Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Lokakuun 29. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa välityspalkkiota koskevassa jutussa, jossa Kaartinkapteeni Georg Fraser ja hänen vaimonsa Johanna Wilhelmina Fraser, Ruokolahden pitäjän Siitolan kylästä, ovat hakijoina sekä Pietarin kaupungissa asuva Nimineuvos Uno Verner Rosenbröijer vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 29. päivänä Lokakuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Ruokolahden ja Rauljärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Nimineuvos Rosenbröijer lausunut, että Kaartinkapteeni Fräser oli suullisella välipuheella 24. päivänä Lokakuuta 1903. ja samana päivänä antamallaan kirjallisella valtuutuksella sekä niitä täydentävällä kirjeellä 2. päivältä sitä seuraavaa Marraskuuta jättänyt Nimineuvos Rosenbröijaren toimeksi myydä Kaartinkapteeni Fraserin osakkeet Imatran osakeyhtiössä ja FraLäsnä: R. A. W. R. G.S. C. S.G. F. C; F.V. K. No 1216. Sivu 214 Rd 1906.
perin oikeuden vuokralla pitää Imatran pitouksen luona olevaa valtion hotellia kuin myös erinäistä Fraserin irtainta omaisuutta sekä sitoutunut maksamaan Nimineuvos Rosenbröijerille, jos tämä voisi hankkia ostajan sanotulle omaisuudelle, kaksikymmentä viisituhatta markkaa, ellei omaisuudesta, saataisi enempää kuin viisisataa neljäkymmentätuhatta markkaa, tahi, jos hinta nousisi enempään, suuremman palkkion, ja kun Nimineuvos Rosenbröijer oli hankkinut mainitulle omaisuudelle ostajaksi Valtionenvoksen Petter Serasim owitsch Mullerin, jolle tuo omaisuus sitten ilman Nimineuvos Rosenbröijerin sen enempää välitystä oli myyty hinnasta, joka ei noussut yli viidensa dan neljänkymmenentuhannen markan, on Niminenoos Rosenbröijer vaatinut, että Kapteeninrouva Fraser, joka 25. päivänä Helmikuuta 1904. oli määrätty silloin Suomesta poissa oleskelevan miehensä puolesta hoitamaan tämän asioi ta, sanotussa toimessaan velvoitettaisiin Niminenros Rosenbörjoijerille suorittamaan kaksikymmentäviisituhatta markkaa korkoineen sekä korvaamaan Rosenbörjerille hänen oikeudenkäyntikustannuksensa Asiasta kuulustettuna, on Kapteeninrouva Fraser vastannut, että Niminenvos Rosenbröijer oli oikeutettu saamaan vaatimansa myyntipalkkion ainoastaan siinä tapauksessa, että myydyn omaisuu den kauppahinta nousisi vähentäin viileensataan neljäänkymmeneentuhanteen markkaan, mutta että sanotusta omaisuudesta oli saatu ainoastaan kolmesataa neljäkymmentätuhatta kahdeksansataa markkaa, minkä vuoksi Kapteeninrouva Fräser on vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus on 22. päivänä Huhtikuuta 1904. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Kapteeninrouva Fraserin, Kaartinkapteeni Fraserin kuraattorina, kuitin saadessaan suorittamaan Niminenvos Rosenbörjoijerille kaksikymmentävii situhatta markkaa ynnä viiden prosentin vuotuisen koron, lukien äsken sanotusta päivästä kunnes lopullinen 523
maksu toimitettiin, sekä sitä paitsi kahdeksallakymmenellä markalla korvaamaan Nimineuvos Rosenberginille hänen oikeudenkäyntikulunkinsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaptuninrouva Fräser oli vetoamalla saatta, nut jutun, on tuomiossa 18. päivänä Elokuuta 1906. katsonut selvitetyksi, että Kaartinkapteeni Fraser suullisella välipuheella sekä 24. päivänä Lokakuuta 1903 annetulla valtakirjalla ja kirjeellä 2. päivältä senjälkeistä Marraskuuta oli jättänyt Nimineuvos Rosenbröijerin toimeksi myydä Kaartinkapteeni Fraserin puheenalaisen omaisuuden ja sitoutunut maksamaan Rosenbörjerille, joka rai itse määrätä muun muassa kauppahinnan suuruuden, kaksikymmentäviisituhatta markkaa siinä tapauksessa ettei kauppahinta nousisi yli viidensa dan neljänkymmenentuhannen markan, sekä että Niminenvos Rosenbröijer oli saanut tuon omaisuuden ostajaksi Valtionenvos Muelterin, jolle sanottu omaisuus sitten ilman