Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
hän oli myöntänyt Johan Aksel Träskelinille oikeuden ostaa nuo kirjat Kordelinilta takaisin, velvoitettaisiin Mikko Aleksander Träskelinille ja hänen asiakumppaneilleen, Johan Aksel Träskelinin perillisille ja oikeudenomistajille, suorittamaan edellä mainitut 20,000. markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen siitä päivästä, jolloin Kordelin oli rahat nostanut, lyhentämällä kuitenkin hänelle tulevat 1,300. markkaa samanlaisine korkoineen 9. päivästä Lokakuuta 1902. kuin myös Kauppias Fordelinin ehkä suorittamat vakuutusmaksut niistä juoseine korkoineen. Kuuppias Kördelin on kannet ta vastustanut. Sittenkun Mikko Aleksander Fräskelin ja hänen asiakumppaninsa olivat ilmoittaneet, että Oikeuteen annetussa sukutodistuksessa mainittu Maria Kristiina Halsberg, jo ka oli Johan Aksel Träskelinin kuolleen äidin sisar, oli vuonna 1862 muuttu136 nut Kronstadtiin ja ettei hänestä sitten oltu voitu saada mitään tietoja, on Raastuvanoikeus 3. päivänä Maaliskuuta 1904. julistamallaan päätöksellä katsonut, että edellä mainituissa, 9. päiväksi Lokakuuta 1902. päivätyissä kirjoissa mainittu takoisinasto-oikeus oli Johan Aksel Käskelinin kuoltua siirtynyt hänen perilliselleen sekä että nämäkun Kauppias Nordelin jo oli ehtingt nostaa riidanalaiset henkivakuntusrahat, olivat oikeutetut häneltä kahden vuoden kuluessa vaatimaan sanottua takaisinesto oikeuttaan vastaavan osan niistä; mutta koskeivät Mikko Aleksander Fräskelin ja hänen asiakumppa ninsä, joista Mikko Aleksander Fräskelinin, Katriina Josefiina Björnin, Maria Kristiina Träskelinen, Emma Aleksandra Beraströmin, Hilda Sofia Sulösen, Frans Fredrik ja Amanda Jofia Halsbergini seka Olga Aurora Sjöholmin oli näytetty olevan Johan Aksel Träskelinin perillisiä, olleet e
sittäneet selvitystä siitä, oliko ennen mainittu Maria Kristiina Hatsberg, joka, jos hän oli elossa, myöskin oli vaina jan perillinen, kuollut, niin eivät Mikko Aleksander Träskelin ja hänen asiakumppaninsa kuitenkaan olleet oikeutetut saamaan Maria Kristiina Hakbergin osaa kysymyksessä olevista varoista; mihin nähden ja kun selvi tystä puuttui siitäkin, oliko Kauppias Kordelin suorittanut mitään vakuutusmaksuja ja paljonko hän oli niiti maksanut, Raastuvanoikeus on velvoittanut Kauppias Kordelinin Mikko Aleksander Träskelinille ja hänen asiakumppaneilleen suorittamaan Johan Aksel Träskelinin oikeulusteltujen, maassa asuvien perillisten perintöösuutta vastaavan osan puheena olevista kahdestakymmenestituhannesta markasta viiden prosentin vuotuisine korkoineen haastapäivästä 9. päivistä Joulukuuta 1903 lukien, siitä kuitenkin vähennettyä vastaava osa Johun Aksel Träskelinin Kauppias Fordelin ilta saannusta määrästä, tuhannesta kolmestasadasta markasta, korkoineen kuusi sadalta vuodessa 9. päivästä Lokakuuta 1902. haastepäivään ja siitä alkaen viisi sadalta vuodessa ynnä Kordelinin mahdollisesti suorittamista vakuutusmakuista korkoineen luettuna kuuden prosentin mukaan makupäivistä haastepäivään asti ja siitä lähtien viiden prosentin mukaan; ja osotettiin asianosaiset heidän kesken näillä perusteilla toimitettavasta tilistä, jos oli syytä, erikseen riitelemään Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaupnäs Nordelin vetoamalla ole saattu nut jutun, on tuomiossa 3. päivänä Huhtikuuta 1909 antanut asiasta lausuntonsa; ja koska Johan Aksel, Träskelin myydessään 9. päivänä Lokakuu ta 1902 kysymyksessä olevat kaksi henkivakuutuskirjan Kauppias Kordelinille ei ollut pannut kaupalle mitään eh toa eikä tehnyt välipuhetta vakuutuskirjojen takaisinostosta, sentähden ja kun Fordelinin edellämainituissa samana päivänä tehdyissä kirjoissa Johan Aksel Präskelinille tekemä myön137
