Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
män vaimolle Alma Stefanuksentytär Suomiselle luovuttaneet näiden omistamaan, Isosäkylän kylässä olevaan Suomela -nimiseen lohkotilaan kuuluvan, 4000 markan hintaiseksi arvioidun, Stefan ja Henriika Andrellin hallitsemän torpan vuotuista eläkettä vastaan sekä ehdolla, muun muassa, että jos Kustaa Viktor ja Alma Suominen möisivät sanotun lohkotilan, heidän tuli Stefan ja Henriika Andrellille suorittaa 4000 markkaa. Kun nyt Suomelan tila Kesäkuun 8 päivänä 1910 toimitetulla, lain voiman saaneella pakkohuutokaupalla oli myyty 6305 markan kauppahinnasta ja mainitut 4000 markkaa siis olivat langenneet maksettaviksi, ovat Stefan ja Henriika Andrell vaatineet, että Kustaa Viktor Suominen velvoitettaisiin heille suorittamaan 4000 markkaa korkoineen. Kanteesta kuultuna on Kustaa Viktor Suominen myöntänyt sanotun välikirjan oikeaksi, mutta väittänyt että Stefan ja Henriika Andrell olivat oikeutetut saamaan välikirjassa mainitut 4000 markkaa ainoastaan siinä tapauksessa että Suomisen aviopuolet vapadehtoisesti möisivät kysymyksessä olevan lohkotilan; ja kun näin ei ollut tapahtunut, on Kustaa Viktor Suominen anonut kannetta hylättäväksi Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Toukokuun 3 päivänä 1911 julistetussa päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Stefan ja Henriika Andrell olivat edellämainittuun Lokakuun 1 päivänä 1900 tehtyyn välikirjaan, siltä varalta että Kustaa Viktor ja Alma Suominen möisivät Suomelän tilan, panneet sellaisen ehdon, että Andrellin aviopuolisoille kauppasummasta silloin oli tuleva neljätuhatta markkaa, sekä että Suomelan tila Kesäkuun 8 päivänä 1910 Suomisen aviopuolisojen velkojain tyydyttämiseksi toimitetulla ja seuranneen Heinäkuun 20 päivänä lainvoiman saaneella julkisella pakkohuutokaupalla oli myyty kuudestatuhannesta kolmestasadasta viides1081
tä markasta; minkä vuoksi ja kun se seikka, että Kustaa Viktor ja Alma Suominen eivät olleet Suomelan tilasta vapaaehtoisesti luopuneet, vaan että se oli kerrotulla tavalla heidän omistuksestaan siirtynyt, ei voinut vaikuttaa asiaan ja riistää Stefan ja Henriika Andrellista välikirjassa heille pidätettyä oikeutta, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Kustaa Viktor Suomisen suorittamaan Andrellin aviopuolisoille vaaditut neljätuhatta markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen Heinäkuun 30 päivästä 1910 täyden maksun tapahtumiseen saakka sekä kahdeksallakymmenellä markalla korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Viktor Suominen vetoamalla oli saattanut jutun, on Kesäkuun 27 päivänä 1913 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Kustaa Viktor Suominen anonut muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Stefan ja Henriika Andrell ovat staneet siihen kuitenkaan vastaamatta. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettei Kustaa Viktor Suominen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kustaa Viktor Suominen suorittamaan Stefan ja Henriika Andellille maksut heidän kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota kaksikymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin Johannes Pesonen. K. R. Halanen. A. N. L. Oummerus. K. R. Halanen. A. N. L. Oummerus. Samuli Koski. Hofs Hellen 1082
Lokakuun 16. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta vesijättömaikin koskevassa jutussa, jossa ovat Talolliset Matti Pekanpoika Jutila ja Juho Riivari, Limingan pitäjän Rantakylästä hakijoina sekä Talolliset Heikki Lithovius. Iisakki ja Kustaa Sellinen Antti ja Heikki Mikkola eli Puuska, Pekka Torvio, Heikki Sallinen eli Rahtula, Juho Sallinen eli Riikola, Aappo Pert tu Tterola, Juho Kustaa Wesa ja Jaakko Seikkola eli Ylikuokkola Lumijoen kappelin Hirvasniemen kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 16. päivänä Loka kuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Oulun läänin Kuvernööri oli Toukokuun 17. päivänä 1901. Liasas: W. A. f. P. R. H. - K. F. S.F. M. No 1916. Pag. 250. R. D. 1913.
