Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kuukausimaksua vastaan vuokranneet Löfgreniltä ja Rönnebergiltä hintajalaivan Pirisax sekä että laivassa, johon Juho Niukkanen ja Matti Läiheniemi sopimuksen mukaan oli vat olleet velvolliset itse hankkimaan tarpeelliset polttopuut, kuitenkin oli vuokraaikana poltettu 30 1/2. nyltä Löfgrenin ja Rönnebergin halkoja; mutta kun Juho Niukkanen ja Matti Läheniemi eivät olleet kaivan vuokrasta suorittaneet muuta kuin 250 ruplaa ja mainittujen polttopuiden hinta oli jätetty kokonaan maksumatta ovat Agronoomi Löfgren ja Merikapteeni Rönneberg vaatineet, että Juho Niukkanen velvoitettaisiin suorittamaan heille lainanvuokrasta maksamattomat 1250. ruplaa ja halkomaärästä 320. markkaa 60. penniä, molemmat rahamäärät korkoineen, minkä ohessa Löfgren ja Rönneberg ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Asiasta kuulustettuna, on Juho Piukkanen väittänyt, ettei puheenalainen hinaajalaiva ollut sopimuksen mukaisessa merikunnossa sekä että se oli ollut Juho Niukkasen ja Matti Läheniemen käytettävänä ainoastaan kaksi kuukautta, minkä vuoksi ja kun Niukkanen ja Läheniemi yli Agronooni Löfgrenin ja Merikapteeni Rönnö bergin ilmoittaman määrän olivat laivan päällysmiehille vuokraa vastaan suorittaneet yhteensä 408. markkaa 90. renniä, Juho Niukkanen on vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on 7. päivänä Lokakuuta 1905. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Juho Niukkanen ja Matti Läheniemi yhtiössä ollen olivat ylläkerrotulla välikirjalla viidensadan ruplan kuukausivuokraa vastaan kolmen kuukauden ajaksi 20. päivästä Kesäkuuta 1904. lukien vuokranneet kysymyksessä olevan hintajalaivan sekä että siinä sen ollessa Juho Niukkasen ja Matti Läheniemen käytettävänä, oli koneen lämmittämisessä poltettu Agronoomi Löfgrenin ja Merikapteeni Rönne 155
bergin halkoja kolmensadan kahdenkymmenen markan kuudorkymmenen pennin arvosta, jonka vuoksi ja kun Juho Niukkanen ei ollut näyttänyt Löfgrenille ja Rönnebergille suoritetun muuta kuin hintaajalaivan vuokraa kaksisataa viisikymmentä ruplaa, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Juho Niukkasen heti kuitin saadessaan maksamaan Agronoomi Löfgrenille ja Merikapteeni Rönnebergille tähteen mainitusta vuokrasta tuhat kaksisataa viisikymmentä ruplaa joko venäjän rahaa tahi suomen rahaa maksuaikaisen kurssin mukaan sekä haloista vaaditut kolmesataa kaksikymmentä markkaa kuusikymmentär penniä, molemmat rahamääriat viiden prosentin vuotuisen koron kanssa oikeudenkäynnin alusta, 11. päivästä Huhtikuuta 1905. lukien siksi kun täysi suoritus toimitettiin, jota paitsi Juho Niukkanen velvoitettiin korvaamaan Agronoomi Löfgrenille ja Merikapteeni Rönnebergille heidän oikeudenkiyntikustannuksensa kahdellasadalla viidelläkymmenellä markahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Niukkanen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 2. päivänä Toukokuuta 1905. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Juho Kiukkanen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Niukkanen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A. W. N. G. Fellman. C. J. Fingren Carl. Kungvist Ewain Säljander.  Alfred Lindström 156
Den 23 Februari 1909. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Handlanden Otto Stupel, från Wiborgs stad, sökande, och Enkekommerserådinnan Hedvig Richardl, från samma stad, warande: Gifven i Justiliedepartementet den 23 Februari 1909. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Rådstufverätten i Wiborg har Handlanden Sticsel yrkat ull, emedan Kommere inlinnan Richardt den 4. December 1901. vid Handlanden Slisels utträde ur den af rarterne dervitills under firma Te. Richard Viborg gemensamt bedrifna handelsrördsen räffat med Handlanden Stisset sådan förtekning, att Sticsel skulle senast den 15 der påföljande Januari af Kommererådinnan Kuhardt utbekomma sextontusen mark, net varande beloppet af de inkommer, Skil bel i sin egenskap af förestundare för hemman samt förvaltare af Skommerserådinpä J. A. - G. W. T. F. - A. G. 157 No 290. Pag. 106. R D. 1908.