Rosenbröijerin enempää välitystä oli myyty kauppahinnasta, joka ei noussut yli mainitun määrän; minkä vuoksi ja koska se seikka, ettei Nimineuvos Rosenbröijer ollut loppuun suorittanut kauppaa, kun ei edes oltu väitettykään hänen siitä kieltäytyneen, ei voinut vapauttaaKaartinkapteeni Fraseria maksamasta Rosenbröijerille lupaamaansa välityspalkkiota, Hovioikeus on vahvistanut sen loppuluksen, johon Kihlakunnanoikeus oli asiasta johtunut, samalla kuin Kapteeninrouva Fraser velvoitettiin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Ninineuvos Rosenbröijerille hänellä Hovi oikeudessa jutun vuoksi olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon ovat aviopuoliset Fraser anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Nimineuvos Rosenbröijer on perinyt, hänen kuitenkaan vastaamatta perustelmaan; ja on sittemmin suulliren kuulustelu täällä asiassa toimitettu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esitetty luotettavaa selvitystä siitä, että Kaartin324
kapteeni Fräser on sitoutunut maksamaan Nimineuvos Rosenbröijerille tämän vaatimaa välityspalkkiota siinäkintapauksessa ettei puheenalaisen omaisuuden hinta nousisi viiteensataan neljäänkymmeneentuhanteen markkaan, minkä vuoksi ja kun ei myöskään ole näytetty että tuo hinta on noussut sanottuun määrään, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Nimineuvos Rosenbröijerin jutussa ajaman kanteen. Tatä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde. C. J. Tingren Elolakijander. A. Henr. Snellman. Paul Kungvisti 5 Den 31 Oktober 1907. Kejserliga Senatensson Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Wiborgs Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Pickensuln Julius Starikjohann och Handlanden Johan Hellen berg, från Wiborgs stad, gemensamt sökande, samt Handlandeänkan Georgine Dahlberg, från staden  Stockholm i Konungariket Sveri ge, svarande: Sifven uti Justiliedepartementet den 31 Oktober 1907 Kejserliga senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter Vicekonseln Marckjohann och Handlanden Hallenberg ågången skrift lig stämning har Handlandeänkan Påhl berg vid Rådstufverätten i Wiborgs stad anfört, att sedan hennes numera af lidne man Handlanden Theodor Påhl berg, som medels skriftligt kontrakt af den 27. December 1895 åtagit sig att för Landthushållaren Anton Michela den yngres räkning till lastageplat Och: J. A. G. H. F. S. B. Å.G. Hof H: 525 No 1221. Pag 198. R. D. 1906
ver invid Fredrikshamns stad leverera ettusen femhundra kubik famnar props, med Anton Mäkelä ingått sådan af domstol sedermera fastställd förlikning, att Mäkelä finge omhändertaga och utskoppa ett Handlanden Sahlberg till hörigt, å Halikari holme invid niist nämnda stad upplagdt parti props, hvars mis Vicekonseln Arthur Ahlqvist befullmäktigats uppbära och insätta i rågen bankinrättning för att därstädes förvaras intill dess en af Anton Mäkelä emot Handlanden Sahlberg anhängiggjord rättegång angående fullgörandet af sagda bevaransäftat blifvit slutligen afgjord, så hade Handlanden Sahlberg vid Guvernörsambetet i Wiborgs lån anhållit att, enär Anton Mäkelä brutit omsömälda förlikningsaftal, Mäkelä blefve förbjuden att bortföra sagda å Huilikari holme upp lagda propsporti samt Guvernörsämde tet i anledning häraf medels resollet tion den 21 Juni 1897 meddelat det äskade förbudet, hvilket komme att blifva beståndande tillsvidare eller vill dess därom annorledes förordnades; att Anton Mäkelä härå hos Guvernö ren i sagda lån anhållit om upphäfvande af brörda förbud och biso gat sin ansökning en den 22 i samma månad dagtecknad, af Vickon vun Starckjohann och Handlanden fallenberg undertecknad skrift, däri des le, en för bägge och bägre för en, iklädt sig borgen för den skada och kostnad jämte ränta och rättegångskostnads. sättning, som Anton Mäkelä kunde åläggas att till Handlanden Pahl berg utgifva i anledning däraf, att sagda förbud blefve återkalladt, hvar efter Guvernören medels utslag af den 23. Juni 1897. med afseende å den af Anton Mäkelä ställda borgen förklarat det Anton Mäkelä meddelade förludet hafva till kraft och verkan upphört; att sedan Anton Mäkelä härå om sommaren nästnämnda år försålt och utskoppat sagda land landen Dahlberg tillhöriga propsparti samt ofvanomförmälda rättegång slutligen afgjorts genom Kejserliga Se526
