Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
BEM sa toimessaan, haastatettuansa Eerikki Simonsuuren, lausunut että Talollinen Antti Eerikinpoika Simonsuuri, joka kuollessaan Tammikuun 4 päivänä 1880. jätti jälkeensä lesken ja, paitsi muita lapsia, edellämainitut Eerikki Simon suuren ja Maria Antintyttären, oli Marraskuun 6 päivänä 1885 tekemässään sittemmin lain voiman saaneessa testamentissa määrännyt, että Eerikki Simonsuuri oli Antti Eerikinpojan kuoltua saapa Simonsuuren verotalon Ulmmeljoen kylässä ynnä koko Antti Eerikinpojan irtaimisten ehdolla, muun muassa, että Eerikki Simensuuri suorittaisi Maria Antintyttärelle hänen mennessään naimisiin tai kun hän muutoin muutti Simensuuren talosta viisisataa markkaa rahaa, yhden lehmän kolme lammasta, yhden tynnyrin rukiita, yhden tynnyrin ohria, yrden tynnyrin kauroja, kolmenkymmenenviden markan arvoisen piirongin, sulhasvaatteiksi seitsemänkymmentävisi markkaa sekä myötäjäiset. Mutta tun Maria Antintytär hänelle sanotun testamentin mukaan tulevasta omaisuudesta oli saanut ainoastaan yhden lehmän, kaksi lammasta ja myötäjäiset, niin on Kaarle Petter Naukkarinen vaatinut Eerikki Simonsuuren velroittamista maksamaan Knaappilan aviopuolisojen konkussipesälle loput siitä mitä Maria Antintyttärelle yllä sanotussa testamentissa oli annettu Asiassa kuulustettuna on Eerikki Simonsueri vastannut, että hän oli Maria Antintyttärelle jo ennen hänen avioliittoonsa Taavetti Robert Knaappilan kanssa suorittanut kaikki yllä, mainitun testamentin mukaan Maria Antintyttärelle tulevat rahat ynnä muun irtaimisten sekä, sitä todistaaksensa, näyttänyt kaksi kuittia, joista toinen, Syyskuun 13 päivältä 1889, oli Maria Simonsuuren nimellä allekirjoitettu ja osoitti, että Maria Simonsuuri oli saanut edelläsanotut viisisataa markkaa, sekä toinen kuitte, päirätty Maaliskuun 17 päivänä 1896, oli T. R. Knaappilan allekirjoittama ja osoitti, että Eerikki Simonsuori 498
vuosina 1893 ja 1893 Knaappilan aviopuolisoille oli suorittanut Maria Antintyttärelle ylläkerrotulla tavalla testamentatun muun irtaimisten; ja on Eerikki Simonsueri siis vaatinut kanteen kumoamista. Eerikki Simonsuuren edelläkerrotun vastauksen johdosta on Kaarle Petter Nirekkarinen huomauttanut, että Knaappilan aviopuolisot konkussituomioistuimelle antamaansa ja sittemmin valallisesti akeaksi vahvistamaansa luetteloon varustaan ja veloistaan olivat merkinnut, että Maria Antintytär ei ollut saanut mitään hänelle Simonsuuren talosta huuluvasta perinnönosuudesta, minkä tahden ja kun tästä selvästi kävi ilmi, että ensinmainittu kuitti oli tehty sen jälkeen kun Taavetti Robert Knaappila ja Maria Antintytär 1895 vuoden varsinaisessa käräjäkunnan talvikär�jissä olivat luoruttaneet omaisuutensa konkurssiin sekä kuitti Maaliskuun 17 päivältä 1896. myöskin oli syntynyt konkurssin alettua, Kaarle Petter Kaukkarinen on katsonut ettei sanotuilla kuiteilla ollut mitään todistusvoimaa; minkä ohessa Kaarle Petter Naukkarinen on Kihlakunnanoikeudelle näyttänyt mainitun Oikeuden Marraskuun 27 päivänä 1895 antaman tuomion Knaappilan aviopuolisojen konkurssi- ja pesäerojutussa, mikä tuomio, joka sittemmin oli saanut voittaa lain voiman, osoitti Kihlakunnanoikeuden mainitsemiensa syiden nojalla hyljänneen Maria Antintyttären konkurssin yhteydessä tekemän anomuksen saada yksityiseksi omaisuudekseen konkurssipesästä eroittaa hänelle ennenmainitun testamentin mukaan kuuluvat rahat ja muun omaisuuden. Sittenkuin Antti Eerikinpojan leskiä Katariina Simonsuusta, edellänimitettyä Maria Antintytärtä, Eerikki Simonsuuren veljeä Talollisenpoikaa Antti Antinpoika Simonsuuta ja Maakauppias Abraham Yrjölää, viimemainittua Katariina Simonsuuren kanssa holhoojana Eerikki Simonsuuren alaikäisille sisaruksille Talollisen. pojalle Kobert Antinjojalle ja Talolli482.