nytys saada kahden vuoden kuluessa ostaa sanotut henkivakuutuskirjat takaisin sitä vähämmin voi Mikko Aleksander Träskelinille ja hänen asiakumppaneilleen, Johan Aksel Träskelinin perillisinä, tuottaa minkäänlaista oikeutta, kun Johan Aksel Träskelinille myönnetty takaisinosto-oikeus oli katsot tava hänelle itsekohtaisesti annetuksi eduksi, on Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljännyt Mikko Aleksander Träskelinin ja hänen asiakumppaniensa jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Mikko Aleksander Träskelin ja hänen asiakumppaninsa hakeneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppias Kordelin on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettivät Mikko Aleksander Fäskelin ja hänen asiakumppaniissa ole esiintuoneet syytä muuttaa Kovioikeuden edellä kerrottua tuomiöta, jonka varaan asia siis on jääAaf Hellen pä; ja velvoitetaan Mikko Aleksander Träskelin ja hänen asiakumppaninsa seitsemäilläkymmenellä markalla korvaamaan Kauppias Fordelinille hänellä jutun vuoksi täällä olleet kustannukset. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen ilvaatti: A.ko Malin. Seutur Wäisäen Walter Andersin. B. Anneberg Walter Andersin. B. Anneberg Walter Andersin. B. Anneberg 138
Maaliskuun 7 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, patorakennuksen poistamista koskevassa jutussa, jossa ovat osaki yhtiö Aktiebolaget Stockfors, Pyhtään pitäjästä, hakijana sekä AAhlström Osakeyhtiö Normar kun pitäjästä, ja toimintansa lakkauttaneen kauppahuoneen AlAhlströmin omistaja, viimemäini tussa pitäjässä asuva Kauppanen voksenleski Eva Ahlström vastaajia: Annettu Oikeusosastossa 7 päivänä Maaliskuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esit telyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää muun muassa seu raavaa: Kauppakuoneelle A. Aklströmille toimituttämänsa haasteen nojalla on osaksi yhtiö Aktiebolaget Stockholm Kymin ja Pyktään pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnan oikeudessa lausunut: että osakeyhtiö omisti Stockholm ratsuvelvollisen säterin Pyhtään pitäjässä ja siiLäsnä D.W. A. K. - A.K. 7. P. - Ax. 139 No 378. Pag. 225 R. D. 1911
hen aukmenttina yhdistetyn Kläsaron ja Pyhtään sääntönäiskalastulan, me hin kuului, muun muassa, yksinomainen oikeus lohen ja siian kalastukseen Kymin joen läntisessä haarassa olevan Paasikosken vesiputouksen itäi sessä puoliskossa, joka koski sijaitsi viemeksisanotun pitäjän Kläsärön kylän ja Ruotsinpyhtään pitäjässä olevan Petäjärven ratsuvelvollisen säterin maiden välillä: ettå osakeyhtiö Aktiebolaget Stockfors myöskin omisti tilan No 2 mainitussa Kläsärön kylässä; että Kauppahuone A. Ahlström omisti äsken mainitusta haarasta Paasi kosken pohjoispuolella etelään päin erkanevan Döfan joenkääran varrella Ruotsinpyhtään pitäjässä sijaitse van Strömforsin rautatektaan sekä nautti, Petäjärven säterin omistajana yhtäläistä halastusoikeutta Paasikosken läntisessä puoliskossa kuin osakeyhtiöt lä Aktiebolaget Stockholmsilla oli sen itäi sessä puoliskossa; että sittenkun Strömforsin tehdasta, jonka erioikeuskirja oli