natens dom af den 22. September 1898. sålunda, att Handlanden Dahlberg och Anton Mäkelä förklarats hafva å ömse sidor brutit förberörda kontrakt samt Anton Mäkeläs talan om full görande af kontraktet förty förkastats Häradsrätten i Wiborgs sockens tingslag i anledning af Handlanden Dahlbergs och efter dennes död Handlandeannan Påhlbergs därom utförda talan uti den 29 April 1901 afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att del af Anton Mäkelä från Huilikari holme utkeppade partiet props uppgått till femhundra trettiosem och trettioåtta hundradedels rubik famnar, och enär piset för detsamma utgjort trettontusen niohundra nittiofyra mark åttatio tre penni eller, efter afdrag af utskoppningskortnaden, trettontusen fyrahun dra trettioen mark tio penni, men Handlanden Dahlberg, hvilken sagda pris med afseende å utgången af berörda rättegång tillbörde häremot fått upplåra endast af Anton Mäkelä till Luckonsuln Ahlqvist levererade tiotusen sexhundra åttatiofem mark sjuttioåtta penni, har Häradsrätten ålagt Anton Mäkelä att till Handlandeån kan Dahlberg i egenskap af hennes aflidne mans rättsinnehafvare utgifva trettontusen fyrahundra trettioen mark tio penni med fyra procents ränta, beräknad å sextusen etthundra trettio sex mark nittiosju penni från den 30. Juni 1897, då sagda belopp af Anson Mäkelä vill Vicehonsuln Ahlqvist lvererats, och å återstoden från den 3. rasöljande Augusti, då resten af det utaf Anton Mäkelä till Tuckoneeln Ahlqvist obetalade priset för propsen erlagts och då jämväl återstoden af sagda pris måste anses hafva till fullo influtit, ntill den 22 September 1898, då Nyserliga senatens omförmälda dem fäl lit, samt från sistsagde dag efter sex för hundrade om året å hela belop het intill skeende full betalning, lik väl efter afdrag af samma dag utaf Handlanden Sahlberg uppburna tio tusen sexhundra åttatiofem mark pullioåtta penni samt att därhos med 527
femhundra mark godtgöra Handlandeänkan Dahlberg rättegångskostna den, vid hvilket utslag Wiborgs Hofrätt, under hvars pröfning saken sedermera dragits, låtit bero medels den 16 Maj 1905 gifven dom, som fått vinna laga kraft; och har Handlandeankan Sahlberg härå vid Rådstufvurätten yrkat att, emedan Anton Mäkelä emellertid upplåtit sitt lo till konkurs samt Handlandeän kan Dahlag, hvars ofvan omförmälda tillgodohafvande blifvit till betalning fastställdt vi de afträdda tillgångarna, lott i dervidend därå uppbära endast fyrahundra nittio mark, Vickonsula Karckjohann och Handlanden Hallen berg på grund af ifrågavarande af dem för Anton Mickelä ingångna borgen blefve ålagde att till Handlandeinkan Dahlberg utgifva innehållet af Hofrättens ofvanberörda dem, likväl med afdrag af hvad Handlandeannan Påhl berg uppburit ur Anton Mäkeläs konkurs, samt att därhos hålla Handlandeänkan Dahlberg skadeslös för umgälderna i rättegången. Rädstufvurätten, hvarest Tuckonsuln starckjohann och Handlanden Hallenberg försummat att å utsätt dag afgif va genmäle i saken, har derefter medels den 22 Mars 1904 afkunnadt utslag i målet sig utlåtit; och alldenstund Sirekonsulu Kärckjöhann och landlanden Hallenberg uti förberörda borgesskrift af den 22. Juni 1897 förbundit sig att, en för lagge och bägge för en, ansvara för all den kostnad och skada jämte rän ta och rättegångskostnadsersättning, Anton Mäkelä genom rättegång kunde åläg gas att till Handlanden Dahlberg ut gifva till följd däraf all ofvan omförmälda Mäkelä meddelade förbud att från Hailikari holme tortföra ett landlanden Dahlberg uthörigt parti props blefve upphäfdt samt Anton Mäkelä, sedan sagda förbud emellertid genom utslag af den 23. Juni 1897 upphästs, från nämnda holme bortfört och sig till godo användt sagda propsparliför hvilket Anton Mäkelä genom Häradsrättens i Wibergs sockens tingslag den 29. April 1901 afkunnade, af Wiborgs 328