sentyttärelle Wilhelmiina Antintyttärellle, oli jutussa kuultu ja Kaarle Petter Naukkärinen ja Eerikki Simonsuuri molemmin puolin olivat pyytäneet korvausta kustannuksistaan asiassa sekä jutussa niin menetelty kuin asiakirjat lähemmin sisältävät, on Kihlakunnanoikeus Huhtikuun 17 päivänä 1899. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Eerikki Simonsuuri mainitun, Antti Simonsuuren Marraskuun 6 päivänä 1885 laatiman, asianmukaisesti valvotun ja sittemmin lain voiman saaneen testamentin perusteella oli velvollinen Maria Antintyttärelle suorittamaan viisisataa markkaa rahaa, yhden lehmän, kolme lammasta, yhden tynnyrin rukiita, saman määrän ohria, yhden tynnyrin kairoja, kolmenkymmenenviiden markan arvoisen piirongin, seitsemänkymmentä viisi markkaa sulhasvaatteiksi ja taksiäiskustannukset; ja koska Eerikki Simonsuuri ei ollut voinut vastoin Kaarle Petter Naukkarisen kieltämistä laillisesti toteennäyttää suorittaneensa testamentin mukaan Maria Antintyttärelle tulevasta omaisuudesta muuta kuin Taukkarisen jo ennen konkurssia maksetuiksi myöntämät yhden lehmän, kaksi lammasta ja täksiäiskustannukset sekä seitsemänkymmenenviiden markan arvoiset sulhasvaatteet, sentähden ja kun puheena olevat Maria Antintyttä relle tulevat rahat ja muu omaisuus edelläkerrotun, Knaappilan aviopuoliso jen konkurssi- ja avioerotussa annetun tuomion mukaan olivat lankeavat mainitulle konkurssipesälle eikä sanot tujen aviopuolisojen heidän vasta pesänsä konkurssiin luovuteltua, antamasle kuitille ja muille myönnytykselle näin ollen saatettu antaa arvoa, on Kihlakunnanoikeus velvuttanut Eerikki Timonsuuren kuittia vastaan Kaarle Petter Laukkariselle, mainitun konkurssi resän toimitsyämiehenä, heti maksamaan sanotulle kenkurssipesälle tulevat, vela suorittamatta olivat viisisataa markkaa rahaa, yhden lampaan, yhtä tynnyriä vastaaran yhden kokonaisen ja kuusi. sataaneljäkymmentäyhdeksän tuhannes osaa hehtolitraa rukiita, saman mää
ran ohria ja saman määrän kauroja sekä kolmenkymmenenviiden markan arvoisen piirongin, lampaan ja viljan joko luonnossa tahi rahassa, lampaan viidellä markalla, rukiit kuudellatoista markalla, ohrat kahdellatoista markalla. ja kaurat kahdeksalla markalla; jota paitsi Eerikki Simensuuri velvoitettiin korvaamaan Kaarle Petter Naukkarisen oikeudenkäyntikulungit asiassa ja sitä varten maksamaan Taukkariselle hänen ylempänä mainitussa ominaisuudessaan satan kaksikymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Erik ki Simensuuri on veteamalla saattanut jutun, on Maaliskuun 24 päivänä 1900 antamallaan tuomiella vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen; minkä ehessa Eerikki Simonsuuri on velvoitettu Kamle Petter Taukkariselle suorittamaan maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota kaksikymmentä markkaa kahdatsankymmentä penniä. Tähän Hovioikeuden tuomioen en berik ki Simonsuusi alamaisesti anonut muutosta; minkä jälkeen siitä tehdyn anomuksen johdosta suullinen kuulustelu täällä on toimitettu sekä siinä niin tapahtunut kuin siitä tehty pöytäkirja osuttaa. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo ettei Eerikki Simonsuuri iti esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua päätöstä, jonka varaan asia siis jääpi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudatta koot. Keisarillisen Majestetin Korkiassa Simossö Ränen Suomen Senaallensa Henr. Rosenius. Andersman Henr. Rosenius. Andersman Henr. Höremuel. Andersman Btterkel. AndersinA; Knulius. Lars Homen Näst Mandertskjön 484
