Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
paihen- ja vahingonkorvaukseksi suorittamaan 4000. markkaa vuosina 1870. ja 1891. eli 1000. markkaa 1. päivänä Huhtikuuta ja saman määrän 1. päivänä Marraskuuta kumpaisenakin vuonna, sitä vastaan että Kauppias Pulkkinen sekä Maanviljelijät Miller ja Weber luopuivat aikomuksestaan rakentaa olutpanimaa arentitonteille vet 153. ja 154. edellämainitussa kaupungissa, olivat Kauppias Pulkkinen sekä Maanviljelijät Miller ja Weber, Talon omistaja Nordmanille toimitetun haasteen nojalla, sanotun kaupungin kuustuvanoikeuden istunnossa Elokuun 11. päivänä 1890. vaatinut Nordmanin velvoittamista heille maksamaan ne 1000. markkaa, jotka edellämäinitun kontrahdin mukaan olivat langenneet maksettaviksi 1. päivänä Huhtikuuta 1890; minkä kanteen Kuostuvanoikeus päätöksellä 11. päivältä Lokakuuta 1890. mainitsemillaan perusteilla oli hyljännyt; jota vastoin Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Pulkkinen sekä Maanviljelijät Miller ja Weber vetoamalla olivat saattaneet jutun, oli tuomiolla Elokuun 8. päivältä 1891., kosk´ei Talonomistaja Nordman ollut voinut kieltää puheenalaisen asianosaisten välillä tehdyn kirjallisen kontrahdin oikeellisuutta, velvoittanut Talonomistaja Fordmanin Kaurnius Pulkkiselle sekä Maanviljelijoille Millerille ja Westerille suorittamaan vaaditut tuhat markkaa; minkä tuomion Keisarillinen Senaatti oli tuomiolla 18. päivältä Lokakuuta 1892. jättänyt pysyväksi. Maanviljelijä Weberin kuoltuu vuonna 1896. sekä hänen leskensä Wilhelmiina Weberin, joka keskinäisen testamentin nojalla oli miehensä oikeudenomistaja, kauppakirjalla 27. päivältä Joulukuuta 1896 Maanviljelijä Millerille ja Kauppias Pulkkiselle myytyä, muun muassa, Maanviljelijä Weberin eläessään omistaman kolmanneksen hänen sekä Millerin ja Pulkkisen tonteille Nrot 153. ja 154. Mikkelin kaupungissa rakentamasta ottehtaasta kuin myös luovutettua heil112a
le kaikki panimoliikkeestä johtuvalvelvollisuudet ja oikeudet, on Talonomistaja Nordman Kauppias Pulk kiselle ja Maanviljelijä Millerille toimituttamansa haasteen nojalla. sanotussa Raastuvanoikeudessa lausunut, että Kauppias Pulkkinen sekä Maanviljelijät Miller ja Weber, jotka edellämainitussa kontrahdissa oli vat sitoutuneet jättämään kysymyksessä olevan oluillehtaansa rakentamisen 1. päiväksi Marraskuuta 1891., olivat alkaneet rakentaa otuttehdas ta jo Tammikuussa äsken sanottuna vuonna ja lopettaneet rakennustyön seuraavassa Lokakuussa sekä niin muodoin rikkoneet kontrahtia 20. päivältä Helmikuuta 1889.; johon nähden ja kun Nordman Keisarillisen Senaatin edelläkerrotussa tuomies sa oli velvoitettu suorittamaan siinä mainitut 1000. markkaa silminnähtävästi sillä edellytyksellä, että puheena oleva kontrahti edelleenkin vastapuilen puolesta tulisi täytetyksi, Talon omistaja Nordman, ilmoittaen että toiminimi Miller & Pulkkinen nykyään omistävät sanotun oluttettaan, on vaatinut että Kauppias Pulkkinen ja Maanviljelijä Miller, toiminimen Miller & Pulkkinen kuin myöskin Maan viljelijä Weberin oikeuden tässä osas sa omistajina, velvoitettaisiin Nordmanille takaisin maksamaan mainitut 1000. markkaa korkoineen. Kanteesta kuulustettuina ovat Kauppias Pulkkinen ja Maanviljelija Miller väittäneet kysymyksessä olevan kontrahdin tarkoittaneen ainoastaan estää heitä ja Maanviljelijä Westeriä antamasta ennen kontrahtiajan kuluttua 1. päivänä Marraskuuta 1891. kaupaksi oluttehtaan sa tuolteita ja siten kilpailemasta. Nordmanin kanssa, mikä ei ollut tapahtunutkaan; minkä tähden ja kun Nordmanille ei ollut luotettukaan mitään vahinkoa ja hän aina kin puolen kontrahdissa mainitusta ajasta oli saanut hyväksensä käyttää siinä hänelle vakuutettuja etuja. Miller ja Pulkkinen ovat vastustaneet kan 473
