Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
gu mark för månaden; samt att Agnes Alexie Wahlroos räknades till godo såväl förenämnda 300 mark om den oguldna räntan å 1000 mark. Genmäle affordrad, har Apotekaren Riedell vid sammanträdet den 21 Juli 1902 anhållit om uppskof i målet, på det att han komme i tillfälle att taga närmare kännedom om de gjorda anmärk ringarnas möjliga befogenhet, samt vid anmanträde den 8 därpåföljde September, hvar till målets handläggning uppskjutits, undandragit sig algifvande af svaromål, emedan grunderna för käromålet icke i stämningen angifvits; och har Rådstufvurätten medels sist sagda dag afkunnadt utslag härom utlåtit sig att, enär stämningsansökningen, å hvilken stämningen blifvit antecknad, angaf den af Apotekaren Riedell afgifna förmyndareesdovisningen såsom grund för käromålet samt Kronolänsmannen Wahlroos klandertalan äfven utvecklats på sådan grund, den af Apotekaren Riedell gjorda invändningen icke var å lag grundad, hvarför Apotekaren Riedell, hvilken allt sedan den 21 Juli 1902 haft käromålet för vig fullständigt utvecktadt, ålades att genast träda i hufvudsakligt svaromål; emot hvilket utslag Apotekaren Riedell anmält missnöje, som han anvisats att fullfölja i sammanhang med andringsansökan i hufvudsaken. såsom svaromål i själfva saken har Apotekaren Riedell härå framhållit, att ifrågavarande apotek icke varit någon tillgång uti Apotekaren Riedells och aflidna Hilda Alice Riedells gemensamma bo, enär päivilegium å apoteket blifvit beviljadt Apotekaren Rådell personligen, och att apotekstomten samt apoteksbyggnaden vid Hildaalia Riedells död icke egts af Apotekaren Riedell, utan hade han långt senare inköpt sagda tomt och låtit där uppföra en ny byggnad föra poteket, hvadan den i bouppteckningsinstrumentet upptagna posten å 1,8000 mark vi da öfverstige drögernas och inventarternas värde; att Apotekaren Riedell, för att till försäkra Agnes Alice Wahlroos lösegendomen i boet, vid arfskiftet efter Hilda Alige Riedell tillagt henne mera än hvad henne enligt låg tillbort; att Apotekaren Riidell varit fullt berättigad att debitera Agnes Alice Wahlroos för hennes underhålls och uppfostringskostnader; samt att Agnes Auction "Wahlroos årligen af Apotekaren Riedell upp
burit räntan å förberörda at henne testamenterade 1000 mark; och har Apotekaren Miedell anhållit att Rådstufvurätten efter fri pröfning af alla i målet förekomna omständigheter måtte förkasta Kronolänsmannen Wahlroos i saken utförda talan. Medels den 1 December 1902 afkunnadt slutligt utslag har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersätt ning för rättegångskostnaden, utlåtit sig i saken; och enär Kronolänsmannen Wahlcogs icke kunnat visa att ifrågavarande apotek vid tiden för Hilda Elias Riedells frånfälle haft högre värde än detsamma vid bouppteckningen efter henne åvalts, helst apoteksprivilegiet varit fästadt uteslutande vid Apotekaren Riedells person och fastig heten, hvari apoteket varit inrymdt, af Riedell förvärfvats först efter Hildaalia Riedells död, ty fann Rådstufvurätten sig icke kunna ålägga Apotekaren Riedell att redovisa för Agnes Alies Wahlroos förmyndare medel till högre belopp än som skett Vidkommande sedan målet i öfrigt fann Råd stufvurätten, att Apotekaren Riedell vid boets afvittring tillagt sin bemälda dotter något mera än hvad henne enligt