Den 14. Maj 1901. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Wasa Hofrätt inkommet revisionsmål emellan förre Handlanden Erik Sandås, från Nikolaistad, sökande, och Ingeniören Johan Erland Salin, jemväl från sagde stad, uteblifren svarande, angående ersättning: gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 14. Maj 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande: Wid Rådstufvurätten i Nikoloistad har förre Handlanden Sandås, efter Ingeniören Salin äfvensom i nämnde stad bosatte Gäldsmeden Sven Ferdinand Sundholm och förmyndaren för aflidne Kolle giiassessorn Niklas Hedvalls omyndiga barn, Rektorn Erik Emanuel Ingman ågången stämning, yrkat att, emedan Ingeniören Salin genom den 30. Mars 1889. upprättadt kontrakt åtagit sig ej mindre att för ett pris af tvåtusen trehundra sjuttio mark till Pöölä säginnrätt Gde H. B. - E.J. - A. K. C. A. L. H. K. S. SS: 69. Pag. 55. R.D 1900.
ning i Öfvermalaks by af Malaks socken, hvaraf Sandås och Kollegiiassessorn Hedvall denne tid hvardera egt hälften, leverera en sågram jemte kontbörd af i kontraktet närmare angifven beskaffenhet, än att uppsätta desamma i sägenrättningen senast den 1. derpåföljande Maj, vid vite af tio mark för hvarje dag, hvarunder sagda arbetes fullständiga utförande derutöfver fördröjdes, men den af Ingeniören Salin levererade sägramen varit behäftad med särskilda del, hvilka icke blifvit genom Salins försorg afhjelpta, Salin måtte förpligtas att till förre Handlanden Sandås utbetala hälften af det utfästa vitet för tiden från den 1. Maj 1889. till den 7. i samma månad år 1896., då nämnda sag nedbrunnit, äfvensom att godtgöra Sandås för hans rättegångskostnader; hvarjemte Sandås upplyst, att Rektorn Ingman och Guldsmeden Sundholm, hvilken sistnämnde tillhandlat sig Kollegiiassessorn Hedvalls i lifstiden egda andel af omordade saginrättning, blifvit instämde för att i saken höras Efter det Ingeniören Salin, öfver käromålet hörd, motsagt detsamma samt tillikaunder förmälan att af det öfverenskomna priset för ifrågavarande sågram och kant bord två tredjedelar ännu vore oguldna, anhållit att hvad honom dock möjligen blefve ålagdt till Handlanden Sandås utgifva måtte gå i qvittning emot den oguldna delen af sagda pris, har Rådstufvurätten, som medels beslut af den 21. Oktober 1898 från målet skilt Rektorn Ingman och Gäldsmeden Sundholm, mot hvilka någon talan icke utförts, samt skyldig känt Sandås att med tjugufem mark godtgöra hvardera af dem för deras umgälder i målet, genom den 29. Mars 1899. afkunnadt utslag funnit det väl vara utredt, att den sågram med kantbord, som Ingenioren Salin på grund af kontraktet af den 30. Mars 1859. låtit upprät ta uti Puola sagenrättning, varit behöf tad med några brister; men emedan förre Handlanden Sandås icke gittat påstå, att sågrämen icke skulle varit uppsatt den 1. Maj 1859. samt ej heller kunnat vi sa, att nyssnämnda brister varit så våsentliga, att de kunnat grunda skyldighet 486
