Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ten Estlander emotsett förkastande af käromålet. Rådstufvurätten har medelst den 10. Februari 1914 afkunnadt utslag utlåtit sig i saken; och emedan Arkitehten Ettander såväl vid upprättandet af köpekontraktet angående gården No 29 vid Georgsgatan som vid själfva köpets afslutande, hvarvid ifrågavarande skuldsedel öfverlämnats till Anders Richard Sjögren och Karl Theodor Siljeberg såsom likvid för en del af köpeskillingen för den af dem försålda fastigheten, uttryckligen åtagit sig att under alla förhållanden personligen ansvara för den i berörda skuldsedel förskrifna räntans erläggande under två och ett halft år, räknadt från den 3 Oktober 1913, samt Estlander medgifvit sig emellertid hafva uppburit räntan å skuldsedelns innehåll ända till den 1 december samma år, har Rådstufvurätten ålagt Arkitekten Esttander att till Anders Richard Sjögren och Karl Theodor Siljeberg i upplupen ränta å skuldsedelns hufvudstol för tiden emellan den 3 oktober och den 1. December 1913 utgifva fordrade åttahundra trettiofem mark åltioen penni jämte sex procents årlig ränta därå, räknadt från den 31 december samma år, tills full betalning följde, samt att med fyratio mark godtgöra Sjögren och Siljberg umgälderna i målet Hofrätten, under hvars pröfning trkitekten Estlander i väderag dragit målet, har genom den 11 december 1846 däri gifven dom afgjort detsamma; och alldenstund den uti ifrågakomna skuldebref förskrifna räntan vid skuldebrefvets öfverlämnande till Anders Keehard Sjögren och Karl Theodor Liljuberg enligt därå gjord anteckning var gulden för tiden från den 5 oktober 1913 till den 1 därpåföljande December, samt Sjögren och Siljeberg i Hofrätten jämväl medgifvit sig hafva ägt lännedom om detta förhållande vid emot tagandet af skuldebrefvet, fördenskull och emedan den omständigheten, att rekilisten Estlander ingångna borgen för erläggandet af räntan under en 202
tid af två och ett halft år, räknadt från berörde den 3 oktober, enligt förbindelsens ordalydelse skulle gälla under alla förhållanden, så mycket mindre kunde allena för sig anses för Ettander medföra skyldighet att till Sjögren och Siljeberg utgifva det af honom den 30 September 1913 uppburna ränteleloppet, till den del detsamma belöpte sig å förstnämnda tidsperiod, som innebörden af nyssagda uttryck måste bekömas med hänsyn till dess förekomst uti Arkitekten Estlanders ifrågavarande borgensförbindelse i sammanhang med dennes åtagande att endast under vissa förutsättningar och villkor ansvara för gäldandet af skuldebrefvets kapitalbelopp samt för erläggandet af räntan jemväl efter utgången af ofvannämnda tid om två och ett halft år, ty och som Anders Richard Sjögren och Karl Ruodor Siljeberg icke gittat visa, att Estlander annorledes förbundit sig att till dem erlägga nästantydda belopp, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkastat Anders Richard Sjögrens och Karl Theodor Liljebergs i målet utförda talan. Uti Hofrättens dom hafva Anders Riehard Sjögren och Karl Theodor Siljeberg anhållit om ändring medelst deduktion, den trekitekten Estlander bemättSenaten har tagit målet i öfvervägande och pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom, låta vid Rådstufvurättens i målet afkunnade utslag bero. det alle, som vederbör till efterrättelse länder. Finlands Senat: Augusts lybergkiosennes Peltonen Johan Nordgren. A. W. Heikkilä P. I. Pehkonen Asian ochannan ,000 200
Joulukuun 17 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Viipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa ovat Talolliset Simo ja Tuomas Saukko, Anton Kemppi ynnä Erik Saukko, kaikki "Kynin pitäjän Saksalan kylästä viimeksi mainittu sanotussa kylässä asuneen Talollisen Matti Saukko - vainajan perikunnan puolesta, hakijoina sekä Pohjoismaiden Osakepankki Kauppaa ja Teollisuutta varten niminen pankkiyhtiö, Helsingin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeus. osastossa Joulukuun 17 päivänä 1917. Senaatti on itselleen esittelyttänyt pitun kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Simo ja Tuomas Saukolle sekä silloin vielä elossa olleelle Matti Saukolle 25 päivänä elokuuta 1912 sekä 28 päivänä samaa kuuta Anton Kempille ja Juurikorven tehtaalla Kymin pitäjässä asuvalle. Itselliselle Ville MatSäsnä: J. P. - J. B. - A. H. - F.P. M. S. No 2232. Pag. 380. R. D. 1916.
