Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kaa, ovat Juho Härmä ja hänen asiakumppaninsa Kuvernöörillä pyytäneet sellaista virkatointa, että Finjoen uusi kruunun kalastusarentiyhtiä kiellettäisiin vastedes hallussaan pitämästä ja käyttämöstä kysymyksessä olevaa kalastuspaikkaa ja määrättäisiin viipymästä jältämään se Juho Härmän ja hänen asia kumppaniensa vapaaseen hallintaan, minkä hakemuksen johdosta Finjoen uutta kruunun kalastusarentightiötä on kuulustettu sekä Oulun läänin Lääninkonttori ja Kalastusten tarkastelija antaneet lausuntonsa; jonka jälkeen läänin Kuvernöörinvirasta 8 päivänä Helmikuuta 1906. antamallaan päätöksellä on lykän nyt asian riitaisena asianomaisen tuomioistuimen tutkittavaksi ja päätettäväksi. Tuomen Kruunulle ja Tinjaen uudelle kruunun kalastus arentighti ölle toimitettujen haasteiden nojalla ovat Juho Härmä ja hänen asiakumppanensa, edellä kerrotuilla perusteilla ja koska heillä, kun puheenalainen kalastuspaikka oli ilman laillista tuomiota heiltä otettu pois, oli ehdoton oikeus saada se takaisin ja sitä edelleen hallita kunnes näytettäisiin sen olevan Kruunun oman, edellämainitussa Kihlakunnanoikeudessa uudistaneet ylläsanetun vaatimuksen, varaten itselleen oikeuden eri riidalla vaatia Kruunulta ja uudelta kalastusarentyhtiöllä korvausta kalastuspaikan nautinnasta siltä ajalta, jonka he olivat olleet siitä vieroitettuina, ja sen ohessa anoneet korvausta heillä asiasta sekä Kuvernöörinvirastossa että Kihlakunnanoikeudessa olleista kuluista Tätä kannetta on Suomen Kruumen ja Kirijain uuden kruunun kalastusarentyhtiin puolesta vastustettu,  Kruunun puolesta muun muassa muistuttamalla, että Kruunun oikeus lohen ja toimenen kulastukseen Iin, Kuivaniemen ja Haukimitään joissa ja niiden edusta olevassa saaristossa ei ollut rajoitettu 724
mihinkään erityisiin pyyntipaikkoihin vaan käsitti löhen ja taimenen kalastuksen kaikilla siihen tarkoitukseen soveliailla paikoilla sanotussa vesialuossa; että Härmän, sunnilan, Paakkarin ja Männikkilän talot olivat kuuluneet Iin vankaan lohonkalastusyhtiöön ja että samaisista taloista oli maksettu arentia Kruunulle niiden omistajain mersä harjoittamasta niin sanotusta alituisesta lohonkalastuksesta juuri kysymyksessä olevassa Laitakarin kalastuspaikassa; sekä että Juho Härmä ja hänen asiakumppaninsa senvuoksi olivatkin, saatuaan tiedon Keisarillisen Senaatin tuomiosta 28. päivältä Toukokuuta 1894, ilman mitään pakkokienoja Kruunun ja sen muden arentimiehen Tinjoen undan kruunun lohonkalastus arentyhtiön hallintaan jättäneet Laitakarin kalastuspaikan. Kihlakunnanoikeus on 14. päivä nä Lokakuuta 1907 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perustoilla hyljännyt Juho Härmän ja hänen asiakumppaniensa jutussa ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Härmä ja hänen asiakumppaninsa velaamalla olivat saattaneet jutun, on 31 päivänä Maaliskuuta 1909 antanut asiasta tuomion; ja ramalla kuin Hovioikeus, koskei Juho Härmän ja hänen asiakumppanien. sa asiamies Hovioikeuden ylimää räinen viskaali Axel Fredrik von Willebrand ollut näyttänyt otteensa valtuutettu ajamaan Kalle Torvelan kannetta Hovioikeudessa, ei ollut tutkittavaksi ottanut mitä muutoksenkakemuksessa Kalle Torvelan puolesta osi esiintuotu, on Hovioikeus Juho "Härmän ja hänen muitten edellämainittujen asiakumppaniensa asian mukaisesti jatkamaan velokanteeen nähden lausunut selvitetyksi että sittenkun Iin vanha lohonkalastus yhtiä yllämainitulla Keisarillisen Senaatin tuomiolla 28 päivältä Toukokuuta 1894 oli velvoitettu Suomen 725
