Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nimisen torpan, rakennuksineen, peltoi neen, niittyineen ja sitä paitsi talon vanhoista niityistä koko Maksunniityn ja Sammakkolahden niityn ynnä. Nämminsaaren metsineen sekä yksityiseksi metsäksi ja karjanlaitumeksi, talon siihen osaa ottamatta, koko Timsionniemen ulkopalstan, jossa torppari saisi vuosittain polttaa koskea kahdeksan kapanalan kylvöksi. Tämän ohessa määrättiin kontrahdissa, että taloon kuuluu mylly ja kalavesi jäisi talolle ja tapalle yhteiseksi. Sittenkuin Maksun torpasta sekä osasta muista Braskin talon tiluksista oli muodostettu Moksu niminen, 1/14 osa manttaalin suuruinen perintötalo No 7 Hauhon kylässä, ja Kauppahuone K. Rosenlew & Co oli ostanut siten syntyneen Möksun talon, on Herman Lähkinen, joka oli Matti ja Maria Bruki rojan poika ja edellämainitun välikiijan nojalla hallitsi puheenalaista tappaa, Waasan läänin Kuvernööriltä kankinut määräyksen maanmittarille. Noksiin torpan siihen kuuluine tiluksineen rottamista varten Maksun talosta itsenäiseksi tilaksi; mutta koska toimitusmaanmittarin pitämässä kokouksessa erimielisyyttä oli ilmaantunut Möksun torpan tiluksista, on tämä osotta nut asianosaisia Kihlakunnanoikeudessa riitelemään siitä, mitkä tilukset puheenalaisen välikirjan mukaan oikeastaan kuuluvat torpalle. Haastatettuaan Kauppahuone W. Rosenlevä Cen Wirtain ja Ähtärin pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Herman Liikkinen siellä vaatinut, että koska Maksun torpan haltijat Toukokuun 7 päivänä 1840 tehdyn välikirjan nojalla olivat viljellut kaikkia niitä tiluksia, jotka olivat Simsiön niemellä itäpuolella sitä sovintorajaa joka kulki Maksun talon kartalle merkitystä pyykistä No 16 Sammakkolahteen kuvioon bl7, ja koko Nämminsaasta, nämä tilukset ynnä vesijätöt julistettaisiin Maksun torpalle kuuluvikKanteesta kuulustettuna on Kaupsi. pahuone W. Rosenlew & Co vastannut, 490
että Möksun torpalle kuului ainoastaan sanotussa välikirjassa mainitut tilukset eli ne pellot ja niityt, joita välikirjaa tehtäessä torpassa viljeltiin, sekä Meknen ja Sammakkolahden niityt ynnä. Namminsaari niiden silloiselta alaltaan, jonka tähden kaikki sen jälkeen tehdyt pellet ja niityt sekä syntyneet vesijätöt ivät kuuluneet torpalle, kuin myös että torpan haltijalla Simsiinniemen oli, niinkuin välikirjassa selvin sanoin mainittiin, ainoastaan nautintooikeus; ja koska tähän nähden Moksun torpan tilukset, jos torppaan määrättäisiin kuuluvaksi kaikki mitä Herman Läkkinen on vaatinut, tulisivat olemaan useammassa kuin kolmensa sarassa eikä niitä siis lain mukaan voisi erottaa itunäiseksi tilaksi, on kauppahuone, kultäen sitoutuneensa noudattamaan konteessa mainittua sovintorajaa, vaatinut että Kihlakunnanoikeus kieltäisi Herman Läkkiseltä oikeuden saada sanotun torpan Möksiin talosta erotetuksi. Kihlakunnanoikeus on Huhtikuun 25 päivänä 1902 julistamassaan päätöksessa katsonut selvitetyksi, että Maksun torppaan Toukokuun 7 päivänä 1840 tehdyn välikirjan mukaan kuuluivat Simtionniemi sitä rajaa myöten, joka kulki pyykistä No 16 Sammakkolahteen, siis myöskin Moksiin ja Sammakkolahden niityt ynnä kaikki nykyiset torpan viljelykset sanotulla niemellä ja sitä paitsi Nämminsääri, vesijättöjä siihen kuitenkaan lukematta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiolla Maaliskuun 3 päivältä 1904 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen muuten paitsi että Herman Läkkiselle myönnettiin niihen vesijättömäihen, jotka kuuluvat kysymyksessä olevaan osaan Simiönnientä ja Nämminsaaren, sama oikeus kuin näitten tilusten omistajalle lain mukaan oli tuleva. Hovioikeuden tuomioen on Kauprahuone H. Rosenlen & Co anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalsa, johon Herman Läkkinen en säädetyssä järjestyksessä vastannut 15
