Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
fulla bruk, förklaras ogilligt Isaken hörde, hafva Helsingfors stad stiftelsen Borgå Sjukhem samt Hilda Wilkman och Alma Judén förmält att Johanna Viola Maria Levinsrätta boningsort vid tiden för hennes från fälle, liksom jämväl tillförene, varit Borgå stad, där förvaltningen af hennes egendom fortsättningsvis ombe sörjdes af hennes utsedde förmyndare och där Johanna Iida Maria Lenoin, som blott tillfälligtvis vistats i Helsingfors på ett hötell såsom rörande, genom vederbörande myndighetens åtgärd mantalsskrifvits för år 1902, hvarför och då Johanna Vida Maria Lewin vid upprättandet af sitt ifrågavarande testamente, såsom framginge af testaments vittnena Vicehäradshöfdingen Kaarlo lomades och hans hustru Ai na Conradis inför Rådstufvurätten i Helsingfors den 7 April 1902 afgifna samstämmiga edliga intyganden, varit vid sundt och fullt förstånd Helsingfors stad och dess medparter anhållit om käromålets förkastande. Kädstupurällen har medels den 7. Mars 1904 afkunnadt utslag i saken sig utlåtit samt därvid på upptagna skälförklarat omförmälda testamentariska förfogande af Johanna Viola Maria Servin icke kunna tillerkännas laga kraft och verkan af testamente samt för ty upphäst detsamma. Hofrätten, under hvars pröfning Helsingfors stad och dess medparter i vade väg dragit målet och hvarest Handlanden Toivisto talan efter hans emellertid iråkade konkurs bevakats af godemannen i konkursen, Ingenio ren Knut Selin och Kamreraren Sennart Linderos, har afgjort målet medels dom den 15. Februari 1907 och, emedan utredt blifvit att Johanna Kola Maria Lowin vid tiden för upprättandet af ifrågavarande testamente varit vid vendt och fullt förstånd, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkastat Ingeniören Selins och hans med parter i saken utförda talan. Uti Hofrättens dem hafva ej mindre Bankedirektören Gulin och 335
Vicehäradshöfdingen Lassenius, i deras förberörda egenskap, än äfven Ingrid Bertka Lund sökt ändring medels en af Vicehäradshöfdingen Lassenius ingifven deduktion, den Helsingfors stad och Alma Judén i föreskrifven ord ning bemätt. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och emedan den fullmakt, som af Vicehäradshöfdin gen Lassenius hit inlämnats till styrkande af hans befogenhet all i Kejserliga Senaten föra Ingrid Bertha Sunds talan i målet, är af Ingrid Bertha Lund utfärdad åt Herrar Carlrén och Snellman, utan att sagda fullmakt blifvit med Ingrid Bertha Sunds tillstånd och jämväl för öfrigt behörig ordning å Vicehäradshöfdingen Lassenius öfverlåten, ty och då Vichäradshöfdingen Lasrenius sålunda icke visat rätt för sig all härstädes i målet företräda Ingrid Berlka Sund, kan Kejserliga Senaten icke till pröfning upptaga, hvad å Ingrid Bertha Lunds vägnar i Kejserliga Senalen anförts för vinnande af ändring i Hof rättens förenämnda dom Vidkommande sedan den ändringsansökning, som hit ingifvits för aflidne Handlanden Gewins konkursmassa, så alldenstund det ej styrkts, att Johanna tiola Maria Lowin lagligen häst sitt bo och hemvist annorstädes än i Borga stad, där jämväl hennes redbaraste för nögenhet förvarats och förvaltats, förden skull och då vid anlydt förhållande Rådstufvurätten därstädes, jemlikt 21 SS 10. kap. R. B., varit behörig all emottaga bevakningen af ifrågavarande testa mente, finner Kejserliga Senaten hvad å bemälda konkursmassas vägnar däre mot anmärkts ej förtjäna afseende; och emedan konkursmassan icke gittat emot testamentsoittnena makarne Conradis edeliga intyganden tillförlitligen styrka, att Johanna Kola Maria Sevoin vid upprättandet af sitt ännämnda testa nente icke varit vid sundt och fullt för stånd, ty pröfvar Kejserliga Senaten rättvist låta bero vid det slut, hvari befrätten i saken stannat, jämte det 536
bemälda konkursmassa och Ingrid Bertha Lund åläggas att till Helsingfors stad och Alma Jodin gemensamt, i ersättning för deras härstädes i målet hafda kostnader, utgifva femtio mark. Id alle, som vederbör, till efter rättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: af Wiiskman Fredr. Tuudimies. D. Wiukman Fredr. Tuudenius. Edvard Pardani. A. W. Granström Edvard Pardani. A. W. Granström Osaan Länsman. Marraskuun 6. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, perinnönjaon moittimista koskevassa jutussa, jossa Talollisenleski Juliana Vilhelmiina Juhontytär Isotalo ynnä Talollisenpojat Matti Herman, Kustaa Vilhelm ja Juho Oskarri Matinpojat Isotalo, kaikki Euran kappelin Tuorilan kylästä, yhteisesti. ovat hakijoina sekä Työnjohtaja August Jokinen ja hänen vaimonsa Olga Maria Matintytär, Turun kaupungista, saapuville tulleina, kuin myös Rustitilallinen Juho Uusitupaja hänen vaimonsa Vilhelmiina Joseliina Matintytär, Palmion pitäjän Taatilan kylästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 6. päivänä Marraskuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä eittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Marttilan pitäjän sekä Kosken, Euran ja Karinaisten kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on peliana VilLäsnä: R. A. H. B. C; F - bt - A. G. L. J. 33 No 1364. Pag. 36. R. D. 1907.