Kruunulle luovuttamaan, muun muassa, yhtiön hallussa olleet lohen ja taimenen kalastukset Finjoissa ja sen edustalla olevassa saaristossa, puheenalainen Laitakarin kalastuspaikka oli muiden kalastuspaikkojen ohella luovutettu Kirjoen uudelle kruunun kalastusaantyhtiölle, jolle Kruunu oli vuokrannut kaikki lohen ja toimenen kalastukset ranotussa joessa ja saaristossa, sekä ollut sen jälkeen aina vuodesta 1895. kruunun ja juurimainitun arentiyhtiön kallussa; sen vuoksi ja kun asian näin ollen sitä riikkaa, etta Härmän, Junnilan, Paakkarin ja Männikkölän talojen omistajat ennen olivat hallinniel sanottua kalastuspaikkaa, ei voitu pitää pätovänä syynä linjoen uuden kruuniin kalastusarentiyhtiön hallinnan peräyttämiseen ja Juho Härmän ja hänen asiakumppaniensa entisen hallinnan palauttamiseen, eikä olle näytetty Juho Härmaa ja hänen asiakumppaneitaan estetyn useinmainitulla kalastuspaikalla kalastamasta muita kaloja paitsi lohia ja taimenia, on Hovioikeus jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman loppupäätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat suho Härmä ja hänen asiakumpaninsa hakineet muutosta tänne tuomallaan perustelmalla, johon Suomen Kruunun puolesta on vastattu, minkä jälkeen muullinen kuulustelu jutussa on täällä tapahtunut kuten siitä laadittu pöytäkirja lähemmin osoittaa Keisarillinen Senaatti on ottanut tämän julun harkittavakseen; ja koska Varatuomari Berndt Johan Lindelöt, joka laalla on ilmoittautunut muutoksenhakijain asiamieheksi, ei ole näyttänyt olevansa oikeutettu käyttämään Kalle Torvelan puhevaltaa jutussa, sentähden Keisarillinen Evaatti ei ola tutkittavakseen mitä Kalle Torvelan puolesta on lausuttu muutokun saamiseksi Hovioikeuden Tuomioon. Mitä sitten tulee Juho Herman ja 126
hänen muitten asiakumppaniensa muutoksenhakemukseen, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei ole esiintuotu syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen SenaalliKuten Saarinen Alfred Luksiala B. Anneborg K. R. Helanen. B. Anneberg K. R. Helanen. K. Auer Uno Strömsten. Joulukuun 20 päivänä 1912. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa kalastuspaikan hallintaakoskevassa jutussa, jossa Iin pitäjän Eteläiin kylässä asuvai Talolliset Simuna Juhonpoika Simuna, Matti ja Jaakko Heikinpojat ynnä Heikki Pekanpoka Pernu ovat yhteisesti hakijeina sekä Suomen Kruunsi, saapuville tulleena, ja Iin uusi kuuniin kalastus arentyhtiä, Iin pitäjästä, poisjääneenä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 20 päivänä Joulukuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietaa seuraavaa: Sittenkun Fin, Kiimingin ja Haukiputaan pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeus 20 päivänä Heinäkuuta 1821 julistamallaan päätöksellä Suomen Kruunun ajaman kanteen johdosta eli siintuimillaan perusteilla velvoittanut Läsnä: S.S. A. L. B. A: R. H. - K. A; U. S. 727 No 1759. Pag. 144 R. D. 1909
