Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
maan vekselin perusteella suorittamaan Punkinjohtaja Riikoselle 9345 markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 15 päivästä Elokuuta 1906 ynnä 40 markkaa oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi ja Pankinjohtaja Riikonen oli jätti nyt sanotun päätöksen Kruunun vouti Cajanderille täytäntöönpan tavaksi oli Luumäen piirin silloinen virkaatoimittava Kruunun nimismies, Ylioppilas Karl Freyberg, Kruununvouti Cajanderin määräyksestä 28 päivänä Marraskuuta 1906 kerrotun velan maksamiseksi Filosofianmaisteri Elomaalta ulosmitannut, paitsi hänen omistamaan, tehdas-asiin ja ulkohuonerakennuksia, jotka kuitenkin hänen kiinteistöönsä kuuluvina olivat olleet yli arvonsa kiinnitetyt hänen muista veloistaan, erinäistä irtainta omaisuut ta, mikä oli arvioitu 690 markan hintaiseksi, mutta sitä vastoin huolimattomuudesta jättänyt ulosmittaamatta muun muassa erään Filosofianmaisteri Elomaan omistamalta sahalta Taavetin rautatun semälle johdetun vuokramaalle rakennetun raitiotien; että Filo sofianmaisteri Ilomaa, jolta Parokirjohtaja Riikonen oli luullut ulosmitatuksi kaiken hänen irtaimistonsa, sitten oli Pankinjohtaja Riikosen 30 päivänä Tammikuuta 1907 tekemästä hakemussesta asetettu konkurssitilaan, että Pankinjohtaja Riikonen, jolle konkurssiasiassa 25 päivänä Huhtikuuta 1908 julistetulla tuomiolla edellämäinitun päätöksen nojalla oli määrätty konkurssipeseistä maksettavaksi 9245 markkaa ylempänä sanottuine korkoineen ja kulujen korvauksineen ynnä 2/9 markkaa ulosottokustan nusten palkkioksi etuoikeudella tuon saamisen suorittamiseksi ulos mitatun irtaimen omaisuuden arvosta ja jolle ulosmitatun kiinteän omaisuuden arvosta ei ollut 545
sittänyt mitään maksua, oli puheenaolevaa saamistaan vastaan konkurssipesästä saanut ulosmitatusta irtaimistosta kertyneet varat 2832. markkaa 57 penniä, joilla oli kuitattu 2529 markkaa 7 penniä pääomaa ja sille 15 päivään Elokuuta 1908 juostut korko 303 markkaa 50 penniä, ynnä kolmen prosentin ja ko osuutena saamisensa jäännöksestä 208 markkaa 72 penniä, ja että edellämainitusta, ulosmittaamatta jätetystä raitiotiestä oli rahaksi muutossa konkurssipesään kertynyt 1850 markkaa, mihin nähden ja kun Ylioppilas Freyberg oli kerrotulla laiminlyömisettään aiheuttanut Pankinjohtaja Riiko selle muun muassa vastasanotun summan suuruisen vahingon ja Kruununvouti Cajander lain nu kaan oli vastuunalainen Ylioja pilas Freybergin puheenaolevasta virkavirheestä, Pankinjohtaja Riikonen on vaatinut Kruununvori ti Cajanderia velvoitettavaksi Pankinjohtaja Riikoselle suorittamaan, paitsi muuta mainitun rahamäärän 1850 markkaa korkoineen kuin myöskin konona maan Riikosen oikeudenkäyntikirlut. Kruununvouti Cajander on vastustanut kannetta Kuulustettuaan asiassa myöskin Ylioppilas Freybergiä ja Filosofianmaisteri Ilomaata, on Kihlakunnanoikeus 29 päivänä Marraskuuta 1909. julistamassaan päätöksessä katsonut tosin käyneen velville, ettei Ylioppilas Freyberg puheenalaisessa, Kruununvouti Cajan derin vastuilla toimittamassaan ulosmittauksessa ollut ulosmitan nut Filosofianmaisteri Elomaan omistamaa, vuokratulle maalle rakennettua raitiotistä, josta sittemmin pidetyssä konkurssihuutokaunassa oli saatu 1850 markkaa, mutta koska Ylioppilas Treybergillä oli ollut syytä otettaa sanotun raitiotien kuuluvan puheenalaisessa 516