nan Riihurdts puvata egendom under de darförinnan senast förflutna tvänne årenuppburit, men Stommaresdinnan Richard emot Stisels förenämnda tillgodebrefvande icke erlagt vidare än sjutusen mark Kommenegardinnan Richardt måtte för pligtas att till Handlanden Stiefel utgif ra det sålunda eguldna beloppet möki son mark med derå från den 15 Janua ri 1905. löpande sex procents årlig ränta. hvarhos Handlanden Skisel tagit i anspråk ersättning för umgälderna i må bl ledan Ilommerrådinnan Richard socken hörd, motsagt käromålet, har Karl densamatten genom den 9. Augusti 1905. af kunnadt utslag på upptagna skäl för kastat Handlanden Stiepets i målet ut förda talan och skyldigkänt Stiesel att i rättegångs kostnads ersättning åt Kommer wädinnan Richardt utgifva etthundra mark. Hopällen, under hvars pröfning Handlanden Skesel i väderag dragit målet, har medels dom den 7. Mars 1908, emedan Handlanden Stasel icke styrkt att emellan honom och Kommersedinnan Rihärdt träffats sådant aftal, jem Hand anden Sticsel uppgifvit och hvarå denne grundat sin talan, eller att Kommersera lemnan Richardt utfärt sig att till Hand anden Slieset erlägga, ulöfver hvad Slisset edan uppburit, nu ifrågavarande pennings belopp, fastställt det slut, hvari Rådstufvu rätten genom ofvanberörda utslag stannat öfrigt utom att Handlanden Sliefel i anrande till målets beskaffenhet befriades från skyldigheten all erlägga den Kommer medinnan Richardt af Rådstufverätten tillerkända ersättning för rättegångskost naden. I Hofrättens dom har Handlanden Rubel anhållit om ändring medels hit ingifven dessuktion, den Kommersåden mott. Richard i föreskrifven ordning beKejserliga Senaten har tagit må bel i öfvervägande och finner Handlanden Sliesel icke hafva anfört skäl till än ding i Hofrättens förenämnda dem, vid hvilken alltså skall förblifva, jemte det Handlanden Sticsel ålägges att med sextio 158
mark ersätta Kommenerådinnan Richard hennes härstädes i målet hafda kostna der. Pet alle, som vederbör, till efterrättelse lander. Kejserliga Senaten för Finland Juhris Nummelin L. Wieckman Juhris Nummelin L. Wieckman Juhris Nummelin L. Wieckman Fredr. Lindenius. A. K. Granström. Järneluf Helmikuun 24. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Vaasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta ynnä muuta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Matti Juhonpoika Kujala, Niemijärven pitäjän Ylikylästä, hakijana sekä Talollisenpoika Juho Aaprami Antti, Talollinen Juho Jaakko Niskala ja Itsellismies Antti Timonen, Rovaniemen pitäjän Fimikauran kylästä, Itsellismies Aukusti Meriläinen ja hänen vaimonsa Matilda Paavontytär, Kemijärven pitäjän Alakylästä, ynnä viimeksimainitun täysi-ikäinen tytär hänen edellisestä avioliitostaan Makauppias Olli Aukusti Ingerö vaina jän kanssa, Hilja Aino Ingerö se. kä samassa avioliitossa syntynetten alaikäisten poikien Eino Eevertti, Yrjö Vilho ja Väinö Valdemar Ingerön holhooja Talollinen edelläsenotusta Ylikylästä Frans Heikkilä kuin myös edesmenneen Talollisen Juho Aaprami Storkala - Witikan oikeudenomistajat, hänen poiJ. N: G. W. F. S. A. G. v. 57. 159 No 292. Pag. 95. R. D. 1908.