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Kauppahuone W. Rosenlew & Co ole esiintuonut upptä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; minkä ohessa Kauppahuone W. Rosenleva Co velvoitetaan seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Herman Likkiselle hänellä täällä jutussa olleet kulut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. G. Vikman Herm. Hjelning A; Kumlin. Johannes Litting /Aill Charpenter Heinäkuun 6. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa, saamista koskevassa nostojutussa, jossa entinen Talollinen Herman Jokinen, Korpilahden pitäjän Muuramen kylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuva Talollinen Matti Naapuri, edesmenneen Talollisen Kaarle Joke lan alaikäisten lasten holhoojana, tolematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Heinäkuun 6. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Matti Naapuville toimituttamanja haasteen nojalla on Kaarle Jokela - vainajan leski, Ida Jokela, Korpilahden pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että Matti Naapuri, jonka Kihlakunnanoikeus oli määrännyt holhoojaksi Kaarle ja Ida Jokelan alaikäisille lapsille Sulo, Urho, Lempi, elli ja Ida tämä: J. E. S. A. B. - W. H. - J. F. T. P. No 171. Pag. 59. R. D. 1904.
Jokelalle, velvoitettaisiin mainittujen alaikäisten varoista Ida Jokelalle suorittamaan korvausta siitä, että Ida Jokela oli sanottuja lapsiaan elättänyt ja hoitanut sata kaksikymmentäkahdeksan päivää eli Lokakuun 17. päivästä 1899., jolloin pesänjako Kaarle Jokelan jälkeen toimitettiin, sitä seuraavan Helmikuun 22. päivään, jona päivänä aviopuolisoiden Jokelan omistama Jokelan talo myytiin, viidenkolmatta pennin jälkeen päivältä katakin, lasta kohti, eli siis kaikkiaan Ida Jokelalle maksamaan sata kuusikymmentä markkaa, mitä kannetta, Ida Jokelan jutun kestäessä kuoltua, tämän toinen mies, Herman Jokinen, jolle Ida Jokela Herman Jokisen Helmikuun 3. päivänä 1902. Kihlakunnanoikeudessa valvomalla testamenlilla oli antanut kaiken omaisuutensa, sitten on jatkanut. Kanteesta kuulusteltuna on Matti Naapuri kyllä myöntänyt tila Jokelan oikeutetuksi saamaan vaaditun korvauksen, mutta ilmoitta nut että Ida Jokela Helmikuun 21. päivänä 1900. toimitetussa huuto kaupassa oli ostanut alaikäisten lastensa omistamat viisi yhdeksättä osaa Jokelan talosta ja jäänyt mainituille alaikäisille tässä kaupassa velkaa viisituhatta kaksikymmentäviisi markkaa, josta Ida Jokela oli sitoutunut suorittamaan viiden prosentin vuotuisen koron ja jonka velan maksamisesta haku silloin oli vireillä Hämeen läänin Kuvernöörin luona; ja koska Matti Naapuri oli hyvittänyt Herman Jokiselle nyt kysymyksessä olevan korvauksen lyhennyksenä vastakevotun velan horoista, joita tämä ei edes ollut riittänyt peittämäännkään, on Matti Naapuei anonut kannetta hyljättäväksi. Helmikuun 4. päivänä 1902. julistamallaan päätöksellä on Kihlakunnanoikeus mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Matti Naapurin, holhotteinsa varoista, heti 493
Herman Jokiselle suorittamaan vaaditut sata kuusikymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Naapuri vetoamalla oli saat tanut jutun, on Maaliskuun 30. päivänä 1904. antamallaan tuomiolla asiassa lausunut; ja koska Matti Saapuri Hovioikeudessa oli näyttänyt että Matti Naapurin, Hämein läänin Kuvernöörin luona hakin saan holhotteinsa edelläkerrottua saamista Herman Jokiselta, lyhennettäviksi myöntämät kaksisataa kaksikymmentäkaksi markkaa kahdeksankymmentäkolme penniä Kuvenöörin asiassa antamassa lopullisessa päätöksessä olivat Matti Naapurin holhottein saamisesta lyhennetyt, sen vuoksi ja kun kysymyksessä olevat Herman Jokisen vaatimat sata kuusikymmentä markkaa sisältyivät vastamainittuun rahamäärään ja n niin muodoin siis ja olivat tulleet Jokiselle hyvitetyiksi, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Herman Jokisen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Herman Jokinen anonut muutosta. Keisarillinen Tingatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettei Herman Jokinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. G. Kokman A; Kumlin. Gammelinna Johannes Littinig Gammelinna Johannes Litting Gammelinna Johannes Litting Nans. Talmar. 49.
