Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
markkaa; minkä ohessa osakeyhtiön puolesta on anottu korvausta sen oikeudenkäyntikuluista Asiasta kuulusteltuina ovat Pekka ja Aappo Juumajärvi anoneet kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on 2 päiväna Heinäkuuta 1913 julistamallaan päätöksellä siinä mainitulla perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varjakka Trävaru Aktiebolag oli vetoamalla saattanut jutun, on 20 päivänä Elokuuta 1914 antanut tuomion asiaan; ja koska kysymyksessä olevalla kauppakirjalla 15 päivältä Joulukuuta 1891, jota tehtäessä isoajakoa ei vielä oltu Alakitkän jakokunnassa toimitettu, oli myyty puita hakattavaksi si jukokunnan yhteisestä metsästä ja kauppakirja siis, ollakseen pätevä, edellytti kaikkien jakokuntalaisten suostumusta puiden hakkaamiseen, koska Pekka ja Aappo Juumajärvi, viimeksimainittu myöskin Taneli Juumajärven holhoojana, ynnä useat muut jakokunnan osakkaat tehtyään Varjakka Trävaru Aktiebolagin kanssa edellämainitun sopimuskirjan 27 päivältä Marraskuuta 1900, jolla jakokunnan metsästä oli myyty samallaisia puita kuin ylläsanotulla kauppakirjalla ja jossa oli määrätty muun muassa että vieläsänottu, osakeyhtiölle sillä välin siirretty kauppakirja oli katrottava kumotuksi, jos sopimuskirjalle saataisiin asianomainen vahvistus, olivat koittaneet oikeudenkäynnillä saada niitä jakokunnan talonomistajia, jotka eivät olleet sopimuskirjaa allekirjoittaneet, pakotetuiksi hyväksymään sen, mutta heidän siitä ajamansa kanne oli hyljätty sekä Keisarillinen Senaattikin 281
sittemmin 26 päivänä Lokakuuta 1906 oli mitä jakokunnassa oleviin kruununtiloihin tuli, jättänyt sopimuskirjan vahvistamat ta; ja koska näin ollen myöskin oli katsottava selvitetyksi, että oli mahdotonta saada kaikkiin jakokuntalaisten suostumusta 15 päivänä Joulukuuta 1891 tapahtuneeseen metsän kauppaan, joka siis 3 päivänä Syyskuuta 1886 annetun Metsäläin 8 SS:n mukaan oli ravennut senvuoksi, ja kun tähän nähden Pekka ja Aappo Juumajärvi olivat olleet oikeutetut yhdessä kaikkien muiden jakokunnan talonomistajain kanssa ja Keisarillisen Senaatin kruunun. tilojen puolesta siihen antamalla suostumuksella myymään muitle puita jakokunnan yhteisestä metsästä, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut, sekä velvoittanut osakeyhtiön viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Pekka ja Aappo Juumajärven kulut Hovioikeudessa, sen ohessa oikeuttaen osakeyhtiön eri oikeudenkäynnillä hakemaan takaisin mitä 15 päivänä Joulukuuta 1891 tehdyssä kauppakirjassa sovitusta kauppahinnasta oli suoritettu. Hovioikeuden tuomioon on osakeyhtiö, Karjakka Trävaru Aktiebolag anonut muutosta perustelmalla, johon Pekka ja Aappo Juumajärvi ovat vastanneet Keisarillinen Senaattien tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Varjakka Trävaru Aktiebolag ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Varjakka Trävaru Aktiebolag suorittamaan Pekka ja Aappo Juumajärvelle, heillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, kahdeksankymmentä mark285
kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersson. Johannes Pesonens Walter Andersson. Johannes Pesonens K. R. Helanen K. Auer K. R. Helanen K. Auer E. Thesleff Helmikuun 16 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullessa korvausjutussa, jossa ovat Varjakka Tråvaru Aktiebolag niminen osakeyhtiö Oulun kaupungista hakijana sekä Talollinen Antti Kestilä eli Koramoniemi, Kuusamon pitäjän Alakitkan kylästä kuolleen Talollisen Jaakko Kestilän alaikäisten lasten Kalle Arvid, Jaakko ja Kaisa Severiina Kestilän holhoojana, vastaajana: Annettu Oikeusovaslossa 16 päivänä Helmikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kauppakirjalla 19 päivältä Joulukuuta 1892 olevat Talolliset Heitki ja Antti Kestilä viimeksimainittu myöskin Jaakko Kestilän valtuuttamana myyneet Konsu Läsnä: K. A. J. P. R. H. K. B. 18. 72. 286 No 326 Pag. 187. R. D. 1914.
