Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kun Wahlbergin tilan omistajat olivat laininlyöneet tuon velvollisuutensa, Jaakko Wäkkurin oli ollut pakko itse muokata sanottu maa-ala pelloksi; ja koska Jaakko Wakkuri näin oli pelloksi, muokannut 1.1. hehtaarin alan, josta hän oli saapa työpalkkaa neljä penniä neliömetriltä eli yhteensä 140 markkaa, ja hänelle sen lisäksi oli tuleva korvausta 120. kuormasta lantaa 65. penniä kuormalta eli yhteensä 78 markkaa ynnä talle määrälle kahden vuoden neljän kuukauden korko viisi sadalta vuodessa 9. markkaa 10. penniä sekä 90 markan korvaus Wahlbergin tilan omistajille luovutetuista pelloista kolme na vuotena eli 270. markkaa, on Jaakko Wakkuri vaatinut, että Matti Sanaksenaho, joka omisti viidennen osan sanotusta Wählbergin tilasta, velvoitettaisiin Wäxkurille suorittamaan 159. markkaa 42. pen. niä sekä sen ohessa korvaamaan hänen oikeudenkäyntikustannuksensa. Asiasta kuulusteltuna on Matti Saadnaksenaho väittänyt toimitetussa mittauksessa havaitiin, että Jaakko Wäkkuin Wahlbergin tilan omistajille luovuttamien peltojen pinta-ala oli vähempi, kuin välijaossa, arvattavasti jonkun laskuvirhan takia, oli laskettu; ja on Matti Sanaksenaho sen vuoksi anonut kannetta hyljättäväksi seeä vaatinut, että esteetön maanmittari määrättäisiin tarkastamaan jakotoimitusta. Kihlakunnanoikeus on Helmikuun 11. päivänä 1913. julistamassuun päätöksenä katsonut selvitetyksi, että Matti Senaksenaho oli laiminlyönyt määrättynä aikana kyntää ja muokuta Jaakko Wakkuralle sen maa-alan, joka jakopöytäkirjan mukaan oli hänen tehtäväkseen annetty minkä vuoksi ja kun Jaakko Hakkuri oli näyttänyt tämän Matti Sanaksenahon läiminlyönnin johdosta kärsineensä vahinkoa, joka Matti Sanaksenahon viidennelle osalle teki yhteensä satu viisikymmentäyhdeksän markkaa neljäkymmentakaksi penniä, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Matti Sanaksenahon Jaakko Hakkurille maksamaan sanotun määrän, sata viisi kymmentäyhdeksän markkna neljäkymmentäkaksi penniä, sekä sen ohessa sadalla kahdellakymmenel1206
läviidellä markalla korvaamaan Jaakka Hakkurin oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Janaksenaho oli vetoamalla saattanut jutun, on Huhtikuun 30. päivänä 1914. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Matti Sanaksenahon suorittamaan Jaakko Wakkurille maksut, kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä, hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomisen on Matti Sanaksenaho anonut muutosta. Keisarillinen Samatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Matti Sanaksenaho ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset vasdattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: teris Savikoski - Alfred Luaksiala teris Savikoski - Alfred Luaksiala B. Annberg Samuli Koski. A. W. Rummoman E. Thesleff Marraskuun 5 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, häätöä koskevassa nostojutussa, jossa ovat Itsellinen Juho Juhonpoika Hujala, Mäntyharjun pitäjän Ollikkalan kylästä, hakijana sekä samassa kylässä asuvat Talolliset Juho Häkkinen, Herman Kleen ja Wille Lepistö vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 5 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Mäntyharjun pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Juho Häkkinen ja hänen myötäpuu lensa vaatineet, että Juho Hujala, joka ilman laillista oikeutta asusteli Juho Häkkisen kauppakirjalla Huhtikuun 30 päivältä 1909 Talolliselta Ananias Lepältä ostamaan puoleen perintötilasta No 5 Ollikkalan kylässä kuuluvalla, Häkkisen Läsnä: W. A. J. P. R. H. K.t. U. S. No 2077. Pag. 82. R. D. 1913.
