen Eklösin kolmen kuukauden kuluessa Kihlakunnanoikeuden päätöksen julistamispäivästä lukien kiintämisen uhalla viemään pois kaikki kysymyksessä olevalla palstatilalla olevat rakennuksensa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppanenoos Eklöf oli vetoamalla saattanut jutun, on 4. päivänä Marraskuuta 1910. antamallaan tuomiolla, koska Kauppaneuvos Eklöf oli haasteen jälkeen saanut nauttia hyväkseen laillisen lähtöajan, jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan; ollen se kolmen kuukauden aika, minkä kuluessa Kauppaneuvoksen Eklösen tuli muuttaa rakennuk207
sensa puheena olevalta palstatilalta, luettava Hovioikeuden tuomion antopäivästä Hovioikeuden tuomioon ovat Kauppaneuvos Eklöf sekä osakeyhtiö Aug. Ekl Öf Aktiebolag, jolle kysymyksessä oleva raha laitos ja vuokraoikeus nyttemmin ovat siirtyneet, anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo etteivät Kuupraneeuvos Eklöf ja osakeyhtiö Aug. Eklöf. Aktiebolag ole esiintuoneet syytä muut taa Kovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ollen kysymyksessä olivat rakennukset edelläsanotulla uhalla muutettavat. puheenalaiselta palstatilalta ennen 1. päivää Syyskuuta 1912. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Santeri Saarinen Alfred Luuksiala. Walter Andersin. Johannes Pesonen. N. F. Mänä Maaliskuun 21. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomuspitussa, jossa Kavintoloitsija Carl Wilhelm Lindblom, Salon kauppalasta, on hakijana ja Lääketieteenlisensiaatti Paavo Koskenhovi, samasta kauppalasta, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21. päiväna Maaliskuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Carl Wilhelm Lindblomille toimitut tamansa haasteen nojalla on Lääketiotvenlisen siaatti, Koskenhovi Halikon, Uskelan ja Perttelin pitäjäin ynnä Salon kauppalan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden 15 päivänä Maaliskuuta 1906 pidetyssä istunnossa lausunut, että Carl Wilhelm Lindblom oli 2. päivänä Lokakuuta 1905. käynyt Koskenhovin luona saamassa lääkärinapua poskessaan olleen syvänpuoleisen haavan parantamiseksi ja että Lääketreteenlisensiaatti Koskenhovi oli neulanut tuonLäsnä: S.S. H. A. A. A. L. R. K. No 447. Siv. 111. B. D. 1909.
haavan kiinni kolmella ompeteella sekä sen jälkeen hoitanut haavaa Lindblomin käydessä saman kuun alussa vielä kaksi kertaa Koskenhovin luona; mutta kunCarl Wilhelm Lindblom ei ollut suorittanut Koskenhoville hänen puheenalaisen vamman hoidosta palkkiokseen määräämiä 100, markkaa, on Koskenhovi vaatinut Lindblomia velvoitettavaksi Koskenhoville maksamaan sanottu palkkioviiden prosentin korkoineen yllämainitusta 15. päivästä Maaliskuuta 1906. Carl Wilhelm Lindblom on, katsoen Lääketieteentisensiaatin Koskenhovin vaatimaa palkkiota lialliseksi, vastustanut kannetta; minkäjälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on viimeksi mainittuna päivänä julistamallaan päätöksellä siinä mainityilla perusteilla velvoittanut Carl Wilhelm Lindblomin maksamaan Lääketieteenlisensiaatille Koskenhoville palkkiok si kysymyksessä olevasta lääkärinämistä Kihlakunnanoikeuden riittäviksi katsomat 30 markkaa, mutta, kun Carl Wilhelm Lindblom jo ennen haasteen saamista oli tarjennut Koskenhoville tuon määran, julistanut Koskenhovin velkapaaksi viidellätoista markalla korvaamaan Lindblomin oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Lääketinteentisensiaatti Koskenhovi vetoamalla oli saattanut jutun, on 25. päivänä Helmikuuta 1909 antamallaan tuomiolla, koskeivät asianosaiset ollet edeltäkäsin sopineet Koskenhoville, häneltä pyydetystä lääkärinavusta, tulevan palkkion määrästä, eikä Carl Wilhelm Lindblom ollut näyttänyt Koskenhovin vaatimaa palkkiota kohtuuto maksi, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Carl Wilhelm Lindblomin kuittia vastaan Koskenhoville maksamaan sata markkaa viiden prosentin korkoineen 15 päivästä Maaliskuuta 1906 sekä viidelläkolmatta markalla korvaamaan Koskenhoville nitun käsittelystä Kihlakunnanoikeudessa johtuneet kulungit. 259