lag tillbort, ty att henne tillskiftats fyratusen mark af boets till fyratusen åttahundra femtiosex mark trettioåtta penni uppskattade behållning, för att, såsom Apotekaren Riedell under rättegången angifvit, därigenom tillföråkra henne lösegendomen i boet; men som Apotekaren Riedell icke ens påstått, att denna lösegendom utlämnats till Agnes Aline Wahlroos, samt af den omständigheten, att Apotekaren Riedell efter Hildaalia Riedells död förkofvat sig därhän, att han vid därefter skedd öfverlåtelse af apoteket därför erhållit sjuttiotusen mark, framginge att Apotekaren Riedell under den tid Agnes Place Wahlroos uppfostran på gått befunnit sig i så goda Ekonomiska för hållanden, att han måste anses hafva kunnat försörja och uppfostra sin dotter utan att därtill använda mera än räntan på hennes kapilal, samt Apotekaren Riedell dessutom icke gittat styrka, att han till fullo redovisat för de medel Agnes Alec Wahl roos fått sig genom testamente tillagda, allt så ålade Rådstufvurätten Apotekären Riedell att inom en månad efter den 1 De393
cember 1902, vid honom i sådant afseende förelagdt vite af tvåhundra mark, till Krono länsmannen Wahlroos afgifva ny redovisning, hvari endast räntan på förmyndaremedlen finge såsom bidrag till Agnes Place Wahl roos uppfostran afskrifvas. Dock blef i ansende därtill att Kronolänsmannen Wählroos gjort anspråk på redovisning för medel till vida högre belopp än rättvist pröfvats samt i betraktande af målets beskaffenhet i öfrigt rättegångskostnaden parterne emellan kvittad Hofrätten, under hvars pröfning såväl Aptekaren Riedell som Kronolänsmannen Jahlroos i vadeväg dragit målet, Apotekaren Riedell anhållande om rättelse jämväl u te Rådstufvurättens förberörda den 8 Septem ber 1902 afsagda invändrings utslag, har medels den 31 Juli 1905 gifven dom utlåtit sig; och här Hofrätten, enär Kronolänsmannen Wahlroos i sin stämnings ansö kan endast antydt att han ernade blandra ifrågavarande förmyndareredovisning på närmare vid rättegången framhållan. de skäl, samt den i målet utfärdade stäm ningen icke heller innehållit vidare grun der för Kronolänsmannen Wahlroos käromål, väl funnit Apotekaren Riedell icke hafva ågått sådan stämning, som vore föreskrifven i 1 SS: 11. kap R. B., sådant detta lagrum lyder i förordningen af den 7 September 1901, men emedan Apotekaren Riedell icke vid Rådstufvurättens samman träde den 21 Juli 1902, då käromålet blifvit fullständigt utvecktadt undandagii sig afgifvande af svaromål, utan anhållit om uppskof i målet för att blifva i tillfälle att taga närmare kännedom om befogenheten af de utaf Kronolänsmannen Wahlroos emot redovisningen gjorda annärkningarna, ty och då Apotekaren Riedells vid sammanträdet den 8 September 1902 framställda invändning om den i målet utverkade stämningens ofullständighet vid sådant förhållande varit sentida gjord, lät Hofrätten bero vid det slut, hvari Rådstuf merätten uti sitt nyssnämnda dag afkunna de invändringsutslag stannat. Beträffande sedan sjelfva saken, fastställde Hofrätten Rådstufvurättens slutlina utslag, såvidt detsamma gått Apotekaren Riedell emot, dock sålunda att den tid af en 394 37
