Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Eskils hemman i Finby by, hvilket dantills varit af krononatur, under förbehåll att skatterättigheten skulle förllipa sagda bruks oskiljaktiga till hörighet och att åboma å lägenheten. skulle, så länge de sin skyldighet fullgjorde, till följd af Kungliga brefven af den 16 Augusti 1731 och den 23 September 1747, blifva vid hemmansbruket edrifne och i öfrigt icke med någre andra onera betungas än högst berörda Kongl. bref af den 23 September 1747 angående Prestanda till Bruken förmår och innehåller. Efter Enkekommesåvinnan Eva Ahlström, i hennes egenskap af innehafvare utaf firman A. Ahlström, som för tiden egt Strömfors bruk, ågången stämning hafva August Henriksson, Johan Gustafsson och Fredrik Eriksson, hvilka jämte en fjärete person innehade Eskils hemman, vid Häradsrätten Lappträsk och Strömfors socknars tingslag yrkat att, emedan egaren af sagda bruk, jämlikt förberörda Kungliga bref af den 23 September 1747 och öfverens kommelsen af den 5. Juni 1759, hvarigenom dåvarande åbor å Eskils hemman samtyckt till skatteköp däraf icke tillkomme annan rätt till hemma net än att, ifall bruksegaren erlagt hemmanets utskylder och utgjort dess onera, honom vore tillåtet att efter öfverens kommelse med åbor förvandla hela hemmansräntan till ett visst skrinne tal smedjekol, men finnan A. Ahlström det oaktadt under sommaren 1904 från hemmanets skog utan rätt tagit fem tusen stycken bomlankar, Kommeserådinnan Ahlström måtte skyldigkännas att ersälla August Henriksson och hans med parter sagda länkar efter ett pris af fem penni stycket med 250 mark samt dessutom umgälderna i målet I saken hörd har firman A. Ahl ström genmält, att egarena af Skomfors bruk genom ofvanberörda skatteköp er hållit full eganderätt till Eskils hemman samt att den åborna å hemmanet uti skattebrefvet af den 17 Juli 1760 tillförsäkrade rätt att varda vid hem mansbruket bibehållne odrifne så längede sina skyldigheter fullgjorde vore 399
att likställas med den åbo- och besitt ningsrätt som enligt vid tiden för skat tebrefvets utfärdande gällande lagstift ning tillkom ålo å kronohemman, hvadan August Henriksson och hans medparter, i egenskap af åler å Eskils hemman, icke hade vidsträcktare rätt till hemmanets skog än att nyttja densamma till husbehof; i anseende hvartill och då den omständigheten att finnan AAhlström uttagit och tillgodogjort sig ifrågavarande bomlänkar icke landt August Henriksson och hans medparter till hinder i eller minskning af deras antydda rätt, finnan A. Ahlström emotsett förkastande af August Henrikssons och hans medparters talan, hvar hos firman anmärkt att, enär August Henriksson och hans medparter icke innehade åboskap till Eskils hemman vidare än till tre fjärdedelar, de i ingen händelse egde utbekomma mera än tre fjärdedelar af värdet för ifrågakomna bomlänkar Häradsrätten har medels den 9 Februari 1907 afkunnadt utslag i saken sig utlåtit och funnit utredt vara att Eskils hemman genom skattebref för den 17 Juli 1760 af dåvarande egarena till Strömfors bruk skatteköpts bruket till drift och understöd med rättighet för hemmanets ågor, att blifva vid hemmans bruket odrifne; men emedan denna beritt ningsrätt icke kunde anses innebära vidsträcktare rätt att nyttja hemmanets skog än till husbehof samt August Henriksson och hans medparter ej ens gittat pästå än mindre visa att hemmanets tillgång på skog för husbehof genom ifrågakomna afverkning skulle äfventy rats, har Häradsrätten förkastat den af August Henriksson och hans medpar ter i målet utförda talan. Hofrätten, under hvars pröfning August Henriksson och hans medpar ler i väderag dragit målet, har genom dom den 8 November 1909 låtit vid Häradsrättens utslag bero jämte det August Henriksson och hans medparter ålagts att med femtio mark godtgöra finnan A. Ahlström dess för saken i Hofrätten hafda kostnader. 400