li Leonard Candelinille nuoremmalle, kaikki omistamaansa Kestilän 1/4 manttaalin verotaloon No 36 Alakitkan kylässä kuuluvat ja nykyisten rajain sisällä löytyvät saha tukseiksi kelpaavat männyt ja kuuset, jotka 7 metrin 13 senttimetrin eli 12 kyynärän korkeudella täyttivät läpimitaten vähintään 24 3/4 senttimetriä eli 10 halutuumaa, ehdolla muun muassa, että puut olivat otettavat kymmenen vuoden kuluessa siitä kuin kaikki kruununtilat Alakitkan jakokunnassa oli ostettu perinnöksi ja oikeus metsän hakkukseen oli saavutettu sekä että myyjät, jos he toimisivat niin että ostaja menetti oikeutensa myytyyn metsään olivat velvolliset maksa. maan takaisin nostamansa kauppasumman korkoineen sekä suorittamaan ostajalle vahingonkorvaukseksi kolme markkaa jokaisesta metsässä olevas ta yllämainitun mitan täyttävästä puusta. Sittenkuin sanottu hakkanoikeus oli luovutettu osakeyhtiölle Varjakka Trävaru Aktiebo lagille oli suuri osa Alakitkan jakokunnan osakkaita, niiden joukossa myöskin Jaakko ja Antti Lestilä, jotka siihen aikaan puoleksi kumpikin omistivat Kestilän talon, tehnyt osakeyhtiön kanssa 27 päivänä Marraskuuta 1900 kauppasopimuksen, jolla mainitut jakokuntalaiset olivat osakeyhtiölle myyneet ja luovuttaneet jakokunnalle väliaikaisesti jaetusta metsästä kaikki terveet männyt ja kuuset jotka 7 metrin korkeudella läpimitaten täyttivät 25 senttimetriä ja sitä suuremmat, ehdolla muun muassa, että osakeyhtiön tuli maksaa jokaisesta mitän täyttävästä puusta 2 markkaa 25 penniä; että koska suuremmalta osalta jakokuntaan kuuluvia tiloja oli näitten manttaalin mukaan kauppaan sisältyvä 287
metsä jo aikaisemmin myyty Konenli Candelinille ja Sahanomistaja J. A. Nordbladille sekä välikirjat noista metsäkaupoista, joita vastaan jo oli nostettu rahoja oli siirretty osakeyhtiölle, tämä oli oikeutettu ensi maksuerästä. kantamaan ja kuittaamaan kullekin tilalle tulevasta rahaosasta niin paljon kuin talon met sää vastaan ennakolta oli maksettu ynnä kuuden prosentin korko tuosta määrästä; että äskenmainitut, tilain metsistä ennen tehdyt kaupat tulisivat kumotuiksi, jos puheenaolevalle kauppasopimukselle saataisiin asianomainen vahvistus ja semmoinen lupa että osakeyhtiö sen perusteella voisi ryhtyä metsää hakkauttamaan ja poisvedättämään mutta että jos kauppa sopimukselle syystä tai toisesta ei saataisi vahvistusta tahi se muista syistä kumoutuisi ja joutuisi mitättömäksi taikka metsän hakkauttamiseen ei annettaisi sellaista lupaa että siitä heti voitaisiin ruveta puita poisvedättämään, tilain met sistä ennen tehdyt välikirjat ja kauppasopimukset jäisivat kaikin puolin voimaansa ja olisivat noudatettavat; kuin myöskin että osakeyhtiöllä oli oikeus myyjäin nimessä mutta omalla kustannuksellaan koettaa oikeudenkäynnillä tai muilla kiinoin saada ne jakokuntalaiset jotka eivät suostuneet tuohon kauppaan pakotetuiksi hyväksymään sen. Tämän johdosta olivatkin useat niistä tilallisista, jotka olivat tehneet vastaksvatun kauppasopimuksen osakeyhtiön kanssa, Kuusamon pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatineet muita Alakilkan jakokunnan osakkaita velvoitettavaksi hyväksymään kauppasopimuksen, mutta Kihlakunnanoikeus oli 15 288