Iin vanhan lohonkalastusyhtiön osakkaat Kruunun vapaasti käytettäviksi heti luovuttamaan ne Iin, Kuivaniemen ja Haukiputaan jokien ynnä niiden edustalla olevan saariston lohen ja taimonen kalastukset, joita samainen lohen kalastusyhtiö siihen saakka oli hallin nut ja käyttänyt, sekä Keisarillinen Kaasan Hovioikeus tuomiolla 30 päivältä Lokakuuta 1893 oli vahvistanut sanotun päätöksen, on Keisarillinen Senaal ti, jonka tutkittavaksi asia oli saatettu, 28 päivänä Toukokuuta 1894 annetussa tuomiossa katsonut käyneen selville että, sittenkun Kruunu, jolla vanhastaan oli ollut lohonkalastuksia Iin pitäjässä, oli Valtanemos Philip Sehedingin kirjeellä 18 päivältä Maaliskuuta 1618 määrätystä vuotuisesta vuokrasta luovuttanut sanotun pitäjän lohonkalastuksen sikäläisille talonpojille epämääräiseksi ajaksi sekä vuokravälipuheita Iin pitäjän kruunun lohonkalastuksen käyttämisestä yhä edelleen oli useita keitoja kahdeksannentoista vuosisadan kuluessa tehty Kruunun ja tuon pitäjän yhteisen kansan kesken, oli Ruotsin Kuainkaallinen Majestutti sekä asianomaisten pitäjäläisten että 1800 vuoden valtiopäivillä olleiden Oulun läänin valtiopäivämiesten alamaisesti haettua, että yhtaiselle kansalle säilytettäisiin Kemin ja Iin jokien kruunun kalastusten nautintaoikeus, 10 päivänä Syyskuuta 1800 annetulla resolutionitta sallinut Kemin ja Iin pitäjäläisten toistaiseksi entisellään pitää nautittavinaan sanottujen jokien kruunun lohenkalastukset niistä maksuista, jotka olivat siihen saakka ollut heidän suoritettavat; ja koska siis Iin vanhalla lohenkalastusyhtiöllä, joka viimeksimainitun Kuninkaallisen resotutuomin perusteella oli siihen aikaan saakka harjoittanut lohen ja taimonen kalastusta Iin, Kuivaniemen ja Haukiputaan joissa, tämä kalastus ei ottut ollut yhtiön osakkaiden yksityisenä omana eikä hei dän maatiloihinsa laillisesti kuuluvana etuna vaan yhtiölle vuokralle luovutettuna erityisenä Kruunun ti728
lana, sentähden ja kun Kruunulta sittenkun vuokraoikeus oli Kruunun puolelta irtisanottu ja tuon kalastuksen haltijat myöskin olivat saaneet nauttia heille myönnetyn lähtöajan, ei voitu ottaa oikeutta mielensa mukaan käyttää tuota sen omaisuutta, oli Keisarillinen Senaat ti jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Oikeudet olivat johtuneet. Oulun läänin Kuvernöörille 23 päivänä Tammikuuta 1905 annetussa kirjelmässä ovat muiden muassa Simiina Juhonpoika, Simuna Heikinpoika sekä Matti ja Jaakko Pernu ynnä Talollinen Heikki Pernu, Pernun perintötalojen No 6 ja 7 sanotussa Etelä iin kylässä omistajina, esiintuoneet, että Iin uusi kruunun kalastusa rentightiö Keisarillisen Senaatin edelläkerrotun tuomion nojalla oli vuonna 1895 ottanut haltuunsa, muun muassa, linjoen suuri edustalla olevan Pihlajakarin lohen ja taimenen kalastuspaikan ynnä siihen kuuluvat pienen kalan pyyntipäikat; kun kuitenkin sanottu kalastus paikka oli ikimuistoisista ajoista kuutunut Pernun taloihin ja noiden talojen omistajat aina edellä ilmoitettuun vuoteen saakka olivat riidattomas ti hallinneet sitä eikä Keisarillisen Senaatin edellämainittu tuomio, joka ainoastaan tarkoitti Iin vanhan lohenkalastusyhtiön harjoittamaa kalastusta vaan ei yksityisten oikeutta kalastukseen erinäisillä paikoilla, koslenut sanottua kalastuspaikkaa, ovat timuna Juhonpoika Pernu ja hänen vastamainitut asiakumppaninsa Kuvernöörillä pyytäneet sellaista virka tointa että Iin uusi kruunun kalastus arentightiä kiellettäisiin vastedeshollussaan pitämästä ja käyttä mästä kysymyksessä olevaa kalastuspaikkaa ja määrättäisiin viipymältä jätti mään se Simuna Juhonpoika Pernun ja hänen asiakumppaniensa vapaaxen hallintaan, minkä hakemuksen johdosta Iin uutta kruunun kalustusaren tightiölä on kuulustettu sekä Oulun 729