Hofrätt genom dom den 16 Maj 1903. stadfästadt utslag ålagts att till Handlandeänkan Dahlberg utgifva trettontusen fyrahundra trettioen mark tio henni med ofvannämnda ränta, likväl med afdrag af däremot uppburna tiotusen sexhundra åttatiosem mark sjuttioåtta penni jämte femhundra mark i rättegångskostnadsersättning, fördenskull och då jämväl utredt blifrit, att ifrågavarande fordran blifvit till betalning fastställd i Anton Mäkelläs konkurs, har Rådstufvurätten ålagt Vicekonseln Starckjohann och landlanden Hallenberg att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, till Handlande änkan Sahlberg i hennes förberörda egenskap erlägga ej mindre trettontusen fyrahundra trettioen mark tio penni jämte ränta, beräknad enligt fyra promark nittiosju penni från den 30 Ja der i målet till dess full betalning följde, likväl med updrag af änsagde den 22. September 1898 af Handlanden Sahlberg uppburne tiotusen sexhundra åttatiofem mark juttioålta penni, än äfven femhundra mark utan ränta, sagda belopp dock ringskade med hvad ur Anton Mäkeläs konkurs emot dem influtit; hvarhos Kickonsuln Starckjohann och Handlan den Hallenberg skyldigkänts att med ett hundra mark ersätta Handlandeänkan Dahlberg hennes umgälder i målet Höfrätten, under hvars pröfning Vice konsuln Starckjohann och landlanden Hallenberg i väderig dragit målet, har medels dom den 7. Juli 1906 fastställt Rådstufvurättens utslag samt därhos ålagt Vicekonseln Starikjohann och Handlanden Hallenberg att med sextio mark godtgöra Handlandeänkan Pahl väl å naturne etthundra trettioreslag hennes i Hofrätten hafda kostnaväl å naturne etthundra trettioreslag hennes i Hofrätten hafda kostnani 1897 och å återteden från den i Uti lofrättens dem hafva tillhanmi 1897 och å återstoden från den i Uli Expättens dom hustru tillhanAugusti samma är till den 22. Septem rubeln Marikjohana och Handlanden Holber 1894 samt från inbragde dag efter ur lonberg väkt ändring medels hit ingifven för hundrade om året å hela beloppet döduktion, den Landlandeankan Pahl 529
berg i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Tuckensuln KärckJohann och Handlanden fallenberg icke hafva anfört skäl till ändring i Hopättens ofvanberörda dem, hvarvid förty kommer all tero; jämte det Vicekonvuln Karehjohann och Handlanden Hallenberg åläggas att med sjuttio mark godtgöra Handlandeänkan Dahlberg hennes kostnader i målet härstädes. Det alle, som vederlös, all efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Julius Nummelm S. Wickman Julius Nummelm S. Wickman Fads. Lundenius. Hvad Pardani. Fads. Lundenius. Hvad Pardani. A. W. Granström. Aaf Hellen Marraskuun 4 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa Tetajäveden pitäjän Kirkkoherra Johannes Lybeck on hakijana sekä sanotun pitäjän samannimisessä kylässä asuva Talollinen Vihtori Juhonpoika Haukkala tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 4 päivänä Marraskuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kirkkoherra Lybeckille toimituttamansa haasteen nojalla on Vihtori Haukkala Jyväskylän ja Petäjäveden pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittenkun hän yhdessä Talollisten Juho Sandelinen, Viktor Flinkmanin ja Kaarle Taipaleen kanssa oli sitoutunut ominaistakaukseen. Poliisikonstaapeli Säsnä: J. N. G. B. - F. L. - E. P. A: G. B. F. M. 330 No 1253. Pag. 219. R. D. 1906.