tilaisuudessa ulosmitattuun kiinteään omaisuuteen, varsinkin kun vaitiotie oli rakennettu Filosofian maisteri Elomaan omistamaa sahalaitosta varten ja läheiseen yhteyteen sen kanssa, sentähden ja kun Punkinjohtaja Riikonen ei ole lut voinut väittääkään osotta neensa kysymyksessä olevan omaisuutta ulosmitattavaksi, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Pankinjohtaja Riikosen kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pankinjohtaja Riikonen vetoa malla oli saattanut jutun, on 22. päivänä Kesäkuuta 1911. antamallaan tuomiolla katsonut asiassa selville käyneen, että Ylioppilas Freyberg oli puheenalaisessa toimituksessa laiminlyönyt ulosmitataedellämainitun Filosofianmaisteri Ilomaan konkurssipesän hyväksi sittemmin 1850 markasta myydyn raitiotien vaunuineen ja siten aiheuttanut ettei Pankinjohtaja Riiko nen, joka Filosofianmaisteri Elomaan konkurssissa annetun tuomion mukaisesti oli Ylioppilas Freybergin toimittaman ulosmittauksen tuottamalla etuoikeudella kantanut ulosmitatusta omaisuudesta kertyneet varat konkurssissa valvomaansa saamista vastaan, saman saamisensa lyhennykseksi ollut saanut mainitusta 1850 markan määrästä muuta kuin saatavansa jakoosuuden, mihin nähden ja kun Kruununvouti Cajander Ulosottolain 1 luvun 48 5 mukaan oli vastuunalainen Tankirjohtaja Riikoselle kerrotulla tävoin tuotetusta vahingosta Hovioikeus on muuttaen Kihlakunnanoikeuden edelläkerrottua päätöstä tässä kohdin, velvoittanut Kruununvouti Cajande rin suorittamaan Pankinjohtaja Riikoselle vielämainitun raitio tien arvon 1850 markkaa, siitä kuitenkin vähentämällä sen verran kuin Pankinjohtaja Riikonen olisi saanut Filosofianmaisteri E537
lomaan konkurssipesästä jakoosuutena kantamaansa määrää vähemmän jako - osuutta, jos hän olisi etuoikeudella kantanut konkurssipesästä vieläsanotut 1850 markkaa, eli, kun Hovioikeuteen jätetystä konkursitilistä näkyi, että se oja Pankinjohtaja Riikosen saatavasta, josta Pankinjohtaja Riikonen oli saanut samanlaisen jako - osuuden kuin muut etuoikeutta nauttimattomat konkurssivelkojat, oli tehnyt 6957 markkaa 43 penniä, että Pankinjohtaja Riikonen oli jako - osuutena tästå määrästä kantanut yhteensä 361 markkaa 78 penniä, että kaikkien jako osuutta laskettaessa huomioon otettujen etuoikeudettomien konkurssisäämisten summa oli tehnyt 51,022 markkaa 86 penniä, ja että tästä määvästä oli jako-osuutena maksettu kaikkiansa 2653 markkaa 18 penniä, 278 markkaa 36 penniä, joten siis Kruununvouti Cajanderin tuli pankirjohtaja Riikoselle kuittia vastaan maksaa tuhat viisisataa seitsemänkymmentäyksi markkaa kuusikymmentäneljä penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen lukien 10 päivästä Lokakuuta 1908, jolloin haaste asiassa oli toimitettu Kruununvouti Cajande rille, siksi kunnes täysi maksu tapahtuisi. Hovioikeuden tuomioon on Kruununvouti Cajander anonut muutostatanne jätetyllä perustelmalla, johon Pankinjohtaja Riikonen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo oikeaksi, kumoton Hovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: trix Saxborsdotter Andersson. trix Saxborsdotter Andersson. Ilfred Liukkala. K. R. Helanen Alfred Liukkala. K. R. Helanen K. Auer J. 6. Lilius 318
Lokakuun 23. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Keipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat entinen Talollinen Herman Laitinen Hankasalmen pitäjän Sauvoniaan kylästä, hakijana sekä samassa kylässä asuva Talollinen Wille Walkonen, saaruville tulleena, mutta osakeyhtiö Äktiebolaget Finland Kovel Och poisjääneenä vastaajana. Annettu Oikeusosastossa, 23. päivänä Lokakuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen. sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Kankasalmen pitäjän käräj äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Herman Laitinen lausunut, että hän, myydessään 12. päivänä Elokuuta 1904. osakeyhtiölle Aktiebolaget Finland Wöd by omistamansa Harju nimisen perintötilan No 3. edellämainitussa Sauvoniain kylässä, oli pidättänyt itselleen oikeuden 1. päivänä Marraskuuta 1905. saada viljeltäväkseen erään tilan maalla sijaitsevan torpan, Läsnä: F. F. W. H. K. A. /F.D. No 1467. Pag. 16. R. S. 1910.
