Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
muassa väittäneet että, kun Olli Järvenpään ja Karl Kivijärven välillä tehty kauppa Järvenpään puolisojen oman ilmoituksen mukaan oli ainoastaan vakuutena 12. päivänä Helmikuuta 1891. OlliJärvenpään ja Johan Oskar Kivijärved kesken tehdylle metsäkaupalle, niin saisivät Järvenpään aviopuolisot JänvenPäin talon takaisin vasta sitten kun tuossa kontrahdissa tehdyt ehdot olivat tulleet täytetyiksi; ja kun isojako Kallon jakokunnassa, johon Järvenpään talo kuuluu, ei vielä ollut lopullisesti päättynyt eivälkä Johan Oskar Kivijärven oikeudenomistajat siis myöskiän vielä olleet päässeet metsänkontrahtia hyväkseen käyttämään, joten Olli ja Kaisa Järvenpäån talon myymisen kautta ehkä kärsimän vähingon suuruuden määritteleminen tätä nykyä kävi mahdottomaksi, ovat Majken Kivijärvi ja hänen asiakumpraninsa niin ollen ja siihenkin nähden että alkuperäisessä talon kaupassa tehty takasinostoehto oli laiton anoneet kanteen hylkäämistä. Asiakirjoista muutenkin nähtävän menettelyn jälkeen, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset kummaltakin puolelta ovat vaatineet korvausta kulutuksistaan jutussa, 25. päivänä Huhtikuuta 1906. julistamassaan päätöksessä mainitsemillään perusteilla velvoittanut Majken Kivijärven ja hänen asiakumppaninsa yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli, Olli ja Kaisa Järvenpäälle heti maksamaan vaaditut seitsemänkymmantä kahdeksantuhatta seitsemänkymmentäkahdeksan markkaa kaksikymmentäyhdeksän penniä viiden prosentin vuotuisen koron kanssa 10. päivästä Lokakuuta 1902., jolloin käräjäkäynti alkoi, sekä kolmellatuhannella markalla korvaamaan vastapuollen kulut asiassa; ja jätettiin Olli ja Kaisa Järvenpäälle sen ohessa avoin valta erittäin laillisessa järjestyksessä viidellä korvauksesta yli sen määrän, mitä näin oli tuomittuHovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoa malla saattaneet jutun, on tuomiossa 4. päivältä Huhtikuuta 1908. antanut asiasta lausuntonsa; ja koska oli selville tul86
lut että Johan Oskar Kivijärven Karl Kivijärven nimeen Olli Järvanpään kanssa 12. päivänä Helmikuuta 1891. tekemä kauppa, jonka perusteella Olli Järvenrään asukasoikeus Järvenpäänn silloiseen kruununtaloon sittemmin oli siirtynyt Karl Kivijärvelle ja hänen kuolinpesällensä, todellisuudessa ainoastaan oli tarkoittanut olla, niin kauan kuin talo oli pysyvä kruunun luontoisena, Johan Oskar Kivijärvelle vakuutena siitä että hän aikanansa saisi nauttia hyväksensä ne oikeudet, mitkä hän samana päivänä omaan nimeensä Olli Järvenpään kanssa tekemänsä metsän hakkuusopimuksen ja sen eteen suorittamiensä käsirahojen perusteella oli saavuttanut, ja Johan Oskar Kivijärvi sitapaitsi oli Olli Järvenpään suuremmaksi vakuudeksi toisessa Karl Kivijärven nimeen tekemässään välikirjassa samalta päivältä sitoutunut, pidättämällä kumminkin hakkanoikeuden talon metsään luovuttamaan talon, niin pian kuin se oli saatu perinnöksi, takaisin Olli Jurvenpäälle samasta hinnasta kuin mistä Järvenpää oli ollut asukasoikeutensa Karl Kivijärvelle luovuttavinaan; sentähden ja kun Karl Kivijärven kuolinpesä, joka kieltämättä oli edellämainittuihin Johan Oskar Kivijärven Karl Kivijärven nimeen tekemiin sopimuksiin sidottu yhtä hyvin kuin Johan Oskar Kivijärvi itsekin ja hänen kuolinpesänsä, tästä ja siitä huolimatta että Järvenpään talo jo 18. päivänä Helmikuuta 1899. oli myyty Karl Erik Kivijärvelle perinnöksi, oli jättänyt omistusoikeuden Järvenpään taloon Olli Järvenpäälle siirtämällä, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoitti Majken Kivijärven ja hänen asiakumppanensa joko heti Olli Järvenpäälle hankkimaan omistusoikeuden Järvenpään taloon sellaisin ehdoin kuin edellämainituissa välipuheissa oli tarkoitettu eli neljäntuhannen markan hintaan ja pidättämällä itselleen semmoisen metsänhakkuuoikeuden kuin ennensanotussa siitä tehdyssä viilikirjassa oli sovittu, taikka, elleivät he tätä voisi, yhteisesti tai kenellä heistä 87