annettu 5 päivänä Helmikuuta 1698, aikojen kuluessa ja etenkin viime vuosisadan jälkimäisellä puoliskolla oli niin suuressa määrin laajennettu, ett eivät Pöfän joenkäärässä olevat pädot enään olbet riittäneet tyydyttämään tehtaan yhä kasvavaa veden tarvelta, oli Kauppaneuvos A. Ahlström, Strömforsin tehtaan ja Petäjärven säterin silloisena omistajana Storkforsin säterin omistajan Maanviljelijä Gabriel Terichoff in kanssa 25 päivänä Huhtikuuta 1882 tehnyt kirjallisen sopimuksen, jonka mukaan Kauppaneuvos Ählström /500 markan vuotuista vuokramakma vastaan oli Maanviljelijä Teriekoffille vuokrannut Paasikosken halastukset ja Trickoff puolestaan sitoutunut pitämään Paasikosken siitettu na veden nostamista varten Strömforsin tehtaan tarpeeksi, minkä jälkeen Maanviljelijä Perickoff uudessa 23 päivänä Joulukuuta 1888 Kauppaneuvos Ahlströmin kanssa tehdyssä kontrahdissa oli kymmenen vuoden ajaksi oi140
keuttanut Kauppaneuvos Ahlströmin kerrotussa tarkoituksessa pitämään sulkua Paasikoskessa; sekä että Kauppaneuvos Ahlström oli, hankkimatta itselleen asianmukaista lupaa äsken kerrottujen kontrahtien no jalla muuttanut Paasikos kessaikivanhoista ajoista saakka olleet kalastustokut vettä Strömforsin tehtaan tarpeksi nostavaksi protoksi. Koska kuitenkin sanotut tokeet, vaikkakin ne jossakin määrin oli vat estäneet veden vapaata kulkua koskessa, eivät olleet sitä kokonaan julkeneet tahi palonneet eivätkä myös hään nostaneet vettä Strömforsin tehtaan tarpeeksi, mutta koskeen rakennettu pato sitä vastoin oli haitaksi osakeyhtiön Aktiebolaget Stocksforsin kalastukselle, on osakeyhtiö vaatinut, että kauppahuone etc. Ahlström velvoitettaisiin heti poistamaan Paasikosken itäiseen puoliskoon rakentamansa pato ja jättämään sanottu kosken puoliskö osakeyhtiön vapaasti hallittavaksi, min kä ohessa osakeyhtiö on pyytänyt konvausta oikeudenkäyntikuluistaan. astatessaan hantaiseen on Kauppahuone A. Ahlström esiintuonut että sittenkun Kungas Kustaa UAdolf kauppakirjalla 17 päivältä Syyskuuta 1630 oli Everti Jacob Duvaldille myynyt, muun muassa, kruunulle yksityisesti kuuluvat Åbooforsin, Kläsarön ja Pyhtään halastukset, olivat nämät halastukset, sittemmin tapahtuneessa reduhtioorissa kruunulle peruutettuina, vuonna 1694. Kuninkaan vahvistamalla Kamarikollegion päätöksellä aukmentLeina liitetyt Stor - Alborforsin Stockholm ja Pitäjärven ratsuvelvollisiin sätereikin siten, että kalastuksista tuli kuulumaan kolmas osa itsekuhunkin säteriin että mainitut kolme emätilaa Stor Ahborfors, Petäjärvi ja Stockholm, yr nä puheenalaiset kalastukset olivat sitten tiettävästi olleet saman omistajan hallussa, kunnes Valtakunnanoikeus Kreivi Johan Creutz 23 päivänä Elofkuuta 1725 päivätyllä välikirjalla oli jakanut nuo säteritalot lapsiensa kes141
hen, määräten puheena olevista kalastuksista että niitä edelleen nautittaisiin yhteisesti; sekä että, vaikka Stockforsin ja Pitäjärven säterit sanotun välikirjan nojalla. olivat joutuneet eri omistajille ja Turun raukanteossa vuonna 1743 eri puolille valtakunnan rajaakin, joka rauhan traktaatin mukaan oli ollut vedettävä pitkin Paasikosken haaraa olivat Stock forsin ja Petäjärven talojen omistajat yhä edelleen yhteisesti nauttineet kalas tusoikeutta Paasikos kessa ja yhteisesti ylläpitäneet siinä olevat kalastuslaitok et. Ja koska tuota ennen kruunulle kuulunutta halastusoikeutta, joka yhtä vähän kuin muutkaan kruunun lohi- ja