tilalle toimitetun haasteen nojalla on mainitun pankin puolesta sanotun ja Pyhtään pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuttu, että SimoTuomas ja Matti Saukko sekä Anton Kemppi ja Ville Mattila olivat 13 päivänä elokuuta 1907. sitoutuneet yhteisvastuulliseen omavelkaiseen takaukseen edellämainitussa Saksalan kylässä asuvan Talollisen Anton Saukon ja hänen vaimonsa Maria Saukon samalle päivälle pkivättyä velkakirjaa vastaan pankilta saaman 66700 markan suuruisen lainan korkoineen maksamisesta ynnä mahdollisten lainhakukustannusten, korkeintaan 200 markan, palkitsemisesta, mikäli Anton Saukolle kuulunut, tuon lainan vakuudeksi kiinnitettävä talo ja tontti No 25 Aleksanderin ja No 16 Kapteeninkadun varrella kolmannen kaupunginosan 50 korttelissa. Kotkan kaupungissa ynnä saman lainan vakuudeksi pantatut kaksi 5000 markan suuruista, neljännekseen taloa No 7 sanotussa Saksalan kylässä kiinnitettyä haltijavelkakirjaa, toinen joulukuun 11 päivältä 1901 ja toinen 14 päivältä huhtikuuta 1905, arvoltaan eivät riittäisi lainan takaisin suorittamiseksi; mutta kun vuonna 1911 pakkohuutokaupalla myydystä edellämainitusta kaupunkikiinteistöstä ja vuonna 1912 samoin pakkohuutokaupalla myydystä sanotusta talonneljänneksestä lainan lyhennykseksi oli kertynyt siksi vähän että siitä 20 päivänä kesäkuuta 1912 päiätyn yleistilen mukaan vielä oli suorittamatta 764 markkaa 33 penniä, on pankki, ilmoittaen että lainan maksuaikaa Simo Saukon ja hänen asiakumppaniensa tieten 13 päivänä helmikuuta 1908, 13 päivänä seurannutta elokuuta, 13 päivänä helmikuuta 1909 ja 13 päivänä elokuuta samaa vuotta, kullakin kerralla oli pitennet: ty kuusi kuukautta sekä että, Anton ja Maria Saukon jouduttua kon kurssitilaan, pankki näiden 14 päivänä elokuuta 1911 julistetulla tuomioila päättyneessä konkurssipitussa oli valvonut puheeksitulleen saamisen; 205
vaatinut Simo, Tuomas ja Matti Saukkoa sekä Anton Kemppiä ja Ville Mattilaa velvoitettaviksi yhteisvastuullisesti pankille suorittamaan sanotun jäännösvelan kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 10 päivästä kesäkuuta 1912 kuin myöskin korvaamaan pankin oikeuden käyntikulut. Simo Saukon ja hänen Kihlakunnanoikeudessa olleitten asiakumppaniensa vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 1 päivänä lokakuuta 1912 julistanut asiasta päätöksen; ja koska kysymyksessä oleva velkakirja oli asetettu erääntymään viimeistäan kuusi kuukautta velkakirjan antamisen jälkeen eikä Pohjoismaiden Osakepankki Kauppaa ja Teollisuutta varten ollut kahdentoista kuukauden kuluessa erääntynespäivästä hakenut velkaa takausmiehiltä, on Kihlakunnanoikeus Ulosottolain voimaanpanemisesta 3 päivänä joulukuuta 1895 annetun Asetuksen 24 SS:n nojalla julistanut Simo Saukon asiakumpaneineen puheenalaisesta takaussitoumuksesta vapaiksi ja sen vuoksi hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pohjoismaiden Osakepankki Kauppaa ja Tsoollisuutta varten vetoamalla oli saattanut jutun, on lokakuun 26 päivänä 1916 antanut tuomion asiaan; ja koska Simo Saukko ja hänen kanssatakarjansa kysymyksessä olevan takaussitoumuksen sanamuodon mukaan eivät olleet taanneet puheenalaisen velan maksusta määrättynä aikana eikä heidän sitoumuksensa niinmuodoin ollut Kihlakunnanoikeuden mainitsemässä lainpaikassa tarkoitetun takauksen laatuinen, sentähden ja kun Pohjoismaiden Osakepankki Kauppaa ja. Tollisuutta varten kymmenen vuoden kuluessa sitoumuksen syntymisestä lukien oli pannut vireille kanteen eivätkä Simo Saukko ja hänen asiakumppaninsa olleet tahtoneet edes väittääkään, ettei puheenalaisen velan vakuudeksi pantattu edelläxnet. tu omaisuus ollut käytetty tuon velan maksuun, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Simo, Tuomas ja Matti Saubon 200