ja että Wille Walkonen, joka 31. päivänä sanottua Elokuuta tehdyllä kauppakirjalla oli ostanut tilan osakeyhtiöltä Aktiebolaget Finland Wörd Cog, oli vuorostaan sitoutunut sanottuna Marraskuun 1. päivänä luovuttamaan torpan Herman Laitisen hallintaan, mutta että osakeyhtiö ja Wille Walkonen välipuheista huolimatta olivat laiminlyöneet toimin niin että Herman Laitinen sovittuna päivänä lisi voineet ryhtyä torppaa viljelemään fallien torpan edellisen haltijan vielä tuon päivän jälkeen asua torpana; ja on Herman Laitinen sen vuoksi vaatinut, että osakeyhtiö Aktiebolaget Finland Hovd Caj ja Wille Walkonen velvoitettaisiin yhteisesti tahi se heistä, joka siihen velvolliseksi katsottaisiin, suorittamaan Herman Laitiselle korvausta torpan sadoista vuosina 1906. ja 1907., ensiksimainitun vuoden sadasta eli 3.900. kilogrammasta heiniä, 12. hehtolitrasta kauroja, 6. hehtolitrasta rukiita, 2 1/2. hehtolitrasta ohria, 20. hehtolitrasta perunoita ja 800. kilogramnasta kauran olkia Oikeuden härkinnan mukaan, ynnä vuonna 1907. saaduista 9 1/2. hehtolitrasta rukiita 17. markkaa hehtolitralta, 9 1/2. mitasta rukiin olkia 8. markkaa mitalta, 7. hehtolitrasta ohria 12. markkaa hehtolitrulta ja niiden ruumorista 25. markkaa, 28 1/2. hehtolitrasta kauroja 9. markkaa hehtolitralta ja niiden ruumenista 30. markkaa, 25. hehtolitrasta penanoita 4. markkaa hehtolitralta sekä 1800. kilogrammasta heiniä 5. penniä kilogrammalta ja 800. kilogrammasta hoiniä 4. penniä kilogrammalta eli, kun tähin lisättiin Herman Laitisen torpalla toimittamistaan katselmuksista maksamat palkkiot 13. markkaa, vuoden 1907. sadosta kaikkiaan 868. markkaa, siitä kuitenkin lyhennettyä torpasta vuosilta 1906. ja 1907. suoritettava vuokra yhteensä 80. markkaa samoin kuin 1906. vuoden sadosta siementen arvo ja työkustannukset, jota paitsi Herman Laitinen on vaatinut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Asiassa kuultuina ovat osakeyhtiö Aktiebolaget Finland Köod by ja Wille Walkonen vastustaneet kannetta sillä perusteella, että Herman Laitinen, kun osake yhtiö ja Wille Walkonen talvella vuonna 550
1905. olivat ehdottaneet Laitiselle kontrahdin tekoa sanotun torpan asukkuudesta, oli siitä kieltäytynyt; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 31. päivänä Maaliskuuta 1908. julistamallaan päätökselläi siinä mainituilla perusteilla velvoittanut osakeyhtiön Aktiebolaget Finland Wörd by ja Wille Halkonen, yhteisesti tahi sen heistä kellä varoja oli, Herman Laitiselle suorittamaan, 1906. vuoden sadasta vähentämällä siementen arvon ja työkustannukset, vasta sanottuna vuonna saaduista heinistä kolme penniä kilolta, kunroista viisi markkaa hehtolitralta oljista neljä penniä kilolta sekä rukiista kymmenen markkaa, ohrista seitsemän markkaa ja perunoista kolme markkaa hehtolitralta eli kolmesataa neljäkymmentäkuusi markkaa viisikymmentä penniä, ynnä 1907. vuoden sadasta kahdeksansataa kuusikymmentäkahdeksan markkaa, eli siis kaikkiaan tuhat kaksisatua neljätoista markkaa viisikymmentä penniä, siitä kuitenkin lyhennettyä Herman Laitisen torpan vuokrara vähennettäväksi myöntämät kahdeksankymmentä markkaa, minkä ohessa sakeyhtiö Aktiebolaget Finland Nord Coj ja Wille Walkonen ovat velvoitetut, niinikään yhteisesti tahi kummalla varoja oli, viiselläkymmenellä markalla korvaamaan Herman Laitisen oikeudenkäyntikulungit. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi osakeyhtiö Aktiebolaget Finland Wöod by ja Wille Walkonen vetoomalla olivat saattuneet jutun, on tuomiolla 4. päivältä Joulukuuta 1909., koskei Herman Laitinen, joka osakeyhtiön Aktiebolaget Finland Wöod by ja hänen välisessä edellämainitussa kaupassa tehdyn kontrahdin mukaan oli oikeutettu, jos hän tahtoi, 1 päivänä Marraskuuta 1905. saamaan puheenaolevan torpan hallintaansa ja sitä viljelemään vastedes määrättävää vuokranvastaan, ollut viiittänytkään, että hän mainittunu päivänä tahi sitä ennen olisi ilmoittanut haluavansa ryhtyä torppaa hallitsemaan, vaan päivastoin selville oli käynyt, että Herman Laitinen osakeyhtiön ja Wille Walkosen talvella vuonna 1905. ehdot taessa Laitiselle kontrahdin tekoa torpan vil551