siikapitoisissa virroissa olevat kalastukset käsitti muuta oikeutta kuin yksinomaan oikeuden lohenja siiän kalastukseen siinä, ei oltu Stockforsin ja Pitäjärven säterien kesken laillisesti jaettu eikä osakeyhtiö Aktiebolaget Stockfors siis omistanut utään määrättyä osaa Paasikosken kalastuksesta ja tämä kalastusoikeus haastuksen laatuunkin nähden oli halaslusoikeutettujen yhteisesti nautittava, niin osakeyhtiön vaatimus Paasikosken itäi jen puoliskon luovuttamisesta osakeyhtiölle jo tästäkin syystä oli oikeudeton sitä paitsi kauppahuone A. Ahlström. on huomauttanut että kauppahuone myöskin omisti tilan No 1. Kläsärän kylässä, johon Paasikosken itäinen ranta kuului, joten kauppahuoneella siis oli osuus kosken puheena olevaan itäiseen puoliskoon pohji neen vesivoimineen että Paasikosken halastusta ovat kalastusoikeutetut ylimuistoisista ajoista saakka nauttineet siten, että koski hoko leveydeltään oli pidetty kiintonaisilla vulkulaitoksella toettuna että oulkulaitosten poistaminen kosken itäisestä puoliskosta valttämättömästi aikaansaisi että lohen halasta minen Paasikoskessa menettäisi arvonsa ja siten se sääntönäiskalastustila, joka augmenttina oli liitetty Petäjärven rätsuvelvolliseen säteriin, häviäisi; että Strömforsin rautatehdas perusta 42
misestansa asti eli vuodesta 1698 oli liikevoimanaan käyttänyt sitä suurempaa vedenkorkautta Löfän joenkaarassa, joka oli johtunut siitä, että Paasikos kessa oli ollut kiintonaiset julkulaitokset, ja että tehdas ainoastaan sellaiseen veden korkeuteen nähden oli tullut perustetuksi; että julkujen avaamisesta kosken täisessä puoliskossa ja sen koskenpuoliskon raivaamisesta olisi seurauksena että Strömforsin tehdas kallisarvoisine tehdastaitokoineen jäisi ilman käyttö voimaa; että Strömforsin tehtaan ja Pitäjän ven säterin omistajalle lain voiman saaneilla tuomioilla ja päätöksillä, muitten nuassa Keisarillisen Senaatin 15 päivänä Jokakuuta 1850 antamalla tuomiolla, oli vakuutettu oikeus pitää vettä Strömforsin tehtaan haarassa niin korkealla kuin Paaikosken sulkeva pata sen nosti; ja ttä Paasikoskessa oleva velkulailos ei ollut, kuten osakeyhtiö Aktiebolaget stockfors oli väittänyt, mikään myö hemmin laitettu kiintonainen pato, vaan muodostivat sen juuri samanlaiset kalastustoheet, joilla koski ylimuistoisista ajoista asti oli koko leveydeltään ollut sulettuna ja jonka kallaisia tokeita muisaa kin Kyminjoen lopenkalastuspaikoissa käytettiin. Ylläkerrotun perusteella on kauppahuone A. Ahlström anonut, että vastapuolen asiassa ajama kanne, joka tarkoitti vuosisatoja kestäneiden vakaan tuneiden olosuhteiden humoamista, kaikkia oikeusperusteita väillä olevana hylåttäisiin. Vastuun johdosta on osakeyhtiö Aktiebolaget Stockfors väittänyt, että Klåsaron ja Pyhtään sääntönäistilaan kuuluva kalastusoikeus ei ollut supistettu lohen - ja siianpyyntiin, vaan käsitti oikeuden kalastaa kaikkia kalalajaja, ja että kruunu siinä tapauksessa että se ikivankoista ajoista asti oli omistanut sellaisen kaikkia kalalajaja käsittävän kalastusoikeuden koskessa, omisti myöskin itse kosken vesivainineen minkä johdosta myöskin Kläsärän ja Pyhtään sääntömäiskalastustila käsitte143