läänin Lääninkonttori ja Kalastusten tarkastelija antaneet lausuntonsa; jonka jälkeen läänin Kuvernöörinvirasto 8 päivänä Helmikuuta 1906 antamallaan päätöksellä on lykän nyt asian riitaisena asianomaisen tuomioistuimen tutkittavaksi ja päätettäväksi. Suomen Kruunulle ja. Iin uudelle kruunun kalastusarentiyhtiölle toimitettujen haasteiden nojalla ovat Simuna Juhonpoika, Simuna Heikin poika sekä Matti ja Jaakko Pernu ynnä Talollinen Juho Pernu, viimeksi mainittu kuolleen Heikki Pernunoi keudenomistajain valtuuttamana, edellä kerrotuilla perusteilla ja koska heillä, kun puheenalainen kalastuspaikka oli ilman laillista tuomiota otettu heiltä pois, eli oikeus saada setakaisin ja sitä edelleen hallita, kunnes näytettäisiin sen olevan Kruuniin oman, uudistaneet mainitussa Kihlakunnanoikeudessa ylläsanotun vaatimuksen, varaten itselleen oikeuden eri riidalla vaatia Kruunulta ja uudelta kruunun kalastusarenti yhtiöltä korvausta kalastuspaikan nautinnasta siltä ajalta, minkä he olivat ollut siitä vieroitettuina, ja sen ohessa anoneet korvausta heilläasiasta sekä Kuvernöörinvirastossa että Kihlakunnanoikeudessa ollaista kuluistaan; jota kannetta ovat lopullisesti jatkaneet mainitut Simuna Juhonpoika, Simuna Heikinpoika sekii Matti ja Jaakko Pernu ynnä Heikki Pekanpoika Pernu Suomen Kruunun ja Iin uuden kruunun kalastus arentightiön puolesta on kannetta vastustettu, Kruunun puolesta muun muassa muistut tamalla, että Kruunun oikeus lohen ja toimenen kulastukseen TinKuivaniemen ja Haukiputaan joisra ja niiden edusta olevassa saaristossa ei ollut rajoitettu mihinkään erityisiin pyynlipaikkoihin, vaan kasitti lohen ja toimenen kalastuksen kuiketta siihen tarkoitukseen soveliailla paikoilla sanotussa vesia lueessa; että Pirnun talot olivat 730
kuulunut Iin vanhaan lohonkalastusyhtiöön ja että samaisista taloista oli maksettu arentia Kruunun le talonomistajain meressä harjoittamasta niin sanotusta alituisesta lohonkalastuksesta juuri kysymyksessä olevassa Pihlajakarin kalastuspaikassa; sekä että Simuna Juhonpoika Pernu ja hänen asiakumppaninsa sen vuoksi olivatkin saatuaan tiedon Keisarillisen Senaatin tuomiosta 28 päivältä Toukokuuta 1894, ilman mitään pakkokeinoja Kruunun ja sen uuden vuokraajan Iin uuden kruunun kalastusarentightiön hallintaan jättäneet Pihlajakarin kalastuspaikan. Kihlakunnanoikeus on 14 päivänä Lokakuuta 1907 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perustoilla hytjännyt Simuna Juhonpoika Pernun ja hänen asiakumppaniensa jutussa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Simina Juhonpoika Pernu ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 31 päivänä Maaliskuuta 1909 antanut asiasta tuomion; ja samalla kuin Hovioikeusi koskei Simuna Pernun ja hänen asiakumppaniensa asiamies Hovioikeuden ylimääräinen viskaali Axel Fredrik von Willebrand ollut näyttänyt olevansa valtuutettu ajamaan Heikki Pekanpoika Pernun kannetta Hovioikeudessa, on jättänyt tutkimalta, mitä muutoksenhakemuksessa oli Heikki Pekanpoika Pernun puolesta osiintuotu, on Hovioikeus Simuna Juhonpoika, Simuna Heikinpoika sekä Matti ja Jaakko Pernun asianmukaisesti jatkamaan vetokanteseen nähden lausunut että, sittenkun Fin vanhalohenkalastusyhtiö yllämainitulla Keisarillisen Senaatin tuomiolla 28 päivältä Toukokuuta 1894 oli velvoitettu Suomen Kruunulle luovuttamaan, muun muassa, yhtiön hallussa olket lohen ja toimenenkalastukset Iin joessu ja sen edustalla olevassa saasestossa, puheenalainen Pihlajakarin kalastuspaikka oli muiden kalastus 31.
