Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
parter tillsammans egde fyra femtedelar af tomterna Nris 1. och 2. i tredje qvarteret och nionde stads delen af berörda stad jemte derå uppfördar Åbo träförädlingsfabrik, samt Disponenten Cajanders konkursto vore egare af den återstående femtedelen i nämnda fastighet och inrättning med samtliga dertill hörande markinen, råmaterial och färdiga tillverkningar, men att Handlanden Nordfors och hans medparter, till hvilka Disponenten Cajander beträffande fabethsvördsen icke stått i något sådant förhållande, som innebare bolag, vägrat att till lajanders konkursbo i afseende å försäljning upplåta nyssagda andel i råmatorialen och tillverkningarna, hvarföre Rådmannen Mannström, och Mälarevästaren Koskinen yrkat Handlanden Nordfors och hans medparters förpligtande att till konkursboets fria förfogande upplåta en femtedel af ej mindre de råmaterial och tillverkningar, som hörde till inrättningen vid tiden för Dispementen Cajanders konkurs ansökan, än fem procents årlig ränta å det värde desamma åsatts uti en den 31. December 1823. upprättad inventariiförteckning, eller, om sagda rämaterial och tillverkningar redan försälts, en femtedel uti nyssberörda värde och uti laga ränta å det försåldas pris från de dagar detta pris influtet. I saken hörde hafva Handlanden Nordfors och hans medparter, enär Disponenten Cajander, på sätt protokollet öfver en den 5. Augusti 1884. förrättad offentlig auktion utvisade, dervid af Handlanden Alexander Törnudds konkursmassa väl tillhandlat sig en femtedel i ofvannämnda fabriks fastighet med dertill hörande markiner och inventarier, men icke några material och tillverkningar, förty och på andra skäl anhållet att Rådmannen Mannströms och Mälaremästaren Koskinens talan måtte förkastas. Sedan Handlanden Nordfors och hans medparter under målets fortgång vidare framhållit, att Cajanders konkursbo, ifall det ansäges kunna erhålla del i Fabrikens egendom, äfven borde till lika andel svara för dess gäld, samt Rådmannen Mannström och Målaremästaren Koskinen deremot anmärkt, att, Åbo träförädlingsfabrik, uti Dispenenten lajanders konkurs bevakat ett belopp af högst femtontusen mark, hvilken fordran såsom tvistig lemnats beroende på särskild rättegång, men af Nordfors emellertid ej fullföljts, har Rådstufvurätten, hvarest jemväl Disporten la403
jander och särskilda vittnen i målet afhörts samt parterne ömsesides framstält anspråk på godtgörelse för deras kostnader i saken, medels den 17. Juli 1897. afkunnadt utslag, deri utlåtit sig, det utredt vore, att sedan Risponenten Cajander vid en den 8. Augusti 1884. föranstaltad offentlig auktion inropat en femtedel uti Åbo träförädlingsfabrik jemte markiner och redskap, lajander af sina meddelegare i fobriken blifvit debiterad, den 1. September samma år ej mindre för ett till liqviderande af den inköseta Fabriksandelen beviljadt lån, än för en femtedel uti ett vid tiden för fabriksandelens inköp vid Fabriken befintligt lagerparti, samt från berörde den 1. September intill tajanders den 13. November 1824. inträffa de konkurs för lika andel uti fabrikens driftkostnader; och alldenstund lajander, som sålunda af sina meddelegare antagets att gemensamt med dem drifva den med fabriken afsedda rörelsen, måste anses hafva till en mot svarande femtedel förvärfvat sig eganderätt till Fabrikens råmaterial och tillverkningar, fördenskull och då styrkt blifvit att å fader ken vid 1823. års utgång, då Gabrielssörel sen upphört utan att derefter åter vidtaga förrän efter Cajanders inträffade konkurs, funnits de uti inventariit inteckningen den 31. December 1893. uppräknade råmaterial och tillverkningar, samt Handlanden Nordfors och hans medparter icke ens påstått, än mindre visat att förrän fabruken såsom nyss näments ånyo satts i gång något af råmaterialen vid fabriken förasbetats eller af tillverkningarna föryttrats, pröfvade Råd stufvurätten rättvist tillerkänna Cajanders konkursbo en femtedel i sagda råmaterial och tillverkningar eller, derest