för Ingeniören Salin att utbetala det i omförmälda kontrakt utfästa vitet, eller att Salin skulle hafva blifvit uppmanad att afhjelpa bristerna å den emellertid emot tagna sågramen och tredskat att ställa sig sådan uppmaning till efterrättelse, har Rådstufvurätten förkastat Sandås i målet utförda talan Hofrätten, under hvars pröfning förre Handlanden Sandås i väderag dragit målet, har medels den 30. December 1899 deri gifven dom låtit vid Rådstuvurättens förenämnda utslag bero, hvarjemte Sandås ålagts att med femtio mark ersätta Ingeniören Salin för hans uti Hofrätten hafda kostnader. Uti denna Hofrättens dom har förre Handlanden Sandås i underdånighet anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande och finner förre Handlanden Sandås icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken fördenskull kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till underdång efKarl Mandertskjöt terrättelse länder. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: Henr. Berenius. Emot Forsman. Henr. Berenius. Emot Forsman. Henr. Berenius. Emot Forsman. Henr. Börenius. Knut Forsman. A; Knulin Lars Höinen. se Andersin. 487
Den 18. Maj 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ettpå nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Aktiebolaget Bn Crichton s. Co, sökande, samt Plätslagaren Karl Fredrik Jernvall, från Åbo stad, svarande, angående skadestånd för kroppskada: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Juntitie Departement, i Helsingfors, den 18. Maj 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande: Vid Rådstufvurätten i Åbo stad har Karl Fredrik Jernvall, efter Ingeniören J. Cager, i egenskap af verkställande direktör för Aktiebolaget Bm Crichton v. Co, ågången stämning, anfört, att, då Jernvall, som varit anstäld såsom arbetare vid bolagets skopps. vaaf, den 19. December 1898. varit syiselsätt med arbete å en vid nämnda varf under byggnad varande lustjakt och stått i beråd att från komöfde: H. B. E. F. - A. R.E. A. 18 No 668. Pag. 201. R. D. 1900.
mantobryggare nedstiga å den från fartyget utsätta landsäng, hade Jernvall till följd af rådande halka slintat och fallit ned å däcket med den påföljd att hans venstra ben afbrutits vid lärkenshalsen och han blifvit fullständigt oförmögen till arbete från och med berörde 19. December 1898. till och med den 15. April 1899., hvarför Karl Fredrik Jernvall yrkat förpliktande för Ingeniören Eager, i dennes omförmälda egenskap, att till Jernvall utgifva ersättning för hans bristande förvärfsförmåga under nämnda tid enligt grunderna i Lagen af den 5. December 1895., angående arbetsgifvares ansvarighet för kroppsakada, som drabbar arbetare, hvarhos Jernvall anhållit om godtgörelse för rättegångskostnaden I saken hörd har Ingeniören Eager metsagt käromålet på den grund att Karl Fredrik Jernvall genom grof vårdslöshet sjelf varit vållande till ofvannämnda kroppskada. Rådstufvurätten, hvarest äfven vittnen i målet afhörts, har