Elokuun 3 päivänä Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutus ja, jossa ovat Maanviljelijä Karl Gustaf Berner ja hänen tyttären ja Tilanomistaja Anna Augusta Berner, molemmat Juotsenon pitäjän Joutsenon kylästä, hakijoina sekä Ruokolahden pitäjässä toimua Osakeyhtiö Tornator tulemat ta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Elokuun 3 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Ruokolahden ja Rautjärven pitäjäin sekä Ilmeen rukoushuoneseurakunnan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Maanviljelijä Berner ja Anna Augusta Berner Osakeyhtiö Tornato rin Isännäilsijälle Reguel Wolffille ja sen toimeenpanevalle johtajalle Insenööri J. Th. Lindroosille, toimitut tamansa haasteen nojalla, lausuneet, että sittenkuin he välikirjalla 14 päivältä Syyskuuta 1898 olivat oikeläsnä E. A. V. L. - 76 - J. N. B. E. J. A. No 821 Pag. 195 R. D. 1905.
uttaneet Osakeyhtiö Tornatorin hadän omistamiltaan erinäisillä metsaalueilta hakkuuttamaan ja poisvedittämään vähintäin kolmekymmentätuhatta mäntypuuta välikirjassa lähemmin määrätystä hinnasta, jos ta viisituhatta markkaa oli heti maksettava, kaksikymmentäviisetuhatta markkaa kun puolet puista oli hakattu ja jäännös 1 päivänä Elokuuta 1899, olivat asianosaiset 8 päivänä Kesäkuuta viimeksimainittuna vuonna sopineet sellaisesta lisäyksestä sanettuun välikirjaan, että Osakeyhtiö Tornator oikeutettiin viidenkymmenen seitsemäntuhannen neljänsadan kol menkymmenenseitsemän markan kymmenenen pennin hinnasta edellävän tuilta ynnä eräiltä muilta metsäa luselta hakkuuttamaan kaikki ne mänty ja kuusipuut, jotka viidentoita jalan korkeudella olivat kuusi tuuma tai enemmän kuoren päällä, ja että kauppahinnasta oli loppu tili suoritettava neljällätoista tuhan nella markalla 1 päivänä Helmikuuta 1900 Multa kun Osakeyhtiö Tornator viimeksisanottuna päivänä ei ollut suorittanut enempää kuin kaksi toistatuhatta kuusisataa kolmekymmentäseitsemän markkaa kymmenen penniä, ovat Maanvilijä Berner ja hänen asiakumppaninsa vaatineet Osakeyhtiö Tornatorin velvoittamista heille maksamaan siten suorittamat ta jääneet tuhat kolmesataa kuusi kymmentäkaksi markkaa yhdeksän kymmentä penniä koron kanssa kuusi sadalta vuodessa lukien 1 päivästä Helmikuuta 1900 kunnesläysi maksu tapaktui Asiasta kuultuina ovat Isännöit syä Wolf ja Insinäöri Lindroos huomanttaneet, että Maanviljelijä Berner oli 30 päivänä Tammikuuta 1900 päivälyssä, Insinääri Lindraosille läheltämässään kirjeessä ilmoittanut Bernerin ja hänen asiakumppaninsa seuraavan Helmikuun 1 päivänä yhtiöllä nostettavan saatavan kolmeksitoista tuhanneksi neljäksisadaksi kuudeksi kymmeneksiseitsemäksi markaksi 100