Uti Hofrättens dom hafva August Henriksson och hans medparter anhållet om ändring medels deduktion, den aktiebolaget A. Ahlström Osakeyhtiö, som medels köpebref af den 18 Januari 1908 af finnan A. Ählström tillhand lat sig Strömfors bruk jämte därtill hörande fastigheter, bemött; hvarefter muntligt förhör i målet härstädes försiggått på sätt det därvid förda protokollet närmare vidhandingifver. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner August Henriksson och hans medpar ter icke hafva anfört skäl till andring i Hofrättens ofvanberörda dom, hvarvid förty kommer att förblifva; och ålägges August Henriksson och hans med parter att till aktiebolaget A. Ahlström Osakeyhtiö i ersättning för bolagets här städes i målet hafda kostnader utgifva sjuttio mark. det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: kintyn Saarinen Walle Andersin Kutju Karinen Wallden Andersin AlfredLuksiala. K. R. Helanen. AlfredLuksiala. K. R. Helanen. B. F. Mälsä Toukokuun 2 päivänä 1912 Keisarillisen Suomen Songatin tuomio nostorahalla Keisa rillisesta Wiipurin Hovioi keudesta tulleessa velkomusjirtussa, jossa Varatuomari Otto Tunnor. Wiipurin kaupungista, on hakijana se kä samassa kaupungissa asuva Kauppias William Otsakorpi, toiminimen Iin dell 8 K: in omistajana vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 2 päivänä Toukokuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt pittuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastateltuaan Kauppias Otsakorven Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeuteen on Varatuomari lammer siellä kertonut, että Maakauppias Heikki Karja lainen, föresken pitäjästä, oli vallääksensä vararikkeen joutu Sämä: D. W. A. J.S. - J. F. - Å R U. S. Torg. 266. R. D. 1909. No 677
mista tarjennut saamamiehillen sä aikordin, sitoutuen heille mark samaan 70 prosenttia heidän saamisistään, nimittäin 20 päivänä Huhtikuuta 1906 15 prosenttia, 20 päivänä seurannutta Heinäkuuta 30 prosenttia. 20 päivänä samannut ta Lokakuuta niininkään 20 prosent tia sekä 31 päivänä Joulukuuta samana vuonna 15 prosenttia, jot ten erran maksamisesta sanottu na määräpäivinä Kauppias Otsakorpi, toiminimen Lindell. Kinpuolesta, oli toisen henkilön ohella 1 päivänä Helmikuuta 1906 sitoutunut omavelkaiseen takaukseen, että puheena olevana aikana oli vat, muitten muassa, seuraavat toiminimet ja henkilöt olleet saamassa Heikki Karjoilaiselta. nimittäin toiminimet Häkki. Sallukka ja kumpi. kahden vekselija yhden laskun perusteella yhtoensä 2113 markkaa 88 penniä ja Welika & Tiainen neljän vekselin perinteella yhteensä 3,160 markkaa 88 penniä, Kauppiaat John Lindgren kolmen vekselm nojalla 1891 markkaa 90 penniä, Elis Wallin konttokurantin mukaan 1.913 markkara 35 penniä Alfred Kordolin vekselin perusteella 497 markkaa 82 penniä, A. Amonen nimikään vekrelin perusteella 599 markkaa 20 penniä sekä Robert Wäräeku myös kin vekselin nojalla 286 markkaa 22 penniä, jotka saamiset, yhteen sä 9,433 markkaa 25 penniä, olivat siirretyt Varatuomari Tamner ille; ja koskei mainittuja saamisiä vastaan oltu mitään suovitettu, on Varatuomari Tamnervaatinut, että Kauppias Otsakorpi velvoitettaisiin takaussitoumuksensa perusteella Varatuomari Jannerille maksamaan puolet mainitusta aikosalimäänastä eli 3301 markkaa 27. oikeastaan 63 penniä kuuden prosentin vuotviime korkoineen lukien edellämainituista määräpäivistä ulloin maksettaviksi langenniel 402