päivänä Kesäkuuta 1902 julistetulla päätöksellä, jonka Hovioikeus oli vahvistanut tuomiolla 2 päivältä Heinäkuuta 1904, hyljännyt sanotun vaatimuksen. Samojen tilallisten sen jälkeen vuonna 1905 Oulun läänin Kuvernööriltä anottua, että heidän ja osakeyhtiön välinen kauppasopimus vahvistettaisiin, olivat ylläsanotun jakokunnan osakkaat Kuvernöörille annetussa kirjoituksessa 6 päivältä kesäkuuta 1906 pyytäneet että äskenkerrottu anomus ja tettäisiin huomioon ottamatta ja jakokuntalaisille annettaisiin lupa asianomaisella metsänhoitovirkamiehellä leimaut taa kaikki jakokunnan metsissä olevat terveet petäjät ja kuuset, jotka 6 metrin förkendella maasta kuoren päältä täyttivät vähintään 22 1/2 senttimetriä, kuin myöskin että sama metsänhoitovirkamies määrättäisiin myymään puheenalaiset puut julkisella huutokaupalla ja että saadut rahat talletettaisiin Oulun lääninrahastoon sieltä asianomaisille maanomistajille määräysten mukaan jaetta viksi; ja oli Keisarillinen Senaatti jonka ratkaistavaksi Kuvernööri oli alistanut asian 26 päivänä notun kauppasopimuksen vahvistamatta sekä, mitä kruununti loihin tuli, suostunut Alakitkan jakakuntalaisten äskenkerrottuun yhteiseen anomukseen ehdolla että myytäviksi leimättäisiin ne puut, jotka 1,3 metrin korkeudella maasta lukien suoren päältä täyttivät 30 senttimet siä laki enemmän, sekä että muuten huutokauppa toimitettaisiin noudattamalla Keisarillisen Senaatin siinä suhteessa antamia määräyksiä. Sitten min oli Alakitkan jakokunnan yhteismetsästä myyty Sahanomistaja Emil Granfeltille 17,558 Lokakuuta 1906 jättänyt useinsa289
puuta 3 markan 25 pennin toiminimelle N. Rusanoflille i Pojalle 14409 puuta 2 markan 75 pennin sekä Ytterstfors Tråvaru Aktiebolag nimiselle osakeyhtiölle 15,800 puuta 3 markan 18 pennin hinnasta rungalta, joten keskihinta riinkoa kahti oli ollut vähän päälle 3 markan 7 pennin. Antti Kestilälle hänen yllä mainitussa toimessaan sittemmin toimitetun haasteen nojalla on osakeyhtiön Janjakka Trävaru Aktiebolagin puolesta mainitussa. Kihlakunnanoikeudessa vaadittu että, koska Jaakko Kestilä oli Konnuli Candelinin kanssa tehnyt ylläkerrotun metsänhakkuuvälikirjan 10 päivältä Joulukuuta 1892 sekä myöskin, sittenkuin tämä välikirja oli siirretty osakeyhtiölle, allekirjoittamalla kauppasopimuksen 27 päivältä Marraskuuta 1900. myöntänyt sanotun välikirjan noudatettavaksi, mutta siitä huolimatta oli omaksi hyödykseen, myymällä talon metsän toistamiseen muille, riistänyt osakeyhtiöltä mahdollisuuden hyväkseen käyttää hankkimaansa oikeutta samaan metsään, Antti Kestilä, jonka holhotit nyttemmin omistivat koko puheenalaisen talonosuuden, velvoitettaisiin suorittamaan osakeyhtiölle korvaukseksi niistä SS 140 puusta mitkä osakeyhtiö 19 päivänä Joulukuuta 1892 tehdyn välikirjan nojalla olisi ollut oikeutettu saamaan Alakitkan jakokunnan yhteismetsästä 3 markkaa 7 penniä puulta eli yhteensä 26,831 markkaa 10 penniä korkoineen, siitä kuitenkin vähennettyä välikirjassa määrätyn hinnan maksamatta oleva osa 600 markkaa minkä ohessa osakeyhtiön puolesta on anottu korvausta sen oikeudenkäyntikuluista Asiasta kuulusteltuna on Antti Kestilä anonut kannetta 290
hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on 2 päivänä Heinäkuuta 1913 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Karjakka Trävaru Aktiebolag oli vetoamalla saattanut jutun on 20 päivänä Elokuuta 1914 antanut tuomion asiaan; ja koska kauppakirjalla 19 päivältä Joulukuuta 1892, jota tehtäessä isoaja koa ei vielä oltu Alakitkan ja kokunnassa toimitettu, oli myyty puita hakattaviksi jakokunnan yhteisestä metsästä ja kauppa kirja siis, ollakseen pätevä edeltytti kaikkien jakakuntalaisten suostumusta puiden hakkaami seen; koska Jaakko Kestilä ynnä useat muut jakokunnan osakkaat tehtyään Varjakka Trävaru Ahtiebolagin kanssa edellämainitun sopimuskirjan 27 päivältä Marraskuuta 1900, jolla oli jakokunnan metsästä myyty samallaisia puita kuin ylläsanotulla kauppakirjalla ja jossa oli määrätty muun muassa, että vieläsanottu Värjakka, Trävaru Aktiebo lagille sillä välin siirretty kauppakirja oli katsottava kumotuksi jos sopimuskirjalle saataisiin asianomainen vahvistus olivat kod taneet oikeudenkäynnillä saada niitä jakokunnan talonomistajia, jotka eivät olleet sopimuskirjaa allekirjoittaneet, pakotetuiksi hyväksymään sen, mutta heidän siitä ajamansa kanne oli hyljätty sekä Keisarillinen Senaat tikin sittemmin 26 päivänä Lokakuuta 1906 oli mitä jakokunnassa oleviin kuununtiloihin tuli jättänyt sopimuskirjan vahvistamatta; ja koska näin ollen myöskin oli katsattava selvitetyksi että oli mahdotonta saada kaikkien jakakuutalaisten suostumusta 19 päivänä Joulukuuta 1892 tapahtuneeseen metsänkauppaan, jota niis 3 päivä291
nä Syyskuuta 1886 annetun Metsälain 8 SS:n mukaan oli rauennut; sen vuoksi, ja kun tähän nähden Jaakko Kestilä oli ollut oikeutettu yhdessä muiden jakokunnan talonomistajain kanssa ja Keisarillisen Senaatin kruununtilojen puolesta siihen antamalla suostumuksella myymään muille puita ja kakunnan yhteisestä metsästä, on Hovioikeus jättänyt asian sen lappupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut, sekä velvoittanut tarjakka Tråvaru Aktiebolagin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Antti Kestilän kulut Hovioikeudessa; minkä ohessa Hovioikeus kuitenkin on oikeuttanut osakeyhtiön eri oikeudenkäynnillä hakemaan, takaisin mitä 19 päivänä Joulukuuta 1892 tehdyssä kauppakirjassa sovitusta kauppahinnasta oli suoritettu. Hovioikeuden tuomioen on esakeyhtiö Varjakka Trävaru Aktiebolag anonut muutosta perustelmalla, johon Antti Kestilä on vastanKeisarillinen Senaatti on tutnut kinut tämän jutun ja katsoo, ettei Karjakka Tråvaru Aktiebolag ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan sarjakka KåvaruAktiebolag suorittamaan Antti Kestilälle hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakaat. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. E. Thesleff. 292
Helmikuun 16 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausjutussa, jossa ovat Varjakka. Trita varu Aktiebolag niminen osakeyhtiö Oulun kaupungista, hakijana sekä Talolliset Hannu ja Lassi Säkkinen eli Palosalmi, Kuusamon pitäjän Alakitkan kylästä, vaastaa jina: Annettu Oikeusosastossa 16 päivänä Helmikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen osittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Kauppakirjalla 9 päivältä Heinäkuuta 1821 olivat Hannu ja Lassi Säkkinen ynnä Talolliset Sippa ja Taneli Säkkinen myyneet Sahanomistaja J. A. Nordbladille 541/ mar kan hinnasta omistamaansa 5/32 manttaaliseen osuuteen Patosalmen taloa, No 3 Alakitkan kylässä, kuuluvat ja nykyisten räjäin sisällä löytyvät sahatuheiksi kelpaavat mannyt ja kuuset, jotka 12 kyynärän korkuudelta kuorimattomina täyttivät läpimitaten vähintäin 10 kalutuumaa, ehdolla muun muassa, että puut olivat otettavat läsnä: W. A. J. P. R. H. K. t. E. Th. 293 No 327. Pag. 188 R. D. 1914.
