Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
vid den 3. Juli 1901. skedd försäljning af desamma å offentlig fondbörs auk tion icke inbragt vidare än trehundra sextiotre mark femtiotre penni, utan afseende å hvad Handlanden Hildén omet krafvet anmärkt, ålagt Handlanden Hildén att till Sjökaptenen Dock ström emot qvitto å originala skuldsedeln genast utbetala en fjerdedel af ofvansagda lånebelopp med trettontusen sjuhundra femtio mark jemte sex pitcents årlig ränta derå från den 8. Januari 1901. tills full betalning följde, efter afdrag likväl af nittio mark åter tioåtta penni utgörande fjerdedelen af den för nyssnämnda aktier influtna auktionsskillingen, hvarutom Handlanden Hildén skyldigkänts att i rättegångs kostnadsersättning till Sjokaptenen Kroström gälda etthundra sextio mark. Hofrätten, under hvars pröfning Stads landen Hildén i väderig dragit målet, har medels dom den 31. December 1742. funnit Handlanden Hildén hafva anfört skäl till ändring hvarken i Rådstufvurättens ofvanomförmälda invändringsutslag eller slutliga utslag, vid hvilka förty finge bero, hvarhos Handanden Hildén ålagts att till Sjökaptonen Qvickström erlägga lösen för hans exemplar af Hofrättens dom med tjugu mark åttatio penni. Uti Hofrättens dom har Handlanden Hildén anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Sjokaptenen Zvickström i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande och finner Handlanden Hildin icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem, vid hvilken förty kemmer att bero, jemte det Handlanden Hilden ålägges att till Sjekaptenen Ericström i ersättning för hans härstädes i saken hafda kostnader, utgifva etthundratio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: fl. Sökanen Bonden Gammenens. Andersin J N Böreslund Alf Hellen 11.
Helmikuun 13 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla. Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Talonomistaja Anton Salonen, Tampereen kaupungista, hakijana ja Talonomistaja Viktor Seppälä sekä Työmies Juho Fredrik Eerola ja tämän vaimo Maria Wilhelmiina Eerola, kaikki samasta kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, Helmikuun 13 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselläen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Anton salonen oli Helmikuun 14 päivänä 1898. Tampereen kaupungin Maastuvanoikeudessa vahvonut hänen ja samassa kaupungissa sen edellisen Tammikuun 23 päivänä kuolleen vaimonsa Maria Salosen Elokuun 14 päivänä 1895. kirjallisesti tekemän keskinäisen testamentin, jossa määrättiin että, toi sen heistä kuoltua, jälkeenjäänyt puoliso oli täydellä omistusoikeudella saapa Läsnä: J G. F - E. A - G - S. N. B. Haf H. 114 No 178. Såg 37 Rb. 1903.