kansa Juho Aappo ja Matti Vilho Vitikka ynnä tyttärensä Josefina ja Aina Vitikka sekä Talollisenleski Ida Maria Granlund ja vävynsä Talollinen Pekka Mikonpoika Joke la, Itsellismies Juho Kaarle Matinpoika Kulppi sekä Talollisenpojat Pekka Vilho Pekanpoika Ylivuoka. nen ja Juho Vilho Pekanpoika Nikkilä Niemi, vaimojensa Kaisa Auröra, Helena Eveliina, Freeta Matilda ja Hilma Juho - Aapramintytärten edusmiehinä, kaikki Rovaniemen pitäjästä, tulematta jääminä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 24. päivänä Helmikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäti nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Maaliskuun 2. päivänä 1890. tehdyllä kauppakirjalla oli Matti Kujala edellämainituille Juho Aaprami Antille, Juho Jaakko Niska lalle, Antti Timoselle, Olli Aukusti Ingerölle ja Juho Aaprami Torkalo - Witikalle neljäntuhannen markan kauppahinnasta myynyt kaikki omistamansa, mainitussa Ylikylän kylässä olevan Kujalan perintötalon maalla kasvavat sahatukeiksi kelpaavat petäjä - ja kuusipuut, jotka kahdenkymmenenneljän jalan pituisina tyvileikkauksesta täyttivät vähintään yhdeksän ja yhden neljännensän tuumaa läpimitä: ten, muun muassa sellaisilla ehdoilla että ostetut puut olivat metsästä otettavat kuuden vuoden kuluessa ja että myyjän tuli, elleivät ostajat syystä tai toisesta saisi ostamiaan puita, maksaa takaisin niiden hinnasta kantamansa ennakkorahat kuuden prosentin korkoineen, mutta jos kauppa muuten piirittaisiin, olisi purkaja velvollinen vahingon palkinnonoksi suorittamaan kauppakumppanilleen tehsituhatta markkaa. Maastotettuaan Juho Aaprami Antin ja hänen asiakumppaninsa sekä silloin alaikäisten Ilija Aino Ingerön ja Aina Kilikan holhoojat Frans Heikkilän ja Talollisen Heikki Tuulpin 1900. vuoden lakimääräisiin kärkjiin Stemijärven ja Kuolajärvien pitäjäin käräjäkunnassa olivat Matti Tuijala ja 160
hänen vaimonsa Kaisa Maria Kujala vaatin eet että, koska mainitussa kauppakirjassa määrätty kuuden vuoden hakkuuaika oli kulunut umpeen ja myyjä kauppakirjassa siitä tehdyn ehdon mukaisesti niinmuodoin oli oikeutettu purkamaan metsäkaupan maksamalla takaisin kanne tut ennaktorahat korkoineen kustakin eri maksupäivästä, sanottu kauppa kumottaisiin; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, sittenkuin asianosaiset, Matti ja Kaisa Maria Kujala valtuusmiehen kautta, olirat ilmoittaneet sopineensa asian siten että Juho Aaprami Antti ja hänen asiakumppaninsa myöntyivät purkamaan riidamalaisen metsäkaupan ehdolla että Kujalan aviopuolisot sitoutuivat niin hyvin maksamaan takaisin kannetut emakkirahat kuuden prosentin korkoineen maksupäivistä kuin myöskin vahingon korvaukseksi suorittamaan vastapuolilleen puolet kauppakirjassa sitä varten sovitusta määrästä eli tuhat markkaa, 7. päivänä Laimikuuta 1901. julistamassaan päätöksessä oiasianosaisten noudatettuvaksi vahvistanut kerrotun sovinnon, mutta Kaasan Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti ja Kaisa Maria Kujala olivat vetoamalla saat taneet jutun, 31. päivänä Heinäkuuta 1901. antamassaan tuomiossa, koskei Kujalan aviopuolisoiden Kihlakunnanoikeudessa käyttämä asiamies ollut valtuutettu päämiestensä puolesta sopimaan asiaa, kumonnut sanotun päätöksen ja lykännyt asian takaisin Kihlakunnanoikeuteen. Tällä välin olivat kaikki Ylikylän jakokuutaan Kernijärven pitäjässä kuuluvat tilalliset kauppakirjalla 4. päivänä Elokuuta 1894. myyneet Puutavarakauppias Hugo Esaias Frångenille oikeuden hakkaut. tää ja poisviedä kaikki heidän tiloillaan kasvuvat kauppakirjassa suuruudeltaan määrätyt puut, minkä jälkeen Keisarillisen Senaatin kirjeessä 26. päivältä Helmikuuta 1900. annetun hakkuuluvan nojalla hakkaus sanottujen tilojen metsissä sittemmin oli toimitettu. Matti Kujolalle sittemmin toimitetun haasteen nojalla ovat Juho Aaprami Antti ja hänen ensiksimainitut asiakumppaninsa Kihlakunnanoikeudessa lausuneet että, koskei jako Ylikylän jakokunnas161