vuonna 1911 Herman Kleenille ja Wille Lepistölle, puoleksi kummallekin, myymällä Pönniönmäen ulkopalstalla, velvoitettaisiin sieltä häätämisen uhalla heti poismuuttamaan. Kanteeseen vastaten on Juho Hujala väittänyt, että hänen isänsä Talollinen Juho Hujala vanhempi oli, omistaessaan puheenalaisen, vuonna 1908 Ananias Lepälle luovuttamansa talonpuoliskon, vuoden 1899 seuduissa suullisesti lahjoittanut Juho Hujalalle hänen hallussaan edelleen olevat Pönniönmäen ulkopalstan alueet, mihin nähden ja kun Juho Hujala vanhempi ei ollut olut oikeutettu myymään toiselle Juho Hujalalle aikaisemmin luovuttamiansa alueita, Juho Hujala on anonut kannetta hyjättäväksi ja sen ohessa vaatinut Juho Häkkistä ja hänen asiakumppaneitansa rengaistaviksi siitä, että he olivat kanteensa tueksi käyttäneet vääriksi tietämänsä saantikirjoja Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolen ovat marneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Huhtikuun 19 päivänä 1912 julistamallaan päätöksellä velvoittanut Juho Hujalan, joka ei ollut voinut toteensaattaa, että hänellä olisi mitään osaa kysymyksessä olevasta tilasta tahi muutenkaan oikeutta asua ja hallita sitä, perheineen heti muuttamaan tilalta pois ja jättämään hallitsemansä rakennukset ja tilukset Juho Häkkisen ja hänen myötäpuoltensa hallintaan sekä sen ohessa viidelläkymmenellä markalla borvaamaan näiden oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Hujala vetoamalla oli saattanut jutun, on Helmikuun 6 päivänä 1913 antamallaan tuomiolla, jättäen ottamatta huomioon Juho Hujalan Juho Häkkistä ja hänen asiakumppaneitaan vastaan tekemät, käsillä olevasta riita asiasta erikseen ajettavat rangalstus vaatimukset, vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Juho Hujalan suorittamaan Juho Häkkiselle ja hänen 1238
myötäpuolilleen viisikymmentä mark kaa korvaukseksi heille Hovioikeudessa oikeutuneista kustannuksista. Hovioikeuden tuomioon on Juho Hujala anonut muutosta perustelmalla, johon Juho Häkkinen ja hänen myötäpuolensa ovat vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Hujala ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Hujala suorittamaan Juho Hikkiselle ja hänen myötapuolilleen heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset naidattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer Uno Strömsten Marraskuun 5 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin 239 tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomesjutussa, jossa Kauhavan pitäjän Kauhavan kylässä asuva Kaupanhoitajan vaimo Amalia Kartio on hakijana sekä samassa kylässä toimiva Kauhavan Kuuskauppa r. l. niminen osuus kunta vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 5 päivänä 1915. "Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt pitun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Amalia Kartion mies Aleksi Lartio joka kirjallisella sopimuksella Tammikuun 8 päivältä 1905 oli otettu mainitun osuuskunnan kauppälukkeen hoitajaksi, oli toimitta nut osuuskunnan kirjanpiden vuosina 1905 1907 sekä tehnyt samojen vuosien tilinpäätökset. Hänen erottuansa sanotusta toimesta Tammi kuun 24 päivänä 1908, oli osuuskunLäsnä: F. S. A. L. B. A: A. R. B: f. K. to 2078 Pag. 190. Rd. 1913