de, efter det Gabriksvörelsen ånyo vidtagit, helt och hållet eller det vis skulle bearbetats eller försålts, rätt att till denna del utbekomma deremot svarande ersättning, om hvars belopp jemte ränta parterne dock, ifall godvillig öfverenskommelse ej skedde, egde särskildt tvista, och kändes Handlanden Nordfors och hans medparter skyldige att med sjuhundra mark godtgöra Cajanders konkursbo dess i målet hafda kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i vadeväg dragit målet, har efter den omgång handlingarna deri utvisa genom den 5. December 1892. gifven dom yttrat sig i saken och funnit Handlanden Nordfors och hans medparter icke hafva anfört skäl till an404
ran ändring i Rådstufvurättens utslag än att, emedan Disporenten Cajanders konkursbo icke vore berättigadt till andel i Åbo träförädlingsfabriks råmaterial och tillverkningar annorledes än att boet jemväl ansvarade för den gäld, för hvilken sagda andel möjligen häftade till öfrige delegare i Fabriken förde medel desse försträckt till fabrikens drift efter det Cajander blifvit egare af nämnda femtedel, Nordfors och hans medparter förklarades skyldige att till Cajanders konkursmassa utgifva ifrågakomna, af Rådstufvarätten i omförmäld måtto konkursboet tilldömda en femtedel i omordade råmaterial och tillverkningar endast mot det att konkursboet godtgjorde öfrige delegare i fabriken för hvad de i nyssberördt afseende kunde hafva att fordra och hvarom parterne, ifall de icke annorledes derom öfverenskomme, egde att särskildt tvista, hvarhos Handlanden Nordfors och hans medparter, med hänsigt till sakens beskaffenhet, befriades från utgifvandet af den Disprocenten lajanders konkursbo af Rådstufvurätten tillagda ersättning för rättegångskostnaden; och skulle med dessa ändringar vid Rådstufvurättens utslag i öfrigt komma att förblifva. Uti Hofrättens dom hafva Rådmannen Mannström och Mäläremästaren Koskinen i deras förenämnda egenskap i underdå nighet anhållet om ändring medels ingifven deduktion, den Handlanden Nordfors och hans medparter i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande; och emedan den fordran, högst femtontusen mark, som för Åbo träförädlingsfabrik bevakats uti Disponenten Cajanders konkurs, lemnats på skild rättegång beroende, men " Åbo träförädlingsfabrik, icke emot Cajanders konkursbo anhängiggjort nämnda fordringsanspråk inom den i konkursdomen utsatta tid, ehuru sådant träförädlings fabriken vid talans förlust ålegat. ty och då Handlanden Nordfors och hans medparter icke heller för egen del uti Cajanders konkurs bevakat någon fordran, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist att, med upphäfvande af Hofrättens dom låta bero 105
vid Rådstufvurättens utslag i saken. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrät telse länder. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. Oscar Lylling. A. af Nyborg. Oscar Lylling. Henr. Berenius. Michaelz. dess. E. Johassari H / Ossian Karsten Elokuun 14. päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattensa tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa testamentin moitetta koskevassa nostojutussa, jossa Talollisenleski Eliina Wilhelmii na Juhontytär Anttila, Hämeenkyrön pitäjän Muotialan kylästä, on hakijana, sekä Talollinen Juho Kustaanpoika Huupho, saman pitäjän Kierikkalan kylästä, saapuville tulleena, ja Eläkemiehenki Ester Karoliina Simunantytär Anttila, sanotusta Muotialan kylästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Elokuun 14. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esi tyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Haastatettuansa Eliina Wilhelmiina Anttilan Helmikuun 21. päivänä 1898. pidettäviin välikäräjiin Hämeenkyrön pitäjän ja Viljakkalan kappelin käräjäkunnassa, ovat Juho Huuppo ja Ester Karoliina Anttila Kuhlakunnanoikeudessa lausuneet, että Eliina Wilhelmiina Anttila oli Kihlakunnanoikeudessa testamenttina valvonut edesmenneen miehentämä A af N. G. - H. B. - R. 3. - E. J. 406 No 881. Pag. 45. R. D. 1899.