Niklas Paanasen puolesta erään Niklas Paanasen Kirkkoherra Lybeckiltä ostaman, Petäjäveden pitälässä sijaitsevan, Väinölä nimisen kartanon kauppahinnasta, kahdeksastatuhannesta markasta korkoineen, oli Niklas Paananen, huolimatta siitä että tuo kauppa sillä välin oli tullut paretuksi antanut mainitusta kauppahinnasta laaditun velkakirjan Kirkkoherra Lybeckille eräässä Kirkkoherra Lybecken kanssa kohta sen jälkeen tekemässään toisessa kartanonkaupassa sovitun hinnan maksuksi, minkä jälkeen Kirkkoherra Lybeck oli siirtänyt saman velkakirjan Jyväs kylän Säästöpankille, jolle Vihtori Haukkala, pankin haettua tuon velan takausmiehiltä, oli sittemmin saanut suorittaa osuutensa siitä eli kaksituhattasatakymmenen markkaa seitsemänkymmentäkahdeksan penniä; ja kun puheenalaista velkakirjaa siis ei oltu käytetty sen kauppahinnan maksuksi, jota varten se oli laadittu, on Vihtori Haukkala, katsoen velkakirjaan merkityn takauksen niinmuodoin arvottomaksi, vaatinut että Kirkkoherra Lybeck, joka oikeudettomasti oli velkakirjaa käyttänyt ja sen toiselle siirtänyt, velvoitettaisiin Vihtori Haukkalalle, joka, Niklas Paanasen nyttemmin tehtyä konkurssin, ei voinut tältä mitään saada, joko suorittamaan Vihtori Haukkalan maksamat kaksituhatta satakymmenen markkaa seitsemänkymmentäkahdeksan penniä kuuden prosentin korkoinan 29 päivästä Marraskuuta 1901, jolloin Haukkala oli ne ulosottomiehelle maksanut, tahi, huomioonottaen että, kun kysymyksessä oleva takaus sitoumus oli annettu Kirkkoherra Lybeckin ja Niklas Paanasen kesken tehtävässä kartanonkaupassa sovitun hinnan maksamisesta ja Kirkkoherra Lybeckin Niklas Paanaselle myymän kartanen hinta oli ollut ainoastaan neljätuhatta markkaa, takausmiesten sitoumus ei missään tapauksessa voinut koskea suurempaa velkamäärää, maksamaan ainakin puo531
let Vihtori Haukkalan suorittamasta summasta yhtäläisine korkoineen Sittenkun Kirkkoherra Lybeck oli kanteesen vastannut ja Niklas Paanastakin jutussa kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset kummänken puolin ovat anoneet korvausta kulungeistaan jutussa, 7 päivänä Syyskuuta 1904 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että puheenalainen takaussitoumus oli annettu ainoastaan Kirkkoherra Sybeckin ja Niklas Paanasen välillä syntyvässä talonkaupassa sovitun kauppahinnan, korkeintaan kahdeksantuhannen markan vakuudeksi kuin myös että Kirkkoherra Lybecken ja Niklas Paanasen välillä sen jälkeen tehdyssä talonkaupassa suostuttu kauppahinta oli noussut, Kirkkoherra Lybeckin oman myönnytyksen mukaan, neljääntuhanteen markkaan, mihin nähden ja kun Kirkkoherra Lybeck näin ollen ei ollut ollut oikeutettu tuota takaussitoumusta käyttämään suuremman rahämäärän kuin neljäntuhannen markan maksamiseksi, Kihlakunnanoikeus, hyljäten kanteen muuten, on velvoittanut Kirkkoherra Lybeckin kuitin saadessaan maksamaan Vihtori Haukkalalle niille Kirkkoherra Lybeckin yli kauppahinnan Jyväskylän säästöpankista nostamille neljälletuhannelle markalle lankeavan osan siitä rahamäärästä, minkä Vihtori Haukkalan takuumiehenä oli täytynyt sanotulle säästöpankille suorittaa eli siis tuhat viisikymmentäviisi mark kaa kolmekymmentäyhdeksän penniä kuuden prosentin korkoineen 29 päivästä Marraskuuta 1901, kunnes täysi maksu tapahtui; ja samalla kuin kulungit asian näin päättyessä kuitattiin asianosaisten kesken, oikeutettiin Kirkkoherra Lybeck Niklas Saanasen konkurssipesästä nostamaan puolet siitä osingosta, joka pesästä ehkä lankeaisi Vihtori Haukkalan ilmoituksensa mukaan konkurssissa valvomalle puheenalaiselle saatavalle. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kirk532