kaiken heidän yhteiseen pesäänsä kuuluvan omaisuuden ovat Viktor Seppälä ja Maria Wilhelmiina Eerola, jotka ovat Maria Jalosen ja hänen ensimmäisen miehensä, Talollisen Wilhelm Mikonpoika Seppälä-vainajan lapsia, sanotussa Maastuvanoikeudessa moittinut kerrottua testamenttia ja vaatinut että, koskai Wilhelm Seppälän jälkeen jäänyt irtain omaisuus ollut laillisesti jaettu ja Maria Jalonen näin ollen puheenalaisella testamentilla oli määrännyt omaisuudesta, johon hänellä ei ollut omistusoikeutta, eikä Maria Jalonen missään tapauksessa ollut ollut oikeutettu kaupunkilaisoikeuden mukaan testamentilla antamaan enempää kuin kuudesosan osuudestaan hänen ja Anton Jalosen pesässä, sanottu testamentti edellämainituissa osissa julistettaisiin mitättömäksi ja Anton Jalonen velvoitettaisiin jättämään hänen ja Maria Jolosen pesä jaettavaksi edelläilmoitettujen perusteiden mukaan. Asiassa kuultuna on Anton Julonen väittänyt että perinnönjako Wilhelm Seppälän jälkeen oli toimitettu Lokakuun 28 päivänä 1891, ja että pesän niin kiinteä kuin irtain omaisuus silloin oli ariainmukaisesti jaettu, johon nähden ja koska Anton ja Maria salonen testamenttia tehdessään olivat asuneet Kylmäkosken kappelissa, missä Maria salonen kuolomaansa asti oli ollut hengille kirjoitettuna, Anton Salonen on anonut kanteen hytkäämistä sekä korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Tämän johdosta ovat Viktor Seppälä ja Maria Wilhelmiina Eerola, myöntäin että Maria salonen kuollessaan oli ollut hongille kirjoitettuna mainitussa kappelissa, huomauttaneet että Maria Julonen, koska hän kuolinhetkellään oli asunut Tampereella, oli ollut kaupunkilaisoikeuden alainen; minkä jälkeen Maastuvanoikeus on päätöksellä Marras kuun 17 päivänä 1898. katsonut selvitetyksi, että Anton ja Maria salonen asuessaan Kylmäkosken kappelissa oli vat Elokuun 14 päivänä 1895. tehneet puheenalaisen keskinäisen testamentin, jonka mukaan kaikki pesän omaisuus, toisen puolison kuoltua, oli täy113
dellä omistusoikeudella tuleva jälkeenjaaneelle puolisolle, sekä että Anton ja Maria Talonen olivat vuonna 1897 muuttaneet Tampereelle, missä Maria Jalonen sittemmin Tammikuun 23 päivänä 1898 oli kuollut; johon nähden ja kun Maria Talonen siis kuollessaan oli ollut kaupunkilaisoikeuden alainen, Raastuvanoikeus on julistanut mainitun testamentin mitättömäksi, mikäli Maria Jalonen sillä oli antanut enemmän kuin kuudenneksen osastaan Wilhelm Seppälä-vainajan pesässä, sekä velvoittanut Anton Jalosen sadan markan sakon haastolla kolmessa kuukaudessa mainitusta Marraskuun 17 päivästä 1898. jättämään Maria Jalosen puheeksi tulleen san lailliseen jakoon Viktor Seppälän ja Maria Wilhelmiina Eerolan välillä, mutta koska selville oli tullut että täydellinen jako Wilhelm Seppälä - vainajan jälkeen oli toimitettu Lokakuun 28 päivänä 1891 ja sanottu jako oli voittanut lain voiman, hyljättiin Vihtor Syrpälän ja Maria Wilhelmiina Eerolan kanne muissa kohdin. Hovioikaus, jonka tutkittavaksi sekä Viktor Seppälä ja Maria Wilhelmiina Eerola että Anton salonen olivat vetoamalla saattaneet jutun on, jutussa niin meneteltyä kuin asiakirjat sisältävät ja sittenkuin Juho Fredrik Eerola, joka oikeudenkäynnin kestäessä oli mennyt avioliittoon Maria Wilhelmiina Eerolan kanssa, tällä perusteella oli ryhtynyt juttuun, tuomiolla Marraskuun 19 päivänä 1907 katsonut, elleivät Viktor Seppälä ja hänen asiakumppaninsa ollut esittäneet syytä muuttaa Raastuvanoikeuden päätöstä muun puolesta kuin että, koskei Anton salonen ollut näyttänyt että irtain omaisuus Wilhelm Seppälän ja Maria Jalosen yhteisessä pesässä oli laillisessa järjestyksessä jaettu, Anton salonen velvoitettiin sadan markan sakon uhalla kolmessa kuukaudessa siitä päivästä, jona Hovioikeuden tuomio annettiin, toimitut tamaan sanotun irtaimiston jako, jonka ohessa Hovioikeus Viktor Seppälän ja hänen juttukumppaniensa vaatimuksen mukaan oikaisi Raastuvanoikeuden Anton Jaloselle antaman määräyksen sii116