sa vielä ollut päättynyt silloin kun kauppakirja 2. päivältä Maaliskuuta 1890. tehtiin, ei kauppakirjassa myönnetty hakkivaika ollut voinut alkaa välikirjan tekopäivästä, vaan olivat siinä mainitut puut olleet otettavat metsästä kuuden vuoden kuluessa siitä kuin lupa lohkokunnan metsän hakkaamiseen saatiin, minkä vuoksi ja kun Matti Tuijala oli myynyt torselle henkilölle sen oikeuden mikä Juho Aaprami Antilla ja hänen asiakumppa neillään sanotun kauppakirjan mukaan oli Kujalan talon metsään, Juho Aaprami Antti asiakumppaneineen on vaatinut että Matti Kujala velvoitettaisiin maksamaan heille takaisin vielämainitussa kauppakirjassa sovittua hintaa vastaan nostanansa, 2. päivänä Maaliskuuta 1870. sata markkaa, 26. päivänä sitä seurannutta Huhtikuuta kaksituhatta neljäsataa markkaa, 22. päivänä Huhtikuuta 1891. viisi sataa markkaa ja 12. päivänä Huhti kuuta 1892. samaten viisisataa markkaa, kuuden prosentin koron kanssa kustakin maksupäivästä sekä sitä paitsi heille suorittamaan ne kaksituhatta markkaa, mitkä ostaja saman kauppakirjan mukaan oli saapa siinä tapauksessa ettei hän saisi nauttia hänelle siinä vakuutettyä etuja. Kanteesta kuulustettuna on Matti Kujala väittänyt että Juho Aaprami Antti ynnä muut kauppakirjassa mainitut henkilöt olivat ostaneet välikirjassa määrätyt puut hakattaviksi kuuden vuoden kuluessa kauppakirjan tekopäivästä, mihin nähden ja kun ei Matti Kujala ollut ollut syynä siihen ettei Juho Aaprami Antti asiakumppaneineen ollut saanut käyttää hakkuusikuuttaan, Matti Kujala, joka 25. päivänä Helmikuuta 1897. oli Juho Aaprami Antille ja hänen asiakumppaneilleen ilmoittanut että hahkanoikeus heihin nähden oli lakannut olemasta voimassa ja samalla tarjennut heille kantamansa ennakkorahat takaisin, edelleenkin suostuen suorittamaan ta kaisin saamansa ennakkorahat kuuden prosentin korkoineen sanottuun 25. päivään Helmikuuta 1897., on vaatinut eltä kanne muissa kohdin oikeettomana hyljättäisiin. 162
Sittenkuin asianosaiset puolin ja toisin olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, on Kihlakunnanoikeus 19. päirämä Tammikuuta 1905. asiaan julistamassaan päätöksessä tosin katsonut, etteivät Jubo Aaprami Antti ja hänen asiakumppanin sa olleet voineet vastoin Matti Kujalan kihtoa näyttää toteen että 2. päivänä Maaliskuuta 1890. tehdyssä kaupassa sovittu puidenottoaika, joka kauppakirjassa nimenomaan oli määrätty kestäväksi kuusi vuotta, olisi ollut laskettava siitä kuin asianmukainen hahkuulupa oli hankittu, vaan kauppakirjas sa olevan määräyksen ennakkorahojen takaisin maksamisesta siinä tapauksessa, etteivät ostajat syystä tai toisesta saisi ostamiansa puita, päinvastoin tulevan si tä käsitystä, että puiden sanottu ottoaika oli laskettava kauppakirjan tekopäivästä, joten puheenaoleva kauppakirja, mitä puiden ottovikeuteen tuli, oli sanottujen kuuden vuoden kuluttua kauppakirjan tekspäivästä itsestään raueronut ja menettänyt voimansa; mutta koska Matti Tujata myymällä metsäkontrahdilla 4. päivä nä Elokuuta 1894. edelläs