Hovioikeuden tuomioon on Carl Wilhelm Lindblom anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Lääketreteenlisensiaatti Koskenhovi on vastannyt Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän pitun ja katsoo, ettei Carl Wilhelm Lindblom ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Carl Wilhelm Lindblom suorittamaan Lääketieteen lisensiaatille Koskenhoville; hänell ai täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot; Keisarillinen Suomen Senaatti: Lauten Saarinen. Nälter Andersin. Lauten Saarinen. Nälter Andersin. Alfred Lillksiala. K. R. Helanen Jemndet. 2 4/11 S 4/4 Maaliskuun 22 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa merioikeusasiassa, jossa ovat ItäSuomen Osuusliike r. lniminen osuuskunta, Wiipurin kaupungista, hakijana sekä Hampurin kaupungista Saksan keisarikunnasta kotoisin oleva Merikapteeni930. Boije, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Maaliskuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Merikapteeni Börjelle toimitetun huasteen nojalla on yllä mainitun osuuskunnan puolesta Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausuttu, että Merikapteeni Böije konnossementin mukaan 29. päivältä Kesäkuuta 1909. oli kuljettamaansa Weranimiseen höyrylaivaan Hampurin kaupungista ottanut 50. säkkiä kahvia sanotulle osuuskunnalle Wiipurin kaupunkiin toimitettavaksi; mutta kun tuosta Läsnä: D. W. F. P. B. t. 7o P. A. R. B. F. M. No 453. No 453. Pag. 183. R. D. 1910.
lähetyksestä sitä 8. päivänä Heinäkuuta 1909. viimeksimainitussa kaupungissa vastaanotettaessa oli puuttunut 10. säkkiä, on osuus kunnan puolesta vaadittu että Merikapteeni Börje velvoitettaisiin suorittamaan osuuskunnalle korvaukseksi puuttuvasta, kahvimäärästä sen hinta 567. reickomarkkaa 84. offennigiiä saksan rahaa sekä palkitsemaan osuuskunnan oikeudenkäyntikulut Vastatessaan kanteeseen on Merikapteeni Boije huomauttanut, että edellä mainitun konnossementin takasivulle painettujen määräysten mukaan tuli lastin vastaanottajan, säilyttääksensä oikeutensa korvauksen saantiin, 24. tunnin kuluessa lastin purkamisen jälkeen tehdä kirjallinen ilmoitus puuttuvasta tavaramäärästä laivan isännistön paikkakunnalla olevalle asiamiehelle; mutta kun selluista ilmoitusta ei osuuskunnan puolesta oltu sanotun ajan kuluessa tehty, on Merikapteeni Börje katsonut osuuskunnan menettäneen oikeutensa korvauksen saantiin ja sen vuoksi vastustanut kannetta. Raastuvanoikeus, jossa Luotsikapteeni Jakob Wilhelm Lybeck ja Satamakapteeni Carl Frithiof Lagercreutz ovat asiantuntijoina olleet läsnä asiaa käsitettäessä ja antaneet lausuntonsa, on 7. päivänä Helmikuuta 1910. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Kapteeni Böijen suorittamaan osuuskunnalle Itä-Suomen Osuusliike r. l. " korvaukseksi sille toimittamatta jääneistä 10. säkistä kahvia niiden hinnan viisisataa kuusikymmentäseitsemän ruchsmarkkaa kahdeksankymmentäneljä pennigiä saksan rahaa tahi vastaavan määrän suomen rahaa maksuaikana käyvän kurssin mukaan sekä sadallakolmellakymmenellä markalla korvaamaan osuuskunnan oikeuden. käyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Merikapteeni Boije oli vetoamalla saattanut jutun, on 4. päivänä Toukokuuta 1910. antamassaan tuomiossa katsonut selville käyneen, että Merikapteeni Börje 29. päivänä Kesä261.