nånad inom hvilken det åläge Apotekaren Riedell att afgifva ny redovisning, skulle räknas från dagen för Hofrättens dom. Vidkommande åter Kronolänsmanren Wahlroos ändringsansökning fann Hofrätten densamma icke föranleda annan rättelse i samma utslag än att enär ostridigt vore, att Agnes Place Währoos efter den 1 Juli 1891 icke behöft till sitt under håll mera än hvad hon genom eget arbete förvärfvat, Apotekaren Riedell ålage att efter sagde dag tillgodörakna Agnes Elias Wahlroos fem procents årlig ränta å hennes arfsmedel fyratusen mark, samt att i redovisningen därjämte borde upptagas Agnes Aline Isakroos till godo förenämnda till henre testamenterade medel ettusen mark jämte fyra års ränta å sagda belopp efter fem procent med afdrag af de sjuhundra mark, som Kronolänsmannen Wahlroos af dessa medel allaredan uppburit. Uti Hofrättens dom har Apotekaren Riedell anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Kronolänsmannen Wählroos i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det Hofrättens dom såvidt densamma innefattar utlåtande rörande Apotekaren Risdells skyldighet att i saken svara, af Kejserliga Senaten gillas, finner Kejserliga Senaten vid pröfningen af Apotekaren Riedells ändrings ansökan i öfrigt densamma ej föranleda annan rättel se i sagda dom än att, enär Apotekaren Riedell bör anses hafva varit berättigad att till betäckande af kostnaderna för Agnes Alice Wahlroos underhåll och uppfostran använda hela det belopp som motsvarar räntan å hennes mödernearf fyratusen mark intill tiden för Agnes Ålice Wahlroos äkten skap med Kronolänsmannen Wahlroos, jämte omordade ränta å de henne genom testamente tillfallna ettusen mark Apotekaren Riedell befrias från den honom åhvälfda skyldigheten att ansvara för nästnämnda ränta likasom och från enahanda skyldighet beträffande räntan å Agnes Alec Wahlroos möderne arf för längre tid än från den 16 Oktober 1898 och som Agnes Elias Währoos tillgodohafvande på grund af den sålunda rättade redovisningen är till beloppet erforder ligen bestämdt utgörande detta tillgodokaf395 32.
vande vid tiden för redovisningens upprättande fyratusen trehundra mark jämte upplupen ränta, beräknad efter fem för hundra de om året å fyratusen mark från den 16 Oktober 1898, frikallas Apotekaren Riedell därhos från den honom förelagda förpliktelsen att för sin ifrågavarande förvaltning, afgifvå ny redovisning. Skolande med den ja rättelser vid Hofrättens dom i öfrigt förblifva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Stejserliga Senaten för Finland. R. A Broder. Wichtman R. A. Broder. Winkman Alexo Kunlin Arvord Paldani Alex Kurnlin Advard Paldani Wald. Kyander Kans. Salmias. Keinäkuun 7. päivänä 1906. 302 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Kovioikeudesta tulleessa vekselijutussa, jos sa ovat Talokas Mikko Koponen, Roraniemen pitäjän Korkalon kylästä, hakijana sekä samassa kylässä asuvat Kauppiaanpojat Johan ja Pekka Hoikka poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, 7. päivänä Heinäkuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Hemin kaupungin Raastuvanoikeudessa ovat Johan ja Pekka Koikka vaatineet Mikko Koposen velvoittamista Kauppias Juho Aapo Hoikan 16. päivänä Maaliskuuta 1901. asettaman ja Mikko Koposen hyväksymän kolmen kuukauden kuluttua maksettavaksi langenneen vekselin mukaan Johan ja Pekka Hoikalle, veksellin haltijoina, heti maksamaan vekselin sisällön kahdeksantuhatta markkaa korkoineen. Kanteesta kuultuna on Mikko Koponen Läsnän Rit. G. W. F; K. K. F. O. L. 396 No 670. Pag. 229. RD. 1905.