määrännyt maamittarin jakamaan Lumijoen kunnassa vielä jakamatta olevat vesijättömaat, oli Vanhempi Komisioni maamittari Otto Hakasalo mitannut ja kartalle pannut vesijättömaat sekä, sitterikuin kalavedenjako Lumijoen kunnassa sillä välin oli toimitettu ja kuuta siinä jaettu kahteen jakokuntaan, joihin kuuluivat toiseen Hirvasniemen kylä ja toiseen Luomijoen ja Lapinniemen kylät jako-osakasten kanssa Loka kuun 19. päivänä 1910. pidetyssä kokouksessa osottanut asianosaiset, joiden kesken oli syntynyt erimielisyyttä omistusoikeudesta vesijättömaihin, siitä riitelemään asianomaisessa oikeudessa ja toistaiseksi keskeyttänyt jakotoimituksen. Kirjallisen haasteen nojalla ovat tämän jälkeen Heikki Lithovius ja hänen asiakumppaninsa Liningan ja Tynnävän pitäjäin sekä Lumi joen, Tammeksen ja Klempeleen kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa, ilmoittaen omistavansa Heikki Lithovius 7/24. manttaalia Kuukkalan perintötilasta No 5. Iisakki Sallinen ja Juho Sallinen eli Riikola yhteisesti puolen sekä Kustaa Sollinen ja Heikki Sallinen eli Rahtula kumpikin neljänneksen Sallisen perintötalosta No 12, Antti ja Heikki Mikkola yhteisesti 17/48 manttaalia ja Pekka Törnis yksin yhtä suuren osan Mikkolan perintötalosta No 1. Arapo Perttu Kerola 1/8. manttaalia Greuksen perintöta losta No 13. Juho Kustaa Wesa 2/32 manttaalia Heinulan perintötalosta No 6. sekä Jaakko Seikkula eli Ylihuokkola Seikkolan 1/2. manttaalin verotalon No 9. Hervasniemen kylässä, vaatineet että, koska Matti Jutila ja Juho Riivari, jotka yhteisesti omistivat Ylitorpilan talon No 3. Leningan pitäjän Rantakylässä. viljelivät sanotun talon nautinnossa ollutta vesijättömaata, kaikkiaan 39,323 hehtaaria, joka kuului Hirvasniemen jakokuntaan, Heikki Lithovius sen ja hänen asiakumppanierna edellämainittujen talojen osuudet sanotusta vesijättömaasta määrättäisiin ja vahvistettaisiin, jotta he sen jälkeen voisivat vaatia yllämainittua 1084
vesijättömaanjakoa pitkitettäväksi. Kanteseen vastatessaan ovat Matti Jutila ja Juho Riivari huomauttaneet että puheenalainen kanne oli ennen aikainen, koskeivät kaikki ne Hirvasniemen jakokunnan osakkaat, jotka samoilla perusteilla kuin Heikki Eriksvius ja hänen asiakumppaninsa voisi vat vaatia itselleen osia puheenalaisesta vesijättömaasta, olleet siitä kannetta nostaneet, eikä määrätystä nautintvalueesta lain mukaan voitu erottaa määrättyä manttaaliosaa yhteiseen jakoon koko jakokunnan kesken siten että vain muutamat manttaalin omistajat tulisivat siihen osallisiksi, kuin myöskin että niiden osuuksien vahvistaminen, jotka, jos vesijättömaa katsottaisiin Hirvasniemen jakokuntaan kuuluvaksi, olivat lankeavat Heikki Lithoviuksen ja hänen asiakumppaniensa tiloihin oli tapahtuva jakotoimituksessa, ja että niissä kokouksissa, jotka Liningan pitäjässä toimitetun isonjaon valmistetua vasten olivat pidetyt Elokuun 3. päivänä 1829. sekä Kesäkuun 8. ja Marraskuun 22. päivänä 1830, olivat jakokunnan osakkaat yksimielisesti sopineet ja päättäneet, ei ainoastaan että jakokunnan merinrannalle siihen asti syntyneet vesijättö. naat olivat lankeavat niille jakokunnan taloille, joiden palstat ulottuivat meronrantaan, palstasajojen mukaan vaan myöskin että sanottujen talojen omistajat saisivat moittimatta laillisesti saatuna omaisuutenaan hyväkcensä käyttää myöskin ne vesijättömaat jotka vastaisuudessa muodostuisivat mainittujen palstain alle ja niiden yhteyteen, minkä vuoksi ja koska Liningan pitäjän Maanjakoikeus päätöksellä Elokuun 8. päivältä 1844 oli sanotut sopimukset hyväksynyt ja vahvistanut, eivätkä Heikki Lithovius ja hänen asiakumppaninsa olleet edes väittäneet että Matti Jutilan ja Juho Piivarin hallussa olisi enempää vesijättömaata kuin mitä heidän omistamaansa taloon mainittujen sovintojen perusteella kuului Matti Jutila ja Juho Riivari ovat anoneet kannetta hyljät1085