kuuta 1909. oli kuljettamaansa Wera nimiseen höyrylaivaan Hampurin kaupungista ottanut viisikymmentä säkkiä kahvia toimitettavitsi Wiipurin kaupunkiin sanotusta kahvimäärästä kirjoitetun siirrännäiskonnossementin haltijalle ja että kahvimäärästä, osuuskunnan Itä-Suomen Osuusluke r. l." konnossementin haltijana sitä Wiipurissa vastaanottaessä, oli puuttunut kymmenen säkkiä kahvia; mutta koska osuuskunnan konnossementissa olevan määräyksen mukaan, olisi tullut, säilyttääkseen oikeutensa korvauksen saantiin hävinneestä tavarasta, 24. tunnin kuluessa höyryläivan lastin purkamisen jälkeen tehdä ilmoitus puuttuvasta tavaramäärästä laivan isännistön paikkakunnalla olevalle asiamiehelle, sen tähden ja kun osuuskunta ei ollut väittänytkään sanotun ajan kuluessa tehneensä sellaista ilmoitusta, Hovioikeus on katsonut osuuskunnan menettäneen oikeutensa vaadittuun korvaukseen ja sen vuoksi, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljännyt osuuskunnan asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on osuuskunta "Itä- Suomen Osuusliika r. l." anonut muutosta perustelmalla, johon Merikap teeni Börje on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun; ja koska siinä esitystä Wiipurin Tullikamarin todistuksesta näkyy että lastia Wera laivasta Wiipurissa 8. päivänä Heinäkuuta 1909 piirettäessä jo oli huomattu ja todettu puheena olevasta kahvilähetyksestä, joka Tullikamarissa nähtävänä olleen merkkiluettelonkin mukaan oli ollut viisikymmentä säkkiä, puuttuneen kymmenen säkkiä ja tämä asianlaita siis jo silloin oli Meri kapteeni Börjen tiedossa, sentähden ja kun konnossementtiin pantua. määräystä vahingonkorvaus vaatimukren ilmoittamisesta näin ollen ei voida tähän tapaukseen sovelluttaa ja Merikapteeni Boije siis, Merilain 114. SS:n säädöksen mukaan, on sanotusta puuttuneesta kahvimäärästä vastuunalainen, harkitsee Keisarillinen 262
Senatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, vahvistaa sen loppupäätöksen, johon Raastuvanoikeus on päätöksessään johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Yllennassa vaimo Pesonen B. Anneberg. Johannes Pesonen. B. Anneberg. Johannes Pesonen. A. V. Oll Clevara B. F. Mänä Den 22 Mars 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatta revisionsskillingar, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet konkurs - och boskifnads mål emellan firmorna Åbo Klädesfabriks Aktiebolag Littois Aktiebolag, O. Y. Credit A. B. och Do Förenade Ylfebrikerna, Aktiebolag, gemensamt, samt finnan Suomen Kangaskauppa Osakeyhtiö, för sig, såsom fordrings egare i Handlanden Antti Ahos från Helsingfors stad, och dennes innehafvande firmor C. A. Tantells Efterträdares och Biograf Helikons till konkurs upplåtna bo, sökande, samt firman Aktiebolaget Hötel Kamp, jämväl såsom borgenär i nämnda konkurs bo, tillstädeskommen och Handlanden Ahos hustru Elna Victoria Tho uteblifven svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 22 Mars 1912. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, /35. M. No 454. Pag. 328. R.D. 1911
såvidt nu är i fråga, inhämtat följande På inställelsedagen i Handlanden Ahos vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad anhängiggjorda konkursmål den 20. Februari 1911 har Aktiebolaget Hötel Kämp anmält och bevakat, utom annat, i grund af ett emellan bemälda bolag och makarne Aho den 4 Februari 1910 för en tid af tio år, räknadt från den 1. därpåföljande Juni, afslutadt hyreskontrakt om en lokal i bolaget tillhöriga gården No 29 vid Norra Esplanådgatan i sagda stad, den i berörda kontrakt öfverenskomna hyran för tiden från den 1 December 1910 till den 1 Juni 1911 tiotusen femhundra mark och