Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Huhtikuun 7. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa vekselisutussa, jossa Kruunun nimismies Anders Viktor Bocberg, Turun kaupungista, on hakijana ja entinen Talollinen Johan Albinus Honkaranta, RyKeisarillinen Senaatti on itullensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Turun kaupungin Raastuvanoikeudessa on Kruununnimismies Böxberg vaatinut Johan Albinus Honkarantaa velvoitettavaksi kaupnias Oskar Tuomisen 25. päivänä Toukokuuta 1910. asettaman ja Honkarannan hyväksymän, Tuomisen Kruununnimismies Socbergille perittäväksi siirtämän kolmen kuukauden vekselin perustulläsnä: F. A. Wit. - B. t. - E. N. - ikut. /B. F. M. No 628. Pag. 244. R. mättylän pitäjästä, vastaajana: Asinettu Oikeusosastossa 7. päivänä Huhtikuuta 1914. 1913.
la Börbergille heti suorittamaan vekselin määrä tuhat seitsemänsataa markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen erääntymispäivästä seuraavan Elokuun 25. päivästä kunnes täysi maksu tapahtui, minkä ohessa Kruununnimismies Backberg on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Asiasta kuultuna on Johan Ollinus Honkaranta myöntänyt tosen hyväksyneensä kanteessa mainitun viksulin, mutta väittänyt ettei hän ollut saanut siitä kaupnias tuomiselta mitään vastiketta, vaan että se oli Menkarannan tuomiselle antama apuukuli; niin kä vuoksi ja kun Honkarannan ja Suomisen heidän yhteisesti ailainaan harjoittamastaan kalakaupasta johtuneet valit olivat täydellisesti selvitetyt sanotun och selin erääntymispäivän jälkeen, Johan Albinus Ronkaranta on anonut kannetta hyljättäväksi. Ruastuvanoikeus on 12. päiväna Joulukuuta 1912. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että kauppias Suominen, joka perimistä varten oli siirtänyt Kruununnimismies Brobergille puheenalaisen rekselin, oli 21. päivänä Lokakuuta 1910. myöntänyt, ettei Tuomisella enää ollut Johan Albinus Honkarannalta mitään saatavaa, ja siis myöskin luopunut kaikista mainittuun vikseliin perustuvasta saamisoibudestaan Konkarantaan nähden, jonka vuoksi Raastuvanoibens on nyljännyt Kruununnimismies Böxbergin kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kruununnimismies Booberg oli vetaamalla saattanut jutun, on 27. päivänä Elokuuta 1913. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Maastuvanoikeuden päätöksen varaan, samalla velvoittaen Borbergin korvaamaan Johan Albi nus Honkärannalle hänellä Kovioikeudessa olleet kulut viidelläkym357
menellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Kruununnimismies Backberg anonut muutosta perustelmalla, johon Johan Albinus Honkaranta on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Kruununnimismies Broberg de esittänyt syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi; ja velvoitetaan Kruununnimismies Bonberg suorittamaan Johan Albinus Honkarannalle hänellä jutun vuoksi taällä olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Frics Haikoski. B. Annberg. K. Auer. Walter Andersin. E Nyman Huhtikuun 7 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Juvan pitäjän Kuosmalan kylässä asuja Talollinen Antti Kuosmanen, vaimonsa Hilma Maria Kuosmasen edusmiehenä, hakijana se kä samasta kylästä kotoisin ole vat Talollisenleski Helena Maria Kontio ja Talollinen Kalle Juhana Kuosmanen vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 7 päivänä Huhtikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun 10 päivänä Heinäkuuta 1903 kuolleen Talollisen Kalle Heikki Kuosmasen avioliittoon kuulutettu morsian Helena Maria Kontio ja tämän salumieksesta Kalle Läsnä: N. 6 2/2 - 8. A - M. 8. 358 Pag. 330 R. D. 1911. No 630.