nan hallitus, tarkastaessaan hänen kirjan pitoansa, katsonut että se antoi aihetta erinäisiin muistutuksiin, minkä johdosta ja koska osuuskunnan sääntöjen 23 SS:ssä määrättiin, että riitä hallituksen ja kaupanhoitajan välillä siitä, miten kaupanhoitaja oli velvollisuutensa täyttänyt ynnä siitä johtuvasta korvausvelvallisuudesta oli välimiesten ratkaistava, oli riitaasian ratkaisemiseksi mainitun pykälän säätämässä järjestyksessä asetettu sovinto-oikeus. Sittenkuin se vinto oikeus oli havainnut, että 1917 vuoden kirjanpito sekä 1906 ja 1907 vuosien tilinpäätökset osuuskun nan liikkeestä olivat niin väärätja ksyttävät, ettei niiden nojalla voitu saada selkoa osuuskunnan todellisesta tilasta ja sovintokeus sen johdosta oli antanut oikeuden toimesta hankituille esteettömille henkelöille toimeksi valmistaa uusi kirjanpito ja tilinpäätökset oli sovinto oikeus Maaliskuun 25 päivänä 1910 antamassaan tuomiossa katsonut selvitle käyneen, että Tammikuun 24 päivänä 1908 rahatelin jäännös, joka Aleksi Kartion kirjoissa oli merkitty 14,436 markan 12 pennin suuruiseksi itse asiassa oli 7897 markkaa 119 penniä; mihin nähden sovinto-oikeus oli velvoittanut Aleksi Kartion, joka erotessaan Tammikuun 24 päivänä 1908 osuuskunnan palveluksesta oli osuuskunnan haltuun jättänyt sille kuuluvaa käteistä rahaa ainoastaan 4,436 markkaa 28 penniä saman päivän rahatelin jäännöksenä, vaika luovutettava jäännös oli ollut 1897 markkaa 49 penniä, osuuskun nalle maksamaan paitsi muuta, vastasanotun päivän rahatelin jäännöksenä jo suorittamansa ja saman rahatilin jäännöksen oikean määrän eratuksen 3461 markkaa 21 penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Tammikuun 24 päivästä 1908. Kaasan läänin Kuvernööril1240
tä oli osuuskunnan puolesta pyydettyettä, koskei Aleksi Kartiolla ollut vaoja sovintooikeuden tuomion sisällyksen suorittamiseen, Amalia Kartio joka Maaliskuun 1 päivänä 1908 allekirjoittamassaan takaussitoumuksessa oli siinä tapauksessa että Aleksi Kartio olisi tahallisesti tehnyt itsensä syypääksi osuuskunnan liiketappioon ja tappio voitiin todistaa hänen oikeuttamakseen, että nut siitä vastatakseen, velvoitettaisiin osuuskunnalle suorittamaan sanotun tuomion sisällys korkoineen kuin myöskin että joko ennemmin myönnetty takavarikko pidennettäisiin tai myönnet täisiin viisi takavarikko Amalia Kartion omaisuuteen saatavan vakuudeksi, minkä jälkeen Kuvernööri Elokuun 3 päivänä 1910 antamassaan päätöksessä on katso nut saamisen Amalia Kartioon nähden niin riitaiseksi, ettei Kuvernööri voinut ottaa hakemusta siinä osassa käsiteltäväkseen, vaan oli osoittanut osuuskunnan, jos se tahtoi takavarikkoa pysytettäväksi voimassa kuudessa viikossa sen jälkeen haastaltamaan Amalia Kartion asianomaiseen Kihlakunnanoikeuteen ja kannettaan siellä ajamaan; minkä kanteen yhteydessä osuuskunnan tuli jatkaa anomustaan kulujen korvaamisesta. Amalia Kartiolle toimitetun haasteen nojalla on Kauhavan Osuuskaupan r. l. hallituksen puolesta Kauhavan pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuttu, että sovinto-oikeus oli todentanut Aleksi Kartion syypäätsi väärään kirjanpitoon ja että hän sillä oli tuottanut osuuskunnalle rahatilitappiata 3461. markkaa 21 penniä, ja kun se vahinko, minkä sovinto oikeus oli velvoittanut Aleksi Kartion korvaamaan oli Kartion tavallisesti oikeuttama sekä Amalia Fartion antama takaussitoumus 1241