ynnä Anton Kempin ja Ville Mattilan, jotka olivat myöntäneet useinmainitun takaussitoumuksen oikeaksi, saman sitoumuksen tarkoittamaa alkuperäistä velkakirjaa ja siihen merkittävää maksutodistusta vastaan Pohjoismaiden Osakepankille Kauppaa ja Teollisuutta varten yhteis vastuullisesti suorittamaan velkakirjan sisällyksen kuusikymmentäkuusituhatta seitsemänsataa markkaa 13 päivästä elokuuta 1909 helmikuun 13 päivään 1910 viiden ja puolen sekä siitä alkain 2 päivään helmikuuta 1911 ja saman vuoden maaliskuun 7 päivästä täyden maksuin tapahtumiseen asti kuuden prosentin mukaan vuodessa laskettavine korkoineen, kuitenkin lyhentämällä lainan maksuksi kertyneet 22 päivänä joulukuuta 1910 tuhat neljäsataakolme markkaa, 3 päivänä maaliskuuta 1911 yhdeksänsataa kaksitoista markkaa viisikymmentäneljä penniä, 7 päivänä samaa maaliskuuta viisikymmentätuhatta markkaa, 15 päivänä huhtikuuta 1912 kaksituhatta markkaa ja 10 päivänä seurannutta kesäkuuta kahdeksantuhattakuusi markkaa sekä vähennettäväksi myönnetyt viisituhatta markkaa, mikä lyhennys oli luettava tapahtuneeksi 31 päivänä joulukuuta 1911, kuin myöskin sadalla markalla palkitsemaan pankilla Kihlakunnanoikeudessa olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon ovat Simo ja Tuomas Saukko, Anton Kemppi sekä, Matti Saukon myöhemmin kuoltua, Erik saukko, hänen perikuntansa puolesta, anoneet muutosta perustelmalla, johon Tohjoismaiden Osakepankki Kauppaa ja Teollisuutta varten on vastannut Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Simo, Tuomas ja Matti Saukko ynnä Anton Kemppi ja Ville Mattila eivät ole menneet takaukseen kysymyksessä olevan velkasitoumuksen maksamisesta siinä määrättynä erääntymis aikana, vaan siitä pääoman ja koron jäännöksesta, joka jäisi jäljelle senjälkeen kuin lainan vakuudeksi pantattu omaisuus oli muutettu rahaksi ja käytetty velkasitoumuksen maksuksi, katsoo  Senaatti, kuten Hovioikeuskin, ettei 207
Kihlakunnanoikeuden mainitsema lainkohta ole esillä olevaan tapaukseen sovellettavissa, sekä harkitsee sentähden ja Hovioikeuden mainitsemien muiden perusteiden nojalla oikeaksi jättää asian sen lopputuksen varaan, mihin Hovioikeus tuomiossaan on johtunut; ja velvoitetaan Simo Saukko myötäpuolinan suorittamaan Pohjoismaiden Osakepankille Kauppaa ja Tuollisuutta varten, korvaukseksi sillä jutun vuoksi täällä olleista kuluista, sata markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Wannes Pellonen T. W. Heikkilä Johan Nordgren. F. A. Pehkonen. Joulukuun 17 päivänä 1917. Suomen Senaalin tuomio nostorahoin Vaasan Hevioikeudesta tullussa, elatusapua koskevassa jutussa, jos ja ovat ulkomailla oleskelevan entisen Talollinen Matti Hermanninpoika Latva - Jokimäen alaikäisten lasten Olga Aliina, Aleksaneha ja Eino Matias Latva - Jäkimäen holhooja, Kauhajoen pitäjän Kauhajoen kylästä. leva Talollinen Herman Hermanninpoika Palo-Kahko hakijana sekä samasta kyliistä oleva Talollinen Hermanni Malinpoika AlaPantti vastaajana: Annettu Oikeusorastossa joulukuun 7 päivänä 1917. Senaatti on itsellensä enttelyttä nyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Vaasan Hovioikeus oli marraskuun 23 päivänä 1908 Liimä: A. N. 7. P. J.N. Å: H. H. B. A. Dok. No 223. Påg. 333 R. D. 1916.