Heikki Kuosmasen kanssa synnyttämä poika Kalle Juhana Kuosmanen oli vat Juvan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa 3 päivänä Heinä kuuta 1909 testamenttina valvoneet Kalle Heikki Kuosmasen noin 10 vuotta sitä ennen tekemän suullisen määräyksen siitä että Kalle Heikki Kuosmasen kuoleman jälkeen kaikki hänen niin kiinteä kuin irtain omaisuutensa, muun muassa 1/3 perin tötaloa No 1 ja 1/4 perintötalaa No 4 Juvan pitäjän Kuosmalan kylässä, oli jäävä Helena Maria Kontiolle ja Kalle Juhana Kuosmaselle, kuiten kin niin että heidän tuli Kalle Heikki Kuosmasen ja Helena Maria Kontion tyttärelle Hilma Maria Kuosmaselle suorittua 5000 markkaa on Antti Kuosmanen Helena Maria Kontiolle ja Kalle Juhana Kuosmaselle toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalle mainitussa Kihlakunnanoikeudessa lausunut, ellei Kalle Heikki Kuosmanen ollut tehnyt kerrotussa valvannassa ilmoitettua määräystä, ainakaan ei terneellä ja täydellä ymmärryksellä sekä vapaasta tahdostaan eikä myöskään kahden todistajan yhtaikaa läsnä ollessa; että Kalle Heikki Kuosmanen, jos kuitenkin katsottaisiin hänen tehneen ilmoitetun testamen tillisen määräyksen, oli sen peräyttä nyt sekä suullisesti että 8 päivänä Harraskuuta 1899 tekemättään kirjallisella testamentilla, jolla hän oli säätänyt että häntä silloin 20 matta palvellut Helena Maria Rontia oli Kalle Heikki Kuosmasen kuoltua palkakseen saapa sanotulta palvelusoijaltaan yhteensä 1700 markkaa sekä sen lisäksi 100 markkaa nodelta sillä ajalta, minkä Hele na Maria Kontio ehkä vielä palve lisi Kalle Heikki Kuosmasta, nämä kin palkkaisut kuten äsken mainit tu määräkin korkoineen; elleivät 359
Helena Maria Kontio ja Kalle Juhana Kuosmanen, joistu aineekin dellinen oli ollut läsnä siinä tilaisuudessa, jossa valvottu määräysolisi tapahtunut, ollut tuota määsäystä valvoneet laissa testamen lin valvontaa varten määrätyssä ajassa; sekä että Kalle Heikki Kuusnanen oli määrännyt omaisuudes ta, jota hän lain mukaan ei ollut ollut oikeutettu testamentilla poisan tamaan; ja on Antti Kuosmanen, huomaallaen että Kihlakunnanoi keus oli 12 päivänä Marraskuuta 1903 julistanut Hilma Maria ja Kalle Juhana Kuosmasen Kalle Heikki Kuosmasvainajan ja Helena Maria Kontion aviolapeksi, edellä esitetyillä perusteilla vuutinut, että kerrottu valvontu julistettaisien milättömäksi tai valvottu testament ti voimattomaksi, ainakin mikäli Kalle Heikki Kuosmanen siinä oli määrännyt omaisuudesta, josta hän lain mukaan ei voinut testamentilla määrätä; minkä ohessa Antti Kuosmanen on muistuttanut kulungeistaan asiassa. Helena Maria Kontio ja Kalle Juhana Kuosmanen ovat kannettu vastustaneet; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on päätöksellä 20 päivänä Huhtikuuta 1010 esitetyistä sejistä julistanut puheenalaisen suutlisen saaduksen voimattomaksi, mutta asian laaluun nähden jättänyt Antti Kuosmasella asiassa ollut kulungit hänen itsensä kärsittä viksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin oli vat vetoamalla saattaneet jutun, on 19 päivänä Lokakuuta 1811 antämässään tuomiossa katsonut toteensaaletuksi, että Kalle Heikki Kuosmanen vapaasta tahdostaan terveellä ja täydellä ymmänyk sellä oli tehnyt riidanalaisen 760