jelemisestä oli siitä kieltäytynyt, eikä osakeyhtiötä ja Wille Kalkosta siis voitu pitää syypäinä siihen, ettei Herman Laitinen kysymyksessä olevina vuosina ollut saanut nauttia torpan tuloja hyväkseen, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Herman Laitisen kanteen. Kovioikeuden tuomioon on Herman Laitinen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Wille Walkonen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Herman Laiti, nen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Herman Laitinen suorittamaan Wille Walkoselle hänellä tärillä jutun vuoksi olleiden kulujen korvauksseksi kuusikymmenti viisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tuix Isaarikoski K. R. Helanen Walter Andersin. K. Auer. T. A. Lilius. Den 25. Oktober 1913 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt sovisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål, angående fastställande af i konkurs bevakad fordran, emellan Handlanden Bruno Joselius, från Björneborg stad, sökande och Vicehäradshöfdingen Kaarlo Juhana Inberg, jämväl från sagde stad, svarande: Gifven i Justitiedepartementet, den 25 Oktober 1913 Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Sedan Handlanden Juselius å inställelsedagen i ferman Mattsson Michelssons samt dess innehafvare Handlandene Nikolai Mattssons och Otto Michelssons vid Rådstufvurätten i Björneborg anhängiga konkurser den 26 Oktober 1911 bevakat bland annat, jämlikt hyreskontrakt af den 31 December 1909 ogulden hyra från den 1 Mars 1912 till samma dag 1915,540 mark och på öfd - S.S. W. B. K. R. /Hof H 552 No 1457. Pag 61. R. D. 1913.
grund af kontrakt för den 20. April 1910 jämväl obetald hyra från den 1. Juni 1912 till den 1 Juni 1915. 1575 mark, så har Rådstufvurätten medels den 22 Januari 1912 afkunnad dem i sagda konkurrer i följd af gjord anmärkning förklarat Handlanden Jaselius förenämnda bevakningar tviste ga samt förständigat Juselius att genom särskild rättegång styrka riktigheten af fordringsloppen, hvarhos Handlanden Jurilius fordringar fastställts till betalning ur konkurs. boens tillgångar till de belopp, som uti den särskilda rättegången utdömdes dock ej högre än hvad Juselius bevakat Efter stämning å Vicehäradshöf dingen Inberg, hvilken af Rådstufvurätten utsetts att i egenskap af sysslomän i förberörda konkurser bevaka boens talan har Handlanden Juselius vid Rådstufvurätten den 19 Mars 1912 yrkat att, emedan han förhyrt, medels förstnämnda kontrakt åt Handlandene Mattsson och Michelsson på fem års tid räknadt från den 1 Mars 1910, bland annat en betiklokal uti gården SS: 13 vid Georgsgatan i Björneborg emot en årlig hyra af 1500 mark för de två första åren samt 1800 mark för de därpå följande tre åren och genom kontraktet af den 20 April 1910 åt Handlanden Mattsson likaledes på fem år, räknadt från den 1 påföljande Juni en bostadslokal uti gården N° 271 vid Slottsgatan i sagde stad emot en årlig hyra af 525 mark de af Joselius i konkurserna bevakade beloppen 5400 mark och 1575 mark måtte fastställas till betalning ur konkursboens tillgångar hvarhos Handlanden Juselius gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaderna. I saken hörd har Vicehäradshöfdingen Inberg genmält att hyres man vid laga förfall, jämlikt 11 SS 16 kap. J. B., vore befriad från att för hyrd lokal erlägga hyra för längre tid än till nästa fardag, 553