helmiina Isotalo lausunut, että, sittenkun hänen miehensä Talollinen Matti Vilhelm Matinpoika Isotalo oli 7. päivänä Loka kuuta 1887. kuollut, jättäen jälkeensä, paitsi Juliana Vilhelmiina Isotaloa, heidän lapsensa yllämainitut Matti Herman, Kustaa Vilhelm ja Juho Oskari Isotalon ynnä Olga Maria Jokisen ja Vilhelmiina Josefiina Uusituvan, perinnönjako Matti Vilhelm Isotalon jälkeen oli toimitettu 30. päivänä Lokakuuta 1902; mutta koska jakomiehet olivat niin hyvin hyljännet Juliana Vilhelmiina Isotalon vaatimuksen saada pesän kiinteimistöstä, sanotussa Tuorilan kylässä sijaitsevasta, kahden kolmanneksen manttaalin suuruisesta Isotalon rustitilasta, vastiketta niis tä neljästäsadasta ruplasta, jotka Julia na Vilhelmiina Isotalon isävainaja Talollinen Juho Eeronpoika Tuomarila eläessänsä oli, kauppakirjalla 28. päivältä Syyskuuta 1854. myydessään omistaman ra Tuomarilan puolen manttaalin rusti tilan Euran kappelissa pojalleen Matti Juhonpojalle, määrännyt talon kauppa hinnasta Juliana Vilhelmiina Isotalolle maksettavaksi ja joka Matti Vilhelm Isotalolle sen johdosta suoritettu rahamää rä oli Juliana Vilhelmiina Isotalon kädessä perimysmaan luontoa, kuin myös irtaimiston suhten, jonka Juliana Vilhelmiina Isotalon oli määrä ottaa haltuun sa perillisille rahassa suoritettavaa lunastusta vastaan, oikeudettomasti korottaneet Matti Vilhelm Isotalo-vainajan jälkeen 5. päivänä Tammikuuta 1888. toimitetussa pesänkirjoituksessa lasketut arvot seuraavasti, nimittäin: 11. lehmän arvon 220. markasta 385. markkaan, 2. sian arvon 15. markasta 30. markkaan, 30. lampaan arvon 90. markasta 120. markkaan, 4. hevosen arvon 200. markasta 400. markkaan, viljan arvon 20. prosentin mukaan 1,660. markasta 1092. markkaan ja muiden tavarain arvon 10. prosentilla 778. markasta 80. pennistä 856. markkaan 68. penniin, sekä pesänkirjoituksessa merkitystä puhtaasta rahasta 1,200. markasta ja pesään perityistä saatuvista 2,450. markasta läskeneet korkoa neljä ja neijännes prosenttia viideltätoista vuodelta, joten saatu irtaimiston arvo; pesän vähen538
nys ja toimituskustannukset siitä lyhennettyä, sitten oli asianomaisesti jaettu, on Juliana Vilhelmiina Isotalo vaatinut kysymyksessä olevan perinnönja on oikaisemista siten, että Juliana Vilhelmiina Isotalolle, hänen pesään tuomansa neljänsadan ruplan vastikkees na, siihen nähden että hän oli ollut oikeutettu perimään viidennen osan Tuomarilan rustitilasta ja että mainittujen tilojen maat manttaalin suhteen olivat saman arvoiset, jaettaisiin kolme kahdeskymmenesosaa Isotalon rustitilasta ja että irtainen omaisuuden persänkirjoitusarvolle laskettu korotus ja korko poistettaisiin. Asiasta kuulustettuina, ovat August ja Olga Maria Jokinen sekä Juho ja Vilhelmiina Josefiina Uusitupa vastustaneet kunnetta, jota vastoin Matti Herman, Kustaa Vilhelm ja Juho Oskari Isotalo puolestansa ovat jättäneet asian Oikeuden harkittavaksi. Tämän yhteydessä ovat August ja Olga Maria Jokinen, hekin tyytymättöminä puheenalaiseen perinnönjakoon, vaatinet siihen semmoista oikaisua, että jakotoimituksessa liika alkaiseksi arvosteltujen lehmäin arvo korotettaisiin 50. markkaan kappalalta, lampaitten hinta nostettaisiin 180. markkaan ja hevosista, joita pesässä oli ollut kuusi, laskettaisiin yhteensä 1200. markkaa, minkä ohessa August ja Olga Maria Jokinen ovat vaatineet heille tämän mukaan tulevan osuutensa. Pesän muitten osakasten vastattua August ja Olga Maria Jokisen kanteeseen, on Kihlakunnanoikeus 20. päivänä Lokakuuta 1904. julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa ja kosksi Juliana Vilhelmiina Isotalo ollut näyttänyt tuoneensa pesään väittämäinsä perintömaan vastiketta, josta hänelle olisi annettava hyvitystä, hyljännyt Juliana Vilhelmiina Isotalon tässä kohden tekemän vaatimuksen sekä, mitä tuli miehin kysymyksessä olevan perinnön jakoa vastaan tehtyihin muistutuksiin, katsonut näytetyksi, että Isotalon tilalla Matti Vilhelm Isotalon kuolles sa olleiden lehmäin, lampaiden ja he539