niiden vesiputousten täydellisen omistusoikeuden, jotka siihen kuuluivat; ja koska Paasikoski, ainakin mikäli se Turun rauhantraktaatin mukaan jäi Wenäjän Keisarikunnan puolelle rajaa, kuului äskenmainittuun sääntönaistilaan, omisti osakeyhtiö Aktiebolaget Storkfors, sanotun sääntönäistilan omistajana, aina kin Paasikosken itäisen puoliskon. Sen ohessa on osakeyhtiö huomauttanut että, joskin Strömforsin tehtään omistajalla, siihen aikaan kuin koko Paasikoski oli Ruotsin valtakunnan rajojen sisällä, olisi ollut kiinnistoiseen nautintoon perustuva oikeus padon pitämiseen Paasi koskessa veden nostamista varten tehtaan tarpeeksi, niin oli tuo oikeus ainaiseksi keskeytynyt sen jälkeen kuin kosken itäinen puoli joutui Wenäjän valtakunnalle. Ja kun ei kauppahuone A. Ahlströmillä siis ollut ylimuistoi seen nautintoon tahi muuhun lailliseen saantiin perustuvaa oikeutta sakentaa patoa itäiseen puoliskoon Paasikoskea veden nostamista varten strömforsin tehtaan tarpeeksi ja Kauppahuone vielä vähemmin oli oikeutet tu kimuistoisen nautinnon perusteella pakoittamaan osakeyhtiötä Aktiebola get Stockforsia sanotussa kosken puoliskossa ylläpitämään niitä kalastus tokesta, joilla osakeyhtiö oli oikeutet tu halastuksen kestäessä, vaan ei muina vuodenaikoina, velkemaan valtäväylän Paasikoskossa, on osakeyhtiö uudistaen kanteensa, hatsonut, ettei kauppahuoneen et. Ahlströmin asiassa antama vastuu ansainnut mitään huomiota. Kihlakunnanoikeus on 28 päivänä Huhtikuuta 1905 julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausun tonsa; ja koska halastusoikeus Paasikoskesia ei ollut tullut Stockforsin ja Petäjärven säterien omistajien kesken jostuksi sen kautta, että raja Ruotsin ja Wenäjän valtakuntien viilillä Turun raukanteossa oli määrätty kulkevaksi pitkin Paasikoskea ja Kauppahuone A. Ahlströmillä siis oli oikeus yhteisesti osakeyhtiön Aktiebolaget Stockholmssonin kanssa Paasi144
koskessa harjoittaa lohen - ja siian kalastusta eikä osakeyhtiö ollut näyt tänyt omistavansa muuta oikeutta. itse koskeen, sentähden ja kun kalas tus vanhastaan oli Paasikoskessa ei ten tapahtunut, että koski oli pidetty nadottuna, sekä Strömforsin tehtaan omistajat niinikään vanhoista ajoista olivat olleet oikeutetut velkemaan Paasikosken eikä osakeyhtiö Aktiebo laget Stockfors ollut näyttänyt, että vesi Paasikoshessa, kauppahuone A. Ahlströmin viime aikoina tekemien tokeiden johdosta, oli noussut korkeammalle kuin se vanhastaan oli ollut, on Kihlakunnanoikeus, nojautuen Tevoikeuslain 1 luvun 1 SS:ään hyljännyt osakeyhtiön Aktiebolaget Stockforsin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi osa sakeyhtiö Aktiebolaget Stockfors vetoa. malla oli saattanut jutun, on tuomiossa 18 päivältä Heinäkuuta 1908 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen Hovioikeuden tuomioon on osakeyhtiö Aktiebolaget Stockfors anonut muutosta lån ne toimittamallaan perustelmalle, johon AAhlström osakeyhtiö, jolle Kauppaneuvoksen leski Ahlström kauppahuoneen A. Ahlströmin omistajana tällä välin oli luovuttanut muun muassa Strömforsin tehtaan ja Petäjärven säterin, se kä Kauppaneuvoksenleski Ahlström ovat vastannet. Keisarillinen. Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska on velvitetty että Paasikosken lohen - ja siiain kalastuksen haltijat ikimuistoisista ajoista ovat pitäneet sanottua koskea padolla valettu na ja A. Ahlström Osakeyhtiö Petäjärven säterin omistajana, jolla tilalla on osaa sanottuun kalastukseen, siis Vesioikeuslain 1 luvun 8 SS:n nojalla on oikeutettu edelleen kyväkseen käyttämään mainittua sulkemisoikeutta sentähden harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää jutun sen loppupäätöksen varaan johon Oikeudet siinä ovat johtuneet; ja velvoi tetaan mäkerhtiö Aktiebolaget Stockfors 145