kymmenen vuoden kuluessa siitä kuin kaikki kruununtilat Alakitkan jakokunnassa oli ostettu perinnöksi ja oikeus metsän hakkuuseen oli saavutettu sekä että myyjät, jos he toimisivat niin että ostaja menetti oikeutensa myytyyn metsään, olivat velvolliset maksamaan takaisin nostaman sa kauppasumman korkoineen sekä suorittamaan ostajalle vahingonkorvaukseksi holme markkaa jokaisesta metsässä olevasta yllämainitun mitan täyttävästä puusta. Sittenkuin sanottu hakkuvoikeus oli luovutettu osakeyhtiölle Varjakka, Trävärii Ahtiibolagille, oli suuri osa Alakitkan jako kunnan osakkaita, niiden joukossa myös kin Hannu ja Lassi Säkkinen, jotka oli vat ilmoittaneet omistavansa kumpikin neljännen osan eli 5/64 manttaalia Patosalmen talosta, tehnyt osakeyhtiön kanssa 27 päivänä Marraskuuta 1900 kauppasopimuksen, jolla mainitut jakokuntalaiset oli vat osakeyhtiölle myyneet ja luovuttaneet jakokunnalle väliaikaisesti jaetusta metsästä kaikki terveet petäjät ja kuuset, jotka 7 metrin korkeudelta läpimituten täyttivät 25 senttimetriä, ja sitä isommat, ehdoilla muun muassa, että osakeyhtiön tuli maksaa jokaisesta mitan täyttävästä puusta 2 markkaa 25 penniä; että koska isommalta osalla jakokuntaan kuuluvia tiloja oli näiden manttaalin mukaan kauppaan sisältyvä metsä jo aikaisemmin myyty Sahanomistaja Nordbladelle ja Konuti Leonard Candelin nuoremmalle sekä välikirjat noista metsäkaupoista, joita vastaan jo oli nostettu rahoja, oli siirretty osakeyhtiölle, tämä oli oikeutettu ensi maksuerastä kantamaan ja kuittaamaan kullekin tilalle tulevasta rahaosasta niin paljon kuin talon metsää vastaan ennaholta oli maksettu ynnä kuuden prosentin korko tuosta määrästä; että aesken mainitut, tilain metsistä ennen tehdyt kaupat tulisivat kumotuiksi, jos puheenaolevalle kauppasopimukselle saataisiin asianomainen vahvistus ja semmoinen lupa että osakeyhtiö sen perusteella voisi ryhtyä metsää hukkauttamaan ja poisvedättämään, mutta että, jos kauppasopimukselle syystä tai toisesta ei saataisi vahvistusta tahi se muista syistä kumoutuisi ja joutuisi mitättömäksi taikka 291
metsän hakkauttamiseen ei annettaisi sellaista lupaa että siitä heti voitaisiin ruveta puita poisvedattämään, tilain metsistä ennen tehdyt välikirjat ja kauppasopimukset jäisivat kaikin puolin voimaansa ja olisivat noudatettavat; kuin myöskin että osakeyhtiöllä oli oikeus myyjäin nimessä mutta omalla kustannuksellaan koettaa oikeudenkäynniltä tai nuilla keinoin saada ne jakokuntalaiset, jotka eivät suostuneet tuohon kauppaan, pakotetuiksi hyväksymään sen. Tämän johdosta olivatkin useat niistä tilallisista, jotka olivat tehneet vastakero tun kauppasopimuksen osakeyhtiön kanssa, Kuusamon pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatineet muita Alakitkan jakokunnan osakkaita velvoitettaviksi hyväksymään kauppasopimuksen, mutta Kihlakunnanoikeus oli 13 päivänä Kesäkuuta 1902 julistetulla päätöksellä, jonka Hovioikeus oli vahvistanut tuomiolla 2 päivältä Heinäkuuta 1904, hyljännyt sanotun vaatimuksen. Samojen tilallisten sen jälkeen vuonna 1905 Oulun luunin Kuvernööriltä anottua, että heidän ja osakeyhtiön välinen kauppasopimus vahvistettaisiin, olivat ylläsanotun jakokunnan osakkaat Oulun läänin Kuvernöörille annetussa kirjoituksessa 6 