varaja oli, Olli Järvenpäälle suorittamaan täyden korvauksen hänelle siten koituvasta vahingosta; mutta koska tuon korvauksen laskemiseksi jutussa toimitettu arvio, paitsi että se erityisissä kohdissa oli liiaksi summittainen, mutta varsinkin siihen nähden ettei Johan Oskar ja Karl Kivijärven kuolinpesille tulevan metsänhakkuuoikeuden talon arvoon vaikuttamaa alennusta ollut otettu siinä mihinkään huomioon, tarjennut oikeata perustusta korvaussumman määräämiseksi, jätti Hovioikeus, hyljäten sanottuun arvioon perustuvan korvausvaatimuksen, asianosaisille avoimeksi, elliin vät he puheenalaisen korvauksen määrästä voineet hyvällä sopia, siitä erittiin riidellä; minkä ohessa Makon Kivijärvi ja hänen asiakumppaninsa velvoitettiin yhteisesti tai kenellä veroja oli tuhannella markalla Olli Järvenpäälle korvaamaan hänellä jutussa olleet, tällaisen tuloksen suavuttamiseksi tarpeelliset oikeudenkäyntikustannukset: Hovioikeuden tuomioon ovat Olli Järvenpään kuoltua sekä Kaisa Järvenpåä ja Olli Järvenpään muutkin ylläluetellut oikeudenomistajat että myöskin Majken Kivijärvi ja hänen myötäpuolensa täällä anoneet muutosta, minkä jälkeen asianosaiset ovat vastannut toistensa muutoksenhakemuksiin. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskeivät Mujken Kivijärvi ja hänen asiakumppaninsa ole näyttäneet, että he ovat siinä järjestyksessä, kuin on säädetty Oikeudenkäymiskdaren 30. luvun 1. SS: 1. kohdassa, sellaisena kuin se kuuluu asetuksessa 27. päivältä Huhtikuuta 1868., varanneet itselleen tilaisuutta saada Hovioikeuden edellämainitun tuomion vedetyksi armollisen tarkastuksen alaiseksi, ei Keisarillinen Senaatti ota tutkittavaksensa mitä Makan Kivijärvi ja hänen asiakumppaninsa ovat täällä muutoksen hakemuksessaan esiintuoneet saman tuomion oikaisemiseksi Mitä sitten tulee Kaisa Jurvenpään ja hänen asiakumppaniensa asianmukaisesti täällä perille ajamaan 88
kanteeseen, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei heidän muutoksenhakemuksen sa anna oihettä muuttaa sanottua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; minkä ohessa Kaisa Järvenpää ja hänen asiakumppaninsa velvoitetaan neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Mujken Kivijärvelle ja hänen myötäpuolilleen heidän kulutukset täällä vastuuvallan valvomisessa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Helrica Nummelin Edvard Paldani. L. Wiesman A. W. Granström Oscar Karsten Helmikuun 5. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Antti Tolvanen, Kangaslammin pitäjän Palvalahden kylästä, on hakijana sekä Talollisenleski Amalia Samuli, Koiviston pitäjän Saarenpään kylästä poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 5. päivänä Helmikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirja ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Antti Tolvasen Rantasalmen ja Kangaslammin pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Amalia Samuli lausunut, että Ant ti Tolvanen, joka vuonna 1898. oli otta nut seuraavan vuoden kesäksi hankkiakseen Amalia Samulin nyttemmin kuolleelle miehelle Matti Samulille tuhat syltä koivuhalkoja, oli näitten halkojen hintaa vastaan saaneet Matti Samulilta käsirahana 1000. markkaa sekä sitä paitsi 10. säkkiä rukiita 10. markan Läsnä: J. N. G. W. 25 - A. G /F. Pros No 149. Pag. 103. R. D. 1908.