täväksi ja korvausta kuluistaan jutuska. Kihlakunnanoikeus on Huhtikuun 20. päivänä 1912. julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että sittenkuin Limingan pitäjäläiset erityi sissä metsä - ja ulkotilusten isojakoa varten pidetyissä kokouksissa olivat päättäneet että silloin merinnantaan jo muodostuneet vesijättömaat olivat tulevat niille osakkaille, joiden entisten tilusten yhteyteen riitä oli muodostunut, olivat eräässä Marraskuun 22. päivänä 1830. pidetyssä kokouksessa, joka oli kutsuttu kokoon muun muassa edellisissä kokouksissa vesijättömaista tehtyjen päätösten vahvistamista varten, aime saapuneet pitäjäläiset, vahvisteen nuo entiset päätökset, lisäksi päättöneet, että sajälkeen vastaisuudessakin muodostuvat vesijättömaat olivat joutuvat viiden talollisten käytettäviksi, heidän laillisena omaisuutenaan, joiden palstojen yhteyteen ne sattuisivat; että sittenkuin Simingan kylän ynnä eräitten Tyrnävän ja Tammeksen kylien ovien jakokunnan isojako sen jälkeen oli loppuun suoritettu vuonna 1837, mutta Keisarillinen Senaatti oli sen vuonna 1840. kumonnut, olivat tuon jakokunnan osakkaat uutta isojakotoimitusta varten Elokuun 1. päivänä 1843. pidetyssä kokouksessa päättäneet, että vesijättömaat olivat paalutettavat erilleen jakokunnan yhteiseksi tarpeeksi; sekä että tämän päätöksen mukaan toimitetusta paalutuksesta olivat eräät Liningan kylän tilojen omistajat valittaneet Liningan pitäjän Maanjakooikeudessa, joka Elokuun 8. päivänä 1844. julistamassaan päätöksessä oli lausunut, että koska jakokunnan osakkaat kokouksissaan Elokuun 3. päivänä 1829. sekä Kesäkuun 8. ja Marraskuun 4. päivänä 1830. olivat suostuneet siihen, että se osakas, jonka kahta sattui veteenoli pysytettävä palstansa yhteyteen muodostuvassa maatunnassa palstan. maatuman yli jatkettavia rajoja myöten, ei tähän suostumukseen, jonka Maanjakovikeus oli havainut lakiin perustuvaksi, voitu tehdä mitään muu1086
tosta; minkä vuoksi ja koska muut edellämainitut Simingan pitäjäläisten sopimukset, paitsi se, joka oli tapahtunut Marraskuun 22. päivänä 1850, todistettavasti oli vat koskeneet ainoastaan metsä - ja ulkotilusten isonjaon aikana jo olleita maatumia ja niiden sijoittelua entisten rantapalstojen yhteyteen, eikä niillä siis ollut mitään merkitystä nyt kysymyksessä olevaan, isonjaon jälkeen muodostuneeseen maatumaan nähden sekä Marraskuun 22. päivänä 1830 tehty päätös, mikäli se koski vastaisia maatuomia, oli mennyt ulkopuolelle senmitä sen kokouksen tarkoitukseen oli kuulunut, ja se senkin vuoksi oli toiton ettei silloinen vedenpeittämä alue josta muodostuvia maatumia päätös oli koskenut, ollut oflut koko sen isojakotoimituksen esineenä, jota varten tuokokous oli pidetty, ja kun Liningan pitäjän Maanjakoikeuden edellämainitulla lausunnolla sitä vähemmin oli merkitystä tähän asiaan, kun kysymyksessä olevan vesijättömaan