kymmeneksi penniksi, ja kun Maan viljelijä Berner oli jättänyt maini lussa kirjeessä olevaan laskuun merseitsemättä yhtiön hänelle ja hänen asiakumppanilleen 12 päivänä Maaliskuuta 1899 rahassa suorittamat kahsisataa markkaa sekä siihen aivan perusteettomasti merkinnyt yllämaini tusta kahdenkymmenenviidentuhannen markan suuruisesta erästä juosseeksi koroksi neljäsataa viisikymmentä markkaa, vaikkei yhtiö ollut ollut velvollinen sanottua erää maksamaan, ennenkuin toinen puoli alkuperäisessä välikirjassa mainituista puuta oli hakatti, joka oli tapahtunut vasta Maaliskuun keskivaiheilla vuonna 1899, jolloin puheenalasestä erästä kymmenentuhatta markkaa olikin suoritettu, minkä jälkeen naksettiin seuraavan Huhtikuun 19 päivänä viisitoislatuhatta markkaa sekä 5 päivänä Heinäkuuta 1900 kaksisataa kaksikymmentäviisi markkaa koraksi useinsanotulle kahdenkymmenenviidentuhannen markan erälle ja jotakahdeksankymmentä markkaa vekselikorkoja eli yhteensä neljäsataa viisi markkaa, ovat Isännöitsijä Wolff ja Insinööri Lindroos katsoneet, etteivät Maanviljelijä Berner ja hänen asiakumppaninsa olleet enää yhtiöltä mitään saamassa ja senvuoksi yhtiön puolesta vastustaneet kannetta. Sittenkuin Maanviljelijä Berner ja hänen asiakumppaninsa oli vat väittäneet että Isännöitsijä Wolffin ja Insinäöri Lindroosin 12 päivänä Maaliskuuta 1899 ja 5 päivänä Heinäkuuta 1900. maksamat määrät olivat suoritetut muuta kuin nyt puheenalaista asiaa varten, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäynti kuluistaan, 16 päivänä Marraskuuta 1901 julistanut jutussa päätöksen; ja koska asianosaisten väliseen metsäkontrahtiin 8 päivänä Kejäkuuta 1899 tehdyssä lisäyksessä Osakeyhtiö Tornatorin laillinen e40
dustaja oli sitonut yhtiön Maanviljelijä Bernerille ja hänen asiakumppanilleen kontrahdin loppusuorituksena maksamaan 1. päivä nä Helmikuuta 1900 neljätoistatu hatta markkaa, josta rahamäärästä Maanviljelijä Berner lähettämäkseen myöntämässä kirjeessä 30 päivältä Tammikuuta 1900 oli ilmoittanut olevansa vielä saapa kolme toistatuhatta neljäsataa kuusikymmentäseitsemän markkaa kymmenen penniä, sentähden ja kun Maanviljelijä Berner ja hänen asiakauppaninsa olivat 1. päivänä Helmikuuta 1900 saaneet Osasakeyhtiö Tornatorilta ainoastaan kaksitoistatuhatta kuusisataa kolmekymmentäseitsemän markkaa kymme nen penniä eivätkä. Maanviljelijä Berner ja hänen asiakumppanin sa olleet voineet näyttää että Bernerin sanotussa kirjeessä antamalilmoitukset olisivat olleet hänen ja hänen asiakumppaninsa vahingoksi virheellisiä, Kihlakunnanoikeus, kyljäten Maanviljelijä Bernerinja hänen asiakumppaninsa enemmät vaatimukset, on velvoittanut Osakeyhtiö Tornatorin heti Maanviljelijä Bernerille ja hänen asiakumppanilleen kuittia vastaan makjamaan sanotun kontrahdin lisäykjen mukaisena jäännössuorituksesma kahdeksansataa kolmekymmentä markkaa kuuden prosen tin vuotuisen koron kanssa 1. päivästä Helmikuuta 1900 kunnes täysi maksu tapahtui ja sen ohessa viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Maanviljelijä Bernerille ja hänen asiakumppa nilleen heidän oikeudenkäynnissä kärsimänsä kulut. Hovioikeus, jonka tutkitta vaksi Osakeyhtiö Tornator oli vetaomalla saattanut jutun, on Syyskuun 26 päivänä 1905. anta massaan tuomiossa katsonut selvitetyksi niin hyvin että Maan viljelijä Berner itse oli 30 päivänä Tammikuuta 1900 vastapuolel 400