paikkojen ohella luovutettu Iin uudelle kruunun kalastusarenlightiölle, jolle Kruunu oli vuokrannut kaikki lohenja toimenenkalastukset sanotussa joissa ja saaristossa, sekä ollut sen jälkeen aina vuodesta 1825 Kruunun ja viimeksimainitun arentightiön hallussa; senvuoksi ja kun asian näin ollen sitä seikkaa, että Pernun talojen omistajat ennen olivat hallinneet sanottua kalastuspaikkaa, ei voitu pitää pätevänä syynä Iin uuden kruunun kalastusarentightiön hallinnan peräyttämiseen ja Simuna Juhonpoika, Simuna Heikinpoika sekä. Matti ja Jaakko Pernun entisen hallinnan palauttamiseen eikä oltu näytetty Simuna Juhonpoika Pernua ja hänen vastämainittuja asiakumppaneitaan estetyn useinmainitussa kalastuspaikassa kalastamasta muita kaloja paitsi lohia ja toimenia, on Hovioikeus jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman loppupäätöksen varaan. Hovioikeuden päätökseen ovat Simuna Juhonpoika, Simuna Heikinpoika seka Matti ja Jaakko Pernu ynnä Heikki Pekanpoika Pernu hakineet muutosta tänne toimittamallaan perustetmalla, johon Suomen Kruunun puolesta on vastattu; minkä jälkeen suut linen kuulustelu jutussa on täällä tapahtunut kuten siitä laadittu pöytäkirja lähemmin osoittaa. Keisarillinen Senaatti on ottanut tämän jutun harkittavakseen; ja koska Varatuomari Berndt Johan Lindelöf, joka täällä on ilmoittautunut muutoksenhakijain asiamieheksi, ei ole näyt tänyt olevansa oikeutettu käyttämään Heikki Pekanpoika Pernun puhevaltaa, jutussa, sentähden Keisarillinen Senaatti ei ota tutkittavakseen mitä Heikki Pekanpoika Pernun puolesta on lausuttu muutoksen saamiseksi Hovioikeuden tuomioen Mitä sitten tulee Simuna Juhon poika Pernun ja hänen muitten asiakumpaniensa muutoksenhakemukseen, katsoo Keisarillinen Senaatti, etteiväl he ole esiintuoneet syytä muuttaa Ho732
nioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaalli: Penturi Saarinen Aro Luksiala. Penturi Saarinen Aro Luksiala. Penturi Saarinen Aro Luksiala. Penturi Saarinen Aro Luksiala. Penturi Saarinen Aro Luksiala. Penturi Saarinen Aro Luksiala. B. Anneberg. K. R. Helanen. B. Anneberg. K. R. Helanen. K. Auer Uno Strömsten Julukuun 20 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulloessa kalastuspaikan hallin taa koskevassa jutussa, jossa Tilalliset Liedeksen perintöta lolla No 1, Meriläisen perintötalolla No 10 ja Ellalan perintötalolla No 12 Iin pitäjän Etoläiin kylässä sekä Hiivalan perintötalolla No 12 saman pitäjän Pohjoisiin kylässä Matti Juhonpoika Soronen eli Liedes, Matti Juhonpoika LiesJuho Lies, Kalle Kakko- Lies, Juho Dahl, Heikki Juhonpoika Palukka, Heikki Meriläinen, Aukusti Nyman, Heikki Hiivala - Tapio, Aato Häyrynen Sofia Ellala, Kalle ja Antti Juhonpojat Hiivala, Aappo Paavola, Jaakko Weijola - Härmä, Juho Pekka Pekanpoika Weijola, Kaarle Weijola, Kalle Paaso ja Eero Weijola yhteisesti ovat hakijoina sekä Suomen Kruunu, saaLäsnä: S.S. - A. L. B. A. R. H. K. A.) No 1. 60 Pag. 153. R. D. 1909.