hinnasta säkin; ja kun Antti Tolvanen sitten tuota hankintaa vastaan oli toimittanut Matti Samulille halkoja ainoastaan 825. markan arvosta, on Amalia Samuli miesvainajansa oikeuden omistajana vaatinut, että Antti Tolvanen, joka niin muodoin oli jäänyt Matti Samuselle velkaa 275. markkaa, velvoitettaisiin Amalia Samuville maksamaan sanottu rahamäärä korkoineen. Asiassa kuultuna on Antti Tolvanen kyllä myöntänyt jääneensä kesällä 1899. Matti Samulille toimittamistaan haloista hänelle velkaa sen määrän, minkä Amalia Samuli on edelläkerrotuin tavoin ilmoittanut, mutta koska Antti Tolvanen seuraavana vuonna oli toimittanut Matti Samulille 10 syltä halkoja ja Matti Samuelin kyseessä oleva saaminen silloin tapahtuneessa tilissä oli tullut täydellisesti suoritetuksi, on Antti Tolvanen vastustanut kannetta. Tämän jälkeen on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeuden käyntikulungeistaan, 6. päivänä Lokakuuta 1905. julistamassaan päätöksessä, koska Antti Tolvanen oli myöntänyt kesällä vuonna 1899. jääneensä velkaa Matti Samuelille kanteessa mainitun rahamäärän voimatta toteennäyttää väitöstään, että se sittemmin pidetyssä tilissä olisi tullut Matti Samulille hyväksi luetuksi, velvoittanut Antti Tolvasen kuittia vastaan heti maksamaan Amalia Samulille, Matti Samulin oikeudenomistajana, vaaditut kaksisataa seitsemänkymmentäviisi markkaa korkoineen viisi sadalta vuodessa, lukien päätöksen julistamispäivästä täyden maksun tapahtumiseen asti; minkä ohossa Antti Tolvanen velvoitettiin sadalla kahdeksallakymmenellä markalla korvaamaan Amalia Samulin oikeuden käyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Tolvanen oli vetoamalla saattanut juteen, on 7. päivänä Maaliskuuta 1908. antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Antti Tolvasen neljälläkymmenellä markalla palkitsemaan Amalia Samuelin 90
Hovioikeudessa kärsimät kulut. Hovioikeuden tuomioon on Antti Tolvanen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Antti Tolva nen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi - Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julius Nummelin L. Wiiskuun Edvard Sadani A. W. Granström Helmikuun 5 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Talollinen Evert Wilhelm Majander, Mäntsälän pitäjän Onkolan kylästä, on hakijana sekä Maakauppias Lars Fredrik Nygrén, Tuusulan pitajästä, ja Pukkilan pitäjän Kanteteen kylässä asuneen, riidan aikana kuolleen Talollisen Juho Knuuttilan leski Maria Sofia Knuuttila vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 5 päivänä Helmikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Manträlän ja Pukkilan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Evert Wilhelm Majander, Lars Fredrik Nygrénille ja Juho Knuuttilalle toimitetun haasteen nojalla, lausunut että, sittenkun Juho Nikkilä, joka oli ollut naimisissa Evert Wilhelm Majanderin sittemmin kuolleen tyttären Alma Aleksandra Evertintyttären kanssa, ennen tuota avioliittoaan oli väläsnä: R. A. W. H. G.S. C. F - C. l. I. B. K. /B. F. M. 91 No 150. Tog. 80. R. D 1908.