från sistnämnda dag till den 1 Juni 1920 etthundra åttioniotusen mark eller tillsammans etthundra nittioniotus en femhundra mark, däraf förenamnda tiotusen femhundra mark med förmänsrätt ur värdet för Handlanden Ahos i lokalen befintliga egendom efter afdrag likväl från det bevakade fordrings beloppet af hvad möjligen tillgodokom mit bolaget eller framdeles inflöte genom lokalens uthyrning åt annan eller dess användning på annat sätt hvarhos Elna Victoria Aho uti en till Rådstufvurätten ingifven skrift anhållit att, enär hon hvarken tagit del i boets skötsel eller förbundit sig ned Handlanden Aho till skuldernas betalning, henne måtte beviljas boskilnad från sin bemälde man Firman O. J. Credit A. B. har vid första uppropet i konkursmålet den 13 Mars 1911 uti inlemnad anmärkningsskrift emot sagt Aktiebolaget Hötel Kamps omförmälda bevakning på den grund att rist nämnda bolag från den 1 December 1910 öfvertagit förenämnda likal och därstädes bedrifvit kinematograf och variete-rörelse samt konkurs måste anses bryta kyreskontrakt, hvarför Handlanden Ahos konkursmassa icke vidare vore för hyran ansvarig. Vid andra uppropet i konkursmålet den 27 Mars 1911 har Aktiebolaget Hotel Kämp i anledning af ofvanstående anmärkning bestridt, att bolaget skulle uteslutande på egen risk öfvertagit 264
ifrågavarande hyreslägenhet, framhållande, att beläget enligt med konkursmassan träffad öfverenskommelse tillsvidare under då löpande hyres år fortsatt kinematografföreställningarna, med hvilka massan upphört, för att därigenom försöka afflyfta eller åtminsto ne nedbringa konkursmassans ansvarighet för den med förmånsrätt utgående hyran, allt emot framtida redogörelse för inkomster och utgifter vid företaget. Suomen Kangaskauppa Osakeyhtiö har vid nästberörda upprop motsagt Elna Viktoria Ahos boskilnads ansökan, enär hon i samma män som Handlanden Aho tagit del i skötseln af de utaf denne bedrifna affärerna samt den förefintliga gälden, uppgående enligt beförteckningen till femhundrafyratioettu sen tvåhundra åttiofyra mark tretton penni, icke vore att anses för mannens enskilda utan det gemensamma boets. Rådstufvurätten har medelst dom den 22 Maj 1911 i saken utlåtit sig och enär O. G. Credit A. B. icke förebragt utredning om att Aktiebolaget Hötel Kämp skulle afstått från sitt på förberörda hyreskontrakt grundade anspråk, och påståendet, att kontrak tet skulle genom konkursen förlorat sin giltighet, saknade stöd af lag alltså kunde vid anmärkningen icke fästas afseende, utan har Råd stufvurätten fastställt bolagets om förmälda fordran till betalning ur konkursmassan, däraf tiotusen femhundra mark eller hyran för tiden från den 1 December 1910 till den 1 Juni 1911, jemlikt 5 SS: i Kejserliga förordningen af den 9 November 1868 angående borgenärers rätt och företräde framför hvarandra till betalning ur egendom, som blifvit till konkurs afträdd, med förmånsrätt ur värdet för den Handlanden Ahos egendom, hvilken vid tiden för konkursens början eller således den 10 Oktober 1910 funnits i förenämnda likal. Beträffande Elna Vietoria Ahos anhållan om boskilnadsförmån, så och emedan makarne Thos bo vore belastadt med 205