ilmoittanut ei voivansa muistaa hyväksyneensä puheenaolevaa veksiliä, vaan siltä varalta, että hän todella olisi vekselin hyväksynyt, muistuttanut, ettei vekseli ollut yhtenäisen siirtosarjan kautta joutunut Johan ja Pekka Hoikan haltuun sekä siis ja kun sitäpaitsi Koponen ei ollut koskaan ollut missään velassa Kauppias Hoikalle, joka oli käyttänyt vekselillä saadut rahat joko Hoikan ja Koposen harjoittamaan yhteiseen liikkeeseen tapi omiin tarpeisiinsa, anonut kanteen hylkäämistä ja oikeudenkäyntikustannustensa korvaamista. Sittenkun Kauppias Hoikkaa oli jutussa kuulusteltu, on Raastuvanoikeus 21. päivänä Maaliskuuta 1904. julista massaan päätöksessä katsonut, etteivät Johan ja Pekka Koikka, koska kysymyksessä olevaa vekseliä ei oltu heille siirretty sellaisella asianmukaisesti yhtenäisellä siirtosarjalla kuin 35. SS:ssä vekselisäännössä 29. päivältä Maaliskuuta 1858. määrätään, olleet näyttäneet olevan ja vekselin oikeita omistajia, sekä siis hyljännyt Johan ja Pekka Hoikan jutussa ajaman kanteen ja velvoittanut heidät korvaamaan Mikko Koposen kulut jutussa kahdellasadalla markalla. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Johan ja Pekka Hoikka olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 11. päivänä Elokuuta 1905. antamassaan tuomiossa katsonut toteensaatetuksi, että Kauppias Hoikka siirtäessään puheenaolevan vekselin Johan ja Pekka Hoikalle oli ollut vekselin oikea omistaja, minkä tähden ja koska Johan ja Pekka Hoikka siis olivat vekselin oikeat haltijat, Kovioikeus, samalla kun Mikko Koposen väitteet väleistään Kauppias Hoikan suhteen, 85. SS:n nojalla edellämainitussa vekselisäännössä, jätettiin varteen ottamatta, on velvoittanut Mikko Koposen alkupeäistä vekseliä vastaan kuitattuna Johan ja Pekka Koikalle heti suorittamaan vekselin sisällön kahdeksantuhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisen koron kanssa vekselin lankeemispäivästä, 16. päivästä Kesäkuuta 1901. siksi kunnes täysi maksu tapahtuu. 391 Bom
Hovioikeuden tuomioon on Mikko Koronen hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, vahvistaa Raastuvanoikeuden asiassa julistaman päätökjenn Tätä kaikki asianomaiset noudat takoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: K. A. Brede. C. Winkman R. A. Brede. J. Winkman Alex. Humlin Wuors Pardani. Alex. Humlin Wuors Pardani. Evan Ljanden SS: 398 No 671. by. 243. R. G. 1905 F. Erk. Lilius. Heinäkuun 7. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa perinnönjakoa koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Matti Mikonpoika Rämo Muolan pitäjän Yläkuusan kylästä, hakijana sekä samassa kylässä asuvat Talolliset Wilhelm, Tuomas ja Juoseppi Tahvonpojat Touvonen. vastaajina: Annettu Oikeus osastossa, 7. päivänä Heinäkuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kirjallisen haasteen nojalla ovat Wilhelm Touronen ja hänen asiakumppanin sa Muolan ja Heinjoen pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että heidän aidin Beata Räinön älle Eeva Aapramintytär Hänninen oli kuollut 20. päivänä Huhtikuuta 1838. jälkeensä jättäen läkeisinpinä perillisinä paitsi tuata Rämoä, joka sittemmin myöskin oli kuollut, pojan Matti Rämön sekä tyttären Maria Rämin; ja koska Matti Rämö yksin hallitsi Eeva Kiinnisvainajalta jälkeenLäsnä: R. A. B. G. W. - F. F. d. K. E. P. W: B.