koherra Lybeck oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 16 päivältä Elokuuta 1906 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Kirkkoherra Lybeckin suorittamaan Vihtori Haukkalalle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota viidellätoista markalla kahdeksallakymmenellä pennillä. Hovioikeuden tuomioon on Kirkkoherra Lybeck anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kirkkoherra Lybeck ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomista, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julian Uummelin Pehr. Lindenius. A. W. Granström. J. Wickman Edvars Radan B. F. Män Den 4. November 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Ålo Hofrätt inkommit mål emellan Bankdirektören Alan Gulin, från Borgå stad, i egenskap af syssloman uti numera aflidne Handlanden Oskar Toivins till konkurs upplåtna bo, jämte i Helsingfors stad besatte Vicehäradshöfdingen Alexander Maurits Fasse nius, som utselts all i förevarande mål företräda sagda konkurs bo, och Petteratorsdotters Ingrid Bertha Lund, jämväl från Borgå gemensamt sökande, samt Helsing fors stad och ogifta Alma Judén, från sistnämnda stad, gemensamt tillstädeskomne, äfvensom eliftel son Berga Sjukhem och ogifta Hilda Wilkman, äfvenledes från Borgå, uteblifne, svarande, angå ende klander af testamente: Gifven uti Justiliedepartementet den 4 November 1907. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och Hels - G. W. - F. S. - E. P. - RG. 533 No 1310 Tag 45. R. D. 1907.
af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Fabrikantsdottern Johanna Vola Maria Tuvin, som af Rådstuf varätten i Borgå den 23 Juli 1894. blifvit ställd under förmyndareinseende, den 12. Mars 1902 aflidit i Helsingfors, efterlämnande såsom sina närmaste arfvingar Handlanden Tervin och Ingrid Bertha Sund, af hvilka Handlanden Lowin var broder och Ingrid Bertha Lund systerdotter till Johanna Iida Maria Lervin, samt, bland andre, Hilda Wilkman den 21 April, Alma Judén den 21. Juli och Helsingfors stads drätselkammare å sistnämnda stads vägnar den 4. Augusti samma år vid bemälde Råd stufvurätt bevakat ett af Johanna Tiola Maria Tervin den 3. Mars 1900 upprättadt skriftligt testamente, dessmedels Johanna Viola Maria lervin förordnat, att af hennes efterlämnade egendom skulle tillfalla 30,000. mark Hilda Wilkman, likaledes 30,000 mark stiftelsen Borgå Tukkene samt återstoden af hvarlåtenskapen Helsingfors stad, med skyldighet för staden att af räntorna å det staden tillfallande beloppet är ligen utgifva, utom annat, till Ingrid Bevilka Sund och Alma Judén 1,500. mark åt dem hvardera, så länge de lefde, hafva Handlanden Sorvin och Ing vid Bertha Sund, efter stämning å Helsingfors stad, stiftelsen Borgå Sjukhem samt Hilda Wilkman och Alma Judén, vid Rådstufvurätten i Borgå anfört, att Johanna Viola Maria Pewin under sina senaste lefnadsår haft sitt bo och hemvist i Helsingfors, där hon jämväl blifvit den 13. Oktober 1900 kyrkskrifven; och som ifrågavarande testamente under sådant förhållande bort bevakas vid Rådstufvurätten nästnämnde stad, men så emellertid icke skall, hafva Handlanden Ervin och Ingrid Bertha Sund yrkal, att me ranämnda testamente måtte såsom sålunda icke i laga ordning beva kadt och helst Johanna Iida Maria bewin vid tiden för testamentets upprättande och jämväl därefter intill sin död varit i saknad af förständets 534