tä että hänen oli jakoon jättäminen viisi kuudennesta Maria Jalosen osasta Wilhelm Seppälä - vainajan pesässä, sillä tavoin että viisi kuudennesta Maria Jalosen osasta hänen ja Anton saloren yhteisessä pesässä oli jakoon jätettävä, joton muutettuna Raastuvanoikeuden päätös muissa kohdin oli jääpä voimaansa kuitenkin niin että se kolmen kuukauden aika, jonka kuluessa Anton salosen tuli jakoon jättää viimemainittu omaisuus, oli luettava Hovioikeuden tuomion antamispäivästä Hovioikeuden tuomioon on Anton Jalonen anonut muutosta tänne tuomallaan perustelmalla, johon Viktor Seppälä ja hänen asiakumppaninsa ovat sälldetyssä järjestyksessä vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut täman jutun; ja koska Oikeuksilla Viktor Seppälän ja hänen asiakumppaniensa jutussa vireille paneman vaatimuksen johdosta että riidanalainen testamentti ylempänä ilmoitetuissa osissa oikaistaisiin ja Anton Halonen sen johdosta velvoitettaisiin luovuttamaan hänen ja Naria salosen yhteinen pesä laillisesti jaettavaksi sitä vähemmin on ollut aihelta sanotun vaatimuksen yhteydessä ryhtyä käsittelemään jutussa myöskin nostettua kysymystä Anton Jalosen velvollisuudesta antaa edellä nimitetyn Wilhelm Seppälä-vainajan ja Maria Julosen yhteisen pesän irtainta omaisuutta jakoon, kuin Wilhelm Seppälä, mikäli asiakirjoista käy ilmi on kuolemaansa asti asunut Wesilahden pitäjässä ja Raastuvanoikeus näin ollen, Rn 10 luvun 2 SSn mukaan, ei ole ollut laillinen tuomioistuin käsittelemään asiaa viimeksi sanotulta osalta, sentähden harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi kumota ja poistaa Oikeuksien siinä kohdin antamat lausunnot; jota vastaan ja kun Anton Jalosen muutoksenhakemus ei anna oiheltä muulla tavalla oikaista Hovioikeuden puheenalaista tuomiota, sama tuomio siis muissa kohdin pysyy voimassa, kuitenkin niin että se aika, jonka kuluessa Anton salosen tulee Hovioikeuden hänelle sitä varten asettaman uhkasakon haastolla jakoon luovuttaa viisi kuudesosaa Maria 117
Salosen osuudesta hänen ja Anton Jaloren yhteisessä pesässä, määrätään ulotutettavaksi ensitulevan Kesäkuun loppuun. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti fl. Sohman Valentin hemmanet. Andersin. J N Bönlund 118 No 198 Sivu 89. R2 1905 Hof Hellen Helmikuun 17. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, saamista ja korvausta koskevassa jutussa, jossa on hakijana Haapaveden pitäjän Haapajärven kylästii kotoa oleva Talollinen Joonas Kuikari eli Aittola ja vastaajana Paavolan pitäjästä oleva Maakauppias Matti Eskola: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 17. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Maaliskuun 10. päivänä 1900 tehdyllä älikirjalla ovat Joonas Huikari ja Kauprias Petter Kemppi sitoutuneet Kauppias Eskolalle toimittamaan joko kaksisataa tai kaksisataaviisikymmentä metristä kuutiosyltä mänty - taikka kuusipropvipuita tahi sekaisin kumpaakin sovitusta kolmenkymmenen markan hinmasta metriseltä kuutiosyleltä sekä, muun ohessa, ehdoilla että myyjäin tuli vedättää prosot Oulaisten räntatiedsemälle ja siellä latoa ne pinoihin sekä sittekun ostaja myyjäin läsnä olLäsnä: J. G.S. ÅK - 32 - J. B. J. Z. /K S.