likirjassa 25. päivältä Helmikuuta 1878. sitoutunut omasta sekä, jos avioliit to Juho Nikkilän ja Alma Aleksandja Evertintyttären kesken tulisi solmituksi, viimeksimainitunkin puolesta, tyytymään siihen, että Evert Wilhelm Majander suorittaisi Nikkilän puolisoille Alma Aleksandra Evertintyttärelle perintönä hänen 28 päivänä Toukokuuta 1883 kuolleen äitinsä Maria Aleksandra Albinuksentyttären jälkeen niin kiinteässä kuin irtaimessa kaikkiaan 9000 markkaa, Lars Fredrik Rygrén ja Juho Knuuttila olivat sanot tuna 25 päivänä Helmikuuta 1898. laaditussa takauskirjassa sitoutuneet, kumpikin omasta ja toisensa puolesta niinkuin omasta velasta, vastaamaan Juho Nikkilän kerrotusta sopi muksesta sekä korvaamaan Evert Wilhelm Majanderille sen rahamäärän, jonka hän syystä tai toisesta tuonsopimuksen rikkomisen kautta joutuisi maksamaan Alma Aleksandra Evertintyttären äidinperintöä yli 9000 markan; ja koska Evert Wilhelm Majander, joka puheenalaisen välikirjan nojalla oli suorittanut Juho Nikkilälle ja Alma Aleksandra Evertintyttärelle heidän vihkimisensä jälkeen 5,000 markkaa, sittemmin oli, Juho Nikkilän ja Alma Aleksandra Evertintyttären siitä ajaman kanteen johdosta, velvoitettu, Alma Aleksandra Evertintyttären riidan aikana kuoltua, Juho Rikkilälle, Nikkilän puolisojen alaikäisen pojan Juho Arvid Nikolai Nikkilän holhoojana, luovuttamaan Alma Aleksandra Evertintyttären äitivainajansa jälkeen perimän ja Evert Wilhelm Majanderin hallussa olleen puolen Spjutsundin taloa ylläsanotussa Nikolan kylässä, jonka talonpuoliskon arvo oli vähintään 17/700 markkaa, on Evert Wilhelm Majander vaatinut, että Lars Fredrik Nygrén ja Juho Knuuttila takaussitoumuksensa perusteella velvoitettaisiin maksamaan Evert Wilhelm Majanderille mitä hän niinmuodoin oli joutunut suorittamaan yli 9000. markan eli 13,700 markkaa korkoineen sekä sitä paitsi 92
korvaamaan Evert Wilhelm Majanderille hänen oikeudenkäyntikulunkinsa. Asiasta kuulustettuina, ovat Lars Fredrik Nygrén ja Juho Knuuttila väittäneet, että 25 päivänä Helmikuuta 1898 laadittu välikirja, jonka kautta Juho Nikkilä oli tehnyt sopimuksen toisen henkilön kiinteästä omaisuudesta, oli oikeudellisesti pätomätön, minkä tähden ja kun tuohon välikirjaan liittyvä puheena oleva takans siis myöskin oli laillista merkitystä vailla, Lars Fredrik Nygrén ja Juho Knuuttila ovat vastustaneet kannetta. Sittenkun Juho Nikkilääkin oli kuulustettu jutussa, on Kihlakunnan oikeus päätöksessä 27 päivänä Huhtikuuta 1904 mainitsemillaan perusteilla kyljännyt Evert, Wilhelm Majanderin asiassa ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Evert Wilhelm Majander oli vetoomalla saattanut jutun, on 15 päivänä Helmikuuta 1908. antamassaan tuomiosa katsonut, että se sopimus, jonka suho Nikkilä ja Evert Wilhelm Majander olivat Juho Nikkilän ja Alma Aleksandra Evertintyttären avioliiton varalta tehneet 25. päivänä Helmikuuta 1898. laaditussa välikirjassa, oli sitä laatua, ettei mitään oikeudellisesti pätevää välipuhetta sen perusteella ollut voinut syntyä, minkä vuoksi ja kun Lars Fredrik Nygrönin ja Juho Knuuttilan puheenalainen sitoumus niin ollen myöskin oli pidettävä arvottomana, Hovioikeus on vahvistanut sen lopputuloksen, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut; minkä ohessa Evert Wilhelm Majander velvoitettiin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Sårs Fredrik Nygrénille ja Juho Knuuttilalle heillä Hovioikeudessa asiasta olleet kustannukset Hovioikeuden tuomioon on Evert Kilhelm Majander anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Lars Fredrik Nygrén ja Maria Sofia Knuuttila ovat säädetyssä 93