anottuun tilaanet kuuluvan metsän toiselle henkilölle oli Juho Aaprami Antin ja hänen myötäpuollen sa hakkuuoikeuden vielä kestäessä purkanut ensiksimainitun kaupan, sekä Juho Aaprami Antti ynnä hänen asiakumppa ninsa eivät olleet saaneet käyttää hyväkjeen tuokon kauppaan perustuvaa hakkuuoikeuttansa, sentähden ja kun kaupassa tehdyn välikirjan kolmannessa kohdassa oleva määräys ennaktorahojen takaisin maksamisesta ja siinä sovitun vahingonkorvauksen suorittamisesta niinmuodoin oli katsottava astuneeksi voimaan, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Matti Kujalan heti kuittia vastaan Juho Aaprami Antille Juho Jaakko Niskalalle ja Antti Timoselle sekä Olli Aukusti Ingerö - vainajan oikeudenomistajille Aukusti ja Matilda Meriläiselle, Hilja Aino Ingerölle ja Frans Heikkilälle hänen edellämainitussa holhoojanominaisuudessaan, ynnä Juho Aaprami Korkalo Witikan oikeudenomistajille Juho Aappo ja Metti Wilho Witikalle, Ida Maria Granlundille Josefiina ja Aina Wilikalle sekä Pekka Jokelalle, Juho Kaarle Kulpille, Pekka Vilho Ylinuokaselle ja Juho Vilho Nikkilä-Niemelle, 163
neljälle viimeksimainitulle heidän vaimo jensa edusmiekinä, maksamaan takaisin vieläsanotun kauppakirjan perusteella kantamansa ennakkorahat kolmetuhatta viisisataa markkaa sekä tälle rahamäärälle maksun toimittamiseen asti juoksevan kuuden prosentin vuotuisen koron laskettura sadalle markalle 2. päivästä Maaliskuuta 1890., kahdelletuhannelle neljällesadahlmarkalle 26. päivästä Huhtikuuta samaa vuotta, viidellesadalle markalle 22. päivästä Huhtikuuta 1891. ja yhtä suurelle suonmalle 12. päivästä Huhtikuuta 1892., sekä suorittamaan kauppakirjassa sovitun vahingonkorvauksen kaksituhatta markkaa, minkä ohessa Matti Kujala velvoitettiin kolmellasadalla markalla palkitsemaan Juho Aaprami Antin ja hänen asiakumpi haniensa oikeudenkäyntikustannukset: Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Kujala oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 26. päivänä Helmikuuta 1908. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Matti Kujala anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut Tjänredet tämän jutun ja katsoo, ettei Matti Kujala ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka sis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Juho Nummelin  F. Wilseman. Juho Nummelin  F. Wilskman Kok. Lundenius. A. J. Gransbom. 164
Helmikuun 26 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa oikeutta jäämistöön koskevassa jutussa, jossa Pyhäjärven pitäjän Salitsamannan kylästä kotoisin oleva Loismies Matti Kuronen on hakijana sekä sanotussa kylässä asuva Maakauppiaanleski Liisa Vuohelainen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 26 päivänä Helmikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä stelyttänyt nittuun kuuluvat kirjat ja vistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Liisa Vuohelaisen miesvainajalle Topias Nuohelaiselle toimitetun haasteen nojalla on Matti Kuronen Pyhäjärven pitäj �än käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että, Matti Kurosen isävainajan Antti Kurosen sisaren ja Topias Juohelaisen ensimäisen vaimon Anna Kurosen kuoltua 29 päivänä Lokakuuta 1883 rintaperilliittä ja jättäen jälkeensä lähimpänä perillina, paitsi muita, Antti Kurosen, Topias puolelainen oli Antti Kuroselle uskotellut levan olemassa Kuohelaisen ja Anna Kurosen Läsnä: R. t. H. A. S. - C. 7. T. - 6. - 3. d. W. F. /A. L. 165 No 301. Tog. 116. R. D. 1908.