netta. Raastuvanoikeus, jossa Talonomistaja Nordman myöskin on anonut korvaus. ta oikeudenkäyntikuluistaan, on, sitten kuin jutussa oli niin menetelty kuin asiakirjat tarkemmin osottavat, 5. päivänä Maaliskuuta 1902. julista massaan päätöksessä lausunut, että koska Kauppias Pulkkinen sekä Maanviljelijät Miller ja Weber vastoin reidän ja Talonomistaja Nordmanin välillä 20. päivänä Helmikuuta 1889. laaditun kontrahdin määrä yksiä jo Tammikuussa 1891. olivat arlottaneet olutpanimonsa rakentamista sekä sillä tavoin itse rikkoneet vastamainitun kontrahdin ja tehneet sen mitättömäksi, sentähden ja kun Nordman tämän menettelyn kautta ei myöskään ollut sidottu puolestansa täyttämään samassa kontrahdissa mainittuja velvollisuuksiaan, piti Raastuvanoikeus selvänä, että Nordman suorittamalla Keisarillisen Kenaatin tuomiossa 18. päivältä Lokakuuta 1892 mainitut tuhat markkaa oli kärsinyt saman suuruisen vahin gon; minkä vuoksi toiminimi Miller 8 Pulkkinen, myös Maanviljelijä Webervainajan oikeudenomistajana tässä osassa velvoitettiin Nordmanille kuittia vastaan maksamaan vaaditut tuhat markkaa viiden prosentin vuotuisella korolla oikeudenkäynnin asusta, Marraskuun 19. päivästä 1900., kunnes täysi maksu tapahtuisi, sekä korvaamaan Nordmanin kulungit asiassa viidelläkymmenellä markallaHovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Pulkkinen ja Maanviljelijä Miller, toiminimen Miller & Pulkkinen omistajina, olivat vetoamalla saattaneet jutiin, on Helmikuun 13. päivänä 1904. antamallaan tuomiolla vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen; minkä ohessa toiminimi Miller saikkinen velvoitettiin suorittamaan Talonomistaja Nordmanille hänellä jutusta Hovioikeudessa olleiden kulujen korvaukseksi neljäkymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on toiminimi Miller Pulkkinen anonut muutosta. 476
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei toiminimi Miller s Pulkkinen ole niintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden kysymyksessä olevaa tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. fl. Sokenan A. Nimlin. fl. Blomman A. J. Sundin. Janne Helena Johannes Ritting. Kronohelman Johannes  Litting Karl Sandertskjuts. Den 4. Juli 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions. skilling, från Åbo Hafrätt inkommet fordringsmål emellan Stabskaptenen Axel Edvard Hisinger, från Helsingfors stad, sökande, samt Fröken Emma Malm, från samma stad, tillstädeskommen, och Medicindidentiaten A. W. Nordblad, jemväl från Helsingfors, uteblifven, svarande: Gifven uti Justitie dopartementet, den 4. Juli 1904. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Efter Medicirelicentioten Nordblad och Emma Malm ågången stämning har Stabskaptenen Hisinger vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att Emma Malm, hvilken under Stabskaptenen Hisingers moders, Enke öfverstelöjtnantekan Wilhelmina Hisingers senaste lefnadvår skött dennas bo samt vid hennes den 13. Maj 1901. inträffade död omhändertagit detsamma, efter ÖfverstelöjtSaa J. G. S. A. R. B. 34. f. I - /K. S. No 754. Pag. 61. - R. D. 1904.