jäänyttä kahdeksatta osaa perintötalosta No 2. Muolan pitäjän Kuusan kylässä, ovat Wilhelm Töreronen ja hänen asiakumppaninsa vaatineet Matti Rämön velvoittamista luovuttamaan sanottu jäämistö sellaiseen jakoon, että Wilhelm Poukoselle ja hänen asiakumppaneilleen perintöoikeuden nojalla siitä tuleva osa heille eroitettaisiin. Matti Rännön vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus 23. päivänä. Maaliskuuta 1903. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa; ja koskei Beata Rämö eläessään eivätkä myöskäänn hänen kuoltuaan Wilhelm Touronen ja hänen asiakumppaninsa olleet kymmenen vuoden kuluessa Eeva Hännisen kuoleman jälkeen vaatinet puheenalaista perintöä, vaikka he kieltämättä olivat asuneet paikkakunnalla sekä aikanaan saaneet Eeva Hänaisen kuolemasta tiedon, sen vuoksi on Kihlakunnanoikeus, perustaan päätöksensä säätöihin S. 3/16.n 15. luvussa, verrattuina asetukseen vankentumisesta velkaasioissa 9. päivältä Marraskuuta 1868., kumonnut jutussa ajetun kanteen tilan myökään nostettuna. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wilhelm Touronen ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 23 päivänä Syyskuuta 1905. antamassaan tuomiossa katsonut, ettei lain mukaan Wilhelm Tourosen ja hänen asiakumppaniensa kannevalta ollut Kihlakunnanoikeuden mainitsemilla perusteilla vanhentunut, jonka vuoksi ja kun Matti Rämö ei ollut esiintuonut muutakaan syytä jaon kieltämiseen, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on velvoittanut Matti Rämön hänelle sitä varten määrätyn viidenkymmenen markan sakon uhalla luovuttamaan puheenalaisen kahdeksassan perintötalosta No 2. Nuolan pitäjän Kuusan kylässä kolmen kuukauden kuluessa Hovioikeuden tuomion antamisesta sellaiseen jakoon, että Wilhelm Tawoselle ja hänen asiakumppaneilleen perimysoikeutensa nojalla siitä tulevat osat laillisesti määrättäisiin. Hovioikeuden tuomioon on Matti Rämö hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Wilhelm Touronen ja känen asiakumppaninsa ovat säädetyssä 399 310
järjestyksessä vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut jutun ja katsoo, ettei Matti Rämö ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, kuitenkin siten, että puheena oleva perinnönjako on edelläkerrotulla uhalla Matti Rämin toimitettava ennen 1. päivää Marraskuuta 1906. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. "Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Broede. L. Wiesman. R. A. Broede. L. Wiesman. R. A. Broede. L. Wiesman. R. A. Broede. L. Wiesman. R. A. Broede. L. Wiesman. Alex. Humkis Hvad Pardin. Ale. Kumkis Hvad Taderi Ale. Kumkis Hvad Taderi Ale. Kumkis Hvad Taderi Eelola Lejander. 1. Vik. Lilius. Heinäkuun 10 päivänä 1906. SS: Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio Turun Hovioikeudesta nostora hatta tulleessa velkomusjutussa, jossa orat Kauvatsan kappelin Yttilän kylästä kotoa oleva Maakauppias Evert Viktor Rukanen, Hauvåtsan kappelisen rakunnan papistonvirkatalon rakennusrakunnan papistonvirkatalon rakennuskassan hoitajana, hakijana ja saman seurakunnan Kappalainen, Varapasto ri Lauri August Palonen vastaajana Annettu Oikeusoastossa 10 päivänä Heinäkuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Huittisten, Punkalaitumen ja Vampulan pitäjien sekä Ilauvatsan kappelin käräjäpitäjien sekä Rauvalsan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Everl Viktor Rukanen, Eurapastori Paloselle toimituttamansa haasteen nojalla, lausunut, että Keisarillinen Senaatti päätöksellä 24 päivältä Toukokuuta 1895 oli määrännyt papiston virkatalon rakennushassan pääoman Itauvatsan seurakunnassa, jossa tuli olemaan airoastaan kirkkoherran virkalalo, 12,000 markaki ja että tämä pääoma oli kooltava, muun Läsnä: R A. W - Gud - F. A. K - E P - Witt 400 No 685 Såg, 1742 903.