järjestyksessä vastanneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei Juho Nikkilä ole ollut oikeutettu, niinkuin puheenalaisessa sitoumuskirjassa kuitenkin on ehdollisesti tapahtunut, ilman Alma Aleksandra Evertintyttäron suostumusta määräämään tälle äidinperintönä joutuneesta kiinteimistöstä, jonka Juho Arvid Nikolai Rikkilalle luovuttamisesta oikeutunutta, omaisuutensa vähennystä Evert Wilhelm Majander nyt vaatii takausmiesten korvattavaksi, sekä tuo sitoumus siis on kaikkea voimaa ja vaikutusta vailla, sen vuoksi ja kun niin ollen Juho Nikkilän mainittuun sitoumukseen liittyvällä takauksella. kaan ei ole laillista pätevyyttä, parpitsu Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää sen lopputuksen pysyväiseksi, johon Hovioikeus on asiasta johtunut; minkä ohessa Evert Wilhelm Majander velvoitetaan suorittamaan Lars Fredrik Nygrenille ja Maria Sofia Knuuttilalle, heillä tääl37 lä asiasta olleiden kulunkion korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. R: A: Bonde. C. J. Tingren. Wääräjander. N. den 1. huuman dahl Kungördt
1909. Helmikuun 5. päivänä. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, takaisirvoittoa koskevassa nostojutussa, jossa Talollinen Salomon Salomoninpoika Sinkko, Semin pitäjän Torviniemen kylästä, on hakijana sekä saman pitäjän Juvolan kylässä asuva Maakauppias Taavetti Klemi vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 5. päivänä Helmikuuta 1909. Keisarillinen Amaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Taavetti Klemi oli Lemin ja Taipalsaaren pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ajanut kannetta Salomon Sinkon velvoittamisesta lunasta- maan erään häinen 31. päivänä Maaliskuuta 1900. Taavetti Klemille antamansa velkakirjan sisällön 1217. markkaa 50. penriä korkoineen ja lainhakukulunkineen, sekä Kihlakunnanoikeus, merkittyään pöytäkirjaansa että Salomon Sinkko asianmukaisesti haastettuna oli estettä ilmoittamatta jäänyt saapuville tulematta, trömä: J. N. G. W. - E. P. - B.G. F. Pros. 95 SS: 132 33 1/3. 48. 3. 1908.
oli 1. päivänä Maaliskuuta 1902. julistetulla yksipuolisella tuomiolla velvoittanut Salomon Sinkon maksamaan Taavetti Klemille vaaditut 1217. markkaa 50. penniä kuuden prosentin koron kanssa 15. päivästä Huhtikuuta 1901. täyden maksun tapahtumiseen asti sekä 12. markalla korvoamaan Taavetti Klemin oikeuden käymistannukset, on Salomon Sinkko asiasta antanut Taavetti Klemille takaisinsaanti - haasteen käräjäkunnassa pidettyihin 1904. vuoden varsinaisiin syyskäräjiin ja tuon haasteen perusteella lautunut, että Taavetti Flemi, joka noin yhdeksän vuotta aikaisemmin oli oman nut 522. markan 60. pennin suuruisen tunnionalaisen saatavan Salomon Sinkolta ja ulosottoa uhkaamalla saanut Salomon Kirkon tunnustamaan tuon velan maksuksi Taavetti Filemille vekselin 520. markalle, sittemmin oli velkonut Salomon Linkolta sanottujen niinhyvin tuomion kuin vekselinkin sisällöt sekä, käyttäen hyväkseen Kirkon taloudellista okdinkotilaa, pakottanut hänet antamaan Taavetti Klemille edellämainitun velkakirjan 31. päivältä Maaliskuuta 1900; ja kun Salomon Sirikko siis kysymyksessä olevan yksipuolisen tuomion kautta oli tullut velvoitetuksi suorittamaan Taavetti Klemelle ainakin 520. markkaa enemmän kuin hän todellisuudessa oli ollut Klemille maksava, on Salomon Sinkko, ilmoittaen saaneensa sanotun yksipuolisen tuomion tietoonsa vasta Kusäkuussa 1904., jolloin hänen luonaan oli toimitettu ulosotto sen sisällön suorittamiseksi, vaatinut että hänelle myönnettäisiin takaisinvoitto samaan tuomioon nähden ja että se julistettaisiin mitättömäksi sikäli kuin se koski viimeksi mainittua rakamäärää. Taavetti Klemin vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, 16. päivänä Helmikuuta 1906. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että asianosaiset olivat 31. päivänä Abel liskuuta 1900. tehneet kaikista välityksistään lopullisen tilin, jonka mukaan Salomon Sinkko oli jäänyt Taavetti 96