päivältä Kesäkuuta 1906 pyytäneet, että äskenkerrottu anomus ja tettäisiin huomioonottamatta ja jakokunta laisille annettaisiin lupa asianomaisella metsänhoitovirkamiehellä leimauttaa kaikki jakokunnan metsissä olevat terveet petäjät ja kuuset, jotka 6 metrin korkeudella maasta kuoren päältä täyttivät vähintäin 22 1/2 senttimetriä, kuin myöskin että sama metsänhoitovirkamies määrättäisiin myymään puheenalaiset puut julkisella huutokaupalla ja että saadut rahat talletettaisiin Oulun lääninrahastoon sieltä asianomaisille maan mistajille määräysten mukaan jaettaviksi, ja oli Keisarillinen Senaatti, jonka ratkaistavaksi Kuvernööri oli alistanut asian, 26 päivänä Lokakuuta 1906 jättänyt useinsanotun kauppasopimuksen vahvistamatta sekä katsonut hyväksi, mitä kruununtiloihin tuli, suostua Alakitkan jakokuntalaisten äskenkerrottuun yhteiseen anomukseen ehdolla että myytäviksi leimattaisiin ne puut, jotka 1.3 metrin korkeudella maasta lukien kuo295
ren päältä täyttivät 30 senttimetriä tahi nemmän, sekä että muuten huutokauppa toimitettaisiin noudattamalla Keisarillisen Senaatin siinä suhteessa antamia määräyksiä. Sittemmin oli Alakitkan jakokun nan yhteismetsästä myyty Tahanomistaja Emil Granfeltille 175,528 puuta 3 markan 25 pennin, toiminimelle N. Rusanoffille ePojalle 144, 079 puuta 2 markan 75 pennin sekä Ytterstfors Tråvarn Aktiebolag nimiselle osakeyhtiölle 138,800 puuta 3 markan 18 pennin hinnasta rungotta, joten keskikinta runkoa kohti oli ollut vähän päälle 3 markan 7 pennin. Hannu ja Lassi Säkkiselle toimitetun haasteen nojalla on tämän jälkeen Karjakka Travarii Aktiebolagin puolesta mainitussa Kihlakunnanoikeudessa vaadittu, että koska Hannu ja Lassi Tikkinen olivat Tuhanomistaja Nordbladin kanssa tehneet ylläkerroteen metsänhakkuuvälikirjan 9 päivältä Heinäkuuta 1891 sekä myöskin, sittenkuin tämä välikirja oli siirretty osakeyhtiölle, allekirjoittamalla kauppasopimuksen 27 päivältä Marraskuuta 1900 myöntäneet sanotun välikirjan noudatettavaksi, mutta siitä huolimatta olivat omaksi hyödykseen, myymällä talonsa metsän toistamiseen muille, riistaneet osa keyhtiöltä tilaisuuden hyväkseen käyttää, hankkimaansa oikeutta samaan metsään Hannu ja Lassi Täkkinen velvoitettaisiin suorittamaan osakeyhtiölle korvaukseksi niis tä 10925 puusta, mitkä osakeyhtiö 9 päivänä Heinäkuuta 1821 tehdyn välikirjan nojalla olisi ollut oikeutettu saamaan Alakitkan jakokunnan yhteismetsästä, 3 markkaa 7. penniä puulta eli yhteensä 3359 markkaa 75 penniä korkoineen, siitä kuitenkin vä hennettyä välikirjassa määrätyn hinnan maksamatta oleva osa 600 markkaa; minkä ohessa osakeyhtiön puolesta on anottu korvausta sen oikeudenkäyntikuluista. Asiasta kuulusteltuina ovat Hannu ja Lassi Täkkinen anoneet kannetta kyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on 2 päivänä Heinäkuuta 1913 julistamallaan päätöksellä, siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varjakka Fruvaru Aktiebolag oli vetoamalla saatta nut jutun, on 20 päivänä Elokuuta 1914 an290