A. Ahlström Osakeyhtiölle ja Kauppanen voksenleskelle Ahlströmille korvaukseksi heillä jutun vuoksi täällä olleista kustannuksista suorittamaan sata mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Yttermark Ak Bekalin Aleksi Käpp. Maunu Pesonen Alfred Liuksiala. Filh. Gröndell Maaliskuun 7. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin. tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, holhoustilin moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Nikolai Juhonpoika Ojanperä, Kauhavan pitäjän Alakylän kylästä, hakijana sekä Asioitsija Matti Niemi, poikansa Rakennusmestari Viljo Gregorius Niemen oikeudenvalvojana, Pahkottaja Salmu Niemi ja Talollinen Jaakko Esaias Juhonpoika Somppi eli Pukkila, kaikki Kauhavan pitäjän Kauhavan kylästä, Mekanikko Lapuan pitäjästä Ernst Hissa, vaimonsa Ilma Maria Hissan & dusmiehenä, ja Talollinen mainitusta Alakylän kylästä Kustaa Tanelinpoika Renko, vaimon sa Amanda Josefiina Rengon edusmiehenä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 7 päivänä Maaliskuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellen ja esittelyttänyt juttuun kuuluvat ä: D. W. A. K. M. Å: K. J. P. & L. 14 6/3 379 Pag. 296 R2 1909
kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Eläkemiehenleski Kaisa Juhontytär Toppari, joka oli testamentin perusteella omakseen saanut kaiken miesvainajansa Eläkemiehen Sven Esanpoika Topparin jälkeen jääneen omaisuuden, mutta pantu holhouksen alaiseksi 30 päivänä Marraskuuta 1895, jolloin Nikolai Ojanperä oli määrätty hänen holhoojakseen, oli kuollut 30 päivänä Joulukuuta 1900, jättäen oikeudenomistajina jälkeensä, paitsi muita, sitä ennen kuolleen tyttärensä Kiinan lapset, edellämainitut Jaakko Esaias Sompin ja Amanda Josefiina Rengon ynnä Nikolai Ojanperän vaimon Kaisa Serafia Ojanperän, sekä myöskin kuolleen tyttärensä Joseliinan lapset ylläsanotut Viljo Gregorius ja Solmu Niemen sekä Ilma Maria Hissan, oli Nikolai Ojanperä 21 päivänä Tammikuuta 1901 Kaisa Topparin perillisille tehnyt tilin toimestaan. Tämän jälkeen ja sittenkuin asia oli ollut asiakirjoista näkyvän menettelyn alaisena ovat Matti Niemiedelläkerrotussa toimessaan, Salmu Niemi, Jaakko Esaias Somppi, Ernst Hissa ja Kustaa Renko Kauhavan pitäjan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa Nikolai Ojanperälle toimitetun haasteen nojalla moittineet Nikolai Ojanperän antamaa tiliä ja sitä vastaan muistuttaneet, että sen tulapuolelta oli jätetty pois Kaisa Tophari - vainajalle eläkekirjan mukaan 30 päivältä Toukokuuta 1887 Tohparin talosta tuleva kuutensataan viiteenkymmeneen markkaan arvioi tu eläke vuosilta 1896, 1897 ja 1898, sekä pesän saamiset Nikolai Ojanperältä yhdeksänsataa markkaa ja Talollisel ta Herman Hissalta viisisataa markkaa, ja että Nikolai Ojanperä sitä vastoin oli tilin menapuolella Kaisa Tepparille vuosina 1894-1897 annetusta elatuksesta hyvittänyt itseään tuhannella viidelläkymmenelläkolmella markalla kahdeksallakymmenelläkahdella pennillä, vaikkei Nikolai Ojanperä ollut oikeutettu sitä hyväksensä 147