leen ilmoittanut, että hän ja hänen asiakumppaninsa olivat seuraavan Helmikuun 1 päivänä heille puheenalaisessa tarkoituksessa maksettavista neljästätoistatuhannesta markasta saavat ainoastaan kolmetoistatuhatta neljäsataa kuusikymmentäseitsemän markkaa kymmenen penniä, kuin myöskin että he viimeksimainittuna päivänä olivat Osakeyhtiö Tornatorilta nostaneet kaksitoistatuhatta kuusisataa kolmekymmentäseitsemän markkaa kymmenen penniä sekä sitä paitsi 5 päivänä Heinäkuuta 1900 neljäsataaviisi markkaa, jonka tähden ja kun Maanviljelijä Berner ja hänen asiakump paninsa eivät olleet vastoin Osakeyhtiä Tornatorin kieltoa voineet toteensaattaa että he olivat olleet oikeutetut ylempänä mainitussa laskussa 30 päivältä Tammikuuta 1900 hyväksensä lukemaan edelläsanotun, kahdenkymmenen viidentuhannen markan erän hooksi neljääsataa viittäkymmentä markkaa, vaan ainoastaan mitäOsakeyhtiö Tornatorin puolesta siinä suhteessa oli myönnetty eli korkeintaan kaksisataa kaksikymmentäviisi markkaa, eivälkä myöskään että Osakeyhtiö Tornatorin 12. päivänä Maaliskuuta 1899 heille maksamat kaksisataa markkaa olivat suoritetut jonkun muun kuin puheenalaisen velan lyhenlämisek si, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hylkäsi Maanviljelijä Bernerin ja hänen asiakumppaninsa asiassa ajaman kanteen perusteettomana ja velvoitti heidät viidelläkymme nellä markalla korvaamaan Osakeyhtiä Tornatarin oikeudenkäyn nen johdosta Kihlakunnanoikeudessa kärsimät kulut. Hovioikeuden tuomioon ovat Maanviljelijä Werner ja Tilanomistaja Bernen yhteisesti anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tut499
kinut tämän asian ja katsoo etteivät Maanviljelijä Bernen ja Anna Augusta Bernen ole esiintuomalsyytä muuttaa Hovioikeuden puheenalaista tuomiota muussa kuin että, koskei niitä kahlasataa markkaa, jotka Osakeyhtiö Tornator 12 päivänä Maaliskuuta 1899 on suorittanut, voida lukea vähennykseksi niistä neljästätoistatuhannes ta markasta, jotka yhtiö myöhemmin eli Kesäkuun 8 päivänä sanottuna vuonna on asianosaisten kosken tehdyssä metsänhakkuusopimuksen sa sitoutunut Helmikuun 1 päivänä 1900 Maanviljelijä Bernerille ja Anna Augusta Berneville suorittamaan, Kiisarillinen Senaatti katsoo oikeaksi velvoittaa Osakeyhtiö Tornatorin heti kuittia vastaan Maanviljelijä Berneville ja Anna Augusta Berne rille maksamaan mainituista neljästätoislahannesta markasta siis vielä maksamatta olevat kaksisataa markkaa kuuden prosentin koron kanssa Helmikuun 1. päivästä 1900 ja, asian näin päättyissä, vapauttaa Maanviljelijä Berrerin ja Anna Augusta Bernevin velvollisuudesta yhtiölle maksaa Hovioikeuden tuomilanmaa oikeudenkäyntikulujen korvausta, joten oikaistuna Hovioikeuden puheenalainen tuomio siis jää voimaansa Tätä kaikki asianomaiset noudattokoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Andersin. Valentin Gammanet Hm. Lupslas J N Banlund E. Asikolin. 500