le esille. Kanteesta kuulustettuna on Kauppias Otsakorpi, huomauttaan että toiminimen Häksi. Dallukka jos kumppasatava oli ilmoitettu 9 markkaa suuremmaksi kuin se oikeastaan oli, minun muassa esiintuonut, että hän oli sitoutu nut kysymyksenalaiseen tarkaukseen ainoastaan sillä nimenimäisellä ehdolla ja edellytyksellä, että kaikki Heikki Karja laisen saamamiehet suostuisivat yllämainittuun avoikedotukloon; ja koska näin ei ollut tapahtunut, vaan akoreksopimus pönnöstoin oli ruvennut. on Rauprin Otsakorpi katsonut olevansa vapaa kaikesta maksuvelvollisuudesta. Raastuvanoikeus, jossa asian osaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkaulikuluistansa, on 10 päivänä Ruutikuuta 1907. julistetulla päätöksellä ratkoisut jutun ja mainitmillaan perusteilla velvoittanut Kauppias Olsakorven suorittamaan Torativomari Tammerille kolmekyn mentäviin prosenttia siitä määrästä 9,434 markasta 25 pennistä, jon ka Tammer oli Heikki Karjalaisel ta saapa, eli siis kolmetuhatta kaksisataa yhdeksänkymmentäkahdeksan markkaa neljäkymmentäkahdeksiin penniä kuuden prosentin korkoineen lukien seitsemälle sadalle kuudelle markalle kahdeksallakymmenellekahdelle pennille 20 päivästä Huhtikuuta, yhdeksällesäolalle neljällekymmenellekahdelle markalle neljälle kymmenellekahdelle pennille 20 päivästä Heinäkuuta, yhtäsuu velle määrälle 20 päivästä Lokakunta ja seitsemällesadalle kuudelle markalle kahdeksallekymmenellekahdelle pennille 31 päivästä Joulukuuta 1906, jota paitsi kauppias Okakorven tuli kahdeksalla kymmenellä markalla korvalta Senatuomari Tammerin asiassa 403
härinnät kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Varatuomari Tammer että Kaupnöis Otsakorpi vetoamalla olivat jaattaneet jutun, on 3 päivänä Heinäkuuta 1909 antamassaan tuomuossa katsonut, ettei Varatuomari Tämner ollut esiintuonut syytä muuttaa Raastuvanoikeuden edelläkerrottua pantosta. Mitä oitten tuli Kauppias Olsakosven vetokanteeseen, niin koska selville oli käynyt, että kauppias Etsäkorpi oli toiminimen Lindell K:in puolesta sitoutunut takaukseen Heikki Karjalaisen saamannistensa kanssa tekemässä, ylläkerrotussa akoidehdatuksesja löytyvien määräyksiin täysä tämisestä edellyttäen, että ehdotetvikordi saataisiin aikaan, sen tähden ja kun myöskin oli näytettu, etteivät eräät Heikki Karja läisen velkojat olleet erkondrah otukseen suostuneet ja etteiä kordia siis oltu aikaan saatu eikä, niin ollen puheenaoleva takansitoumus ollut toiminimiä Lindell & A:ia sitova, on tavioikeus, muuttaen Maastuvanoikeuden halastosta, kylännyt Varalinomari Jannerin Kauppias Osoikorpea vastaan ajaman kanteen ja vapauttanut Olsakorven kaikesta maksu velvollisuudesta asiassa. Korioikeuden tuomioon on Varatuomari Tamner anonut muutosta tänne toimittamittaan perustelmalla, johon kauppias Otsa korpi on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tulkinut tämän pitiin ja katsoo ettei Varattsdomari Tamner ole esiin luonut syytä nimittora Vovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Varatuomari Tammer suorittamaan kauppias Olia korvelle hänellä täällä pitem vuoksi olleiden kuitujen korva ukseksi seitsemänkymmentä markkaa. tästä kaikki asian 404