härå medelst den 30. September 1899. afkunnadt utslag förklarat det vara utredt, att Karl Fredrik Jernvall den 19. December 1898. under arbete hos Aktiebolaget Bdn Erickton & Co träffats af ett dycksfall, som för honom medfört fullständig, om och öfvergående, oförmåga till arbete åtminstone till och med den 15. April 1899; i anseende hvartill och enär nämnda bolag utöfvade sådan fabrikarörelse, som jemlikt 2. SS: i merberörda lag af den 5. December 1895. hemfölle under de företag, hvarå samma lag vore tillämplig, samt bolaget ej gittat visa att ifrågavarande kroppskada förorsakats genom graf vårdslöshet af Jernvall sjelf, Rådstufvurätten, med stöd af 8. SS: i åberopade lag, ålagt Ingeniören Eager i egenskap af verkställande direktör för Aktiebolaget Bdn Erich ton & Co, hos hvilket Karl Fredrik Jernvalls aflöning vid tiden för olycksfallet utgjort trettiotvå penni i timmen med en arbetotid af sextiofyra 489
timmer i veckan, att i skadestånd till Jernvall genast emot kvitto utbetala, efter pröfning, en mark sjuttioåtta penni om dagen, räknadt från och med den sjunde dagen efter olycksfallet eller den 26. December 1898. till och med den 15. April 1899, eller således för etthundraelfva dagar etthundranittiosju mark femtioåtta penni äfvensom att med femtio mark godt göra Jernvall dennes umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Ingeniören Tager i förenämnd egenskap i vadeväg dragit målet, har genom dom den 22. Juni 1900. låtit bero vid Rädstufvurättens utslag: hvarhos Ingeniören Eager ålagts att till Karl Fredrik Jernvall i godt görelse för hans i Hofrätten hafda umgälder i målet utgifva tjugu mark. Uti Hofrättens dom har Aktiebolaget 3ne Erichton 1. Co i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, hvilken Karl Fredrik Jernvall bemött. Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner Aktiebolaget Bdn Erichton 4o icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens nämnda dom, vid hvilken förty skall bero, jemte det Aktiebolaget Bn Crichton & Co ålägges att med fyratiofem mark godtgöra Karl Fredrik Jernvall för hans härstädes i målet hafila kostnader. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: Henr. Berenius A; Kuulin. Emeta Forsman. Andersin. Asian Karsten 490
Toukokuun 20 päivänä 1901. Keisarillisen Majastetin Korkiassa Nimuri Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Helsingin kaupungissa oleva Asianaja toimisto Castrén s Snellman, Sorta valan pitäjän Helylän kylässä, asuvan Tehtailijan Oskar Alopaeusen konkurssiin luovutetun pesän saamamiehenä, on hakijana sekä Kapteeni William Ruth, Karhulan tehtaalta Kymin pitäjää saapuville tulleena, mutta Tehtaitija Alopaeus ja hänen muut velkojansa poisjääneinä vastaajina, ja joka juttu koskee mainitussa kon kurssissa valvottua saatavaa: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeus osastossa. Helsingissä, Toukokuun 20 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellen sä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, tullut tietämään seuraavaa: Paikulletulopäivänä Tehtailija AloLäsnä: A af N. B. - E. J. J-J. N. E. A. S. H. K. G. K. 421 No 672 Pag. 24 R. D. 1901.