vosten arvo oli ollut, lehmäin viisikymmentä markkaa ja lampaiden kuusi markkaa kappale sekä hevosten yhteensä ainakin yhdeksänsataa viisikymmentä markkaa, jota vastoin Kihlakunnanoikeus on hyväksynyt jakomies, ten arvon ja koron laskemisen muuten paitsi ettei Kihlakunnanoikeus katsonut heillä olleen syytä korottaa pesänkirjoituksessa 778. markkaan 80. penniin arvatun omaisuuden hintaa; ja on Kihlakunnanoikeus sentähden, hyljäten kanteet muissa kohdin, velvoittanut niin hyvin Juliana Vilhelmiina Isotalon kuin August Jokisen vaimoineen, kummankin puolueen viidenkymmenen markan sakon uhalla, kolmen kuukauden kuluessa viimesanotusta päivästä oikaisemaan moitteenalaisen perinnönjaon yllämainituissa kohdin sekä Juliana Vilhelmiina Isotalon sitten maksamaan August ja Olga Maria Jokiselle mitä heille sanotulla tavalla oikaistun perinnönjaon mukaan ekkä vielä oli tuleva. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juha na Vilhelmiina Isotalo oli vetoomalla saattanut jutun, on 26. päivänä Tammikuuta 1907. antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kuitenkin siten, että se kolmen kuukauden aika, jonka kuluessa Kihlakunnanoikeuden määräämä jaon oikaisu oli toimitettava, luettiin äskenmainitusta päivästä, minkä ohessa Juliana Vilhelmiina Isotalo velvoitettiin suorittamaan. August Jokiselle, hänellä Hovioikeudessa jutun vuoksi olleiden kustannusten korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Kovioikeuden tuomioon ovat Juli ana Vilhelmiina Isotalo ja hänen mainitut asiakumppaninsa anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon August ja Olga Marria Jokinen ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Juliana Vilhelmiina Isotalo ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syy540
tä muuttaa Kovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota muun puolesta paitsi että, koska puheenalaisen jaon perusteeksi, pesänosakasten sopimuksen mukaan, on pantava pesän tila sellaisena kuin se oli kalunkirjoitustilaisuudessa 5. päivänä Toukokuuta 1888., eikä Juliana Vilhelmiina Isotaloa näin ollen voida katsoa velvolliseksi tämän yhteydessä luovuttamaan jakoon pesän rahoista ja saatavista äskensanotusta päivästä ehkä karttunut ta korkoa, Oikeuksien tästä antama määäys poistetaan, sekä että Juliana Vilhelmiina Isotalo asian laadun vuoksi vapautetaan suorittamasta Hovioikeuden hänen maksettavakseen määräämää oikeudenkäyntikulunkien korvausta, kuuttakymmentä markkaa; joten oikaistuna Hovioikeuden tuomio muilta osilta jääpysyväiseksi, kuitenkin niin, että se kolmen kuukauden aika, jonka kuluessa kysymyksessä oleva perinnönjako siten on oikaistava, luetaan tästä päivästu. Muuten jätetään asianomaisille valta erityisesti laillisessa järjestyksessä riiWavomul. 541 dellä edellämäinitun koron suorittamisesta, jos syytä semmoiseen oikeudenkäyntiin on. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti R. A: Broder. - 1. Wenl. hemmanR. A: Broder. - 1. Wenl. hemmanC. J. Tingren. Paul Augusti C. J. Tingren. Paul Augusti 2 A. W. Granstom.