puville tulleena, ja linjoen uusi kruunun kalastusarentightiö, mainitusta pitäjästä, poisjääneenä, vastaajina: Annet tu Oikeusosastossa 20 päivä nä Joulukuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Iin, Kiimingin ja Haukiputaan pitäjäin käräj �äkunnan. Kihlakunnanoikeus 20 päivänä Heinäkuuta 1891 julistamallaan päätöksellä Suomen Kruunun ajaman kanteen johdosta oli esiintuomillaan perusteilla velvoittanut Iin vanhan lohonka lastusyhtiön osakkaat Kruunun vapaasti käytettäviksi heti luovuttamaan ne Iin, Kuivaniemen ja Haukiputaan jokien ynnä niiden edustattaa levan saaristen lohen ja toimenen kälastukset, joita samainen lohenkalas tusyhtiö siihen saakka oli hallinnut ja käyttänyt, sekä Keisarillinen Haasan Hovioikeus tuomiolla 30 päivänä Lokakuuta 1823 oli vahvistanut sano tan päätöksen, on Keisarillinen Sonaatti, jonka tutkittavaksi asia oli saatettu, 28 päivänä Toukokuuta 1894. annetussa tuomiossa katsonut käyneen selville että, sittenkun Kruunni, jolla vanhastaan oli ollut lohonka lastuksia Iin pitäjässä, oli Valtanen vos Philip Sehedingin kirjeellä 18 päivältä Maaliskuuta 1618 määrätystä vuotuisesta vuokrasta luovuttanut sanotun pitäjän tohenkalastuksen sikäläisille talonpojille epämääräiseksi ajaksi sekä vuokravälipuheita Iin pitäjän kruunun lohankulastuksen käyttämisestä yhä edelleen oli useita kertoja kahdeksannentoista vuosisadan kuluessa tehty Kruunun ja tuon pitäjän yhteisen kansan kesken, Ruotsin Kuninkaallinen Majesteetti oli sekä asianomaisten pitäjäläisten että 1800 vuoden vältiopäivillä olleiden Oiluu läänin valtiopäivämiesten alamaisesti haettua, että yhteiselle kansalle säilytettäisiin Kemin ja Iin jokien kruunun kalastusten muutintaoikeus, 734
10 päivänä Syyskuuta 1800 annetulla resolutionituonilla sallinut Kemin ja Iin pitäjäläisten toistaiseksi entisellään pitää nautittavinaan sanottujen jokien kruunun lohen kalastukset niistä maksuista, jotka olivat siihen saakka olleet heidän suoritettavat; ja koska siis Iin vanhalla lohenkalastusyhtiöllä, joka viimeksimainitun Kuninkaallisen resolutionin perusteella oli siihen aikaan saakka harjoittanut lohen ja toimenen kalastusta Fin, Kuivaniemen ja Haukiputaan joissa, tämä kalastus ei ollut ollut yhtiön osakkaiden yksityisenä omana eikä heidän maatiloihinsa laillisesti kuuluvana etuna vaan yhtiölle vuokralle luovutettuna erityi senä Kruunun tilana, sentähden ja kun Kruunulta, sittenkun vuokraoikeus oli Kruunun puolelta irtisanet tu ja tuon kalastuksen haltijat myöskin olivat saaneet nauttia heille myönnetyn lähtöajan, ei voitu ottaa oikeutta mielensä mukaan käyttää. tuota sen omaisuutta, on Keisarillinen Senaatti jättänyt asian sen loppupää töksen varaan, johon Oikeudet olivat johtuneet. Oulun läänin Kuvernöörille 23 päivänä Tammikuuta 1905 annetussa kirjelmässä ovat Matti Soronen eli Liedes ja joukko yllä sanottujen talojen muita omistajia esiintuoneet, että Tinjoen uusi kruunun kalastusarentyhtiö Keisarillisen Senaatin edelläkerrotun tuomion nojalla. oli vuonna 1895 ottanut haltuunsa, muun muassa, Tinjoen suun edustalla olevan Pitkäkärin lohen ja taimenen kalastuspaikan ynnä siihen kuuluvat pienen kalan pyyntipaikat; kun kuitenkin sanottu katustuspuikka oli kiinnistoisista ajoista kuulunut Liedoksen, Meriläisen, Ellalan ja Hiivalan taloihin ja noitten talojen omistajat aina dellä ilmoitettuun vuoteen saakka olivat riidattomasti hallineet sitä eikä Keisarillisen Senaatin edellämainittu tuomio, joka tarkoitti aino astaan Iin vanhan lohenkalastus733