lessa oli mitannut puut, ilman eri mutsua lastata ne rautativaunuihin viimeistään ennen seuraavan Heinäkuun unpunkuluttua; sekä että, jos myyjät eivät olleet määräaikaan koko sovittua mäaräi propsipuita hankkineet, heidän tuli vahingon korvauksena maksaa kahdeksan markkaa joka puuttuvasta metrisestä kuitioseylestä. Tehtyään eri sovinnon Kauppias Kemren kanssa vastakerrotusta puiden hankinnasta, on Kauppias Eskola, Joonas Kaukarille toimitetun haasteen nojalla, Nivalan ja Haapaveden pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että koska Joonas Heukari, vaikka hänen edellämainitun välikirjan mukaan olisi pitänyt Ouluisten asemalle hankkia riihintäin sata metristä kuutiosyllä proprieoli sinne toimittanut ainoastaan kuusikymmentä kahdeksan kokonaista ja kolme toista neljäkymmentäkahdeksas osaa metristä kuutiosyltä mainitunlaisia puutavaroita, sekä Heukari, joka kuitenkin oli kantanut käsirahoja kaksituhatta kahdeksansataa markkaa eli siis seitsemänsataa viisikymmentäyksi markkaa kahdeksankymmentäkahdeksan penniä enemman kuin hänelle hankittuun puumää rään nähden oli tuleva, välikirjassa olevan määräyksen mukaan oli velvollinen vahingon korvauksena puuttuvasta hankinnasta maksamaan kahdeksan markkaa jokaisesta hankkimatta jätetystä metrisestä kuutiosylestä, Joonas Heukari velvoitettaisiin Kauppias Eskolalle takaisin maksamaan propsien hinnasta liikaa, kantamansa seitsemänsataa viisikymmentä ksi markkaa kahdeksankymmentäkahleksän penniä korkoineen ja korvauksira puuttuvista kolmestakymmenestä yhdestä kokonaisesta ja kolmestakymmenes täviidestä neljäkymmentäkahdeksas osasta metrisestä kuutiosylestä propsia kahdeksan markan mukaan syleltä kaksisataa viisikymmentäkolme markkaa kahdeksankymmentä kaksi penniä. Kanteen johdosta on Joonas Heikari myöntänyt ottaneensa Kauppias Esko lalle hankkiaksensa sata metristä kuutiosyltä propsipuita tavalla kuin vielämainitussa välikirjassa oli määrätty sekä 119
kantaneensa kauppahintaa vastaan kaksi tuhatta kahdeksansataa markkaa, mutta väittänyt Oulaisten rautatiiasemalle todellakin toimittaneensa vähintäinkin yhdeksänkymmentäviisi metristä kuutiosyltä propsia; johon nähden ja kun Kuikarin Kauppias Eskolalle toimittamain propsien hinta oli kaksituhatta kahdeksansataa viisikymmentä markkaa eli viisikymmentä markkaa suurempi kuin Kiukarin Eskolalta saama rahamäärä sekä puut tuvat viisi metristä kuutiosyltä luonnon esteiden vuoksi uitellaessa oli hukkunut Joonas Huikari on anonut kannetta kumottavaksi. Sittenkuin todistajainkuulustelu asiassa oli tapahtunut sekä asialliset molemmin puolin olivat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikustannuksestaan, on Kihlakunnanoikeus Helmikuun 21. päivänä 1902. julistamassaan päätöksessä lausunut, että, koskii Joonas Huikari, vastoin Kauppias Eskolan kieltoa, ollut voinut toteuttaa, että hän Maaliskuun 10. päivänä 1900 tehtyä hankintasopimusta vastaan oli Eskolalle toimittanut enemmän roapsia kuin mitä tämä oli myöntänyt