ei enää oltu väitettykään kuuluvan Liningan jakokuntaan, jonka isojakotoimituksen johdosta Maanjakooikeuden päätös oli annettu, sekä kun vesijättömaa lain mukaan oli sen jakokun nan yhteinen, jonka jakamattomasta vesiälueesta se oli muodostunut, ja se vesialue, josta riidanalaiseen vesijättömaa isonjaon jälkeen oli muodostu nut, ilmeisesti oli kuulunut entiselle Sumijoen jakokunnalle, sekä vastaava vesijättöalue vuonna 1906. vahvistetussa vesialueen rajankäyvässä oli joutunut samassa toimituksessa viimeksimainitusta jakokunnasta halkaistulle Hirvasniemen jakokunnalle, jonka osakkaina Heikki Lithoviuksen ja hänen myötäpuoltensa tilat olivat, eikä Matti Jutilan ja Juho Riivarin jutussa edustamalla Ylitoppilan tilalla, jonka ei ottu väitettykään kuuluvan Lumijoen vanhaan tai Hirvasniemen uuteen jakokuntaan, ollut sanotun vesijättöalueen äärissä olevan, isonjaon aikuisen ulkopalstansa perusteella mitään oikeutta tuohon isonjaon jälkeen muodostunerseen vesijättöalueeseen, on Kihlakunnanoikeus, sikäli hyväksyen Heikki Litho1087
viuksen ja hänen asickumppaniensa jutussa ajaman kanteen, julistanut ettei Matti Jutilan ja Juho Riivarin omistaman Ylitöppilan tilan kysymyksessä oleva vesijätön nautinto estänyt toimitettavassa jassa jakamasta Heikki Lithoviuksen ja hänen asiakumppaniensa jutussa edustamille tiloille ja tilanosille niille kylässuutensa mukaan tulevaa osuut ta siitä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Jutila ja Juho Riivari olivat retoamalla saattaneet jutun, on 16. päivänä Syyskuuta 1913. antamallaan tuoniolla jättänyt asian, mikäli siitä nyt on kysymys, Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Matti Jutila ja Juho Riivari anoneet muutosta perustelmalla, minkä jälkeen Heikki Lithovius ja hänen asiakumppaninsa, jotka eivät ole paikalletulopäivänä Marraskuun 15. päivanä 1913. saapuville tulleet otettuaan jälestäpäin sanotun perustelman kahäviskappaleen ovat saman Marraskuun 22. päivänä Keisarilliseen Senaattiin antaneet vastauskirjoituksen. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa että Heikki Lihoviuksen ja hänen asiakumppaniensa edellämainittu kirjoitus, koskeivät Heikki Lithovius ja hänen asiakumppaninsa ole vastaajavaltansa säilyttämistä varten noudattaneet säännöstä O. K. 30. luvun 10. SSssä, kuten tämä lainpaikka on Keisarillisessa asetuksessa Huhtikuun 27. päivältä 1868, jätetään huomioon ottamatta, katsoo Keisarillinen Senaatti, etteivät Matti Jutila ja Juho Kiivari ole esiintuoneet syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer. C. F. Lie1088
Lokakuun 16 päivänä 1915 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillijesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa tilariidassa, jossa ovat Talolliset Sameli Juhonpoika Anttila Peräseinäjoen pitäjän Wiitalan kylästä, ja Tuomas Salomoninpoika Wiitala, Kurikan pitäjän Mietaan kylästä hakijoina sekä ensin mainitussa kylässä asuva Talollinen Jaakko Jaakon poika Wuollet - Holma eli Wiitala poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 16 päivänä 1915. Keisarillinen Senaalli on itselleen esittelyttänyt pitun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedat: Sameli Anttilalle ja Tuomas Kietalalle sekä Talollisille Wiltalan kylästä Matti Matin poika Mäkinantilalle ja JaakLäsnä: W.t. - J. P. - R. L. S. K. J. M. S. No 1917 Pag. 33. R. D. 1913.