antamassaan päätöksessä julistanut Matti Latra - Jokimäen ja hänen vaimonsa Maria Kustaava Latva - Jokimäen välinen avioliiton piisituksi ja Matti Latva - Jokimäen lähimmäksi pitämään huolta aviopuollen yllämainituista alaikäisistä lapsista sekä Matti Latva - Jokimäki oli joulukuun 27 päivänä 1909 tehdyllä kauppakirjalla myynyt omistaman ja Latva - Jokimäen vuotalon No 7. Kuuhajoen pitäjän Hyypän kylässä pojalleen Hermanni Ala-Päntille ja tämän vaimolle Vilhelmiina Hermannintyttärelle, muun muassa ehdoin, että ostajain tuli hoitaa ja eliittää sanotut lapset heidän seitsemänteentoista ikävuoleensa paikka, on lasten utä Herman Palo-Kokko, asi anomaiselta holhouslautakunnalta saamansa toimen mukaisesti ja Matti Latra-Jokemäen täällä koti maassa olevien asiain hoitajana, Kauhajoen pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Hermanni Ala- Pantti, myytyänsä mainitun talonosan, oli loka kuun 24 päivänä 1911 laaditulla sopimuskirjalla luovuttanut puheenaa levien lasten hoidon Maria Kustaa va Latra - Jokimäelle 25 markan palkkiosta kultakin lapselta vuodesra, mutta tuo palkkio oli niin pieni ettei Maria Kustaava Latva Jokimäki sillä ollut voinut lapsia kunnolla hoitaa ja vaatettaa, Hermanni Ala- Pantti velvoitettaisiin maksamaan alaikäisten hoidosta yhteensä 175 markkaa ja vaatetuksesta 150 markkaa vuodessa sekä korvaamaan Herman Palo Kokon oikeudenkiintekulut johon kanteesen puheena-olevien lasten silloinen holhooja, Lautamies Aleksanteri Tuvakainen on yhtynyt Kanteesta kuultuna on Hermanni Ala - Pantti väittänyt täyttäneensä mainetussa kauppakirjassa kysymyksessä olevien lasten hoitamisesta ja elättämisestä sovi tut ehdot ja huomauttanut ettei sopivampaa hoitajaa kuin lasten P11.