Jde Den 12 November 1901. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter från Alo Hofrätt inkommit redsionsmål, angående ersättning emellan Trätselkammaren i Björrelorg stad, sökande, samt aflidne Handlanden Fredrik Werner Petells R No 1331. rättsinnehafvare, hans änka Handlandehustrun Edith Augusta Juvelius, från sagde stad, för egen del och i egenskap af förmyndare för Handlandesönerne Werner och Robert Terell, Handlanden Rasnus Mortensen och dennes hustru Edith Irene Mortensin, från ståden Kristiania i konungariket Norge, samt Vicehäradshöfdingen Frans Leonard Stott, från Helsingfors stad, för egen del och säsom målsman för sin hustru Martha Regina Slottsamt i egenskap af medförmyndare för bemälde Werner och Robert Perell, här gemen samt tillstädeskomne, men Edith Augusta Juselius nuvarande man Handlanden Friks Arthur J. N. G. W. F. L. -89. -. M Pag. 206. R. 1906.
Juselius, från Björneborg, äfvensom Handlanden John Thomas Larsson, från Räfsö sistnämnde stad underlydande holme, i egenskap af syssloman uti framlidne Handlanden Pehr Larssons konkursto, och under rättegången aflidne landlanden Johan Ferdinand Tojan ders rättsinnehafvare, uteblifne varande: Gifven uti Justitiedoparte mentet den 12 November 1907. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Sedan Magistraten i Björneborg, en ligt Stadsfullmäktiges dersammastädes den 27 Januari 1875 fallade beslut, den 15 derpåföjande Mars å offentlig auktion för en tid af femton år, räknadt från och med år 1875, uttjudit arren derätten till en staden tillhörig Socie tetshushädgården eller Johannelund benämnd park med rättighet för ur endatorn att därstädes idka värds husrörelse och emot skyldighet för honom, utom annat, att inom förloppet af häär, efter af Stadsfullmäktige godkänd utning och på af dem anvisad plats, stället för den i trädgården belag ra restaurationsbyggnaden låta uppföra en ny för ändamålet lämplig sokat, hvilken efter arrendetidens utLång skulle utan lösen tillfalla stå den, samt det anbud, som därvid gjorts af Pehr Tarsson, jämväl godkänts hade Stadsfullmäktige, jemlikt en den 15 November 1876. dagtecknad till Tretselkammaren aflåten skrifvelse, på ansekan af Tarsson förlängt arrende tiden för värdshakeurättigheten uti ifrågavarande park till år 1900 under vilror, bland annat, att den blifvande nistaurationslokalen uppfördes i enlighet med en Stadsfullmäktige företedd och af dem godkänd ritning. Efter det den sålunda fastställda tiden för omförmälda arrenderättighet med utgången af år 1899 tilländelse pit samt Pehr Larven den 28 Januari 1900 aflidit och hans bo upplåtits till konkurs, har Trälsdkammaren på ej 543
mindre John Thomas Larsson, än makarne Juselius, Mertensen och Stolt, samt lige uti deras ofvan uppgifna egenskap, äfvensom Johan Ferdinand Söjander utverkad stämning, vid Rådstufvurätten i Bjemberg anfört, all den i Johannes lund park befintliga restaurationsloka len icke vore till alla delar uppförd i enlighet med ofvanberörda af Stadsfull mäktige godkända och den 9 Mars 1877 af Guvernören i länet till efterrättelse fastställda ritning samt att höst naderna för byggnadens försättande i sådant skick ritningen utvisade, vid en den 3 Maj 1900 på Trätselkammarens föranstaltande hållen syne uppskattats till sammanlagdt 10,020 mark 50 penni, hvarför Trätselkammaren, med för mälan att besittningsrätten till omorda de värdshus med därtill hörande mark under arrendetiden genom transport öfvergått å, bland andre, Johan Ferdinand Cjander och sedan å Fredrik Werner Pettell samt efter dennes från fälle å hans sterbhusdegare, yrkat