paeusen Sortavalan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vireillä olleessa konkurssissa Kesäkuun 8 päivänä 1900 on Asianajotoimisto Cathrén b. Snellman ilmoittanut ja valvonut muun muassa seuraavat saamisensa: a) viisikymmentätuhatta markkaa korkoineen kuusi sadalta vuodessa Lokakuun 30 päivästä 1899, Tehtailija Alopaus'en sanottu na päivänä haltijalle asettaman ja ilmoituksen mukaan Toiminimi A. Riffer et Consin Asianajotoimisto Castrén b Snellmanille tuovuttaman velkakirjan nojalla, etuoikeudella maksettaviksi Tehtailija Alopaeus'in omistamilla puolella perintötaloa No 6 ja neljännellä osat la perintötaloa No 8 Helylän kylässä, löytyvien koneillen, kalustojen, raakaaineitten sekä valmisten ja työn alla olevien tehdastuotteiden arvosta, joihin tavaroihin Sortavalan kaupungin Maistraatti 30 päivänä Lokakuuta 1899 oli vahvistanut teostai näkiinnityksen mainitun velkakirjan sisällön suorittamisen vakuudeksi å b) sen määrän, korkeintaan kaksi sataatuhatta markkaa, joka Tehtas tija Alopaausen edellämainittujen kiinteimistöjen ynnä niillä löytyvien rakennusten ja laitasten myynti hinnasta mahdollisesti uupuisi kahden Tehtaitija Alopaeus'en 24 päivänä Lokakuuta 1898 ja 7 päivänä Loka kuuta 1899 haltijalle asettaman sadanviidenkymmenentuhannen markan suuruisen, kuuden prosentin vuotuisella korolla juoksevan ja mainitluihin tiloihin 24 päivänä Lokakuuta 1898 ja 19 päivänä Lokakuuta SS 99 kiinnitetyn sekä ilmoituksen mukaan Toiminimi A. Räller etSons'in Asianajotoimisto Castrén k. Inellmanille luovuttaman velka kirjan sisältöjen maksusta; ja on Asianajotoimisto Castréns Snellman ilmoittaen että Tehtailija Alopaus oli pantannut kaikki edellämäini tut velkakirjat Toiminimi A. Riiffa t Sonsille vakuudeksi kahden mainitun Toiminimen ja Tehtailija Alo 492
paeus en välillä 12 päivänä Marraskuuta 1898 ja 21 päivänä Marraskuuta 1899 tehdyn hankintakontrahdin täyttämisestä ja että Toiminimen kontrahteihin perustuva saaminen kontlokuräntin mukaan teki seitsemäntuhat ta viisisataa kolmekymmentäviisi puntaa kaksi skillingiä Enolannen rahaa korkoineen kuusi sadalta vuodessa lukien Helmikuun 7 päivästä 1900, vaatinut jakoosuutta tälle summalle ainoastaan mikäli sen suorittamiseksi vieläsanotuista kiinnitetyistä kiinteistöistä pahkomyynnin kaupta saatava kauppasumma ei riittäin. Sittemmin 6 päivänä Heinäkuuta 1900 konkurssissa toimitetussa esiinhuudossa ovat Asianajotoimisto Castren i Snellmanin yllämainittua valvomista vastaan muistuttaneet: puheenalaisen konkurssipesän toimitsijamiehet, Pankinjohtaja Kaarle Alexander Rafael Leander Barilies ja Pormestari Alexander Arnold Kalonblad: että koska mainitun, Asianajotoimiston konttokurantin nojala valvomasta määrästä viidensadan kolmenkymmenenyhden pennan kymmeren skillingin erä oli provisionia tava oista, joita ei oltu toimitettu, erä kolme sataa kuusikymmentäkolme piintaa kolmetoista skillingiä kolme paneeä uhkaprovisioonia ja erä yhdeksäntois la piintää kuusi skillingiä viisi peneä kuuden prosentin korko erille tuhat kakisataa yhdeksänkymmentäkaksi puntaa suusitoista skillingiä ja tuhat kahdeklänsataa piintää 1 päivästä Tammi kuuta 1900 7 päivään seuraavaa Helmikuuta, mutta Toiminimi A. Krister et Sons ei ollut vaatimuksensa perustei ra olevien kontrahtien mukaan oikeutettu näitä gravisioonia ja korko ja saamaan, Asianajotoimiston valvonta näissä kohdin hyljättäisiin, jonka ohessa Pankinjohtaja Basilier ja Pormestari Hallonblad ovat lakiin perustumattomana vastustaneet Aianajotoimiston vaatimaa etuoikeutta saamiselleen ensinmainitun velkakirjan nojalla; sekä Kapteeni Ruth: että Asianajotoimistan saamisensa perus493