så stor gäld, att den ej kunde betalas med gods, som i boet vore samfäldt, och med den enskilda egendom, som borde svara för samma gäld har Rådstufvurätten i stöd af Lagen om makars egendoms och gälds förhållanden, gifven den 15. April 1889, bifallit nämnda anhållan, i följd hvaraf all egendom, hvilken efter den 20 Februari 1911, då ansökningen om boskilnad till Råd stufvurätten ingifvits, genom arf gåfva, testamente eller annorledes Elna Vicetoria Aho tillfallit eller framdeles tillfalla kunde, skulle såsom hennesenskilda tillhörighet anses, hvaröfver hon egde förfoga såsom enka och hvarmed hon icke vore pliktig att ansvara för gäld, som vore af Handlanden Aho under äktenskapet gjord, såframt hon ej med honom sig till betalning däraf förbundit eller gälden annars enligt lag såsom hennes gäld betraktas borde. Hofrätten, under hvars pröfning Åbo Klädesfabriks Aktiebolag, Littois Aktiebolag, O. V. Credit A. B. och DeFörenade Ylfebrikerna, Aktiebolag, gemensamt, samt Suomen Kangaskauppa Osakeyhtiö, för sig, i vadeväg draget målet, de fyra förstnämnda förmorna, såvidt konkurs domen angick Aktiebolaget Hötel Kämps förberörda bevakning, och Suomen Kangaskauppa Osakeyhtiö åter vidkommande den Elna Vietoria Aho beviljade boskilnads förmån har genom dem den 27 September 1911 låtit vid Rädstufvurättens dom uti nu ifrågavarande del bero, hvarhos Åbo Klädesfabriks Aktiebolag, Littois Aktiebolag, O. Y. Credit A. B. och DeFörenade Ylfebrikerna, Aktiebolag skyldigkänts att godtgöra Aktiebola. get Hötel Kämp dess kostnad vid Hofrätten med femtio mark samt Suomen Kangaskauppa Osakeyhtiö ålagts att till Elna Vietoria Åbo gälda afgifterna för hennes exemplar af Hofrättens dom med tjugutvå mark trettio penni Uti Hefrättens dom hafva Åbo Klädesfabriks Aktiebolag, Littois Aktiebelag, O. Y. 266
Credit A. B, och De Förenade Ylfebrik Ena, Aktiebolag, gemensamt, samt SuomenKangaskauppa Osakeyhtiö, för sig, anhållit om ändring medels ingifna deduktioner, därå de fyra förstnämnda förmoinas deduktion blifvit af Aktiebolaget Hötel Kämp bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Suomen Kangaskauppa Osakeyhtiö icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom. Vidkommande sedan Åbo Klädesfabriks Aktiebolags jämte medparters ändrings ansökning, så, enär Aktiebolaget Hetel Kämp genom att den 1 December 1910 af konkursförvaltningen öfvertaga förberörda likal och därstädes fortsätta med bedrifvande af kinemätegrafteåter måste anses hafva frångått sin rätt till ersättning enligt oftanämnda hyreskontrakt, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens och Rådstufvurättens domar i denna del, förkasta Aktiebolaget Hötel Kämjas ifrågavarande bevakning. Dock skall den ändring Åbo Klädesfabriks Aktie belag, Littois Aktiebolag, O. Y. Credit A. B. och De Förenade Yllesäbrikerna, Aktiebolag, sålunda vunnit i Rådstufvärat tens och Hofrättens domar, jämlikt SS 10 i Kejserliga Konkursstadgan af den 9 November 1868, icke tillgodokomma öfriga fordringsägare i konkursen Det ville, som vederbör till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland. Wittmansmannen Pernus Petterin Wollanmars. Marnes Petterin B. Anneberg A. W. Ruusuvaara. Johannes Pesonen. B. F. Mölsej. 207
Maaliskuun 22 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Itsellismies Adolf Juhonpoika Aaltonen ja hänen vaimonsa Matilda Ernhardintytär Aaltonen Saverniemen kapelin Oinas järven kylästä, hakijoina sekä Seppä Kustaa Holsti ja hänen vaimonsa Wilhelmiina Holsti, Palikaisten kartanosta samaa kaprelia, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Maaliskuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Eläkemies Eerikki Elinan poika Hakala, Palikaisten kartanosta, oli kuollut 6 päivänä Marraskuuta 1904. ja Kustaa Holsti omasta puolestaan sekä Wilhelmiina Holstén edusmiehenä 24. päivänä samaa kuuta SaLäsnä: S.S. - W. A. - A. L. R. H. 268 No 456. siv. 84. R. D. 1909