att Pehr Lannons konkurslo, Johan fordinand Lajander och Fredrik Herner Tekells ofvanbemälde rättsinnehafva re måtte förpliktas att gemensamt eller len af dem, som tillgång egde, ersätta Björneberg stad för de kostnader, hvilka erfordrades för att bringa berörda restaurationsbyggnad uti ett med den fast ställda ritningen öfverinstämmande skick, samt i sådant afseende utgifva 0,026 mark 50 penni jämte ränta och ättegångskostnadsersättning I saken hörde hafva John Tho nas Larsson, makarne Juodius, Mertensen och Stolt samt Johan Ferdirande Cjander motsagt Rätselkom marens i målet utförda talan; därå och sedan saken häst den omgång handlingarna närmare utvisa Råd stufvurätten medelst den 17 Februari 1903 afkunnadt utslag, jämte det Erik Athur Juselius, den där styrkt sig hafva genom äktenskapsförord förbehållit sig ill enskild ego all sin egendom, skilj des från målet, på uppgifna skäl för karlat den emot Pehr Turvens konkurs massa och Johan Ferdinand Söjander 344
utförda talan, men ålagt Edith Augusta Juselius, makarne Mörtensen och stolt, den förstbemälda af dem och Vicehäradshöfdingen Stolt jämväl i egenskap af förmyndare för Werner och Robert Petrell, att gemensamt eller den af dem som tillgång egde emot behörigt hvitto till Frälselkammaren utbetala fordrade tiotusen tjugusex mark lemtio penni jämte fem procents årlig änta, räknadt från rättegångens bör jan den 9 Oktober 1900 intill dess fullbetalning skedde; dock blefve i anseende till sakens beskaffenhet rättegångskost naderna i målet parterne emellan kvittade. Hofrätten, under hvars pröfning Trälsolkammaren för sig, samt Edith Augusta Juselius, makarne Mörtensen och Vicehäradshöfdingen Slot, gemen samt, den sistbemälde jämväl å sin hustru Martha Regina Slotts vägnar i väderag dragit målet, har uti dem den 31 Juli 1906 funnit väl utredt vara, att Pehr Larsson i lifstiden vid förbe rörda af Magistraten i Björneberg den 15 Mars 1875 förrättade offentliga auktion inropat arrenderätten till städen tillhöriga Jacobshusträdgården på femton års tid, räknadt från bör jan af sagda år, med rättighet att järstädes idka värdskushörelse och mot skyldighet, bland annat, att inom förloppet af två år, enligt af Slade fullmäktige i Björneborg godkänd ul ning och på af dem anvisad plats, stället för en därstädes tidigare belägen restaurationsbyggnad uppföra en ry för ändamålet lämplig likal, hvilken efter arrendetidens utgång borde tan lösen tillfalla staden; att Pehr lassen, på hvars anhållan arrende tiden sedermera af Stadsfullmäktigt förlångts till år 1900, jämväl låtit uppföra en ny restaurationsbkel, som veder våren år 1877 blifvit färdig; att denna likal, efter del arrenderätten till mordade trädgård emellertid innehafts bland andra Johan Ferdinand Pojander och Fredrik Werner Petrell, vid arren detidens utgång befunnits vara uppförd ved särskilda afvikelser från den fast 545
ställda ritningen; samt att byggningens försättande i fastställdt skick kräft en kostnad af tiotusen tjugusex mark femtio penni; men emedan Grätselkommaren icke ens kunnat påstå, mindre visa, att Pehr Larssons konkursmassa iklädt sig ansvarighet för ifrågavarande ersättning eller att konkursmassan på annan grund vore skyldig att utgifva sagda ersättning, ej häller styrkt, att Johan Ferdinand Pajander vid öfverlagandet af förenämnda arrende rätt förbundit sig att fullgöra den af Pehr Larsson eftervalta byggnads skyldigheten, ly har Hofrätten fastställt det slut, hvari Rådstufvurätten i saken stannat, såvidt Trätselkammarens lälan emot Pehr Sannens konkunnas sa och Johan Ferdinand Löjander