tarkoitti juuri sellaista tappiota minkä sovinto oikeus oli määrän nyt Aleksi Kartion suorittamaan osuuskunnalle, on hallituksen puolesta vaadittu että Amalia Kartio velvoitettaisiin maksamaan osuus kunnalle Tammikuun 24 päivänä 1908 tehdyn rahatilin jäännös 3,461 markkaa 21 penniä, kuuden prosentin korkoineen samasta päivästä, ynnä korvaamaan osuus kunnan oikeudenkäyntikulut. Kanteeseen vastaten on Amalia Kartio muun muassa väittänyt, että hän oli pääriallisesti mennyt takaukseen siitä, ettei hänen miehensä Alek si Kartio, jota osuuskunta oli vaatinut vangittavaksi, poistunut paikkakunnalta, vaikka hän tosin sen ohessa takaussitoumuksessaan oli ottanut vastatakseen siitä Aleksi Kartion osuus kunnalle ehkä aikaansaamasta luketappiosta, minkä mahdallisesti voitiin havaita syntyneen Aleksi Kartion toiminnasta ja olevan tämän tahallisesti oikeuttama, mutta kun osuuskunnan Aleksi Kartiolle tekemän korvansvaatimuksen ei voitu katsoa johtuneen tällaisesta tappiosta ei Amalia Kartio ole katsonut olevansa siitä vastuunalainen eikä kerrotun takaussiten muksensa nojalla missään tapauksessa velvollinen maksamaan korkoa, ja on Amalia Kartio sen vuoksi anonut kannetta hyljättäväksi. Sittenkuin Aleksi Kartiota oti asiassa kuultu on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 11 päivänä 1911 julistamallaan päätöksellä rätkaissut asian; ja koska oli selvitetty, että Amalia Kartio puheenalaisessa takauskirjassa oliottanut vastatakseen siitä fiihetappiosta, minkä Aleksi Kartio todisteellisesti oli osuuskunnalle saattanut, sekä tuon tappion oli näytetty nousseen 3461 markkaan 21 penniin, on Kihlakunnanoi1242
keus velvoittanut Amalia Kartion osuuskunnalle suorittamaan kolmetuhatta neljäsataa kuusikymmentä yksi markkaa kaksikymmentägksi penniä kuuden prosentin korkoineen Tammikuun 24 päivästä 1908, kunnes täysi maksu tapahtui, ja neljälläsadalla markalla konvaa maan osuuskunnan kulut asiassä. Hovioikeus jonka tutkittavaksi Amalia Kartio vetoamalla oli saattanut jutun, on Toukokuun 30 päivänä 1913 antamaslaan tuomiolla jättänyt asianmuuten Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan paitsi että korko, jonka Amalia Kartion tuli suorittaa hänen maksettavaksensa tuomitusta määrästä, oli laskettava viiden prosentin mukaan ja luettava Elokuun 25 päivästä 1910, jolloin haaste oli toimitettu Amalia Kartiolle Hovioikeuden tuomioon on Amalia Kartio anonut muutosta perustelmalla johon Kauhavan Osuus kauppa r. l. on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Amalia Kartio ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiola, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Amalia Kartio suorit tamaan Kauhavan Osuuskaupalle r. l. sillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot Keisarillinen Suomen Senaatti. Felis Isaikoski. H. Amberg. Sameli Koski. Alfvet Luksiala. A. W. Summaren 1. Halts Bergrotte 1243
Marraskuun 6 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa nostajutussa maan luovuttamisesta, jossa Eläkemiehenleski Anna Maria Manninen ja hänen poikansa Itsellinen Eene li Manninen, Laukaan pitäjän Nurmijärven kylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä samassa kylässä asuva Talollinen Juho Erkki Jakonen vastaajana: Annettu Vikusosastossa Marraskuun 6 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedal Kaasan läänin Kuvernöirille Toukokuun 13 päivänä 1911 antamassaan hakemuksessa on Juho Erkki Jakonen esittänyt että Maaliskuun 27 päivänä 1868 laaditulla välikirjalla oli nyttem min Jakosen omistamaan Salsäsnä: F. A. L. B. A: R. S. J. H. B. No 2081. SS: 35. R. D. 1914.