ko Matinpoika Riskulle toimitetun haasteen nojalla on Jaakko Kuollet - Holma Jalasjärven ja Peräseinä joen pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän oli Lokakuun 27 päivänä 1905 tehdyllä kauppakirjalla ostanut Tuomas Wiitalalta ja tämän vaimolta Anna Liisa Matintyttä reltä muun muassa puolet näiden omistamasta 0,1332 manttaalisesta Wiitala-nimisestä osuudesta Wiitalan perintötaloa No 6 Hiitalan kylässä ja että Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 3 päivänä 1910 oli antanut hänelle kiinne kirjan sanottuun talonosuuteen, että Käramaanmittari Joel Stenius oli Waasan läänin Kuvernöörin määräyksestä seuran neen Syyskuun 16 päivänä asianomaisten kanssa pitämässään kokouksessa ryhtynyt kyseenalaista talonosuutta erilleen jokamaan, jolloin oli huomattu, että Tuomas Wiitala oli myynyt ei ainoastaan Kesäkuun 9 päivänä 1907 ja Maaliskuun 11 päivänä 1905 laadituilla kauppakirjoilla Matti Mäkimantilalle ja Jaakko Riskulle omistamastaan Wiitalan tilasta lohkaistaviksi ne maaalueet, jotka Kuvernöörin 24 päivänä Syyskuuta 1909 antamalla päätöksellä olivat määrätyt suuruudeltaan, Mäkimantilalle myyty tila, nimeltään Luhtala 0,0117 manttaaliksi, ja Riskulle myyty tila jonka nimeksi oli pantu Risku0,0126 manttaaliksi, vaan myöskin Maaliskuun 16 päivänä 1909 laaditulla kauppakirjalla Sameli Anttilalle saman Wiitalan talon 0,0666 manttaalista kaikki mitä hänelle vielä kuului; että Sameli Anttila kauppakirjansa perusteella oli vaatinut, että hänelle halkomisjaossa erotettaisiin yhtä suuri osuus kuin Jaakko Wuollet Helmallekin eli 0,0666 manttaalia; sekä että Waramaanmittari Stenius oli siihen nähden että Wiitala1090
nimisen talonosuuden manttaali, sittenkun Luhtalan ja Riskun lohkotilain manttaaliosuudet oli siitä vähennetty, oli ainoastaan 0,1089 manttaalia eikä Jaakko Wuollet Holma ollut suostunut siihen, että hänen manttaaliosuutensa vähennettäisiin. puoleksi viimeksi mainitusta manttaaliluonsta, katsonut Jaakko Wuollet - Holman ja Sameli Anttilan talonosuuksien manttaalilukujen käyneen riitaisiksi ja sen vuoksi keskeyttänyt jakotoimituksen, kun nes sanottu riitakysymys oli selvitetty, minkä toimenpiteen Maan mittauksen Ylihallitus oli hyväksynyt; ja koskei edellämainittu jen lohkotilain erottaminen voinut vähentää Jaakko Wuollet. Holman selvää oikeutta saada erotetuksi omistamansa 0,0666 manttaalia puheenalaista taloa, eikä Sameli Anttilalla kauppakirjansa mukaan voinut alla oikeutta suurempään osuuteen talosta kuin mikä jäi jälelle, sittenkun Wuollet - Holman osuus siitä oli erotettu on Jaakko Wuollet Holma anonut, että Kihlakunnanoikeus vahvistaisi hänen omistusoikeutensa 0,0666 manttaaliin puheenalaista taloa ja hänen oikeutensa saada tämä talonosuus laillisesti erilleen otetuksi. Kanteesta kuultuna on Sameli Anttila esiintuonut, että Tuomas Wiitala oli, myytyään määraaloja omistamastaan Wiitalan tilasta Matti Mäkimantilalle ja Jaakko Riskulle lohkotiloiksi, mutta ennenkuin nämä alueet oli Wiitalan tilasta erotettu myynyt sanotusta tilasta puolet Jaakko Wuollet - Holmalle ja toisen puolen Sameli Anttilalle; että Matti Mäkimantila ja Jaakko Risku olivat tulleet ostamiensa lohkotilojen omistajiksi vasta sen kautta, että Kuvernöörin Syyskuun 24 päivänä 1909 heidän tilojensa lohkomisesta antama päätös seuran1091