sä Talollisen Kaarle Evert Juho - Kustaanpoika Anttilan eläessään Helmikuun 25 ja 28. päivinä 1897. lausumia puheita, joiden mukaan Eliina Wilhelmiina Anttila saisi periä kaiken Kaarle Evert Anttilan niin kiinteän kuin irtaimen omaisuuden sillä ehdolla kuitenkin, että Eliina Wilhelmiina Anttila maksaisi Kaarle Evert Anttilan perillisille yhteensä viisituhatta markkaa, vaan ett eivät nuot testamenttina valvotut lupaukset sisältäneet mitään testamenttimääräystä, jonka vuoksi Juho Huuppo ja Ester Karoliina Anttila, joista Huuppo on Kaarle Evert Anttilan veli ja Ester Karoliina Anttila mainitun vainajan äiti, ovat vaatineet että mainitut lupaukset julistettaisiin olevan kaikkea laillista merkitystä vailla. Kanteesta kuultuna on Eliina Wilhelmiina Anttila väittänyt, että Kaarle Evert Anttila ylläkerrottujen määräysten kautta oli säätänyt, että Eliina Wilhelmiina Aittila oli saapa kaiken Kaarle Evert Anttilan pesässä löytyvän omaisuuden paitsi sanottuja Kaarle Evert Anttilan perillisille suoritettavia viittatuhatta markkaa, sekä että nämät määräykset mainitun vainajan Helmikuun 28. päivänä 1897 ilmoittaman mielipiteen mukaan olivat pidettävät hänen viimeisenä tahtonansa, minkä tähden Eliina Wilhelmiina Anttila on pyytänyt kannetta kumottavaksi. Sittenkuin todistajia oli asiassa kuultu, on Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 30 päivänä 1538. julistamassaan päätöksessä tosen katsonut yllämainitussa valvontatilaisuudessa kuulusteltujen todistajien kertomuksesta selville käyneen, että Kaarle Evert Anttila eläis sään todistajien mainitsemissa tilaisuuksissa oli ilmoittanut aikovansa Eliina Wilhelmiina Anttilan eduksi tehtävän testamentin kautta hänelle jättää sekä kiinteän että irtaimen omaisuutensa; mutta koska sellainen testamentti sitten kuitenkin oli jäänyt tekemättä eikä Kaarle Evert Anttilan ylläkerrotulla tavalla tekemille määräyksille käynyt antaminen sitä arvoa, mikä laillisessa järjestyksessä syntyneelle testamentille oli pantava, sentähden harkitsi Kihlakunnanoikeus oikeaksi julistaa sanotut testamenttina valvotut määräykset mitättöneiksi ja kaikkea voimaa ja vaikutusta kaipaaviksi Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Eliina Wilhelmiina Anttila on vetoamalla saattanut 407
jutun, on Helmikuun 9. päivänä 1822. antanut tuomionsa; ja samalla kuin Eliina Wilhelmiina Anttilan Hovioikeudessa tekemä pyyntö asian lykkäämisestä takaisin Kihlakunnanoikeuteen, saadakseen tilaisuuden toteen näyttää että kysymyksessä oleva, hänen valvomansa testamentti oli laillisessa jäijestyksessä tehty, hyljättiin, koskei Eliina Wilhelmiina Anttila ollut voinut esittää niinkään laista selvitystä siitä, että hän todellakin saat taisi hankkia jutun päättymiseen vaikuttavaa selvitystä, on Hovioikeus tutkiessaan itse asiaa jättänyt Kihlakunnanoikeuden ylläkerrotun päätöksen voimaan. Hovioikeuden tuomioon on Eliina Wilhelmiina Anttila alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Huuppo on määrätyssä järjestyksessä vastannut. Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkittavakseen ja katsoo ett'ei Eliina Wilhelmiina Anttila ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, jonka varaan asia siis jääpi, minkä ohessa Eliina Wilhelmiina AntJohr. Puumel. tila velvoitetaan suorittamaan Juho Huupolle hänellä Keisarillisessa Senaatissa juttuun menneiden kulujen korvaukseksi neljäkymmentä markkaa. Tätä kaikki asi anomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyberg Oscar Gylling. Aino. Rosenius. Perhmodedestnen. Aino. Rosenius. Perhmodedestnen. E. Johnsson 108