men kuudenneksen manttaalin osuuteen Kulemaisenaution perintötilasta No 2 Nurmijärven kylässä kuuluvia maita ja Koivula nimisen torpan rakennukset annettu Eläkemiehen Jeremias Mannisen haltuun elinäjaksi hänelle Salmen talosta tulevan eläkkeen vastikkeena, mutta koska Jeremias Mannisen Syyskuun 6 päivänä 1910 kuoltua hänen leskensä Anna Maria Manninen joka vasta välikirjan teen jälkeen oli mennyt naimisiin Jeremias Mannisen kanssa, ja heidän poikansa Eemeli Manninen edelleen oikeudetta masti pitivät hallinnassaan sanottuja maita ja huoneita, on Juho Erkki Jakonen vaatinut että Anna Maria ja Eemeli Manninen velvoitettaisiin häädön uhalla luovuttamaan ne Jakosen hallintaan sekä siirtämään pois sanotulta maalta kaksisellä olevaa Jeremias Manniselle kuulunutta aittaa. Sittenkuin Kuvernööri kuultuaan Anna Maria ja Eemeli Mannista, li siirtänyt asian riitaisena tuomioistuimen ratkaistavaksi, on Juho Erkki Jakonen Laukaan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa toistanut edellä kerrotut vaatimuksensa Kannetta ovat Anna Maria ja Eemeli Manninen vastustaneet samalla väittäen että kysymyksessä oli torpan vuokra, joten asia olisi ensin ollut vuokralautakunnan käsiteltävä. Kihlakunnanoikeus on Marras kuun 6 päivänä 1912 julistanut asiaan päätöksen, ja samalla kuin väite siitä, että asia olisi ollut vuokralautakunnan käsiteltävä, hyljättiin, koska Anna Maria ja Eemeli Mannisen hallintaoikeuten sa perusteeksi panema välikirja ei käsittänyt vuokraa vaan eläkkeestä annettua nautintaoikeutta, on Kihlakunnanoikeus mainitsemillaan perusteilla hyljännyt kan1245
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi teen Juho Erkki Jakonen vetoamalla oli saattanut jutun, on Joulukuun 18 päivänä 1913 antamassaan tuomiossa katsonut, etteivät Anna Maria ja Eemeli Manninen olleet esittäneet laillista oikeutta Jeremias Mannisen kuoltua hallita hänelle eläkkeen vastikkeena annettuja maita ja huoneita, sekä sen vuoksi, muuttamalla Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Anna Maria ja Eemeli Mannisen, jotka olivat saaneet nauttia heille tulevan muut taajan heti päädön uhalla Juho Erkki Jakosen hallintaan luovuttamaan kysymyksenalaiset maat ja huoneet sekä samoilta mailta siirtämään pois kaksi siellä sijaitsevaa Jeremias Manniselle kuulunutta aittava kennusta. Hovioikeuden tuomioen ovat Anna Maria ja Eemeli Manninen anoneet muulosta perustelmalla, johon Juho Erkki Jakonen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei vät Anna Maria ja Eemeli Manni nen ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan An na Maria ja Eemeli Manninen yhteisvastuullisesti suorittamaan Juho Erkki Jakoselle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa Tätä kaikki asianomaiut noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti, telle Lovikosk. Alped Luksiala. terie Leinikoski Alped Luksiala. B. Anneberg. Samuli Koski A. W. Summaia / Harrj Bergralte. 1246