muassa, vuotuisilla maksuilla, jotka olivat ja ettavat suoritettavaksi maksuvelvollisten kesken siten että seurakunta maksaisi niistä 5/6 ja papisto 1/6 kuin myös että papiston suoritettavasta osuudesta maksaisi toistaiseksi kirkkoherra kolmanneksen ja kappalainen kaksi kolmannesta, vaan seurakunnan muodostuttua erinäiseksi kirkkoherrakunnaksi kukkoherra koko papiston osuuden; mutta kun Varapas eri Palonen ollessaan ennen Evert Viktor Rukasta sanotun rakennuskassan hoitajana oli saiminlyönyt kirkkoherralta kerätä ja omasta puolestaan suorittaa papistolta tulevat vuoimaksujen osuudet vuoselta 1897, 1898, 1899 ja 1900 yhteensä tilintarkastajain tekemien muustutusten mukaan 316 markkaa 2 penniä, on Evert Viktor Ruskanen vaatinut Varapastori Palosen velvoittamista Rukaselle hänen mainitussa toimessaan maksamaan äskensänä tun rahamäärän ynnä korkoa sille ja oikeu denkäyntikulujen korvausta. Stanteen johdosta on Varapastori Palonen myöntänyt, että edellämainittu rahamäärä oli vuosimaksuina puheenalaiseen rakennuskassaan suorittamatta; mutta koskei Palonen ollut vastuunalainen asianomaisen kirkkoherran laiminlyömisestä maksusuorituksissa sekä Palonen omasta puolestaan, Kauvatsan seurakunnan 10 päivänä Marraskuuta 1861 tekemän ja Keisarillisen Senaatin päätöksellään 6 päivänä Maaliskuuta 1862 vahvistaman suostumuksen kautta oli vapautettu rakennusvelvollisuudestaan kysymyksessä olevalla virkatalolla, joka velvollisuus oli seurakunnan täytettävä, ja Talonen siis Suomen evankelis-lutherilaisten seurakuntain papiston virkataloista 19 päivänä Heinäkuuta 1892 annetun asetuksen 15 SS:n 2 kohdan mukaan oli edelleen nauttiva hyväkseen sanottua vapautusta, on Varapastori Palonen vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on päätöksessä 22 päivältä Lokakuuta 1902, mainitsemillaan perusteilla, velvoittanut Varapastori Palosen Evert Viktor Rukaselle, hänen mainitussa toimes saan, maksamaan vaaditut kolmesataa kuusitoista markkaa kaksi penniä viiden prosen lin korolla oikeudenkäynnin alusta 22 päivästä Lokakuuta 1902 kuin myös kolmella kymmenellä markalla Rukaselle korvaa maan hänen oikeudenkäyntikulunsa, Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varapas tori Palonen oli vetoamalla saattanut jutun, 401 37
5: on tuomiossa 31 päivältä Toukokuuta 1905 katsonut, että koska Kauvatan seurakunta kirkonkokouksessa 10 päivänä Marraskuuta 1861 oli suostunut rakentamaan ja kunnossa pitämään kappalaistalon kaikki tarpeelliset rakennukset, minkä suostumuksen Keisarillinen Senaatti 6 päivänä Maaliskuuta 1862 oli vahvistanut senvuoksi ja nojaten edellämainitun asetuksen 15 SS:n 2 kohtaan, ei Varapastori Palonen, joka oli astunut virkaansa 1 päivänä Toukokuuta 1875., ollut velvollinen suorittamaan puheenalaisia maksuja Itauvalsan seurakunnan papiston virkatalon rakennuskassan; minkä tähden ja kun Varapastori Palonen oli Hovioikeudessa näyttänyt, että kysymyksessä olevat, kirkkoherralta mainittuun rahastoon menevät maksut jo olivat suoritetut, Kihlakunnanoikeuden päätös kumottiin ja kanne hyljättiin. Hovioikeuden tuomioon on Evert Viktor Rukanen hakenut muutosta perustelmalla, johon Varapastori Palonen on vastannulKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Evert Viktor RuVilhelm Blåfield kanen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovi oikeuden puheenalaista tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi Tälä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. R. A. Bredi J. Wäskman blex. Kumlin Vidvard Pardani Alex Kumlin Edvard Paldani Wälikiljande. 402 -