nantskan Hisingers frånfälle af hennes qvarlåtenskap utan någon som helst rättsgrund till Medicinalicontiåten Nordblad utbetalt ettu sen femhundra mark; och har Stabs kaptenen Hisinger förty yrkat att Medicindirentiåten Nordblad och Emma Malm måtte åläggas att gemensamt eller den af dem, som till gång egde, till Stabskaptenen Kisinger, såsom Enkeöfverstelöjtnantskan Hisingers ende arfvinge och rättsinnehafvare, återbära förenämnda ettusen femhundra mark samt godtgöra Stabskaptenen Kesinger för hans umgälder i målet Öfver käromålet hörde hafva Medicindirentioten Nordblad och Emma Malm genmält, att Emma Malm väl efter Öfverstelöjtnantskan Hisingers död af dennas botillhöriga medel till Medicine licentioten Nordblad i läkarearvode utbetalt omförmälda belopp, ettusen femhundra mark, men att Medicinelieentiåten Nordblad, hvilken under en lång följd af år emot en ringa ersättning lemnat Öfverstelöjtnantskan Hisinger läkarevård och i synnerhet under hennes sista lefnadsår nästan dagligen besökt henne, varit fullt berättigad till sagda godt görelse; hvarför Medicineliemtiaten Nordblad och Emma Malm emotsett käromålets förkastande Sedan Stabskaptenen Hisinger härtill anmärkt, att Medicine licentioten Nordblad fått den 1. Mars 1900. såsom låkarearvode uppbära i förskott ettusen mark, har Rådstufvurätten medels den 26. September 1902. afkunnadt utslag, på deri upptagna skäl, förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Stabskaptenen Hisinger i vadeväg dragit målet, har den 30. Mars 1904. deri meddelat dom; och emedan Stabskaptenen Hisinger icke gittat styrka att Medicinelicentioten Nordblad, som 178
under Öfverstelöjtnantskan Hisingers renaste lefnadssår vårdat och obestridt så godt som dagligen besökt henne, skulle emottagit de den 1. Mars 1900. till honom erlagda ettusen mark i förskott emot framtida låkare. vard eller att Nordblad efter sagda tid fått uppbära vidare år. vode än nu ifrågavarande ettusen femhundra mark, ty och då detta belopp icke kunde anses vara öfver höfvan högt, har Hofrätten låtit bero vid det slut, hvari Rådstufvurätten genom dess förenämnda utslag i saken stannat, jemte det Stabskaptenen Hisinger ålades att med fyratio mark ersätta Emma Malm för hennes rättegångskostnad i Hofrätten. Uti Hofrättens dom har Stads kaptenen Hisinger anhållit om ändring medels ingifven deduktion, hvilken Emma Malm i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit Carl - Mandertskjott målet i öfvervägande samt finner stabskaptenen Hisinger icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken för den skull kommer att förblifva; och ålägges Stabskaptenen Hisinger att med sextiofem mark ersätta Emma Malm för hennes härstädes hafda kostna der. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: SS 10 J. G. Puhman A; Nummlin. vena Hedelning Johannes Litting vena Wielning Johannes Litting 479
Heinäkuun 5. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa konkurssijutussa, jossa ovat Helsingin kaupungissa toimiva osakeyhtiö " Finska Färgoch Fernissfabriks Aktiebolaget. hakijana sekä Kaupunginviskaali Otto Fredrik Venäläinen ja Kauppias Anders Gustaf Skogster, molemmat Hämeenlinnan kaupungista, samasja kaupungissa asuvan Maala rin Fritz Granlundin ja hänen vaimonsa Aina Granlundin konkurssiin luovutetun pesän saamamiehinä, saapuville tulki na, mutta aviopuolisot Granlund ja heidän konkussipesänsä muut saamamiehet, tulematta jääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Heinäkuun 5. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen tyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin aviopuolisot Granlund läsnä: J. E. S. - A. K. - W. H. - J. I. 180 No 757. Pag. 54. R. D. 1904.