äiti voitu heille saada, minkä vuoksi ja kun Hermanni Ala-Pantti, jos hänen ja Maria Kustaava Latva Jokimäen välinen sopimus katsottaisiin mitättömäksi, oli halukas ottamaan lapset huostaansa, Herman ni Ala- Pantti on vastustanut kan netta. Kihlakunnanoikeus on joulukuun 8 päivänä 1914 julistamassaan päätöknenä siinä mainituilla perusteilla katronut, että Hermanni Ala Pantin tuli ottaa osaa lasten hoitokustannuksiin ainaikin sadalla markalla kutakin lasta kohelen vuodessa sekä siinä tarkoituksessa velvoittanut Hermanni Ala-Pän tin, niin kauvan kuin lapset eivit olleet hänen hoidossaan, mark samaan lasten holhoojalle saatu markkaa kultakin lapsettu vuodesja marraskuun 1 päivästä 1911 lukien kunnes lupet täyttivät seitsemän toista vuotta, siten että marraskuun 1 päivästä 1911 samaan päevään 1913 maksettavat kuusisataa markkaa, niistä kuitenkin vähentämällä jo makulut sataviisikymmentä markkaa, oli vat moitettavat heti sekä että makme viimeksi mainitusta päivästä eteenpäin oli tapahtuva puolivuosittain touko - ja marraskuun 1 päivänä minkä ohessa Hermanni Ala-Pantin tuli viidelläkymmenellä markalla korvata Herman Palo-Kokon oikeuden käyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Hermanni Ala-Pantti oli vetoamalla saattanut jutun, on elokuun 24 päivänä 1916 antamassaan tuomias ja katsonut tosin Hermanni AlaPantin sitoutuneen elättämään vaatettamaan ja kouluttamaan Oiga Aliina, Aleksandra ja Eino Matias Latva - Jokimäkeä heidän seitsemiinteentoista ikävuoteensa saakka; mutta koska Maria Kustaava Latva - Jokimäki Hermanni Ala Pantin kanssa tekemällään edellämainitulla sopimuskirjalla oli ottanut vastakseen lasten hoidosta kahdenkymmenenviiden markan
palkkiosta lasta kahden vuodessa, eikä Herman Palo-Kokko ollut näyttänyt Maria Kustaava Latva - Jokimäen, jonka huostassa lapset olivat siitä asti olleet holhoojansa suostumuksella, olleen kykenemättömän sanotulla palkkiolla ja omilla varoillaan kustantamaan mainittua hoitoa, on Hovioikeus, kumdeten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt jutussa ajetun kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Herman Palo-Kokko, jonka Kihlakunnanoikeus, vapuuttaen Aleksanteri Teevakaisen hänen edellämainitusta holhoojatoimestaan, oli joulukuun 8 päivänä 1914 määrännyt puheena olevien lasten holhoojaksi, anonut muutosta perustelmalla, johon Hermanni Ala- Pantti on rustannut. senaatti on tutkinut tiimiin jutun ja katsoo, ettei Herman Palo- Kokko ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota jonka veraan asia siis jää, kuitenkin siten että, koska Hermanni Ala- Pantti, luovuttausmaan puo heenalaiset lapset Maria Kustaava Latva-Jokimäen hoitoon, ei ole vapautunut itsekin vastaamasta neiden elättämisestä, kasvattamisesta ja vaatettamisesta Herman Palo Kokko, joka on ilmoittanut olleensa Maria Kustaava Latva - Joki mäen varattomuuden vuoksi pakoitettu suorittamaan avistusta lasten raatetukseen ja hoitoon, oikeutetaan siitä, mitä hän ehkä siten on sanot tuun tarkoituksien suorittanut, erittuin hakemaan Hermanni. Ila-Päntilta hyvitystä. Asian laatuun nähden sää Hermanni Ala-Pantti kuiten kin itse kärsiä hänellä vastuupuhevaltansa valvomisesta laillä olleet kustannukset. Tiitä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: August yberg Jern Nordgrén F. Alehkonen. Mannes Seltonen A M. Heikkilä. man Dahlbeck
Den 17 december 1917. Finlands Senats dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Sandudd. Papetfobriks Aktiebolag, från Helsingfors stad, sökande samt Ingeniörkaptenen Wasili Vasiljevits och Ivanoff, jämväl från sagde stad, uteblifven svarande. Silfven i Justitiedepartementet den 17. December 1917. Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Sandudd Föpetfobriks Aktiebolax har efter Ingeniörkaptenen Ivanoff ågången stämning, vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad anfört, att Ingeniörkaste nen Ivanoff någon dag under våren 1907 förbundit sig att till sagda bolag erlägga priset för de varor, hvilka bolaget komme att på bredit utlämna åt en Målaremästare A. Elifantjell för att användas till särskilda målsinarbeten, hvilka Elifantjeff på entrecknad åtagit sig ett å Tveåborgs fästnings Osa: A. N. P. - J.  A. K. H. - F. F. No 2240. Tag. 252. R. D. M.