kesken tehdyn testamentin, jonka Vuoholainen aikoi valvoa siinä tapauksessa että Anna Kurosen perilliset vaatisivat perintöä viimemainitun jälkeen, sekä niinmuodoin saanut Antti Kurosen luopumaan enemmästä perinnöstä Anna Kurosen jälkeen kuin mitä Topias Vuohelainen oli vapaataa toisesti hänelle antanut; mutta kun Matti Kurosen tietoon oli tullut, ettei mitään testamenttia Anna Kurosen jälkeen ollutkaan, ja Topias Vuohelainen siis oli ereht dyttänyt Antti Kurosen oikeettomasti lailpumään perintöosuudestaan Anna Kurosen jälkeen, on Matti Kuronen, ilmoittaen sisartensa Katri ja Varpu Kurosen miesten Lampuoti Tuomas Kurosen ja Lampuon dinpoika Aapro Laulajaisen välikirjalla 2 päivältä Syyskuuta 1899 luovuttaneen Matti Kuroselle vaimojensa perintöosuudet Anna Kurosen jäämistöstä, vaatinut, että Topias Vuohelainen velvoitettaisiin jättämään hänen ja Anna Kurosen pesä jultavaksi, semmoisena kuin se jakotilaisuudessa on, siten että Matti, Katri ja VarpuKurosen osuudet erotettaisiin Matti Kuro selle, minkä ohessa Matti Kuronen on anoet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Asiasta kuulusteltuna, on Topias Kuohelainen, kieltäen erehdyttäneensä Anna Kurosen erillisiä, väittänyt Antti Kurosen vapaas tahdostaan tyytyneen siihen, mitä Toras Vuohelainen tapahtuneen sopimuksen valla oli maksanut hänelle kysymyksenlaisesta perintöosuudesta, sekä 3. päivänä Marraskuuta 1883 tehdyssä kuitissa tunustaneenkin täydelleen saaneensa sanotun osuutensa; ja on Topias Vuohelainen on vuoksi sekä koskei Katri ja VarpuKurosen perintöosuuksia olti Matti Kuro elle siirretty vastustanut kannetta. Kuulustettuaan asiasta myöskin Tuomas Kurosta ja Aapro Laulajäistä, on Kihlakunanoikeus 19 päivänä Syyskuuta 1905 julistanassaan päätöksessä mainitsemillaan peruskilla velvoittanut Topias Vuohelaisen päätöksessä säädetillä tavalla ja uhalla luovuttamaan Anna Kurosen jälkeen jääneen omaisuuden semmoiseen jakoon, että Matti Kuroselle, joka esitetystä syystä ei ollut oikeutettu saamaan Katri ja Varpu Kurosen osuuksia tuota jäämistää, siitä näin muodoin kuuluva perintöosa tulisi hänelle 166
erotetuksi; minkä ohessa Topias Kuohelainen velvoitettiin korvaamaan Matti Kuroselle hänen oikeudenkäyntikustannuksensa kahdeksallasadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Matti Kuronen että Topias Vuohelainen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 11 päivänä Huhtikuuta 1908 kolsonut, ettei oltu luotettavasti todistettu. Topias Vuohilaisen viekotelleen Antti Kusrosta luopumaan perinnöstään Anna Kuosen jälkeen, minkä tähden Hovioikeus on kumolen Kihlakunnanoikeuden päätöksen lyljännyt Matti Kurosen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Matti Kuronen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Liisa Kuohelainen Topias Vuohelaisen oikeudenomistajana, on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Matti Kuronen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeus den ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Matti Kuronen velvoitetaan suorittamaan Liisa  Alfred Lindström Vuokolaiselle, hänellä täällä pitussa olleiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentäviii markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noulattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Wihl. Jag J. F.  ovaklander. N. N. M. Gullman Ail.langått 167