teeksi esittämät, haltijalle asetetut velkakirjat olivat ainoastaan pantatut Toiminimi A. Riiffer et Tonsille vakuudeksi Toiminimen edellämainittuihin kontrahteihin 12 päivältä Marraskuuta 1898 ja 21 päivältä Marraskuuta 1899 perustuvan saamisen suorittamisesta ja etteivät nämät velkakirjat yhtä vähän kuin Toiminimen mainittu saaminenkaan olleet Asianajotoinisto Castrén & Snellmanille siirretyt; ja on Kaptieni Ruth senvuoksi vastustanut Asianajotoimisto Castrén boSnellmanin puheenalaisen vaatimuksi hyväksymistä. Asiassa 1 päivänä Syyskuuta 1900 julistamassaan tuomiossa on Kihlakunanoikeus vahvistanut Asianajotoimista Gastrén & Snellmanille konkurssipesän varoista maksettaviksi sen valvomista seitsemästätuhannesta viidestäsä dasta kolmestakymmenestäviidestä punnasta kahdesta skillingista kuusi tuhatta kuusisataa kaksikymmentä puntaa kaksitoista skillingiä neljä toista, oikeastaan neljä pereeä korkoineen kuusi sadalta vuodessa lukien 6 päivästä Helmikuuta 1900 ja sen määrän jäännöksestä yhdeksästäsadan ta neljästätoista punnasta yhdeksästa skillingistä kahdeksasta peneestä yhtäläisellä korolla, joka eri riidassa ehkä määrättäisiin maksettavaksi; jota vastoin Asianajotoimisto Castrin co Snellmanin vaatimus etuoikeudesta ensiksimainitun velkakirjan nojalta hyljättiin, koska tämä velkakirja li asetettu haltijalle eikä teostainan kiinnitystä voitaisi myöntää sellai siin raakaaineisiin ja tehdastuolte uin, joista samassa velkakirjassa mainetaan; ja on Kihlakunnanoikeus muuten määrännyt, että eri oikeulenkäynnen varaan jätetyt valvon vat olivat itsekunkin asianomaisen velhojan puhevaltansa menettämisen uha la vireille pantavat viimeistään niissä varsinaisissa käräjissä, jotka kolmen suukauden kuluttua siitä kuin tuones oli voittanut lainvoiman enin pidettäisiin, kuin myös että ulkonaan rahassa konkurssipesästä mak494
H settaviksi tuomitut saatavat olivat suoritettavat joko samassa raha lajissa tahi suomenrahassa maksiinaikana käyvän kurssin mukaan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi muiden muassa Kapteeni Ruth ja Asianajotoimisto Castrén b. Snellman, kumpikin erikseen, ovat vetoamalla saattaneet jutun on tuomiolla Joulukuun 28 päivältä 1900 katsonut, ettei Asianajotoimisto Castrén is 9nell nan ollut esiintuonut syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden vedonalaista tuomiota; mutta mitä tuli Kaptee ni Ruthin vetokantesseen, on Kovioikeus, katsoen, ettei Asianajotoimisto Castrina Snellman ollut voinut näyttää että Toiminimi A. Riifter et Sons olisi Asianajotoimisto Castrén u Snellmanille siirtänyt Asian ajotoimiston valvoman, mainitun Taminimen ja Tehtailija Alopaeus en välillä 12 päivänä Marraskuuta 1898 ja 21 päivänä Marraskuuta 1899 tehtyihin kontrahteihin perustuvan saamisen sekä ettei se seikka että lehtailija Alopaeus'en haltijalle asetta mat ja Toiminimi A. Riiffer et Son ille Toiminimen sanottuihin kontrahteihin perustuvan mahdollisen saamisen vakuudeksi panttaamat velkakirjat olivat Asianajotoimisto Castrin ti Snellmanin hallussa, ilman muuta voinut tuottaa Asianajotoimisto Castrén & Snellman´ille omistusoikeutta Toiminimi A. Keiffer et Tonsin saatavaan, hyljännyt Asianajotoimisto 6astren E. Snellmanin mainitun valvonnan, kuitenkin ainoastaan sikäli kuin tämä saaminen voisi vaikuttaa Kapteeni Ruthin oikeuteen makson saantiin konkurssiin luovutetuista varoista Tähän Hovioikeuden tuomioon on Asianajotoimisto Castrén emellman alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla Johan Kapteeni Ruth on määrätys ja järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja samalla kuin etsi anajotoimisto Castrén is Trellmanin 495