mion pitäjän ja Sormuniemen kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa valvonut suullisen testamentin, jolla Eerikki Hakala helluntain aikaan vuonna 1903. oli määrännyt että kaikki hänen omaisuuten sa hänen kuolemansa jälkeen oli joutuva Vilhelmiina Holstille, niin ovat Adolf ja Matilda taltonen, joista viimeksi mainittu on Eerikki Hakalan niinikään kuolleen veljen Ernhard Eliaanpojan tytär, Kustaa ja Wilhelmiina Holstille toimitetun kaasteen nojalla Kihlakunnanoikeudessa vaatineet että, koska Eerikki Hakalan tarkoitus edellä mainitussa tilaisuudessa ei ollut ollul tehdä testament tia, vaan Hakala ainoastaan oli sen sellut siitä, miten hän oli ajatellut määrätä jäämistöstään, ja hän sitä paitsi oli myöhemmin ilmoittanut että hänen jälkeen jäävä tavaransa eli menevä hänen laillisille perillisilleen, puheena oleva testamentti julistettaisiin mitättömäksi. Asiasta kuulustettuina ovat Kustaa ja Wilhelmiina Holsti vastastanut kan netta; minkäjälkeen Kihlakunnanoi ions on 28. päivänä Marraskuuta 1905. juttuun julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Eerikki Haka la eräänä päivänå nelluntain aika na vuonna 1903. Torpparin Juho Malmisen ja hänen vaimonsa Wilhelmiina Malmisen asunnossa Palikäisten kartanon maalla ja heidän molempain yhtaikaa läsnä ollessa oli terveessä ja täydessä järjessä sekä vapaaehtoisesti määrännyt että Wilhelmiina Holsti tulisi Eerikki Hakalan kuoltua saamaan kaiken Hakalan jäämistön sekä että Eerikki Hakala, ilmoittamalla useamman kerran Juho ja Wilhelmiina Malmiselle tuon määräyksen oli van hänen viimeisen tahtonsa, eli tarkoittanut saada mainitut henkilot todistamaan Hakalan siten tekemän testamentin; mihin nähden ja kun Adolf ja Matilda tallonen eivät olleet voinut näyt tää, että Eerikki Hakala jälkeen 200
päin olisi todistajain läsnä ollessa peräyttänyt kerrotun testamenttinsa Kihlakunnanoikeus on, nojautuen 1. K.n 16. suvan 1. SS:ään, hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Adolf ja Matilda Aallonen olivat vetoamalla saattanut jutun, on 8 päivänä Helmikuuta 1909 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Adolf ja Matilda Aaltosen suorittamaan Kustaa ja Wilhelmiina Holstille neljäkymmentäviisi markkaa korvaukseksi heidän Hovioikeudessa asian vuoksi karsimistäan kiistan nuksista Hovioikeuden tuomioen ovat A dolf ja Matilda Aaltonen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kustaa ja Wilhelmiina Holsti ovat vastannee, minkäjälkeen täällä on toimitettu suullinen kuulustelu niinkuin siinä tehty pöytäkirja osottaa. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Adolf ja Matilda Aallonen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden puheenalaista tuomiota, jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Adolf ja Matilda Aaltonen maksamaan Kustaa ja Wilhelmiina Holstille, heillä täällä jutun vuoksi olleiden kalujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Kuten Saarinen - Matter Andersin. Kuten Saarinen - Matter Andersin. Kuten Saarinen - Matter Andersin. Alfred Kiuksiala. K. R. Helanen 270
Maaliskuun 27 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullees sa, lapsenelatusaviin maksamista koskevassa jutussa, jossa ovat Herastuomari Otto Wilhelm Ylijunnila ja hänen vaimonsa Emilia Josefiina Fredrikin. tytär, Maarian pitäjän Paimalan kylästä, yhteisesti, hakijoina sekä Palvelijatar Maria Matilda Melander, samasta pitäjästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, 27 päivänä Maaliskuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt asiaan kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymykses sä, saanut tietää seuraavaa: Liedon ja Maarian pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Maria Matilda Melander haasteen nojalla lausunut, että Otto Wilhelm ja Emilia Josefiina Ylijunni lut poika Juho Enok Ylijunnila oli Läsnä i 3. 8. 3/16 3. 3. 20. A. No 6 „ 274 No 473. Pag. 18. R. D. 1909.