Elokuun 6. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Kauppias Wilhelm Hyyryläinen, Mikkelin kaupungista, on hakijana sekä Maakauppias Albin Niiranen, Kangasniemen pitäjän kirkonkyläslä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosas tossa Elokuun 6 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Vilhelm Hyyryläisen Mikkelin kaupungin Raas luvan oikeuteen, on Albin Niiranen siellä lausunut olleensa kaupravälityksissä Wilhelm Hyyryläisen kanssa vuodesta 1895 vuoteen 1900. ja Hyyryläiseltä ostami ensa tavarain hinnan suorituk50 seksi jättäneensä Hyyryläiselle minun vuassa avonaisia vekselitunnustei Läsnä E. A. V.2. - 76. - J. N. B. E. J. A No 830 Pag 26. R. D. 1904.
ta, joita Hyyryläinen sittemmin oli täyttänyt ja pankkeihin myynyt suuremmistakin määristä, kuin mitä hän Niiraselta oli ollut saapa, ja että Hyryläinen, lunastettuaan pankista kolme Niirasen sanotulla tavalla antamaa vekselitun nustetta, 29 päivänä Lokakuuta 1900. Raastuvanoikeudessa oli hakenut ja saanulkin Albin Niirasen velvoiteluksi Hyyryläiselle maksamaan kaikkiaan viisituhatta kahdeksansataa neljäkymmentäneljä markkaa sekä sittemmin, kannettuaan mainitun vekselituomion sisällyksen suorittamiseksi muun muassa 10 päivänä Joulukuuta 1900. tuhat neljäsataa seitsemänkymmentäkolme markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä, jättänyt tuomion panta vaksi täytäntöön, jonka johdosta Albin Niiranen oli ollut pako tettu 12 päivänä Elokuuta 1901 maksamaan ulosottomiehelle pääoman jäännöstä ja korkoa kaksituhatta kolmesataa kahdeksankymmentä kahdeksan markkaa seitsemänkymmentäkahdeksan penniä, Raastuanoikeuden tuomitsemaa kulujen korvausta neljäkymmentä markkaa sekä ulosmittauskustannukria viisitoista markkaa; mutta kun Albin Niiranen siihen aikaan ei enää ollut Hyryläiselle mitään maksamassa, vaan painvastoin oli häneltä saamassa, on Albin Niiranen, sittenkuin Raastuvanoikeuden määräyksestä tili asianosaisten kesken oli toimitettu 29 päivänä Syyskuuta 1901. ja tässä tilissä, joka käsitti kaikki asianosaisten molem minpuoliset välitykset 28 päivästä Maaliskuuta 1895 10 päivään Marraskuuta 1900 Niirasen velkomat erät olivat nousseet kolmeentoista tuhanteen seitsemäänkymmeneen viiteen markkaan kahdeksaan penniin, niistä kaksituhatta kolme sataa kahdeksankymmentä markkaa kahdeksankymmentäyksi penniä Wilhelm Hyryläisen kieltämiä, sekä Hyryläisen velkomat näl hol502
meentoistatuhanteen kahdeksaansa taan neljäänkymmeneen markkaan viiteenkymmeneen yhteen penniin, niin tä tuhat kahdeksansataa neljäkymmentäseitsemän markkaa kaksikymmentäkahdeksan penniä riitaisia, vaatinut, että Wilhelm Hyyryläinen velvoitettaisiin Albin Niiraselle maksamaan hänen saatavansa sanotun tilin mukaan kolmetoistatuhat ta seitsemänkymmentäviisi markkaa kahdeksan penniä kuin myöskin ne tuhatneljäsataa seitsemänkymmentä kolme markkaa seitsemänkymmen täviisi penniä