omaiset noudattakoot. Kejsarillinen Suomen Senaatti Yldämäki vidennes Sextonen. Johannes Pesonen. A. W. Ruusuvaara Johannes Pesonen. A. W. Ruusuvaara Uno Strömsten Toukokuun 2. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarilliteessa, palkkasantavaa koskevussa Talollinen Aaro Savolainen, vaimonsa Stiina Savolaisen edusmiehenä, on hakijana ja Talollinen Juho Riikylästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 2. päivänä Toukokuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli enää on kysymykessä, saanut tietää seuraavaa: Nilsiän ja Muuruveden pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Aaro Savolainen vaatinut utta Stiina Savolainen ennen avioliittoon menoaan oli hoitanut neljän vuoden aikana, oli Stiina Savolaisen muut taessa Juho Räsäsen luota 28. päivänä Lokakuuta 1905. luvannut maksaa StiiLäsnä: S.S. V. F - A. L. R. H. E. Th. 705 No 678. Pag. 124. R. D. sesta Wiipurin Hovioikeudesta tulnostojutussa, jossa Nilsiän pitäjän Kaaraslahden kylässä asuva sänen, sanotun pitäjän Sydänmaanettä, koska Juho Räsänen, jonka talo1910.
na Savolaiselle palkkaa hänen palveluksestaan mainituitta neljältä, vuodelta 250. markkaa vuodelta, Juho Räsänen velvoitettaisiin maksamaan Aaro Savolaiselle, Stiina Savolaisen edusmiehelle, 1,000. markkaa, minkä ohessa Aaro Savolainen on pyytänyt kervausta oikeudenkäyntikuluistaan. Asiasta kuulustettuna on Juho Räsänen väittänyt, että hän ja hänen sittemmin kuollut vaimonsa Maria Räsänen olivat ottaneet Stiina Savo laisen nuorena lapsena kasvattityt täreksensä ja antaneet Stiina Savolaiselle hoidon ja kasvatuksen kunnes hän yhdeksäntoista vuoden ikäisenä oli mennyt naimisiin Aaro Savolaisen kanssa; johon nähden ja kun Stiina Savolainen niin ollen ei ollut ollut Juho Räsäsen palveluksessa, eikä Räsänen ollut sitoutunut maksamaan Stiina Savolaiselle mitään perkikaa, Juho Räsänen on vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on 20. päivä nä Maaliskuuta 1909. julistamallaan räätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Juho Räsäsen suorittamaan Aaro Savolaiselle vaaditut tupat markkaa sekä sen ohessa neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Aaro Savolaisen oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Räsänen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 7. päivältä Huhtikuuta 1910. katsonut, ellei Aaro Savolainen oli lut näyttänyt Juho Räsäsen sitoutuneen suorittamaan Stiina Savolaiselle, joka oli asunut Juho Räsäsen luona kasvattityttärenä, palkkaa Stiina Savolaisen Juho Räsäsen taloudessa tekemistä töistä, sekä sen vuoksi, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljännyt Aaro Savolaisen jutussa ajaman kanteen. Kovioikeuden tuomioon on Aaro Savolainen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Aaro Savolainen ole esiintuonut syytä muuttaa, Hovioikeuden ylempänä mainittua tuo106
tiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: skuten Saarinen Matta Andersin. skuten Saarinen Matta Andersin. Alfred Kiuksiala. K. R. Helanen. Alfred Kiuksiala. K. R. Helanen. E. Thesleff. Toukokuun 3. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa merioikeusasiassa, jossa Kauppaneuvos Herman Saastamoinen, Kuopion kaupungista, on hakijana ja Kauppias Pekka Kansanen, Leppävirran pitäjästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 3. päivänä Toukokuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Kauppaneuvos Saastamoisen Kuopion kaupungin Ruastuvanoikeuteen, on Kauppias Kausunen siellä kertonut, että Laiveri Matti Immo nen Kauppias Kansasen omistaman Aino nimisen höyryaluksen päällikkönä oli 6. päivänä Marraskuuta 1908. Kauppaneuvos Saastamoisen Viipurin kaupungissa olevan asiamiehen Asioitsija Petter Adam Korhosen kanssa tekemänsä sopimeksen mukaan sitoutunut sanotulala aluksellaan viimeksimainitusta kuuLäsnä: D. W.t - J. P. J.  do A. R. U. S. No 680. Pag. 251. R. D. 1909.