Heinäkuun 11 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa merioikeusjutussa, jossa ovat Talollinen Eerik tyräväinen, Säkkijärven pitäjän Jokikylän kylästä ja Läivuri Antti Kaartinen, saman pitäjän Kauhialan kylästä, ensiksimainittu poikansa Otto Äyräväisen holhoojana, yhteisesti hakijoina sekä Savon linnan kaupungissa asuva Tankinkonttorinhoitaja Eero Juhana Pelkonen ja Säämingin pitäjän Ahvionsaaren kylästä kotoisin oleva Talollinen Juhana Hämäläinen vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, 11 päivänä Heivakuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja saanut niistä, mikäli nyt on kysy myksessä, tietää seuraavaa Sittenkun Antti Kaartinen, joka oli kesällä vuonna 1903 ollut Otto tyräväisen omistaman kaljaasin Åhkeran Sämä: R. A. W. G. W; F. t. K. E. P. W: B. 403 No 692 Pag 222 R. D. 1905
päällikkönä, oli Wiipurin kaupungin julkiselle notariolle ilmoittanut protentin ja saman kaupungin Raastuvanoikeuteen antanut meriselityksen kaljaasi Ahkeran sekä Eero Juhana Pelkosen ja Juhana Hämäläisen yhteisesti omistaman loljan Leivon Saimaan kanavassa 4 päivänä Syyskuuta 1903 tapahtuneesta yhteentörmäyksestä, ovat Eerik tyräväinen, holhoojantoimessaan, ja Antti Kaartinen päällikkyytensä puolesta haasteen nojalla Savonlinnan kaupungin Raastuvanoikeudessa kertoneet, että Antti Kaartisen ollessa mainittuna päivänä sanotulla, silloin höyryveneen hintaalla kaljaasilla matkalla Saimaan kanava ta pitkin Rättijärven sulusta alas Rättijärvelle, kulkien väylän oikeala puolta, oli vastakkaiseen suuntaan, kulkien keskimmäisenä viidestä höyryvineen he naamasta aluksesta, tullut lotja Leivo jola oli ohjottu niin huolmattomasti että se oli joutunut pois sen kuljetta vältä puolella väytää ja vasemman puolisella kuulakyljellään tormännyt Ähberan kuitaan niin että Ähkerän kokka puu oli katkennut, pallipatsas sekä siitä perälle päin olleet kaksi kansi lankkua siirtyneet taaksepäin ja katkaisseet kuitatuukun keulimmäisen runan, jota paitsi halkaisijanjohde oli katkennut; ja kun tämä yhteentär mäys, johon oli ollut syypää yksistään Leivon miehistö huolimattomuudelaan ja saattamalla Leivon vaikeaki oljata, antaessaan sen, vastoin hanavan järjestyssääntöä, hinattavaksi yhdessä niin monen aluksen kanssa oli saattanut Akkeralle toimitetussa katselmuksessa 302 markaksi 50 penniksi arvioidun vahingon, ovat Eerik ty räväinen ja Antti Kaartinen vaatineet Eero Juhana Pelkosta ja Juha na Hämäläistä velvoitettaviksi korva maan mainitun vahingon sekä palkitsemaan vahingon arvioimiseen, protoclin tekemiseen, merisetyksen antamiseen ja oikeudenkäymiseen menneet kulut Vastutessaan asiaan ovat Eero Juhana Pelkonen ja Juhana Hämäläinen väittäneet, muun muassa, että kos 404