Klemille velkaa tuhat kaksisataa seitsemäntoista markkaa viisikymmentä penniä ja minkä tilin Salomon Sinkko oli hyväksynyt antaen samassa tiloisuudessa Taavetti Klemille velkakirjan sanotusta rahamäärästä; mihin nähden ja kun Salomon Sirekko ei ollut voinut näyttää että tuokon velkakirjaan olisi oikeettomasti sisälletty Salomon Sinken näittämät viisisataa kaksikymmentä markkaa, Kihlakunnanoikeus on kyljännyt Salomon Sinkon asiassa ajaman kanteen sekä velvoittanut Sinkon ouorittamaan Taavetti Klemille kolmekymmentä markkaa korvaukseksi hänen oikeudenkäyntikuluistaan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Salomon Flinkko vetoamalla oli saattanut jutun, on 23 päivänä Maaliskuuta 1908. antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden tuomion sekä velvoit tanut Finken viidelläkymmenellä markalla palkitsemaan Taavetti Klemin Kovi oikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomisen on Salomon Sinkko anonut muutosta tämme toimittamallaan perustelmalla, johon Taavetti Kihni on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska puheenaoleva velkakirja perustuu edelläkerrottuun asianosaisten välillä kaikista heidän vähtyksistään tapahtuneeseen lopulliseen tiliin, eikä Salomon Sinkko ole voinut näyttää että kysynyksessä oleva rahamäärä olisi tuossa tilissä otettu kahdesti hänen vastattavakseen tahi että Taavetti Klemi muuten olisi saanut sen kahdesti hyväkseen, sentäkden katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Salomon Sinkko oli esiintuoneet syytä nuuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; minkä ohessa Salomon Sirikko velvoitetaan suoritta maan Taavetti Sekonille, häneltä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Sumen Senaatti: Julmi Ummelm  L. Wieskeman Julmi Ummelm  L. Wieskeman Edvard Pardana A. K. Granström Frans Palmror 97
Den 6 Februari 1909 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionskilling från Wasa Hofrätt inkommit fordringsmäl emellan Bankdirek tören Karl Henrik Majantie, från staden Nikolaistad, sökande, samt Handlanden Aino Lindeman, från samma stad, svarande: Gifven i Jussiliedepartementet, den 6. Februari 1909. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter stämning å Bankdirektören Majanlie har Handlanden Lindeman nu Rådstufvurättens i Nikoloistut samvanlade den 3. Augusti 1906 anfört att Bokhandlanden, numera Ägenlen Johan Iloman den 14 September 1898 utfärdat va till innehafvaren stälda och i Findemans hand komna skuldsedlar, hvarderå å tiotusen mark, löpande med nu procents årlig ränta, med förbinder ra att ett år därefter återbetalu minst tio procent eller ettusen mark af kapi son J. W. E. T. - A. G. T. Pros No 154 Pag. 136. R. D. 1908.
talbeloppet jämte upplupen ränta och derefter hvarje följande år samma dag urkstiilla enahanda kapitalafle talning jämte ränta, samt att Bank direktoren Majantie jämte fyra andra parener iklädt sig laga borgen för åter betalningen af sagda skuldsedlars innehåll. Nu som Agerton Iloman, efter all hafva gjort särskilda afbetalningar å skuldbeloppen, upplåtit sitt bo till hon kurs, har Handlanden hindeman med sömälan att nämnda fordringslopp, som behörigen bevakats, blifvit genom dom af den 12. Mars 1901 faststälda till betalning ur konkurslut, yrkat Bankehiskaren Majemtill förpliktande att på grund af omförmälda borgen utbetala on femtedel af de den 14. September 1905. till betalning förfallna kapilalleloppen, utgörande som manlagett tvåtusen mark, med fyra hundra mark jemte sex procents ränta ei en femtedel af det den 14. September 1904, då nästföregående afbetalning gjorts, återstående kapitalet åttatusen mark eller å ettusen sexhundra mark med nittiosex mark. I saken hörd har Bankdirektoren Majantie väl medgifvet att han i November månad 1904. gjort ränte och kapitalafbetalningar å ifrågakomna skuld edlar, men emedan han icke blifvit inom nall och år efter det domen i tgenten Ilomans konkurs fallit kräfd för det nu utsökta beloppet och förty jämlikt stadgandet i 3. SS: af Förord ningen angående närmare bestämmande af löftesmäns ansvärsskyldighet, gifven den 24. Februari 1873, vore fri sin borges mannaammarighet i antydda afseende han Bankedirektören Majantie anhållit om käromålets förkastande. I anledning häraf har Handlanden Lindeman anmärkt att han redan i September månad 1901. låtit kräf" Bankilirektören Majanlie för hela skuldebeloppet samt därvid utlofvat skä sig rätall åt borgemännen i händelse hela skulden genast blefve erlagd, hvar dom Lindeman då de nu utsökta beloppen på hösten 1905. förfällo till betal ning låtit affordra Majantil desamna utan att någon anmärkning där 99