Hämeenlinnan kaupungin Raastuvanoikeuden puheenjohtajalle Toukokuun 30. päivänä 1903. jätetyssä hakemuskirjassa olivat ilmoittaneet tahtovansa luovuttaa kaiken omaisuutensa velkojainsa tyydyttämiseksi ja valvontäpäivä konkurssissa oli määrätty 26. päiväksi sitä seuranrutta Syyskuuta, on osakeyhtiö Finska Fäg - och Femisfabriks Aktiebo laget saman kuun 27. päivänä jättänyt Hämeenlinnan kaupungin Pornestarille suljetun kirjekuoren, jolle ruotsiksi oli merkittynä, paitsi yhtiön nimileimaa, osote:" Till Rädstufvurätten i Tavastehus. Tammenfors ja että se sisälsi valvontakirjoja Maalari Fr. Granlundin konkurssissa, missä valvontapäivä oli 26. päivänä Syyskuuta 1903., ja joka kirjekuori sillä oleviin pöstiliimojen mukaan oli lähetetty Helsingistä saman Syyskuun 17. päivänä, saapunut Tampereelle seuraavana päivänä, palautettu sieltä saman kuun 28. päivänä, merkinnällä ettei tuota konkurssivalvontaa ollut tapalstunut Tampereella, sekä saapunut viimeksisanotun päivän iltana takasin Helsinkiin. Kun tämä kuori sitten konkurssissa 17. päivänä Lokakuuta 1903. olleessa ensimäisessä esiinhuudossa avattiin, havaittiin sen sisältävän hakemuskirjan, jossa mainittu osakeyhtiö anoi konkurssiin luovutetuista varoista itselleen tuomittavaksi kolmen asettamansa ja Fritz Granlundin hyväksymän sekä 5. päivänä Kesäkuuta, 7. pkäivånä Hunäkuuta ja 7. päivänä Elokuuta 1903. maksettaviksi langenneen, vahvistettuina jäljennöksinä kirjelmään liitetyn vekselin ja niitä koskevien rikambiolaskujen nojalla, ensimäisen 1792. markkaa 88. penniä ja 17. markkaa 25. penniä, toisen 2,313. markkaa 78. penniä ja 19. markkaa 68. penniä sekä kolmannen nojalla 2,000. markkaa ja 21. markkaa, ynnä 4. päivänä syyskuuta 1903. päivätyn kauppalaskun mukaan 551. markkaa
40. penniä, jota paitsi hakemuskirjan seurasi ote Helsingin kaupungin Raastuvanoikeuden Syyskuun 16. päivänä 1903. tekemästä pöytäkirjasta, jonka mukaan osakeyhtiön toimitusjohtaja Uno Lönnholty silloin oli säädetyllä velkojanvalalla vahvistanut yhtiön kerrotun saatavan. Toimitusjohtaja Lönnholtyin tässä ja toisessakin esiinhuutotilaisuudessa uudistettua kerrotussa valvontakirjassa olevan anomuksen, korka valvontakirjat aikanaan oli pantu postiin ja asetettu HämeenlinnaRaastuvanoikeudelle mainittuun määrätilaisuuteen eikä siis, vaikka kin osotteen alle saajan olopaikaksi oli erehdyksestä kirjoitettu Tampre Hämeenlinnan asemesta, voitulukea osakeyhtiön syyksi, ettei kirjettä oltu ohjattu oikeaan määräpaikkaansa, vaan se oli katsottava laillisen esteen oikeuttamaksi, sekä Kaupunginviskaali Venäläisen ja kahden muun saamamiehen vastustettua tätä valvomista liian myöhäisenä, kun yhtiön omahuolimattomuus oli oikeuttanut valvontakirjain viivästymisen, on Raastuvanoikeus 