område utföra för ryska kronans räkning; men emedan Ingeniörkaptenen Svared af icke kunnat i godo förmås att till bolaget erlägga priset för de åt blifvitjeff i omförmäldt afseende leverera de varoima, utgörande enligt ingifven kontokurant sammanlagdt 2356 mark 16 penni, har bolaget yrkat Ingeniörkap tonen Ivanoffs förpliktande att till detsamma utgifva nämnda belopp jämte päreta, hvarhos bolaget gjort anspråk på ersättning för sina umgälder i målet. Rådstufvurätten, från hvars sammanträden Ingeniörkaptenen Ivanoff utan anomäldt eller veterligt förfall uteblifvit, har medelst den 13 februari 1909 alkunnadt utslag utlåtit sig i saken samt funnit det väl vara utredt, att Ingeniotkaptenen Ivanoff, på anhållan af Sandudd Fapellobriks Aktiebolax och innan sagda belag åt Målaremästaren Elitarstjeff på kredit utgifvit ifrågakomna varoi, förklarat sig villig att al den Elifantjef tillbörande ersättning för de arbeten, till hvilka varorna varit afsedda att användas, för bolagets räkning innehålla belopp, som motsvarade bolagets hos blifantjeff uppkommande fordran för varorna, samt att Ivanoff sedermera icke uppfyllt sitt berörda löfte; men alldenstund Sandudd Talettakaks Aktiebolag icke ens kunnat påstå, att Ingeniockaptenen Ivanoff vid afgifvan det af omordade löfte åtagit sig att, dårest Svarioff uraktläte att uppfylla löftet, ansvara för betalningen af Elifäntjeffs ifrågakomna skuld, för den skull och då sådan answarsskyldighet för Ivanoff ej heller kunde af annat som i målet inlupit, härledas, har Rådstufverätten förkastat belagets talan. Hofrätten, under hvars pröfning Sandudd Fapetfabriks Aktiebolax i vaderad dragit målet, har medelst dom den 30. Juni 24 hötit vid Rådstufvurättens utslag bero. Uti Hofrättens dom har Sondedel Tapetfabriks Aktiebolag anhållit om änd ring. Senaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det Sandricka Fapet 209
Jebrikss Aktiebolags härstädes gjorda omhållan att så i Senaten eller och vid Rådstufvurätten ånyo höra förut såsom vittne afhörde Kontoristen August Gabriel Vilén, red afseende å beskaffenheten af den vid Rådstufvurätten framställda utredningen afslås finner Senaten, det icke vara styrkt att Ingeninkaptenen Ivanoff egenternot Sandudd Pupetfabriks Aktiebolag iklädt sig någon sådan förpligtelse, på grund hvar af han kunde åläggas att personligen ansvara för ifrågakomna varois pris, hvarför Senaten pröfvar rättvist låta bero vid det slut, hvari domstolarna i på ken stannet. Det alle, som vederbörtill efterrättelse länder. Finlands Senat: Arudt yborgh Adams Peltonen Arudt yborgh Adams Peltonen Johan Nordgren i F A Pehkonen T. W. Heikkilä Omantsellman  Joulukuun 17 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Waasan Hovioikaudesta tullussa velkomisjutussa, jossa Torvion kaupungista kotoisin oleva Näkkäri Juho Nykänen on hakijana sekä kauppahuone Man Schiiter & CoKampurin kaupungista Saksan valtakuntaa, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa joulukuun 17 päivänä 1917. Omaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Juho Nykaselle toimitetun haasteen nojalla on kauppahuone Alan Schiiles 6:o Tornion kaupungin Raastuvan oikeudessa vaatinut, että Juho Nykänen, joka heinäkuun 23 päivänä 1908 oli kauppahuoneelta tilannat ja seuränneen syyskuun aikana saanut sata ensiluokkaista kuivaa Calumbiavuotaa, velvoitettaisiin kauppahuoneelle suorittamaan vuotien hinta 222. markkaa 12 penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen heinäkuun 5 päivästä 1909, jolloin sanottu hinta sopimuksen mukaan olisi ollut makSäsnä: A. N. J. P.  A. W. R. B. 210 No 2234 Pag. 243. R. 3. 1911.