Elokuun 15 päivänä 1900. Keisarillisen Majestutin Korkassa Nimissä, "Ränen Suomen Kenuollinsä tuomio nostorahalla Turun Hovioikaudesta tullusen velkomusjuttuun, jossa täysivaltainen Talonomistajantytär Tampereen kaupungista Emitia Kask, on kantajana, sekä samassa kaupungissa asuva Rakennusmestari Edvard Widell, saapuville tullana, ja Watsutilallinen Arvid Hasso, Pälkänen pitäjän Salmentaustan kylästä, poisjää. neenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastonsa, Helsingissä Elokuun 15 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on juttuun kuuluvat kirjat Itselleen esityttänyt ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kauppakirjalla 30 päivältä Toukokuuta 1696 on Emilia Ruskin veli Talollinen Emanuel Flink myynyt Salmentaustan kylässä omistamansa Tourusen ratsutilan Talolliselle Nikolai Jokiselle ja tämän vaimolle suostutusta kauppahinnasta, minkä jäännöksestä kuudestatuhannesta neljästäsulasta viidestäkymmenestä markasta, kauppakirjassa löytyvän merkityksen mukaan, velkakirja siltoin oli tehty. Läsnä Aaf A -C. G - R. B. -  R. F - Ej (O. K. No 882. Pag. 192. Rlsg
Yhtä suuresta rahamäärästä on Nikolai johinen antanut samana päivänä laaditun, viiden prosentin korkoa kasvavan velkakirjan Emanuel Raskin äidille Talollisenleskelle Tampereen kaupungista Eriika Raskille, joka siirrettyänsä viimeksi sanotun velkakirjan silloin vielä alaikäiselle tyttärellensä Emilia Raski ille, on tämän holhojana Pälkänen ja Sahalahden pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuden syyskäräjissä Syyskuun 15 päivänä 1896 anonut että, koska äskenmainittu velkakirja oli annettu ylläkerrotusta laarasen ralsutilan suorittamattomasta kauppahinnasta, tuo tila, minkä Edvard Widell sillä välin oli Nikolai Jokialta ja tämän vaimolta ostanut, kiinnitettäisiin saman velkakirjan sisällyksestä maksamattu olevien kuulentuhannen kahdensadan seitsemänkymmenen markan sekä niille velkakirjan antopäivästä juoksevan viiden prosentin koron suorittumisen vakuudeksi, ja on Kihlakunnanoikeus, jossa Edvard Widell oli kieltänyt tuntivansa puheenaolevaa saamista 1887 vuoden syyskäräjissä muvonut Eriiku Raskia eri oikeudenkäynnillä näyttämään tuon saamisen toteen Sittemmin on Emilia Flask, täytettyänsä yhdinkolmatta vuoden iän ja Tampereen Raastuvanoikeudessa Huhtikuun 4 päivänä 1895 ilmoitettuunsa tahtovansa itse hallita omaisuuttansa, haastattanut Edvard Widellin ja Arvid Kasson äskensunotun vuoden talvikäräjiin Pälkäneen ja Sahalahden pitajäin käräjäkunnassa sekä Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että puheenalaisen velkakirjan sisällys Tuurasen ratsutilan maksamattomana kauppahintana oli suoritet. tava rutsutilan arvosta, minkä vuoksi Emilia Rask