pungista Kuopion kaupunkiin kuljettamaan 1880. säkkiä Kauppaneuvos Saastamoisen rukiita 60. pennin rahti palkasta säkiltä, muun muassa sellaisella välipuheella, että täysi rahtipalkka oli suoritettava, vaikkei alusjääesteiden takia pääsisikään mainittuna syksynä määräpaikkaan asti, ja että alus sittemmin tästä syystä oli 10. päivänä sanottua Marraskuuta ollut pakotettu jäämään Leppävirran pitäjässä olevalle Taipaleen kanavalle talvohtimaan; mutta kun Kauppaneuvos Sastamoinen kerrotusta välipuheesta huolimatta ei ollut maksanut Kauppias Kansaselle puheenaolevaa rahtimaksua enempää kuin 352. markkaa 53. pen. niä, on Kauppias Kansanen vaatinut Kauppaneuvos Saastamoisen velvoittamista Kansaselle suorittamaan rahtipalkan jäännöksen 835. markkaa 47. penniä sekä korvaamaan Kauppias Kausasen oikeudenkäyntikulungit. Kauppaneuvos Säästamoisen vastusteltua kannetta on Raastuvanoikeus, jossa Merikapteeni Johan Edvard Manenerus ja Isännöitsijä Ernst Johan Koponen asiantuntijoina ovat olleet asian käsittelyssä saapuvilla ja antaneet siinä lausunnon, 20. päivänä Helmikuuta 1909. julistamassaan päätöksessä katsonut toteensaatetuksi, että Matti Immonen myöhäisestä vuodenajasta huolimatta ja allekirjoittamalla lastin vastaanottamista koskevan konos sementin ilman minkäänlaisia ehtoja oli sitoutunut kuljettamaan puheenaolevan ruislastin Kuopion kaupunkiin Kauppaneuvos Saastamoisen vastaanotettavaksi, mutta ettei Mutti Immonen kuitenkaan ollut täyttänyt tätä sitoumustaan, vaan jättänyt lastin Taipaleen kanavalle, jossa Kauppaneuvos Saastamoisen oli ollut pakko se purkaa; minkä vuoksi ja kun Kauppaneuvos Saastamoisen asian niin ollen oli suoritettava rahtimaksua ainoastaan kuljetun matkan pituuden mukaan eli viisikymmentä penniä säkiltä, Raastuvanoikeus on, hyljäten Kuuppias Kansasen enemmät vaatimukset, velvoittanut Kauppaneuvos Saastamoisen 408
maksamaan Kauppias Kansaselle yhdeksänsataa yhdeksänkymmentä markkaa, siitä kuitenkin lyhentämällä Kauppias Kansasen vähennettäväksi myöntämät kolmesataa viisikymmentäkaksi markkaa viisikymmentäkolme penniä sekä sen ohessa Kauppaneuvos Kiastamoisen tekemästä meriprotestä annetun todistuksen lunastukses kuusi markkaa, lastin purkamisesta Taipaleen kanavalla Kauppaneuvos Saastamoilelle oikeutuneet kustannukset yhdeksänkymmentäkuusi markkaa kaksikymmentä penniä ja Saastamoisen lähettämiin sähkösanomiin menneet kulut neljätoista markkaa nel jäkymmentä penniä eli kaikkiaan neljäsataa kuusikymmentäyhdeksän markkaa kolmetoista penniä, joten Kauppaneuvos Saastamoisen siis tuli Kauppias Kansaselle suorittaa viisisataa kaksikymmentä markkaa kahdeksankymmentäseitsemän renniä viiden prosentin korkoineen oikeudenkäynnin alusta 25. päivästä Tammikuuta 1909; mutta asian laatuun nähden on Raastuvanoikeus hyljännyt Kauppias Kansasen anomuksen saada korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauprias Kansanen vetoamalla oli saatta nut jutun, on 26. päivänä Kesäkuuta 1909. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että Kauppuneuvos Saastamoinen, koskei hän, mikäli asiakirjat osottivat, ollut tehnyt mitään vaatimusta edellämainitun meriprotestitodistuksen lunastukses sekä lastin verkamiseen Taipaleen karavalla ja sanottuihin sähkösanomiin käytettyjen kustannusten lyhentämisestä Kauppias Kansaselle tuomitusta rahamäärästä, velvoitettiin Kauppias Kansaselle suorittamaan, paitsi Raastuvanoikeuden Kauppaneuvos Saastamoisen maksettavaksi määräämät viisisataa kaksikymmentä markkaa kahdeksankymmentäseitsemän penniä korkoineen, vielä sata kiusitoista markkaa kuusikymmentä penniä, sekä sen ohessa neljälläsadalla markalla korvaamaan Kauppias Kansa sen Raastuvanoikeudessa kärsimät kulun109
git. Kovioikeuden tuomioon on Kauppaneuvos Saastamoinen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppanen vos Saastamoinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keiparillinen Suomen Senaatti: Wahlernas. Matts Peltonen. Johannes Pesonen. A. W. Ruusuvaara Uno Strömsten. Toukokuun 4 päivänä 1912 Keisarillisen Suomen Sonealin luomio nostorahalla. Keisarillisosta Turun Hovi oikeudesta tulleessa talonosan luovuttamis ta koskevassa jutussa, jossa Itsellinen Emil Kustaanpoika Markku la, Sahalahden pitäjän Tussolan kylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuva Talollinen Juho Kustaa Kustaan poika Markkula vastaa jana. Annettu Oikeuso jastossa 4 päivänä Touko kuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt sittuun kuuluvat kirjoit ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun asianosaisten äiti Talollisenvaimo Henriika Heikintytär Markkula oli kuollut 1 päivänä Lokakuuta 1886 jätSämä: D. H. B. — J. P. - A. R. K U. S. Pag 272. R. D. 1909. 410 No 692.
täen jälkeensä miehensä, Talollisen Kustaa Matinpoika Mark kulan ynnä tälle synnyttä. mänsä lapset, paitsi asian osaisia, pojat Kalle Vihtori, Aukusti, Heikki ja Väinö Adolf Kustaanpojat Markkulan, oli peränösitus ja perinnönjako mainitun vainajan jälkeen pidetty 20 päivänä Marraskuuta 1888, missä toimituksessa silloin vielä alaikäisten Emil Aukusti, Heikki ja Tönnö Adolf Markkulan etua oli valvonut Talollinen Kalle Juhonpoika Toukola; ja oli siinä jakokirjalan merkitty, että kolunkirjoituskirjan mukaan pesässä oli omaisuutta puoli Markku lan perintötaloa. Tursolan kylässä, arvattu 5,000 markkaan ja irtainta tavaraa 679 markan 30 pennin arvo sekä velkaa 4598 markkaa 43 penniä, mutta että leski Kustaa Markkula oli sitoutunut ottamaan omakseen koko pesän semmoisen laskupomistoon mukaan, että kiinteimistö luettaisiin 9.000 markan ja irtaimisto 2000 markan arvoisaksi sekä velat katsottaisiin annostaan 4,350 markaksi. Ja kun pesän säästök si näin muodoin jäi 6.650 markkaa, oli tästä summasta jout tu puoli eli 3,325 markkaa Kustaa Markkulalle ja kahdestois ta osa eli 554 markkaa 16 2/3 penniä kullekin hänen pojalleen, minkä ohessa oli suostuttu, että Kustaa Markkulan oli dä tettävä ja hoidettava alankaijol poikansa ilman korvausta. sekä maksettava heidän perintöosuudestansa korkoa heidän kuudentoista vuoden vanhaksi tultua" kolme ja puoli prosent tia vuodelta niin kauvan kuin rahat olivat suorittamatta. Iittemmin ovat Kustaa Markku la ja hänen toinen vaimonsa Elisabet Nikontytär Markkula 411