underkänts. Beträffande sedan Edith Augusta Juselius, makarne Mertensens och Vicehäradshöfdingen Slotts ändrings ansökning, så enär Kälselkammaren icke heller förebragt utredning derom, att Fredrik Werner Petrell åtagit sig fullgörandet af berörda byggnads skyldighet, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag härutinnan, förkastat Prätselkamma rens jämväl emot Fredrik Werner Petrelts rättsinnehafvare utförda talan Olli Hofrättens dom har Prälselkammaren anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Erik Augusta Juselius, makarne MarEnson och Stolt samt Werner och Robert Pehell i föreskrifven ordning bemält. Kejserliga Senaten har tagit nålet i öfvervägande och finner Prälselkammaren icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ifrågavarande dom, hvarvid förty kommer att bero, och ålägges Protselkammaren därhos att med sjuttio mark godtgöra Edith Augusta Juselius, makarne Mårtensen och Holl samt Werner och Robert Tehell deras här städes i målet hafda kostnader. Sel alle som vederlor, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland Juhan Nummika Fredr. Luudenius. af A. W: Gransbom A. Wilskman Edvard Paudani. /Brunetlet/ 516
7 Marraskuun 18 päivänä 1907 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Nikolainkaupungissa toimiva Komman ditbolaget Utterström & Co niminen yhtiö on hakijana ja Maakauppias Elis Adolf Tuisku, Rovaniemen pitäjän Ilockalon kylästä, vastaaja. na: Annettu Oikeusosastossa 18 päivänä Marraskuuta 1907. Steisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Kauppias Tuiskun Rovaniemen pitäjän käräjiäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Kommanditbolaget Utterström 6o siellä vaatinut Kauppias Tuiskun velvoittamista yhtiölle suorittamaan yhtiön kahteen eri kauppalaskuun perustuvan saata vän Kauppias Tuiskulta ynnä protostikulunkeja yhteensä kolmeLäsnä: J. N - G. F. L. - B. - Å:G. B. F. M. 547. No 1353 Pag. 225. R. A. 1906.
tuhatta kahdeksansataa seitsemänkymmentäkolme markkaa kahdeksankymnentäviisi penniä korkoineen ynnä korvausta yhtiön oikeudenkäyntiku lungeista Asiasta kuulusteltuna on Kauppias Tuisku, joka on myöntänyt yhtiön kerrotun saatavan oikeaksi, huomauttanut, että hän 1 päivänä Elokuuta 1902 oli yhtiön Kauppamat kustajan Johan Edvard Majavan välityksellä yhtiöltä ostanut muun muassa, kolmekymmentä laatikollista eli kuusituhatta yhdeksänsataa kiloa Amerikkalaista silavaa yhden markan kolmenkymmenen neljän pennin hinnasta kilolla lähetettäviksi Kemin kaupunkiin; mutta kun ei tuota sitavaa ollut Tuiskulle saapunutkaan ja hän, joka puolestaan oli sitoutunut sitä muille hankkimaan ja senvuoksi oli ollut pakotettu ostamaan sa man verran silavaa omalta paikkakunnaltaan yhden markan kuudenkymmenenkahdeksan pennin hinnasta kilolta, siten oli kärsi nyt kahdentuhannen seitsemänkymmenen markan vahingon, on Kauppias Tuisku, yhtiölle toimite tun vastakaasteen nojalla, vaati nut, että mainittu määrä lyhennettäisiin yhtiön kerrotusta saatavasta Yhtiön Kommanditbolaget Utter ström & Co vastustettua Kauppias Tuiskun vastamainittua vaatimusta ja Kihlakunnanoikeuden eri päätöksessä 7 päivältä Syyskuuta 1903 velvoitettua Kauppias Tuiskun maksamaan yhtiölle sen ylläsanotun oidattoman saatavan korkoineen ja oikeudenkäyntikulunkineen, on Kihlakunnanoikeus, kuulusteltuaan asiassa Johan Edvard Majavaa ja sittenkun Kauppias Tuiskukin oli muistuttanut kulunkiensa korvaa misesta, 15 päivänä Syyskuuta 1904 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla, hyljännyt Kauppias Tuiskun vaatimuksen, mutta asian laatuun nähden kuitannut 548