yhtiön harjoittamaa kalastusta vaan ei yksityisten oikeutta kalastukseen erinäisillä paikoilla, koskenut sanottua kalastuspaikkaa, ovat Matti foronen eli Liedes ja hänen asiakumppaninsa Kuvernööriltä pyytäneet sellaista virkatointa, että Kirjoen uusi kruunun kalastusaren teyhtiö kiintettäisiin vastedes hallussaan pitämästä ja käyttämöstä kysymyksessä olevaa kalastuspaikkaa ja määrättäisiin viipymältä jättämään se Matti Sorosen eli Liedeksen ja hänen asiakumppaniensa vapaaseen hallintaan, minkä hakemuksen johdosta Tinjoen uutta kruunun kalastusarenlightiö tä on kuulustettu sekä Oulun läänin Lääninkonttori ja Kalastustentarkastelija antaneet lausuntonsa; jon ka jälkeen läänin Kuvernöörinvirasto 8 päivänä Helmikuuta 1906 antamallaan päätöksellä on lykännyt asian siitaisena asianomaisen tuomioistuinen tutkittavaksi ja päätettäväksi. Suomen Kruunulle ja Tinjoen uudelle kruunun kalastus arentightiölle Toimitettujen haastaden nojalla ovat Matti Töronen eli tiedes ja hänen ensiksimainitut asiakumppaninsä, edelläkerrotuilla perusteilla ja koska heitlä, kun puheenalainen kalastuspaikka oli ilman laillista tuomiota heiltä otettu pois, oli oikeus saada se takaisin ja sitä edelleen hallita, kunnes näytettäisiin sen olevan Kruunun oman, edellämainitussa Kihlakunnanoikeudessa uudistaneet ylläsanotun vaatimuksensa, varaten itselleen oikeuden eri riidalla vaatia Kruunulta ja uudelta kalastusaren tightiöllä korvausta kalastuspaikan nautinnasta sillä ajalta, jonka he olivat olleet siitä vieroitettuina, ja sen ohessa anoneet korvausta heillä asiasta sekä Kuvernöörinvirastossa että Kihlakunnanoikeudessa olleista kutuista. Tätä kannetta on Suomen Kruuniin ja Tingoen uuden kruunun kalastusarontyhtiön puolesta vastustettu Kruunun puolesta muun muassa nuistuttamalla, että Kruunun oikeus 736
lohen ja toimenen kalastukseen Iin, Kuivaniemen ja Haukiputaan joissa ja niiden edustalla olevassa saaris tossa ei ollut rajoitettu mihinkään erityisiin pyynlipaikkoihin vaan käsitti lohen ja taimonen kalastuksen kaikilla siihen tarkoitukseen soveliailla paikoilla sanotussa vesialueessa; että Liedeksen, Meriläisen, Ellalan ja Hiivalan talot olivat kuuluneet. Iin vanhaan lohonkalastusyhtiöön ja että tamaisista taloista oli maksettu arentia Kruunulle niiden omistajain mersa harjoittamasta niin sanotusta alituisesta lohonkalastuksesta juuri kysymyksessä olevassa Pitkäkarin kalastuspaikassa; sekä että Matti Soronen eli Liedes ja hänen asiakumppanensä senvuoksi olivatkin, saatuaan tiedon Keisarillisen Senaatin tuomiosta 28 päivältä Toukokuuta 1894, ilman mitään pakkokeinoja Kruunun ja sen uuden vuokraajan Tinjoen uuden kruunun lohonkalastusaren tyhtiön hallintaan jättäneet Pitkäkarin kalastuspaikan. Kihlakunnanoikeus on 14 päivänä Lokakuuta 1907 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perustoilla. hyljännyt Matti Sorosen eli Liedeksen ja hänen asiakumppaniensa jutussa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Soronen eli Liedos ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saat taneet jutun, on 31 päivänä Maaliskuun ta 1909 antanut asiasta tuomion; ja samalla kuin Hovioikeus, koskei Matti Sorosen eli Liedeksen ja hänen asiakumppaniensa asiamies Hovioikeuden ylimääräinen viskaali Axel Fredrik von Willebrand ollut näyttänyt olevansa valtuutettu ajamaan Juho Pekka ja Eero Veijolan kannetta Hovioikeudessa, on jättänyt tutkimalta mitä muutoksenhakemuksessa näilten puolesta oli esiintuotu, on Hovioikeus Matti Sorosen eli Liedeksen ja hänen muitten edellämainittujen asiakumppaniensa asianmukaisesti jatkamaan velokantekseen nähden lausunut selvitetyksi että, sillekun Fin737