on vaatinut, että Edvard Kapell ja Arvid Kasso, joka viimemainittu oli Widelliltä tuon ratsutilan ostanut, velvoitettuisiin yhteisesti tahi se heistä, jolla varoja oli, Emilia Raskille heti suorettamaan edelläsuvutut kuusituhatta kaksisataa seitremänkymmentä markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen sanotusta Toukokuun 30 päivästä 1896 kuin myös korvaamaan Emilia Ruskille tämän oikeudenkäyntidus. tannukset. Asiasta kuultuessa ovat Edvard Widell ja Arvid Hervo vastustunut kannettu, edellinen syystä ettei hän ollut sitoutunut 410
maksamaan mainittua saamista, ja Arvid Hasso sillä perusteella ettei kysymyksenalaisessa velkakirjassa edes lainkään mainittu että sen sisällys oli maksamatonta talonkauppahintaa sekä Emanuel Rusk ja Edvard Widell, myydessään Taurasen ratsatilan, kumpikin olivat kuitannut kauppahinnan täydellisesti maksetuksi Sittenkuin todistajain kuulustuskin oli jutussa toimitettu, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 21 päivänä 1898 julistanut päätöksensä asiasta; ja koska Nikolai Jokisen Toukokuun 30 päivänä 1896 antama velkakirja oli asetettu Eriika Ruskille, joka ei ollut Taurasen ratsutilan omistaja, eikä Emanuel Ruskille, joka kauppakirjalla samalta päivältä oli myynyt mainitun tilan, katsoi Kihlakunnanoikeus ettei puheenalainen velkakirja käsittänyt maksamatta olevan talonkauppahintaa, johon nähden ja kun Edvard Widell hänen ja Nikolai Jokisen välillä tehdyssä kauppakirjassa ei myös ollut sitoutunut vastaamaan kerrotusta velusta, Kihlakunnanoikeus harkitsi oikeaksi ränteen hinnota, mutta kulungit jutussa asiallisten välillä kuitattiin. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Emilia Rukon vetoamalla saattanut asian, on Kesäkuun 30 päivänä 1899 antanut tuomionsa jutussa ja kyllä katsonut toteen saatetuk. si, että Nikolai Jokinen, ostaessaan yhdessä vaimonsa kanssa Tuurusen ratsutilan Toukokuun 30 päivänä 1876 Emanuel Raskilta, tamän suostumuksella oli antanut puheenalaisen velkakirjan Eriika Raskille silloin suorittamatta jääneestä osuudesta ratsutilan kauppahintaa, mutta siihen nähden että, säännöksen mukaan M. K. 11. luvun 28 SS:n kiinteään omaisuuteen, joka on myyty, aineastaan myyjällä on, kunnes kauppa laillistui, etuoikeus maksamattoman kauppahin. nan ulosaantiin ostajan muiden velkojäin edellä, niin ja Kihlakunnanoikeuden muuten mainitsemilla perusteilla on Kevioikeus harkinnut oikeaksi jättää asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Tähän Hovioikeuden tuomioen on Emilia Flinkulumisesti anonut muutosta tänne toimittamallaen perustelmalla, johon Edvard Kidell on määrätyssä järjestyksessä vastannut Mitä näin on tapahtunut ja asiakir411