14. päivänä Joulukuuta 1903. konkurssissa julistamassaan tuomiossa puheenalaisesta valvomisesta lausunut, että koska kerrottu saatava oli ilmoitettu vasta valvontapäivän jälkeen sekä muutamat velkojat olivat sitä kiiltäneet eikä osakeyhtiö myöskään ollut voinut näyttää ollensa laillisesti stettynä valvontapäivänä tahi sitä ennen saatavaansa ilmoittamasta, niin Raastuvanoikeus, nojautuen 9. päivänä Marraskuuta 1868. annetun Konkurssisäännön 24, 29. ja 31. SS:ään, kahteen ensiksisanottuun lainkohtaan sellaisina kuin ne ovat asetuksessa 3. päivältä Joulukuuta 1895., kylkäsi tämän saatavan liian myöhään ilmoitettuna. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi osakeyhtiö Finska Färg - och Ternisfabriks Aktiebolaget vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomolla Maa482
liskuun 18. päivältä 1904. vahvistanut Raastuvanoikeuden tuomion, jonka ohessa osakeyhtiö velvoitettiin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Kaupunginviskaali Venäläisen ja Kauppias Skogsterin kulungit Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on osakeyhtiö Finska Färg - och Finnisfabriks Aktiebolaget anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kaupunginviskaali Venäläinen ja Kauppias Skogstei ovat säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ett'ei osakeyhtiö Finska Färg - och Femisfabriks Aktiebolaget ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan osakeyhtiö Finska Färg - och Femissfabriks Akterbolaget suorittamaan Kaupunginviskaali Venäläiselle ja Kauppias RagKarl Standertskjött sterille heillä täällä olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. Tolomon Kernu Ojelmme, A; Humlin. Johannes Zitting. 183
Den 5. Juli 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt reversskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan firman Hartner s. G, frånstason Kristiania i Konungariket Torge, sökande, och Handlanden Ernst Pöllan der, från Helsingfors stad, svarande, angående fordran: Gifven uti Justitiedepartementet, den 5. Juli 1904. Kejserliga Senaten har låtit handngarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande. På Handlanden Pollander till Rådstufvurätten i Helsingfors ågången stämning har firman Hartner SS 6o vid bemälda Rätt anfört, att Handlanden Pollander medelst skriftligt kontrakt af den 14. September 1900. bestålt af firman Hartner 8o tjugufem stycken Idial och Protektor benämnda brandsläckningsaprärater att för ett pris af femhundra femtio kronor norskt mynt stycket levereras inom utgången af år 1901 samt att frinan Hartner SS Co af dessa upparåter tillsändt Handlanden Söttander under våren år 1904 fem stycken och för dem jemväl uppbuUnder J. S. - ÄK - K. - J. C. S. No 759. Påg. 39. R. D. 1904.