ja kaksituhatta neljasataa neljäkymmentäkolme markkaa seitsemänkymmentäkahdeksan penniä, jotka Niiranen oli kerrotun vekselituomion suorittamiseksi maksanut 10 päivänä Joulukuuta 1900 sekä 12 päivänä Elokuuta 1901 ja siis jälkeen sen ajan, johon asianosais ten kauppavälitykset ulottuivat, eli siis kaikkiaan kuusitoistatuhatta yhdeksänsataa yhdeksänkymmentäkak si markkaa kuusikymmentäyksi penniä korkoineen, tästä kuitenkin vähennettynä yksitoistatuhatta yhdeksänsataa yhdeksänkymmentä kolme markkaa kaksikymmentä kolme penniä, jotka Niiranen oli Hyryläisen velkomistä määristä hyväksynyt Wilhelm Hyyryläisen vastustet tua hannetta, on Raastuvanoikeus 24 päivänä Maaliskuuta 1902. Julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Albin Niirasen saata ja Wilhelm Hyryläiseltä asianosaisten välillä toimitetun tilin mukaan oli kymmenentuhatta kuusisataa yhdeksänkymmentäneljä markkaa kaksikymmentäseitsemän penniä ja että Niirasen hyväksi sitä paitsi oli laskettava ne kaksituhatta kolmesataa kahdeksankymmentäkahdeksan markkaa seitsemänkymmentäkahdeksan penniä, jotka Albin Niiranen oli ulosottotoimin pakolelta Hyryläiselle suorittamaan vekselituomiosta, joten Albin Niirasen saatava oli kaikki 50.
aan kolmetoistatuhatta kahdekunkymmentäkolme markkaa viisi penniä; vaan kun Wilhelm Hyyryläisen hyväksi oli luettava tilissä kieltämättä jäletyt yksitoislatuhatta ykdeksänsataa yhdeksänkymmen tåkolme markkaa kaksikymmentä kolme penniä, ne kahdeksankymmentäviisi markkaa kaksikymmentäkuusi penniä, jotka liian suurena korkomääränä oli tullut tilissä lasketuksi Albin Niirasen hyväksi kahdentuhannen neljänsadan neljänkymmenenviiden markan kuudenkymmenenyhden pennin veksi listä 13 päivältä Toukokuuta 1897. kaksisataa kuusitoista markkaa kuusikymmentäkahdeksan penniä 18 päivänä Heinäkuuta 1896. Albin Niiraselle lähetetyistä kolmesta kymmenestä tapasta sokeria ja viisikymmentäkaksi markkaa kuusikymmentäkolme penniä viimeksi mainitun summan korkoa kuin myös kin ne viisisataa kolmekymmentä kaksi markkaa kaksikymmentäselsemän penniä, jotka Wilhelm Hyyyläinen oli Albin Niirasen puolesta käyttänyt erään "Nyströmin vekelin" perimiseen, sekä tästä määjästä kasvanut korko sata kolme kymmentäyksi markkaa neljäkymmentäkuusi penniä, eli siis yhteensä kolmeloistatuhatta yksitoista markkaa viisikymmentäkolme penniä, senlahden ja samalla kun Albin Niirasen vaatimus vekselituomiota vastaan 10 päivänä Joulukuuta 1900 mksamastansa tuhannenneljänsadan seitsemänkymmenenkolmen markan seilomänkymmenenviiden pennin erästä, kunsiitä ei oltu tiliin mitään merkitty ja siis oli olaksuttava Albin Niira sen saaneen jollakin toisella tavalla siitä hyvityksen, sekä Albin Niira sen muutkin vaatimukset, toteen näyt tämällä jääneinä hyljättiin, Maastuvan oikeus velvoitti Wilhelm Hyyryläisen, kuittia vastaan, Albin Nieraselle suorittamaan edellämainittujen, asianomijille toisittaan hyväksi luettujen sumnien eroluksen seitsemänkymmentäyksi 50