tanut tuomion asiaan; ja koska kysymyksessä olevalla kauppakirjalla 9 päivältä Heinäkuuta 1891, jota tehtäessä isoajakoa ei vielä oltu Alakitkan jakokunnassa toimitettu, oli myyty puita hakattavaksi jakokunnan yhteisestä metsästä ja kauppakirja siis, ottakseen pätevä, edellytti kaikkien jakokuntalaisten suostumusta puiden hakkaamiseen; koska Hannu ja Lassi Säkkinen ynnä useat muut ja kokunnan osakkaat, tehtyään Värjakka Travarii Aktiebolagin kanssa edellämainitun sopimuskirjan 27 päivältä Marraskuuta 1900, jolla oli jakokunnan metsästä myyty samallaisia puita kuin ylläsanotulla kauppakirjalla ja jossa oli määrätty muun muassa, että vieläsanottu, osakeyhtiölle sillä välin siirretty kauppakirja oli katsottava kumotuksi, jos sopimukirjalle saataisiin asianomainen vahvistus, olivat koettaneet oikeudenkäynnullä saada niitä jakokunnan talonomistajia, jotka eivät olleet sopimuskirjaa allekirjoittaneet, pakotetuiksi hyväksymään sen, mutta heidän siitä ajamansa kanne oli hyljätty sekä Keisarillinen Senaattikin sittemmin 26 päivänä Lokakuuta 1906 oli, mitä jakokunnassa oleviin kruununtiloihin tuli, jättänyt sopimuskirjan vahvistamalta; ja koska näin ollen myöskin oli katsottava selvitetyksi, että oli mahdotonta saada kaikkien jakokuntalaisten suostumusta 9 päivänä Heinäkuuta 1821 tapahtuneeseen metsänkauppaan, joka siis 3 päivänä Syyskuuta 1886 annetun Metsä lain 8 SS:n mukaan oli rauennut; senvuoksija kun tähän nähden Hannu ja Lassi Säkkinen olivat ollut oikeutetut yhdessä kaikkien muiden jakokunnan talonomistajain kanssa ja Keisarillisen Senaalin kuununtilojen puolesta siihen antamatla suostumuksella myymään muille puita jakokunnan yhteisestä metsästä, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupää töksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut, samalla kuitenkin oikeutta en osakeyhtiön eri oikeudenkäynnillä hakemaan takaisin mitä 9 päivänä Heinäkuuta 1891 tehdyssä kauppakirjassa sovitusta kauppahinnasta oli suoritettu Hovioikeuden tuomioon on osakeyhtio Värjakka Trävaru Aktiebolag anonut 297
muutosta perustelmalla, johon Hannu ja Lassi Täkkinen ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Värjakka Fruvaru Aktiebolag ole esittänyt syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan tarjakka Trava ru Aktiebolag suorittamaan Hannu ja tarsi Pukkiselle, heillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, kahdeksan kymmentä markkaa. Tiitä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Walav Andersin. Johannes Pesonen. Walav Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer K. R. Helanen K. Auer E. Thesleff Helmikuun 16 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausjutussa, jossa ovat Varjakka Trävaru Aktiebolag niminen osakeyhtiö, Oulun kaupungista, hakijana sekä Kuusamon pitäjän Alakilkan kylänjä asuval Talollisel Juho Pekka ja Elias Kustaa Airismiemi saapuville tulleina, mutta Talollisen Matti Airimiemi - vainajan leski Priila Kaija Airismiemi sekä hänen alaikäis ten lastensa Juho Arvid ja Aato Kustaa Airimiemen holhooja, Talollinen Juho Kallunki, sanotusta kylästä, poisjääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 16 päivänä Helmikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellan niittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tielää: Kauppakirjalla 2 päivältä Lokakuuta 1892 oli Kauppias Antti Pilkänen myynyt Konnuli Leonard Candelinille nuoremmalle, kaikki omistamaansa 1/8 Läsnä: W. l. J. H. K. A SS: 12. No 328 Pag. 189. R. D. 1914.