neen Lokakuun 20 päivänä oli maarekisteriin merkitty; sekä että Jaakko Wuollet - Holma ja Sameli Anttila, joilla siihen saakka oli ollut Wiitalan tilasta kummallakin 0,0666 manttaalia, sanottujen lohkomisien tapahdut tua omistivat siitä kumpikin. 0,0545 manttaalia; ja koska asianosaiset tämän mukaisesti olivatkin tasan viljelleet jälellä olevaa osaa Wiitalan tilasta ja Tuomas Wiitala oli kaupanteko tilaisuudessa Jaakko kuolletHolmalle nimenomaan ilmoittanut, että heidän välinen kauppansa koski puolta Wiitalän tilasta, sittenkun Luktalan ja Rukiin lohkotilat enrin oli erotettu, on Sameli Anttila vaatinut kanteen hylkää mistä oikeettomana. Sittenkun Tuomas Wiitalaa, Matti Mäkimantilaa ja Jaakko Riskua oli asiasta kuultu, on Kihlakunnanoikeus Helmikuun 2 päivänä 1912 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi että Jaakko Wuollet - Holma oli Lokakuun 27 päivänä 1908 tehdyllä kauppakirjalla ostanut Tuomas Wiitalalta 0,0666 manttaalia Wiitalan talosta ja että Sameli Anttila oli tämän jälkeen kauppakirjalla 16 päivältä Maaliskuuta 1909 ostanut Tuomas Wiitalalta tämän jälellä olevasta osuudesta samaa tilaa sen, mitä Wiitalalle tällöin kuului, mutta jääneen toteensaattamalta, että Jaakko Wuollet - Holma olesi ottanut vastatakseen Tuomas Wiitalan tekemistä lohkotilankaupoista tai hyväksynyt näitä lohkotilaja ostamastaan tilanosasta erotettaviksi; minkä vuoksi ja kun kyseenalaisten lohkotilain erottaminen oli tapahtunut sen jälkeen, kun Jaakko Wuollet - Holma oli Tuomas Wiitalalta tilanosansa ostanut eikä se siis 1002
voinut tältäkään kannalta vaikuttaa Wuollet - Holman talonosan pienentymiseen, Kihlakunnanoikeus on määrännyt Jaakko Wuollet Holman manttaaliosan puheena olevasta talosta kuudeksisadaksi kuudeksikymmeneksikuudeksi kymme nestuhannes osaksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Sameli Anttila ja Tuomas Wiitala yhteisesti olivat saatta neet jutun, on Joulukuun 20. päivänä 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Sameli Anttila ja Tuomas Wiitala yhteisesti anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo asiassa käyneen selville, että Tuomas Wiitala ja Anna Liisa Matintytär myytyään Matti Mäkimantilalle ja Jaakko Riskulle eräitä maa alueita omistamastaan Wiitalan tilasta, ovat 27 päivänä Lokakuuta 1908 tehdyllä kauppakirjalla myyneet sanotusta talosta toisen puolen Jaakko WuolletHolmalle sekä että Jaakko Wuollet Holma on hyväksynyt Matti Mäkimantilan ja Jaakko Riskun kanssa tehdyt kaupat ja tyytynyt Waasan läänin Kuvernöörin 24 päivänä Syyskuuta 1909 Mäkimantilalle ja Riskulle