aaneensa eli kuusikymmentä kahdeksan kokonaista ja kolmetoista neljäkymmentäkahdeksas osaa metristä kuutiosyltä, joiden raha arvo välikirjassa määrätyn kolmenkymmenen markan hinnan mukaan kuutiosyleltä, oli kaksituhatta neljäkymmentäkahdeksan markkaa kaksitoista penniä, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Joonas Huikarin Kauppias Eskolalle takaisin maksamaan etumaksuna liikaa kantamansa seitsemänsataa viisikymmentäyksi markkaa kahdeksankymmentäkahdeksan penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien oikeudenkäynnin alusta Syyskuun 20. päivästä 1901. kunnes täysi maksu tapahtuisi, kuin myös vahingon korvauksena puuttuvista kolmestäkymmenestäyhdestä kokonaisesta ja kolmestakymmenestä viidestä neljä kymnentäkahdeksas osasta metrisestä kuutiosylestä, kahdeksan markan mukaan kuutiosyleltä, Eskolalle suorittamaan kaksisataa viisikymmentäkolme markkaa kahdeksankymmentäkaksi penniä ja sen ohessa sadalla neljälläkymmenellä 120
markalla palkitsemaan Eskolan oikeuden käyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Joonas Huckari oli vetoamalla saattanut jutun on Helmikuun 14. päivänä 1903. antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, samalla velvoittaen Joonas Kuckarin neljällä kymnenelläviidellä markalla korvaamaan Kauppias Eskolan kulungit Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Joonas Huikari anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalle, johon Kauppias Eskola on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tullkinut tämän jutun ja katsoo, ett'ei Joonas Huikari ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Joonas Heukari suorettamaan Kauppias Eskolalle seitsemänkymmentä markkaa hänellä täällä olleiden kulujen korvaukseksi. Tätä laikki asianomaiset noudattakoot. "Keisarillinen Suomen SenaattiJ. Töhman Hm Lupblad Johannes Litting. A; Ksmelin. J N Bainlund 12
Helmikuun 20 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tullessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Maanviljelijä Pietari Hyvärinen, Kauruun pitäjän Kolhon kylästä, on hakijana ja Talollinen Saarijärven pitäjän Pyhäjärven kylästä Juho Sunttila vastaajana: Annettu Oikeusorastossa Helmikuun 20 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esitdyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, nikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Juho Sunttilalle toimittamansa kirjallisen haasteen nojalla on Pietari Hyvärinen Saarijärven ja Uuraisten pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa, jotkaon Waasan läänin Kuvernöörin luona alottamaansa, mutta riitaisena oikeuteen lykättyä, kannetta, lausunut, että Juho Lundila, joka hankintavälikirjalla Toukokuun 14 päivältä 1901 oli sitoutunut Hyväriselle hankkimaan ennen seuranneen Heinäkuun loppua Kuusan aseman lastauspaikalle kaksituhatta kappaletta hirsiä ja tuhat kappaletta parruja ja vasoja sovittuihin hinLäsnä: A. K- Bl - W H - s Z E. J. A. 12 No 203. Sag. 82. R.D. 1903.