jat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Sinaatti ottanut tutkittavakseen; ja koska Nikolai Jokinen kauppakirjalla Toukokuun 30 päivältä 1896 ostaessaan Taurasen talon Emanuel Raskilta, tämän suostumuksella on Eriika Raskille antanut velkakirjan tilan maksamattomasta kauppahinnasta kuudestatuhannesta neljästäsadasta viidestäkymmenestä markasta sitä vastaan että Emanuel Rask, jotta Eriika Rusk oli saapa samanverlaisen rahamäärän, vapautet. taisiin tämän velan suorittamisesta, senlahden ja kun Nikolai Jokinen, näin ottamalla maksaukseen Emanuel Raskin yllä. mainitun velan, täydellisesti on tyydyttänyt Emanuel Raskia mainitusta kauppahinnasta, jonka kokonaisen määrän Emanuel Fläsk kauppakirjassa myöskin on kuitannut, viatkä Edvard Kapell ja Arvid Kassikaan ole sitoutuneet vastaamaan Emitä Kaskin yllämainitun velkakirjan sisällön maksamisesta, katsoo Keisarillinen Knuutti Emilia Raskin ei esiintuoneen syytä muuttuu sitä loppupuätöstä, johon tuomiostuimet ovat johtunet ja jonka varalle siis on jääpä, minkä ohessa Emilia Ossian Karsten Rask och witetaan suorittamaan Edvard Widellille häneltä täällä asiaan menneiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majistetin Korkeessa Nimessä, Hänen Suomen Senaallensa A. af Nyberg Henr. Borenius. E. Johnsson Oscar Gylling. Zachan Adestamo / 412
Elokuun 15. päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Timvä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostora halla Turun Hovioikeudesta tulleessa jutus sa, jossa Eläkeläinen Erkki Erkinpoika Bäkki, vaimonsa Albertiina Räkin edusmiehenä, ja Itsellinen Fredrika Friberg, molemmat Merikarvian pitäjän Alakarvian kylästä, ynnä saman pitäjän lankosken kylästä kotoisin oleva Torppari Frans Oskar Ahola, ollessaan holhoojana oikeudenkäynnin kestäessä kuolleen vaimonsa Anna Sofia Juhontyttären kanssa avioliitossa siitetyille alaikäisille lapsillensa Frans Oskar, Juho Antturi ja Viktor Jalmari Franssinpojille ynnä Iida Sofia, Aliina Aleksandra, Selma Josefiina, Sen ja Emilia ja Hilma Maria Fransson tyttärille ovat hakijoina sekä mainitussa Alakarviain kylässä asuva Maakauppias Frans Oskar Rosnell ja hänen vaimonsa Maria Sofia Juhontytär, vastaajina, ja joka juttu koskee talonkaupan kurkamista, maan luovuttamista sekä sen sukuun lunastamista: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Elokuun Läsnä: A. af N. O. S. - H. B. - R. G. - E. J. 72 113 No 883. Pag. 36. R. D. 1839.
15. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut tietää, että Pataljoonansaarnaaja Iisak Grönfors, joka kuollessaan Kesäkuun 7. päivänä 1833. jätti jälkeensä, paitsi leskeä Maria Antintytärtä, edellisessä naimisessaan Maria Juhontytär Bäkin kanssa siittämänsä lapset nimittäin pojat Gabriel Kustaa Gröreforsin ja Juho Jaakko Grönforsin ynnä tyttären Anna Maria Grönforsin, naituansa vunneltä Långfors, sekä jälkimäisessä avioliitossaan Maria Antintyttären kanssa siittämänsä tyttäret, edellä nimitetyn Albertiina Bäkin, Tiatariina Grönforsin, sittemmin naituna Torppari Juho Heikinpoika Riihimäelle, ja myöskin edellämainitun Fredriika Fribergin, oli Maaliskuun 6. päivänä 1833. laatimassaan kirjallisessa testamentissa määrännyt, paitsi muuta, että sanotussa Alakarvian kylässä sijaitsevasta Räkin talon kolmanneksesta, minkä Pataljoonansaamaaja Grönfors ja hänen ensimäinen vaimonsa Maria Juhontytär olivat kauppakirjalla Maaliskuun 4. päivältä 1809. ostaneet viimemainitun äidiltä Talollisenleskeltä Anna Erkintyttäreltä ja johon tilaan Pataljoonansaarnaaja Grönfors ja Maria Juhontytär Maaliskuun 20. päivänä 1811. olivat saaneet kiinnekirjan, piti