myytyjen tilusten lohkomisesta antamaan päätökseen; ja koska Jaakko Kuollet Holma ei ole näyttänyt nykyisestä maarekisteriin No:lla 631 merkitystä Wiitalan tilasta, jonka osuussuhde koko maakirjataloon vastamainitulla päätöksellä on määrätty 0,2613 osaksi taloa ja manttaalin suuruus 0,1089 osaksi maanttaalia, omistavansa enempää kuin puolet eli 0,0544s manttaalia harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumaten Hovioikeuden tuomion 1093
ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Jaakko Wuollet Holman kanteen. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. K. R. Helanen Johannes Pesonen. Samuli Koski. Lokakuun 20 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa maksunpanon moitettakoskevassa jutussa, jossa ovat Porvoon kaupungin Eläke-sekä Leski - ja Orpokassa hakijana sekä Kaupanpitäjä Anröra Serafina Anttila, Pervon kaupungista poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 20 päivänä Lokakuuta 1915 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Porvoon kaupungin Eläke-sekä Leski - ja Orpokassalle toimitetun haasteen nojalla on Aino ra Serafiina Anttila Porvoon kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut että virkaatoimittava Kaupunginvouti Walter Björketén oli sanotun kassan syynnöstä Aurora Serafiina Anttilalta ulos Läsnä: A. L. B. A. R. S. Z. B. F. M. 1091 No 1941. Pag. 272. R. D. 1913
mitannut 25 päivänä Toukokuuta 1904 ja 26 päivänä Toukokuuta 1905 irtainta omaisuutta Uudenmaan läänin Kuvernöörinvi raston 30 päivänä Elokuuta 1900 kassalle vahvistaman ohjesäännön nojalla Aurora Serafina Antti lan maksettaviksi pantujen sisäänkirjoitus - ja jäsenmaksujen yhteensä 84 markan 40 pennin suorittamiseksi; mutta koskee Aurora Serafiina Anttila ollut ilmoittautunut kassan jäseneksi eikä kenotulla ohjesäännöllä allut sitovää voimaa kassan ulkapuolella oleviin henkilöihin nähden, en Aurora Serafina Anttila vaatinut päästä suorilta masta mainittuja maksuja ja saada vapaasti käytettäväkseen. ulosmitatut tavaransa Asiasta kuultuna on Porvoon kaupungin Eläke - sekä Leski - ja Orpokassa väittänyt, että sille vahvistetun ylläsanotun ohjesään nön mukaan jokainen, joka Porvoossa harjoitti kauppaliikettä, oli velvollinen rupeamaan kassan osakkaaksi ja siihen suorittamaan määrätyt maksut, minkä vuoksi ja kun Aurora Serafina Anttila piti kauppaa sanotussa kaupungissa kassan puolesta on anottä kannetta hyljättäväksi Julun oltua asiakirjoista haväittävän käyttelyn alaisena, on Raastuvanoikeus 20 päivänä Kesäkuuta 1910 julistamallaan päätöksellä, siinä mainituilla perusteilla kumonnut mainitut ulosmittaukset Hovioikeus, jonka tutkittavat si Porvoon kaupungin Eläke-sekä Leski - ja Orpokassa oli vetaamalla saattanut jutun, on 31 päivänä Lokakuuta 1913 antanut tuomion asiaan; ja koska Aurora Serafiina Anttila 31 päivänä Maaliskuuta 1879 annetun elinkeenalain säännösten mukaan oli oikeutettu harjoittamaan elinkainsa täyttämät1095