testamentin, jonka tähden ja kun Antti Kuosniainen ei ollut näyttänyt että Helena Maria Kontio ja Kalle Juhana Kuosmanen olivat saaneet testamentin tiedokseen oikaisemmin kuin kuusi kuukautta ennen sen valvomista, eikä myös kään että Kalle Heikki Kuosmanen oli sanotun testamentin kumonnut myöhemmällä testamentilla tai sen muuten peruuttaneet taikku että tes tamentti koski sellaista omaisuutta jota hän ei ollut oikeutettu testamentilla poisantamaan Hovioikeus on, kumolen Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Antti Kuosmasen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Antti Kuosmanen anonut muutosta perustelmatta, johon Helena Maria Kontio ja Kulle Juhana Muosma nen ovat vastammeet. Keisarillinen Senaulti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Antti Kuosmanen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Antti Kuosmanen suorittamaan Helena Maria Kontiolle ja Kalle Juhana Kuosmaselle maksut heidän yhteisestä kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota kaksikymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Waler Andersin. Asra Luksiala. Waler Andersin. Asra Luksiala. Waler Andersin. Asra Luksiala. B. Anneberg K. Auer K. R. Helanen Petter Lindström. 361
Huhtikuun 7 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa, tilintekoon velvoittamista koskevassa jutussa, jossa ovat Lakiliedettenkandidaatti Jonas Castrén, Helsingin kaupungista, hakijana sekä Konttoristi Alarik Aleksander Niinivaara. Sortavalan kaupungista, ja Taunumestari Robert August Stenlund, Joensuun kaupungista, saapu ville tullaina, mutta NeitiAmalia Alino Jägerroos, Sontavalan kaupungista, Kulta seppä Jakob Oskar Stenlund, Pietarin kaupungista Venäjan keisarikuntaa, ja Kolle gineuvos Anders Ferdinand Tahlström, Kislovodskin kaupungista myös Venäjällä, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 7 päivänä Huhtikuuta 1874. Keisarillinen Senaalle on asilleen resuu. 3. SS: 8. l. et. Möt. C. A. B. No 631. Pag. 78 R. D. 1912
esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Lakitiadettenkandidaatti Castrémille toimitetun haasteen nojalla ovat Alarik Aleksander Niinivaara ja hänen asiakumppaninsa Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa lauuneet että, sittenkuin Maanvilje lijä Carl Johan Boman, Palkanen pitäjän Kankaliston tilalla, Marraskuun 5 päivänä 1894 oli kuollut se kä Pälkäneen ja Sahalahden pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnan oikeus Joulukuun 10 päivänä samanet vuonna oli määrännyt täkiliedettenkandidaatti Castrémi pesänsetvilläjänä samalla velvollisuudella, kuin holhoojasta oli säädetty, ottamaan Carl Johan Bomarin jälkeen jääneen omaisuuden haltuunsa, muuttamaan sen rahak si ja jakamaan varat asianomaisten oikeudenomistajain kesken, niin Huhtikuun 6 päivänä 1898 pido tyssä perinnönjaossa pesän velkakirjoissa olevat varat oli jätetty perillisten kesken jakamatta, kunnes Lakiliedettenhandidaatti Castrén oli ennättänyt ne periä. Mutta koskei Lukiliedettenkahndidaatti Castrémia sittemmin oltu saatu tekemään tiliä kerrotuin tavoin jakamalta jääneestä omaisuudesta, ovat Alarik Aleksander Niinivaara ja hänen asiakumppaninsa, jotka paitsi muita olivat Carl Johan Bomanin kuolinposän osakkuita, vaatineet Castréria velvoitettavaksi sopivalla uhalla määräajan kuluessa heille jättämään luettelo ja tili edellämainituista velkakirjoista sekä luovuttamaan niiden sisällys sellaiseen jakoon, että Niinivaara asiakuppa neineen saisivat osansa siitä erilleen. Kanteseen on Lakitiedettenkandi daatti Castrén vastannut että, sitten huin Kollegineuvos Sahlström oli Raastuvanoikeudessa Castrénia vastaan nostamassaan riitajutussa vaatinut Castrina velvoitettavaksi Sahlströmille antamaan vuosittain päätetty täydellinen lopputili Carl Johan Bomanin kuolinpesän 363