lukemaan ennen kuin siitä asti jolloin Kaisa Toppari oli asetettu holhunalaiseksi; ja ovat Matti Niemi ja hänen asiakumppaninsa sentähden vaatineet, että Nikolai Ojanperä velvoitettaisiin määrä-ajan kuluessa ja sakon uhalla antamaan uusi mainituissa kohdissa oikaistu tili. Kanteesta kuultuna on Nikolai Ojanherä sitä vastustanut selittäen muun muassa että Kaisa Torhari oli vuotta ennen kuin hänet pantiin holhunalaiseksi lahjoittanut NikolaiOjanperän antaman velkakirjan Nikolai Ojanperän vaimolle korvaukseksi siitä että tämä oli vanhempainsa jälkeen talosta saanut pienemmän osan kuin toiset lapset sekä ettei Herman Hissan velkaa, kun Nikolai Ojanperä otti haltuunsa Kaisa Topparin omaisuuden, hänelle ilmoitettu, josta syystä Ojanperä ei myöskään ollut voinut sitä Herman Hissalta uloshakea eikä tämän konkurssissa valvoa, kuin myös ettei tuossa konkurssissa etuoikeudettamille velkojille ottu ensinkään jaettukaan osinkaa, ja on Nikolai Ojanperä sentähdon vaatinut kannetta hyljättäväksi Asianosaisten molemmin puolin anottua korvausta kuluistaan jutussa on Kihlakunnanoikeus 30 päivänä Huhtikuuta 1908 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Nikolai Ojanperä puheenalaisen toimensa puolesta antamassaan tilissä oli jättänyt tulohuolelle merkitsemättä Kaisa Topharille tulevan kuudensadan viidenkymmenen markan arvoiseksi arvioidun eläkkeen vuoselta 1896, 1897 ja 1898, Nikolai Ojanherän oman yhdeksänsadan markan suuruisen velan pesälle, ynnä Herman Hissan velan viisisataa markkaa sekä sanotun tilin menopuolelle merkinnyt Kaisa Topparin elatuksen myönkin vuosilta 1894 ja 1895 vaikkei se siihen nähden, että Kaisa Toppari oli asetettu holhouksen alaiseksi vasta 30 päivänä Marraskuuta 1895, ollut saattanut tulla kysymykseen muulta ajalta kuin alkaen Joulukuun alusta 1895; minkä 148
vuoksi ja koskei Nikolai Ojanperä ollut voinut selville saattaa yllämainitusta tilistä poisjätetystä omaisuudesta tekemiänsä väitteitä Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Nikolai Ojanhi rän neljän kuukauden kuluessa päätöksen antopäivästä kahdensadan markan sakon uhalla toimittamaan Matti Niemelle ja hänen asiakumsepaneilleen uuden, yllämainituissa virheellisiksi katsotuissa kohdissa oikaistun tilin. Muuten velvoitettiin Nikolai Ojanperä sadalla viidelläkymmenellä markalla palkitsemaan Matti Niemen ja hänen asiakumppaniensa oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi niin hyvin Matti Niemi ja hänen asiakumppaninsa kuin myöskin Nikolai Ojanperä olivat vetoamalla saat taneet jutun, on 14 päivänä Elokuuta 1909 antamassaan tuomiossa katsonut ettei Nikolai Ojanperä ollut esiintuonut syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden ylempänä mainittua päätöstä mikäli koski kysymyksessä olevia kohtia ja ettei Matti Niemen ja hänen asiakumppaniensa muutoksenhakemuskaan oikeuttanut samanpäätöksen muuttamista muun puolesta kuin että, koskei Nikolai Ojanperä ollut selville saattanut kuluttaneensa Kaisa Töpparin elatukseen vuosina 1894-1893- enempää kuin Kaisa Topparille mainittuina vuosina eläkekirjan mukaan 30 päivältä Toukokuuta 1887 tulevan eläkkeen, tuosta ela tuksesta tilin minohuolelle kirjoitettu määrä tuhat viisikymmentäkolme markkaa kahdeksankymmentäkaksi penniä oli kokonaisuudessaan tilistä poistettava, ja että Nikolai Ojan perän tuli kahdellasadalla viidellä kymmenellä markalla korvala Matti Niemelle ja hänen asiakumppaneilleen jutun käsittelystä Kihlakunnanoikeudessa koituneet kulungit. Näin aikaistuna jäi Kihlakunnanoikeuden päätös muuten pysyväksi, kuitenkin siten, että Nikolai Ojanperän tuli antaa uusi tili neljän kuukauden kuluessa Hovioikeuden tuomion antahäi149