14 päivänä Marraskuuta 1898 myyneet sanotun puolen Mark kulan tahaa Juho Kustora Markkulalle tultuansa täysi ikäiseksi 42 päivänä Toukokuuta 1904, on Eemil Markkula Juho Kustaa Kaukkulalle toimitetun haras teen nojalla Pälkäneen ja Torha lahden pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa 2 pänä nä Helmikuuta 1905 vaatinut että, koska Eemil Markkula oli äitivainajaltansa perinyt kahdennentoista osan puolesta Markkulan tietoa ja Kalle Toukola jolla ei ollut asianomaisen Eikeuden valtuutusta toimimaan kuraattarina Emil Markkulan puolesta, siis ei ollut ollet oikeutettu luovuttamaan toiselle Ee mil Markkulan talonosaa ei kä Oikeus myöskään ollut tuota luovutusta milloinkaan vahvistanut, mikä luovutus sentää den oli pidettävä mitättämä nä, Juho Kustaa Markkula velvoitettaisiin heti luovuttamaan koikdestoista osa Markkulan talonpuoliskoa Eemil Markku lalle kuin myös korvaamaan Eemil Markkulan oikeuden käyntikulungit. Kanteeseen on Juho Kustaa Markkula vastannut: että Eemil Markkula, edellyttä on että asiallisten vanhemmat Kustaa ja Henrika Markkula olivat vihityt avioliittoon ennenkuin Kustaa Markkula 5 päivä nä Joulukuuta 1862 oli ostanut Markkulan tilanpuolikkaan mikä seikka oli näyttämättä, oli äitinsä jälkeen ollut oikeutettu perimään kahdeksannen toista eikä kahdettatoista osaa tilasta, mutta että Eemil Mark kula oli 20 päivänä Marraskuuta 1888 pidetyssä perinnönjaossa. jota hän ei ollut moittinut jön ja vuoden kuluessa täysi-ikäiseksi tultuaan, saanut 112
äitinsä perintöna ainoastaan rahaa 55 4 markkaa 16 2/3 penmä, jota vastoin Kustaa Markkulalle oli annettu koko pesä kiinteimistöineen, irtaimistoineen ja velkoineen; että Emil Markkula päinvastoin oli lailliseen ikään tultuaan hyväksynyt sekä kosketellun perinnönjaon että senkin kaupan, jolla Juho Kustaa Markkula oli Kustaa Markkulalta ostanut puolet Markkulan taloa, ja että, koska Kustaa Markku la nyt oli kuollut, hänen perillisensä ja siis myöskin Eemil Markkula olivat velvolliset vastaamaan sanotusta kaupasta. Näiden syiden perusteella on Juho Kustaa Markkula anoi nut kannetta hyljättäväksi. Sittenkun Kalle Vihtori, Aukusti, Heikki ja Väinö Adolf Kustaanpoihioihin oli kuulustettu jutussa, on Kihlakunnan oikeus 4 päivänä Syyskuuta 1906 julistetussa päätöksessä lammnut selvitetyksi, että Markkulan talonpuolisko perinnön joissa Henriika Markkulan jälkeen 20 päivänä Marraskuuta 1888 oli joutunut Kustaa Markkulalle, joka sittemmin kauppakirjalla 14 päivältä Marraskuuta 1891 oli myynyt sen Juho Kustaa Markkulalle; minkä vuoksi ja kun Emil Markkula ei ollut edellämainittua perinnönjorkoa moittinut, vaan päinvastoin vastaanottamalla ja kuittaamalla osan hänelle jaetusta perinnöstä sen hyväksynnyt. Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkitta vaksi Eemil Markkula vetoa malla oli saattanut jutun, on 16 päivänä Heinäkuuta 1909 antamallaan tuomiolla joittänyt asian Kihlakunnanoikeuden edelläkerrotun päätöksen va113