toihin sekä sellaisella välipuheella että, jollei Sumttila hankintaa täyttäisi, hänen oli vahingonkorvaukseksi maksettava kaksikymmentä markkaa jokaisesta puuttuvasta puusta oli Lokakuuhun vuonna 1901, johon asti hankinta Hyvärisen suostumuksella oli saanut lykkääntyä, Hyväriselle hankkinut ainoastaan tuhat kuusisataa kunsikymmentäkahdeksan kappaletta hirsiä, satayksitoista kappaletta parruja ja kolmesataakaksi kappaletta vasoja eli siis yhdeksänsataa yhdeksäntoista kappaletta vähemmän, kuin Lunttila oli sitoutunut hankkimaan; ja kun Lunttila mainitun välipuheen mukaan oli velvollinen korvaukseksi sanotuista hankkimatta jääneistä puista Hyväriselle suorittamaan yhteensä kahdeksantoistatuhatta kolme sataa kahdeksankymmentä markkaa ja Hyvärinen tästä korvausmäärästå asiallisten väleistä laaditun konttokuranttilaskun mukaan vielä oli saapa viisitoistatuhatta yhdeksänsataa yhdeksänkymmentäkuusi markkaa seitsemän penniä, on Pietari Hyvärinen vaatinut Juho Tunttilan velvoittamista Hyväriselle suorittamaan viimeksi mainitun rahamäärän korkoineen. Asiassa kuultuna on Juho Sunttila vastustanut kannetta sekä, koska hän oli hankkinut Hyväriselle puutavaroita kahdentuhannen kolmensadan kahdeksankymmenen markan neljänkymmenen pennin edestä, joista hän ei vielä ollut maksua saanut, pidättänyt itselleen oikauden hakea niistä erittäin korvausta Hyväriseltä Todistajia asiassa kuulusteltua ja asiallisten puolin ja toisin vaadittua korvausta oikeudenkäyntikuluistaan on Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 1. päivänä 1902 julistamallaan päätöksellä antanut lausuntonsa asiassa; ja koska Pietari Hyvärinen itse oli myöntänyt antaneensa Juho Sunttilalle kyseenalaisten puutavarain hankkimista varten pidennettyä aikaa aina 1 päivään Lokakuuta 1901 ja Juho Tunttila vuorostaan oli näyttänyt tällä ajalla toimittaneensa Pietari Hyväriselle joukon puita ja ennen edellisen Syyskuun 24 päivää perillekuljettaneensa lautan, joka oli sisältänyt enemmänkin puutavaroita, kuin mitä hankin nusta puuttui, sekä sitoutuneensa sanotun Syyskuun kuluessa ajattamaan viimeksi mainitut puutavarat Kuusan asemalle, 12
sen vuoksi ja kun myöskin oli toteensaatettu, että puiden vastaanotto Pietari Hyvärisen oman syyn takia oli viivytetty, on Kihlakunnanoikeus kumonnut kanteen ja elvoittanut Pietari Hyvärisen korvaamaan Juho Sunttilan kulut asiassa sadallaviidelläkymmenellä markalla; minkä ohessa suho Sunttilalle jätettiin avoimeksi eri riidalla hakea Pietari Hyväriseltä korvausta niistä Hyväriselle toimittamistaan puutavaroista, joista hän ei vielä ollut maksua saanut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Putari Hyvärinen että Juho Panttila olivat otoamalla saattaneet jutun, on Helmikuun 14. päivänä 1903 antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Pietari Hyvärinen anonut muutosta perustelmalla, johon Juho Sunttila säädetyssä järjestyksessä on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Pietari Hyvärinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää voimaan; ja velvoitetaan E. Ascholin. Pietari Hyvärinen suorittamaan Juho Sunttilalle kuusikymmentäviisi markkaa korvaukseksi tämän täällä jutussa ollaista kustannuksista. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. A; Bemlin venna Wjehman Herr Lupblad Johannes Litting 12
Den 22. Februari 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt inkommit ersättningsmål emellan Jernvägstyrelsen i Finland, sökande, samt Aktiebolaget Sortavalan Anniskelu-Osakeyhtiö i staden Sordavala, svarande: Gifven uti Justitiedqarlementet, den 22. Februari 1904. Kejserliga Senaten har låtet handlingar na i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande; Efter stämning å Jernvagsstyrelsen har Aktiebolaget Sortavalan Anniskelu - Osakesextio inför Rådstufvurätten i Helsingfors stad anfört att, sedan ett större parti från den den 23. Juni 1901. å jernväg anländt till Sordavala jernvägsstation för bolagets räkning, så hade, innan bolaget hunnit ettaga detta parti och medan bränvinet Utså ännu befunnit sig i statsjernvågar nes förvar, tvåhundra sjuttiotre liter bränven, värdt efter en mark sjuttiofem penni litem fyrahundra sjuttiosju mark sjutiofem renne, genom tjufvakand förkommit; och emedan Jernvägstyrelsen, som vid behand lingen inför Rådstufvurätten i Sordavala fd. J. G. S. C. A. F. - J. N. B. F. Pros No 207. Pag. 111. R. D. 1903