rit betalning äfvensom i Oktober samma år tio stycken, hvilka Handlanden Tollander likväl vägrat att emottaga; och har frman Hartnar s Co förty yrkat Hundlanden Follanders förpliktande att ej mindre till firman utgifva priset för sistsagda tio upparåter med sammanlagdt fem tusen femhundra kronor jemte ränta än godtgöra firman kostnaden för dessa apparators öfversändande till Helsingfors med sextiofem kronor tjugufem öre, hvar hos firman gjort anspråk på ersättning för sina rättegångsumgälder. Isaken hörd, har Handlanden Tohlander motsagt käromålet; derå Råd stufvurätten medelst utslag den 26. Mars 1902. sig i saken utlåtit och funnit det väl vara utredt, att Handlanden Tollander genom skriftligt kontrakt af den 14. September 1900. af firman Hartner & Co bestält tjugufem stycken" Id al och Protocolor benämnda brandsläckningsapparater att för ett pris af fem hundra femtio kronor norskt mynt styrket levereras fritt ombud i Kristiama inom utgången af år 1901. sålunda att Handlanden Söttander vore skyldig emottaga två sådana upparåter i månaden men som Handlanden Pollander i April månad år 1901. uppsagt berörda kontrakt och firman Hartver s O enligt eget medgifvande godkänt denna uppsägning, alltså och då såsom vilkor för omför mälda beställning bestämts, att Handlanden Söttander skulle ensam innehafva agenturen för finnan i Finland, men denna agentur emellertid blifvit å annan person öfverlåten, ansåg Rådstufvurätten firman Hartner 50 icke vidare hafva varit berättigad att tillsända Handlanden Föllander nu ifrågavaran de tio brandsläckningsappäräter samt förkastade förty käromålet såsom obefogadt. Kofriitten, under hvars pröfning firman Hartver No i vadeväg dragit må let, har genom den 25. Februari 1904. gifven dom faststält Rådstufvurättens utslag, hvarhos firman Kärtor s Co skyldigkänts att med femtio mark eråtta Handlanden föllander för hans uti Kofrätten i målet hafda kostnader. 405
Uti Kofrättens dom har firman Hartner Sö anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, den Handlanden Tallander i föreskrifven ordning bemöttKejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner firman Hartner 80o icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem, vid hvilken alltså kommer att bero, jemte det firman Hartner 8o ålägges att till Handlanden Tellander, i ersättning för hans härstädes i målet hafda umgälder, utgifva sextio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: 16. kunnan A: A:melin 16. Kuman A: Lundin Genr Gjelmme Johannes Litting. C. J. Singren Heinäkuun 6. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa konkurssijutussa, jossa Kaupunginviskaali Kuvernementinsihteeri Gustaf Toppelius, Oulun kaupungista kotoisin olevan Merimiehen Jaakko Kihlströmin konkursiin luovutetun pesän saamaniehenä, on hakijana sekä Jaakko Kihlström ja hänen muut velkojansa poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, Heinäkuun 6. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirsessä, saanut tietää seuraavaa: Paikalle tulopäivänä Jaakko Kihlsa Lokakuun 26. päivänä 1903. on Kutaen, että hän Työmies Oskari Hiltusen ja hänen vaimonsa Maria Hiltusen Helmikuun 28. päivänä 1898. antaman, heidän silloin omistamaan Läsnä: J G S - A K - W Il - J No 769. Pag. 70. Rb. jat ja niistä, mikäli nyt on kysymykströmin Oulun kaupungin Raastuvanoikeudessa vireillä olleessa konkurssisvernementinsihteeri Toppelius, ilmoit1904.