settava. Kanteesta kuultuna on Juho Nykänen, myöntäen kauppahuoneelta tilanmensa mainitut vuodat ilmoitetusta pinnasta sekä ne vastaanottaneensa huomauttanut, että vuotia nähoiksi valmistettaessa suurimman osan niistä oli havaittu olevan viallisia, minkä vuoksi Nykänen on anonut, että vuodista tehty kauppa julistettaisiin puretuksi ja kauppahuoneen kanne siis hyljattaisiin, ja on Nykänen sen ohessa vaatinut kauppahuonetta velvoitettavaksi maksamaan hänelle korvaukseksi vuotien valmistamiseen käytetystä työstä 10 markkaa vuodalta eli yhteensä 1000 markkaa. Vastauksen johdosta on kauppahuoneen puolesta väitetty, että yleisen kauppatavan mukaan myyjä ei ollut velvollinen vastaamaan kuivissa vuodissa mahdollisesti olevista sisäisistä viallisuuksista sekä ettei Juho Nyhäsen tekemää korvausvaatimusta voitu kauppahuoneen kanteen yhteydessa ottaa tutkittavaksi; minkä jälkeen Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset myös ovat anoneet korvausta oikeuden käyntikuluistaan, on huhtikuun 18 päivänä 1910 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Juho Nykänen ilmoitettuna aikana oli sanotulta kauppahuoneelta ostanut sata ensiluokkaista Columria - vuotaa, jotka Nykänen sittemmin oli valmistanut markkinahaksi; että useimmissä niistä oli valmistettaessa huomattu olevan sisäisiä vikoja; sekä ettei Nykänen sen jälkeen ollut käyttänyt vuotia joitten valmistamista, kun siihen kerran oli ryhdytty, työn laatuun nähden ei oltu voitu keskyttää, vaan että hän heti, havaittuaan ne vialliseksi, oli siitä kauppahuoneelle ilmoittanut, minkä tähden ja kun molemmin puolin oli myönnetty, ettei vuodista, niiden ollessa kuivina, voitu saada selkoa niiden sisaisista vioista, eika oltu näytetty, että kauppahuone kaupanteossa olisi vapauttanut itsensä vastaamasta sellaisista vioista, eikä myöskään selvitetty kuinka suu211
si osa vuodista todellakin oli ollut sopimuksen mukaisia, Raastuvanoikeus on K. R.n 1 luvun 4 SS:n nojalla julistanut vuodista tehdyn kaupan kokonaisuudessaan mitättömäksi sekä oikuittanut kauppahuoneen ottamaan kysymyksenalaiset vuodat niiden siltoisessa kunnossa takaisin ja velvoittanut kauppahuoneen maksamaan Juho Syhäselle korvaukseksi niiden valmistamisesta arvion mukaan kahdeksan markkaa kappalulta eli yhteensä kahdeksansataa markkaa kuin myös kahdellasadalla markalla korvaamaan Nykäsen oikeudenkäyntikulut. Hyivikeus, jonka tutkittavaksi juttu oli kauppahuoneen puolesta vetoamalla saatettu, on toukokuun 31 päivänä 1911 antanut siihen tuomion; ja sen ohessa että Raastuvanoikeuden lausunto Juho Nykäsen vaatimuksesta saada korvausta puheenaoleviin vuotien valmistamiseen käytetystä työsta kumottiin ja poistettiin, koskei kauppahuonetta oltu tuosta vaatimuksesta haastettu, on Hovioikeus katsonut tosen selvitetyksi että, sittenkun kauppahuone Män Schiiter i 6.o oli Juho Nykäsen tilauksesta hänelle lähettänyt mainitut vuodat ja Nykänen oli ne ottanut vastaan tekemättä muistutusta niiden laadusta, vuotia nähäksi valmistettaessa useissa oli havaittu olevan sisäisiä vikoja; mutta koska oli näytetty, että yleisen kauppatavan mukaan myyjä ei ollut velvollinen vastaamaan valmistamattomissa vuolissa olevista sisaisista viallisuuksista ja kauppahuoneen Juho Nyhäselle lähettämässä laskussa myöskin oli tästä huomautettu, eikä Juho Syhänen ollut näyttänyt, että kauppa kysymyksenalaisista vuodista olisi tehty sanotusta kauppatavasta poikkeävin ehdoin, on Hovioikeus, kumoten Kuustuvanoikeuden päätöksen velvoittanut Juho Nykäsen maksamaan kauppahuoneelle Alan Schister Helle vuotien hinnan kaksituhatta kaksisataa kolmekymmentäkaksi markkaa kaksitoista penniä kuuden prosentin vuo212