Marraskuun 6. päivänä 1915. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa riidassa aviolapsen oikeudesta, jossa Mylläri Juho Emil Heikkilä, Alas taron pitäjän Kosken kylästä, on hakijana sekä Marttilan pitäjän losen kylässä asuva Talollinen Mauri Nappari vastaajana Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 6. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelettänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot Juho Emil Heikkilä on Loimaan ja Alastaron pitäjäin sekä Metsämaan kappelin kuräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Mauri Nuppari. ollessaan kihloissa Juho Emil Heikkilän vidin Evastiina Heikintytär Heikkilär kanssa, eli syksillä 1875 Heikkilan talossa Alastaron pitäjän Mökkäisten kylässä maannut Evastiina Heikkilän, josta sekummuksesta Juho Emil Heikkilä eli sumtyt ja Elokuun 1. päivänä 1870. synSåsän: SS: 12 - Rit. År 83 — H. R. No 2082 Pag 19 R D 1914
tynyt; ja on Juho Emil Heikkilä vaalinut, että hänet P. K:n 8. luvun 2 SS:n nojalla julistettaisiin Mauri Näppärin ja Evastiina Heikkilän aviolapseksi sekä oikeutettaisiin nautti maan kaikkia aviolaksen oikeuksia minkä ohessa Juho Emil Heikkilä on anonut korvausta oikeudenksyn tikuluistaan Mauri Näppärin vastuslettua kunnelta, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 21. päivänä 1910. julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Mauri Rippari oli siihen aikaan, jolloin Juho Emil Heikkilä oli siitetty, aviolupauksen maannut Eva stiina Heikkilän, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus N. K.n 5. luvun 1. SS:n ja P. K:n 8. luvun 2. SS:n nojalla on julistanut Juho Emil Heikkilän Muuri Näppärin ja Evastiina Heikkilän avio lapseksi, jollaisena Juho Emil Hilkilä siis oli oikeutettu nauttimaan kaikkia aviolaksen oikeuksia, sekä velvoittanut Nipparin kahdellasadalla kuudellakymmenelläviidellä markalla Lo Samuli Koskila kuudellakymmenelläviidellä markalla Lo Samuli Koski1218 aamaan Juho Emil Heikkilän oikeusenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mauri Näppäri vetoamalla oli saattanut jutun, on Joulukuun 15 päivänä 1913. antamassaan tuomiossa katsonut, että Juho Emil Heikkilä ollut näyttynyt Mauri Niipparin aviolupauksen maanren Evastiina Heikkilää tahi Maui Napparin ja Evastiina Heikkilän elleen kihtoissa, minkä vuoksi Hovioikeus, kunoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on kyljännyt kanteen Hovioikeuden tuomioon on Juho Emil Heikkilä anonut muutosta perustelmalla, johon Mauri Näppäri on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tionion, jättää piten Kihlakunnanoikeuden pääiksen varaan. Sitä kaikki asianomaiset noudatta kootKeisarillinen Suomen Senaatti till Femikoski Alfred Liuksiala tina Saarikoski Alfred Liuksiala B. Annberg A. W. Rummalai "Härry begroth.
Marraskuun 8. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa vuokrasastavasta, jossa Sahden kaupungin Väkijuoma - Vähittäismyynti- ja Anniskeku Orakeyhtiö, Lahden kaupungista, on hakijana sekä samassa kaupun gissa asuva Talonomistaja Erland Tuiskula vastaajana: Annettu Oikeusorastossa Marraskuun 8. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itulleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Sahden kaupungin Raastuvan oikeudessa on Erland Tuiskula lauvenut, että Lahden kaupungin täkijuoma - Vähittäismyynti - ja Anniskela Osakeyhtiö eli välikirjalla Touokuun 31. päivältä 1911. saanut vuokralle liikehuoneuston talosta No 5. Kämeenkäduin varrella mainitussa kaupungissa talon silloisilta omistajilta Karl Henrik Sarvältä ja hänen vaimoltaan Anna NärvilLäsnä: T.S. - A. S. - B. A. - 4. k. - NikJ. H. B. Rdr 2086. Pag. 57. A. D. 1914.