sa neljännekseen talosta ja tontista No 39. Oulun kaupungin kolmannessa korttelissa kiinnitetyn velkakirjan mukaan oli saapa seitsemäntuhatta markkaa ynnä kuuden prosentin koron kuin myös että Jaakko Kihlström ynnä kolme muuta henkilöä olivat, siinä tapauksessa ettei sanottu talon- ja tontinosa, jonka nyttemmin omistivat Kirvesmies Johan Fredrik Ervasti ja hänen vaimonsa Sofia Ervasti, riittäisi velan suorittamiseksi, menneet kaikki-yhteiseen takaukseen kahdentuhannen markan määrästä korkoineen, valvonut mainitun takauksen perusteella korkeintaan kaksituhatta markkaa korkoineen. Sittenkuin Räätäli Karl Fält, joka myöskin oli valvonut saamista konkurssissa, oli vastustanut Kuvernement tinsihteeri Toppeliuksen valvontaa, on Raastuvanoikeus Joulukuun 14. päivänä 1903. julistanut tuomion konkurssissa ja mainitsemillaan perusteilla määrännyt konkurssipesän varoista suoritettavaksi Kuvernementinsihteeri Toppeliukselle niin suuren osan kuin sanotun takauksen johdosta mahdollisesti joutuisi Jaakko Kihlströmin maksettavaksi, korkeintaan kaksituhatta markkaa, kuuden prosentin korkoineen, samalla oikeudella kuin muut etuoikeudettomat saatavat. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Karl Tält vetoamalla oli saattanut jutun on tuomiolla Huhtikuun 15. päivältä 1904 lausunut, että koska, niin kuin Kuvernementinsihteeri Toppeliuksen valvontakirjaan liitetystä Raastuvan oikeuden Kesäkuun 22. päivänä 1903 julistamasta päätöksestä havaittiin, Johan Fredrik ja Sofia Ervasti, jotka nykyään omistivat edellämainitun talon- ja tontinosan, olivat sitoutunut vastaamaan ylläsanotun velkakirjan sisällöstä, sentähden ja kun talonsan entiset omistajat Oskari ja Maria Hiltunen näin ollen, kiinnityksestä kiinteään omaisuuteen Marraskuun 9. päivänä 1868. annetun asetuksen 25 SS:stä levan säännöksen mukaisesti, sellaisena kuin tämä lainkohta on asetuksessa 487
Joulukuun 3. päivältä 1895., olivat tulleet sitoumuksestaan vapautetuiksi ja Jaakko Kihlström, joka Oskari ja Maria Hiltusen puolesta oli sitoutunut puheenaolevaan täytetakaukseen, samalla oli tästä lisäsitoumuksestaan vapaa, Hovi oikeus, kumoten Raastuvanoikeuden tuomion nyt kysymyksessä olevassa osassa, hylkäsi Kuvernementinsihteeri Toppeliuksen asiassa tekemän vaatimuksen, joka muutos ei kumminkaan vaikuttaisi muiden velkojain eduksi kuin Karl Fältin, joka oli Raastuvanoikeuden tuomioon hakenut muutosta. Hovioikeuden tuomioon on Kuvernementinsihteeri Toppelius anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Johan Fredrik ja Sofia Ervasti ostaessaan kysymyksessä olevan talon- ja tontinosan ovat sitoutuneet omavelkaiseen vastuunalaisuuteen edellämainitusta siihen kiinnitetystä velasta sekä Kuvernementinsihteeri Toppelius hakemalla Raastuvanoikeu dessa sanottua velkaa Johan Fredrik ja Sofia Ervastilta on suostunut sellaiseen velallisen vastuunalaisuuden siirtoon, sentähden ja kun siihen takaukseen, johon puheenalainen valvonta perustuu, nimenomaan on sitouduttu äinoastaan alkuperäisiin velallisiin itseensä nähden, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää asian sen loprintuloksen varaan, johon Hovioikeus asiassa on johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. T.blman Cerner Hilama A; Hemlin Johannes Littnig. ./. All Charpentus 400
Heinäkuun 6 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, omistusoikeutta maahan koskevassa jutussa, jossa Porin kaupungissa toimiva Kauppahuone W. Rosenbu6o on hakijana ja Kuoreden pitäjän Nisaveden kylästä kotoi sin oleva Torppari Herman Juhonpoika Läkkinen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, Heinäkuun 6 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksesja, saanut tietää seuraavaa: Välikirjalla Toukokuun 7 päivältä 1840. ovat Talolliset Israel Pekanpoika Wiinikka ja Abraham Antinpoika Mustajärvi Wirtain pitäjän Hauhon kyläså olevasta Braskin talosta No 3 Talollielle Matti Matinpoika Braskille ja hären vaimolleen Maria Gabrielintyttärelleheidän ja heidän perillistensä peloesta rolveen ikuisiksi ajoiksi perintötorppana käytettäväksi luovuttaneet Maksu läsnä: J. G. S. A. B. W. H. - J. F. A. E. 499 No 770. Pag. 42. R. D. 1904.