Pataljoonansaarnaaja Grönforsin kuoltua puolen, tahi siis kuudenneksen koko Bäkin talosta, joutuman Juho Jaakko Grönforsille ja Albertiina Bäkille kumpaisellekin omaksi ehdolla että nämät vastaisuudessa muuden sisaruksiensä ja Maria Antintyttären suhteen täyttäisivät erityisiä testamentissa näitten eduksi Juho Jaakko Grönforsille ja Albertiina Bäkille määrättyjä velvollisuuksia Haastatettuansa Frans Oskar Rosnellin ja Maria Sofia Juhontyttären Merikarvian ja Siikaisten pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden 1835. vuoden lakimääräisiin syyskäräjiin ovat Erkki Bäkki, Fredriika Tiberg, Frans Oskar Ahola ja Itsellisenleski Wilhelmiina Juhontytär Mäkelä, Työrtilän kylästä Merikarvian pitäjää, Erkki Bäkki viitatussa ominaisuudessaan ja Frans Oskar Ahola silloin vielä elossa olleen vaimonsa Anna Sofia Juhontyttären edusmiehenä, Kuhlakunnanoikeudessa Syyskuun 2 päivänä 1835. ilmoittamalla että edellämainittu Katariina 414
Grönfors eli Riihimäki oli kuollut jo Touko kuun 11. päivänä 1884. ja että Anna Sofia Juhontytär ja Wilhelmiina Mäkelä olivat hänen tyttäriänsä sanotusta avioliitosta Juho Riihimäen kanssa, lausuneet, että Juho Jaakko Grönfors, jolle korketellun testamentin määräyksen mukaan oli langennut toinen puoli edelläsänotusta Pataljoonansaarnaaja Grönforsin jälkeenjättämästä kiintämistöstä, eli kuudennes koko Räkin talosta, oli kuollut jo Toukokuun 18. päivänä 1835. ja että sen jälkeen Gabriel Kustaa Grönfors oli asettautunut saman tilan asujaksi ja kauppakirjalla Huhtikuun 5. päivältä 1843. luovuttanut sen sisarensa yllämainitun Anna Maria Grönforsin aviomiehelle Talolliselle Juho Juhonpoika Långforsille 276. ruplan suuruisesta kauppasummasta, min kä jälkeen aviopuolisot långfors kauppakirjalla 12. päivältä Kesäkuuta myöskin 1843. olivat 305. ruplan suuruisesta kauppasummasta luovuttaneet sanotun, Grönforsiksi kutsutun kuudenneksen Räkin talosta pois suvusta eräälle Heikki Kuggille, oikeastaan Juho Heikki Heikinpoika Kuggille eli Rosnellille. Vaan koska samasta talon kuudenneksesta, joka sittemmin useanesiien kauppojen kautta oli tullut kuulumaan aviopuolisoille Rosnellille, Juho Jaakko Grönforsin kuoleman jälkeen oli langennut perintönä Gabriel Kustaa Grönforsille ainoastaan yksi kolmasosa ja hänen sisa rillensä Anna Maria Långforsille. Albertiina Bäkille, Katariina Riihimäelle ja Fredriika Fribergille, joista kuitenkin Anna Maria Långforskin oli myöhemmin kuollut, jokaiselle yksi huudesosa, eli siis tässä asiassa Kihlakunnanoikeudessa oleville kantajille yhteensä puolet samasta kuudenneksesta Bäkin taloa, eikä näin muodoin Gabriel Kustaa Grönfors ollut odist oikeutettu myymään, kuten hän oli tehnyt, koko tätä kuudennesta, niin ovat Erkki Räkki ja hänen asiakumppaninsa vaatineet, että mainittu kauppakirja Huhtikuun 5. päivältä 1843. julistettaisiin mitättömäksi mikäli se koski Pataljoonansaarnaaja Grönforsin mainittujen tyttärien, Albertiina Bäkin, Katariina Riihimäen ja Fredriika Frihergin perimiä osuuksia puheenalaisesta kuudenneksesta Räkin taloa sekä että aviopuolisot Rosnell velvoitettaisiin Erkki Räkille ja tämän asiakumppaneille heidän 445