Den 26. Februari 1909. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter från Åbo Hofrätt inkommet re visionsmål emellan Helsingfors stads Drätselkammare, sökande, samt Fiskaren Gustaf Adolf Liljberg, från Maijstad förstad i Helsinge socken, och aktiebolaget Kiala Aktiebolag för jordbruk och industri hvars hemort är Borgå stad, hvar derå för sig, svarande, angående fordran: Gifven uti Justitiedeparte mentet den 26. Februari 1909. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inbämtal följande: Efter stämning å Gustaf Adolf Liljeberg till 1904 års lagtima vinterting i Helsinge sockens tingslag har bemälde Proteekammare inför Häradsrätten anfört, att Gustaf Adolf Siljeberg genom ett den 10 September 1884 emellan då varande egaren af Gamlackt eller Viborg allodialsaleri i Gamlackt by af Helsinge socken Friherre Herman Bde Joh - G. H. - E. T. - A. C. F. Pros 168 No 302. Pag. 125. R. D. 1908.
Klandertskjöld - Nordenstam och Gustaf Adolf Siljeberg upprättadt kontrakt förvärfat sig arrenderätten under trettio års tid från den 1 November 1883 till trenne uti kontraktet närmaro beskrifna områden af berörda säte ris eger samt sedermera genom ett den 23 Januari 1885 gjordt tillägg till sägdä kontrakt erhållit jämväl arrende rätten för tiden intill den 1 November 1913 till allt säteriets fiskevatten utan någon penningensgäld eller annan kyldighet än att för gångbara priset till egaren af Gumtäckt gård försälja att i sagda fiskevatten fångad ädlare fisk, såsom lån, förell ne. m. Emellertid hade Gustaf Adolf Siljeberg aktadt sistnämnda tilläggsastal uppen barligen icke afsett öfverlåtelse af annat än rättigheten till fisket, sedan en längre tid tillbaka med Kommerserådet August Eklef, från Borgå stad, årligen träffat aflal om vattnets upplåtande till upplägsflats för slottningsverke och därför af Eklöf uppburit ersättning, hvars belopp Liljberg själf uppgifvit till 900 mark för år 1902 och 1500 mark för år 1903 samt hvilket antagligen under de föregående åren icke understigit förstnämnda belopp; och som Gustaf Adolf Liljebergs näst antydda för förande utgjorde ett oberättigadt intrång i egarens till säteriet rätt till lägenhetens afkastning, har Trätrelkamnaren yrkat Siljelags lagliga förpliktande att till Helsingfors stad, som altsedan 1893 varit egare af Gumläckt säteri, utgifva allt hvad Siljeberg sedan den 1 Januari 1894 på ofvanbeskrifvet sätt. Helsing. fors stad till försång, af Kommerserådel Eklöf uppburit samt att i sådant af seende till sagda stads kassa genast erlägga inalles 8.700 mark jämte rän ta och ersättning för rättegångskostna den. I sammanhang med nyssnämnda talan här numera aflidne Handlan den Oskar Svin, från Borgå stad, på särskild stämning emot Gustaf Adolf Siljberg utfört sådant påstående, att emedan derin på grund af ett den 30 November 1893 mellan Helsingfors 169