hoidosta ja Lakiliedottomkandidaatti Cathrén tuossa riidassa oli ilmoittanut syyn siihen, ettei lopputilia voitu antaa ja lopullista jakoa toimittaa, olevan osaksi sen, että tuoskautta viitt kakirjoja vielä oltu saatu täydelleen perityiksi, osaksi sen, ettei lopputiliä Suomen Maanviljelys - ja TeollisuusPankin konkursista, johon pankkiin kysymykseen tulleiden velkakirjojen uloshakemisesta kertyneet rahat oli tallitettu, silloin vielä oltu annettu niin Raastuvanoikeus päätöksellä 19 päivältä Huhtikuuta 1902 oli lausunut, että Carl Johan Romanin perilliset ylläsanetussa Huhtikuun 6 päivänä 1828 pidetyssä perinnönjaossa, hyväksyin silloin esitetyn tilin pesän hoidosta olivat sopineet, että lopullinen ja ko oli toimitettava vasta sitten kuin pesän jakamatta jääneet varat oli muutettu rahaksi, sekä ettei enempää tiliä sitä ennen tarvittu antaa, min kä vuoksi Raastuvanoikeus oli hyljännyt Kollegineuvos Pahlströmin banteen; ja oli Hovioikeus, jonka tutkitta vaksi Möttegineuvos Tähästäin ät saatanut asian, tuomiolla Maaliskuun 18 päivänä 1904 jättänyt Raastuvan oikeuden karotun päätöksen pysyväksi. Tämän vuoksi ja kun lopullistaselvitystä Suomen Maanviljelys- ja Teollisuus-Pankin konkurssista, josta Lokiliedettenkandidaatti Castrén tosin oli nostanut osinkoa, ei vielä oltu voitu antaa, on Castrin, ilmoittaen puheiksitulleet uloskaettavat velkakirjat joperityiksi, anonut kannetta hyljättäväksi; sen ohessa pyytäen korvausta oikeudenkäyn likustannuksista. Huhtikuun 17 päivänä 1909 julistetulla päätöksellä on Raastuvanoi kaus siinä esitetyistä syistä hyljän nyt kanteen, mutta määrännyt että Lakitiedettenkondidaatti Castrén aseon laatuun nähden sai itse kärsiä oikeudenkäyniskulunkinsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin oli vat vetoamalla saattaneet jutun, on 7. päivänä Helmikuuta 1912 antanut tuomion asiasta; ja koskee Lakitiedet 364
tenkandidaatti Castrin oli myöntänyt, että Carl Johan Bomarin kuolin pesän velkakirjat, mikäli ne kuolin pesän osakkauden päätöksen mukaan olivat uloskauttavat, ja olivat perityt ja niistä kertyneet rahat pankkiin talletetut, eikä Lakiliedettondandidavat ti Castrin ollut näyttänyt, että kuolinpesän osakkaiden puheenalaisista velkakirjoista tekinä päätös ole tarkoittanut niistä saatujen rahojen lilittämisen ja jakamisen siirtämistä kauvenmaksi, kuin siksi että velka kirjat oli muutettu rahaksi, Hovioikeus on velvoittanut Lakiliedett enkundidaatti Castrénin sadan markan sakon uhalla kolmen kuukauden kuluessa viimemainitusta päivästä lukien Alurik Aleksander Niinivaaralle ja hänen asiakumppaneilleen antamaan täydellisen tilin puheeksi tulleista velkakirjoista saaduista rahoista sekä jättiimään nämä sellaiseen jakoon, että Niinivaara ja hänen asiakumppaninsa saivat heille tulivat osat niistä erilleen. Hovioikeuden tuomioon on Laki