hvarför och då konkurstillstånd måste såsom laga förfall anses, Vicehärads höfdingen Inberg emotsett käromålets förkastande Rådstufvurätten har genom den 16 April 1912 afkunnadt utslag väl funnit utredt vara att Handlanden Jusselius förhyst, medels kontraktet af den 31 December 1909 till Handlandene Mattsson och Michelsson för en tid af fem år, räknadt från den 1 Mars 1910 en betiklokal i gården No 13 i första stadsdelen af Björneborg emot en öfverenskommen årlig hyra af ettusen femhundra mark för de tvenne första årenoch ettusen åttahundra mark för de efterföljande tre åren samt genom kontraktet af den 20 April 1910 till Handlanden Mattsson likaledes på fem år från den 1. Färpåföljande Juni en bostadslokal uti gården No 271 i femte stadsdelen af sagde stad mot en betingad hyra af femhundra tjugufem mark för året samt att uti hvardera kontraktet upptagits sådant villkor att, ifall, hyresmännen icke vid den i kontrakten utsätta tiden erlade föreskrifven hyra, kontrakten vore af dem förverkade och de skyldige att genast afflytta utan åtnjutande af fardag samt likafullt betala hyran, så länge kontrakten gällde; men emedan förman Mattsson & Michelssons samt dess innehafvare Handländene Mattssons och Michelssons konkurser, uti hvilka dom afkunnats den 22 Januari 1912, borde hänföras till sådant laga förfall, hvarom stadgades uti 11 SS 16 kap. J. B. har Rådstufvurätten ansett Handlanden Juselius, jämlikt ännämnde och 14 SS: i samma kapital och balk, icke vara berättigad att för ifrågavarande hyreslägenheter åtnjuta hyra för längre tid än till nästa fardag eller till den 1 Juni 1912 hvarför och då Handlanden Juselius för Handlanden Mattssons bostadslofal i konkursen tilldömts fyra intill nyssnämnda tid men 551
för betiklokalen endast till den 1. Mars 1912, Rådstufvurätten, med förkastande af Handlanden Juselius talan i öfrigt, fastställt Juselius fordran till fyrahundra tjugufem mark, motsvarande ett hvartal af den för betiklokalen betingade årskyran ettusen åttahundra mark, att utgå med den rätt konpursdomen innehölle Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Juselius i vädeväg dragit målet, har medels dom den 30. Januari 1913. funnit Handlanden Juselius icke hafva anfört skäl till annan rättelse i Rådstufvurättens utslag än att, enär den betingade hyrån för betiklokalen under tiden från och med den 1. Mars 1912 till den 1. därpåföljande Juni utgjorde fyrahundra femtio mark, Handlan den Juselius omförmälda fordran i ofvannämnda konkurrer fastställts till nyssnämnda belopp; med hvilken rättelse i Rådstufvurättens utslag vid detsamma i öfrigt skulle beroUti Hofrättens Som har Handlanden Joselius anhållit om ändring medels ingifven dessuktion den Hiahäradshöfdingen Inberg bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Juselius icke hafva anfört skältill ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall bero; och skyldig kännes Handlanden Juselius att till Vicehäradshöfdingen Inberg, i ersättning för hans härstädes hafda kortnader i målet, utgifva sextio mark Det alle som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Sentin Saarinen Kalle Anderne Sentin Saarinen Kalle Anderne Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. A. J. Lillsuvaara Häf Hellen 555
Lokakuun 27 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa Everti Nielaj Alexmontan, Nummenkylän kartanosta Siontion pitäjästä, on hakijana ja Työnjohtaja Juho Makkonen, Helsingin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 27 päivänä Lokakuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessa, saanut seuraavat tiedot: Haastatettuaan Everti Sexmentanin Kirkkonummen ja Sivntion pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Juho Makkonen siellä lausunut, että hän Everti Mumontanin kanssa 10 päivänä Lokakuuta 1905 tehdyssä välikirjassa oli sitoutunut viiden vuoden ajan, seuranneen Marraskuun 1 päivästä lukien, olemaan työnjohtajana Niemmenkylän kartanossa, jonka Niemontan omisti, seuraavan Läsnä: S.S. W. A. L. J. P. Å. R. T. J. No 1464. Såg. 202. R. D. 1910.