tä kahden vuoden ajaksi, lukien seujänneen Kesäkuun 1. päivästä, sellaisen sopimuksin, että kuukausivuokra oli 360. markkaa ja että irtisa nominen oli tapahtuva ennen Tamnikuun loppua sinä vuokravuotena, jonka päätyttyä poismuutto tapahtui; mutta kiin osakeyhtiö ei ollut suorittanut 1912. vuoden Kesäkuun vuokraa huoneustosta, on Erland Tuiskula, jonka omaksi talo sillä välin oli joutunut, vaatinut osakeyhtiötä velvoitettavaksi maksamaan Tuiskulalle 360. markkaa kuuden prosentin korkoineen Heinäkuun 1. päivästä 1912. sekä korvaamaan Tuiskulan oikeudenkäyntikulut. Kannetta on Lahden kaupangin Väkijuoma - Vähittäismyynti ja tumiskelee Osakeyhtiö vastustanut minkä jälkeen Raastuvanoikeus on Heinäkuun 15. päivänä 1912. julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Erland Tuiskula velaamalla oli saattanut jutun, on Tammikuun 25. päivänä 1914. antanut siihen tuomion; ja koska Lahden kaupungin Väkijuoma - Vähiltäismyynti - ja Anneskelee Osakeyhtiö oli edellä mainitusta kuukausivuokrasta vuokrannut kysymyksessä olevan huoneuston eikä osakeyhtiö ollut sen nojalla, että talo oli vuokrakauden aikana myyty toiselle henkilölle, ollut oikeutettu sanoutumaan irti vuokrasopimuksesta, on Hovioikeus, humoten Raastuvanoikeuden päätöksen, velvoittanut osabryhtiön Erland Tuiskulalle maksamaan vaaditut kolmesataa kuusikymmentä markkaa kuuden propentin korkoineen Heinäkuun 1. päivästä 1912. suorituksen tapahtumiseen saakka sekä neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Tuiskulan kulut asiasta Maastuvanoikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Lahden kaupungin Väkijuoma - Vähittäismyynti ja Annishelm Osakeyhtiö a1250
nonut muutosta perustölmalla, johon Erland Tuiskula on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Lahden kaupungin Väkijuoma - Vähittäismyynti - ja Annishelm Osakeyhtiö ole esittänyt syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi; ja velvoitetaan osakeyhtiö suorittamaan Erland Tuiskulalle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, kuusi kymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Eino Haarikoski Alfred Lillksiala Eino Haarikoski Alfred Lillksiala B. Anneberg Samuli Koski. A. V. Rummen Härry Bergrotr. ris. 2087. Sag 17/10. Rn 1914. Marraskuun 8. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa konkurssi - ja perinnönluovutusjutussa, jossa ovat Iitin pitäjän Sääskjärven kylässä asuneen Tilanomistajan Karl Albert Ömmark - vainajan konkurssiin luovutetun pesän velkoja Helsingin kaupungissa asuva Varatuomari Harry Bergroth hakijana sekä pankkiosake yhtiö Kansallis - Osakepankki, niin ikään saamamiehenä sanotussa konkurssissa, ynnä konkurssihesän muut velkojat poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 8. päivänä Marraskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, nikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Talvontapäivänä Iitin ja Jaalan pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vireillä olleessa Karl Albert Ömmärkin konkurssi ja perinnön luovutusjutussa 17. päivänä Joulukuuta läsnä: W. F. R. H. K. A.