af det i anledning af omförmälda tjufnad der anhängigtgjorda stöldsmålet, utfört talan såsom målsegande och hvilken af Radstufvurätten genom den 8. Juli 1901. afkunnadt, laga kraft åkommet utslag tilldömts ersättning för det stulna bränvinet, wägrat att godtgöra polaget den förlust, bolaget sålunda tillskyndats, har bolaget yrkat det Jernvagsstyrelsen måtte åläggas att till bolaget utbetala förberörda fyrahundra sjuttiosju mark sjuttiofem penni samt ersätta bolaget dess umgälder i målet. I saken hörd har Jernvågstyrelsen framhållit att tjufvarne ur det kårt, hvari ifrågavarande bränvin förvarats, tillegnat sig endast två liter, medan återstoden af dess innehåll utläkt i följd deraf att tjufvarne för att åtkomma bränvinet borrat hål i kärlet och sedermera icke tilltäpt hålet, samt att jernvagsförvaltningen, jemlikt 100. och 101. SS: SS: i Statsjernagarnes träfikreglemente af den 21. Januari 1897., ålåge utgifva ersättning för skada å anförtrodt gods, om skadan uppstått under Frans port eller gods på okändt sätt bortkom mit, men, enligt 112. SS: i samma reglemente, vore från slik skyldighet frikallad, derest anförtrodd flytande vara utan jernvä gens förvållande utläkt, hvarföre Jänvägstyrelsen, som icke kunde tillräknas att hafva varit vållande till ifrågavarande skada, ansett att någon ersättningskyldighet för densamma icke borde Jernvägstyrelsen åhvälfons samt förty anhållit om käromålets förkastande. Medelst den 29. Januari 1902. afkunnadt utslag har Rådstufvurätten utlåtit sig i saken, och alldenstund omordade karl, inne hållande tvåhundra sjuttiotre liter bränven, befunnit sig i Statsjernvägarnes förvar, då varan på ofvananfördt sätt nat ten emot den 24. Juni 1901. förkommit, samt jernvägsförvaltningen bort hålla nödig uppsigt öfver densamma, fördenskull har Rådstufvurätten ansett jernvägsförvaltningen hafva varit vållande till att varan förkommit och Jernvagsstyrelsen förty vara skyldig att ersätta Aktiebolagel Tortavalan Anniskulu - Osakeyhtiö den förlust bolaget i ofvanomförmäld måtto lidit; i anseende hvartill och då jernvägs styrelsen icke haft något att påminna 120
emot sjelfva beloppet af bolagets ersättninget anspråk, Rådstufvurätten pröfvat rättvist ålägga Jernvagsstyrelsen att emot qvitto till bemälda aktiebolag genast utbetala fordra de fyrahundra sjuttiosju mark sjuttiofem penni samt att med trettio mark godtgöra bolaget dess kostnader i målet. Hofrätten, under hvars pröfning jerningsstyrelsen efter förbehållet vad dragit suken, har medelst dom af den 27. Mars 1903. faststält Rådstufvurättens utslag; jemte det Jernvagsstyrelsen känts skyldig att godtgöra Aktiebolaget Sortavalan Annesketun Osakeyhtiö dess i Hofrätten hafda umgälder med fyratiofem mark. Uti Hofrättens dom har Jernvägsty relsen anhållit om ändring medelst hit ingifven deduktion, den Aktiebolaget förtävalan Anniskelee - Osakeyhtiö i föreskrifven ordning bemätt. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Jernvagslyrelsen icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero, jemte det sernvägstyrelsen ålägges att till Aktiebolaget fortavalan Anniskelu - Osakeyhtiö, i ersättning för dess härstädes i målet hafda omyälder, utgifva fyratio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: J. G. Tohman Valentin Gummerus. Andersin. J Nederulund 127