vuosipalkoin, nimittäin: tuhat kaksisataa markkaa rahaa, vapaa asunto ja valo, yksi hehtolitra nisuja, kymmenen hemtolitraa rukiita, yksi hehtolitra ohriayksi hehtolitia kauroja, viisikymmentä litraa suolaa, sama määrä herneitä, kahdeksan hehtolitraa perunoita ynnä kaksi aaria maata keittiökasvien viljelemiseen ja päivittäin neljä litraa kuorimatonta maitoa, mutta että Evert ti Mermontan oli 17 päivänä Syyskuuta 1906 erottanut Juho Makkosen palveluksestaan, antaen hänelle saman kuun 21 päivänä päästökirjan, jossa syyksi erottamiseen ilmoitettiin virhedlisyydet viljan antamisessa työväelle ja siitä johtuneet valitukset, huonoesimerkki, jota Makkonen avioelämässaan oli osottanut työväelle, sekä annettujen määräysten laimiinlyöminen; kun nämä syytökset kuitenkin olivat oikeettomat ja Everti Maxmontan niin ollen oli oikeudettomasti erottanut Juho Makkosen palveluksestaan, eikä Makkosen ollut onnistunut saada uutta pysyvää työpaikkaa itselleen, on Makkonen vaatinut Everti Muren tania velvoitettavaksi Makkoselle korvaamaan palkkaetuihin kuuluneen maiden 15 pennillä litran sanotusta Syyskuun 21 päivästä lukien sekä kunkin kuukauden 1 päivänä, niin kauan kuin välikirjan olisi tullut olla voimassa, suorittamaan Makkoselle sen määrän rahapalkkaa ja korvauksen niistä muuta palkkaeduista, mitkä palkkauksesta luketuivat edellisen kuukauden osalle, asunto ja valo arvioituna markaksi viideksikymmeneksi penniksi vuorokaudelta ja keittiokasvien viljelemiseen luvattu maa kymmeneksi markaksi vuodelta, ollen korvaus asunnosta ja valaistuksesta laskettava 1 päivästä Lokakuuta 1906 sekä muusta muonasta pait se maidosta 1 päivästä seuraavaa Marraskuuta. Sitä paitsi on Juho Makkonen pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Asiassa kuulustettuna on Everti Alexmontan väittänyt että Juho Makkonen oli ollut huolimaton toimessaan sekä varotuksista välittämättä laimiin 557
lyönyt Everti Maxmontanin määräysten noudattamisen, minkä vuoksi ja kun Nummenkylän kartanon työväki oli Everti Merentanille valittanut että Makkonen antoi työväelle kelvo tonta viljaa ja kun ei Makkosen avio elämä ollut esimerkiksi kelpaava, Evert ti deemontanin oli ollut pakko erottaa Makkonen palveluksestaan sekä ennen mainittuna 21 päivänä Syyskuuta 1906 antaa hänelle päästökirja suorittaen samalla Makkosen palkan seuraavan Lokakuun 1 päivään. Tähän nähden ja kun Juho Makkonen sitäpaitsi tultuaan erotetuksi Eversti Sexmontanin palveluksesta oli saanut muualta työänsiota, Everti Maxmontan on vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus on 17 päivänä Kesäkuuta 1907 asiaan julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen että Everti Sexmontan, otet tuaan välikirjalla 10 päivältä Lokakuuta 1905 ilmoitetuin ehdoin Juho Makkosen työnjohtajaksi Numminkylän kartanoon, oli 17 päivänä Syyskuuta 1906 erottanut Makkosen toimestaan se ka, antamalla Makkoselle 21 päivänä samaa kuuta päästökirjan, tehnyt hanelle mahdottomaksi jatkaa palvelustaan; minkä vuoksi ja koskei mainitussa välikirjassa oltu sanottu syitä, joiden sattuessa välipuhe oli katsottava ilman eri sopimusta rikotuksi, akä Everti Sexmontan edes ollut voinut toteensaattaa että Juho Makkonen olisi tehnyt itsensä syypääksi virheellisyyksiin taikka varotuksesta huolimatta toistamiseen osottanut tottelemattomuutta Everti Sexmentanille tahi ollut kykenemätön sen toimen täyttämiseen, jota asianosaisten välipuhe oli tarkoittanut, tahi tahallisesti vahingoittanut tai muuten hävittänyt Evorsti Maxmontanen omaisuutta, Kihlakunnanoikeus on katso nut Everti Maxmontanilta puuttuneen laillista syytä Juho Makkosen erottamiseen ja Everti Meemontanim sen vuoksi olevan velvollisen korvaa maan Juho Makkoselle hänen erottamisensa vuoksi koituneen vahin558