tiedettenkandidaatti Castrén ano nut muutosta perustelmalla, johon Alarik Aleksander Niinivaara ja Robert August Stenlund ovat vaslanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Lakiliedettenkandidaatti Castrin olo esittänyt syytä muuttaa Hovi oikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, kuitenkin niin että Castrénin tulee säädetyllä uhalla toimittaa määrätty tilitys ja jako ennen 1 päivaa ensintulevaa Elokuuta; ja velvoitetaan Lakitiedettenkandidaat ti Castrén suorittamaan Alarik Aleksander Niinivaaralle ja Robert August Stenlundille yhteisesti, heillä jutun vuoksi, täällä Muiden kustannusten korvuksi, seitsemänkymmentä markkaa. Pata kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: teris Saarikoski B. Antberg. K. Auer Wallei Andersin tyman. Alfvas Lindström 365
Huhtikuun 7. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Kovioikeudesta tullassa tilansaannon moittimista ja tilan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Sairaanhoitajatar Daria Patrikainen, Savonlinnan kaupungista, on hakijana sekä Talolliset Matti ja Antti Räsänen, Suistamon pitäjän Suistamon kylästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosustossa 7. päivänä Huhtikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Matti ja Antti Räsäselle toimitut tamansa haasteen nojalla on Maria Patrikainen Suistamon pitäjän käräjkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hänen isänsä Talollinen Petter Vasiljeff Sätrikainen oli yhdesä veljensä Wasili Wasiljef Sätrikaisen kanssa, kuten perintökirja 5. päivältä Joulukuuta 1864. osalti Suomen valtiolta lunastanut puolen talon No 20. Suistamon kyläsSummas - R. L. B. K.S. J. E. W. No 634. No 634. No 634. Pag. 43. R. D. 1911.
sä, minkä jälkeen Petter Patrikainen vuorna 1867. oli poistunut omistamaltuun talonneljännekseltä, jättäen sen vuokralle entiselle Koulumestarille Ivan Möldakofille, sekä että Salmin kihlakunnan silloinen Kruurunvouti Johan Soldan, oli senjälkeen mainitulta talonneljännekseltä vuodelta 1868 maksamatta jätettyjen kruununverojen suorittamiseksi ulosmitannut saman talonneljänneksen sekä 25. päivänä Heinäkuuta 1871. toimitetussa pakkohuutokaupassa myynyt sen Maakauppiaalle lasili Rätiselle, jolta talonora sitten eri kaupoilla oli joutunut Matti ja Antti Räsäsen omaksi; mutta koska Petter Sätrikainen, joka oli kuollut vuonna 1904, ei ollut myynyt eikä muutenkaan luovuttanut tilaansa Ivan Moldakosille ja tuo pakkohuutokauppa, johon Matti ja Antti Räsäsen tilansaanto välillisesti perustui, siis oli pidettävä laittomana sekä sanottu, Matti ja Antti Räsäsen hallinnassa oleva talonneljännes kokonaisuudessaan oli tuleva Maria Pitrikaiselle Petter Patrikaisen ainoalle perilliselle, on Maria Patrikainen vaatinut, että Matti ja Antti Räsänen velvoitettaisiin luovuttamaan puheenulainen talorineljännes Maria Patrikaisen hallintuan sekä korvaamaan Daria Patrikaisen kulut jutusta. Matti ja Antti Räsäsen vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus 16. päivänä Helmikuuta 1910. julistamallaan päätöksellä antanut asiasta lausuntonsa; ja koska riidanalainen talonosa oli yllämainitussa pakkohuutokaupassa myyty sitä rasittavien kruununverojen maksamiseksi eikä se seikka, että Petter Vasiljeff Patrieikä se seikka, että Petter lasiljeff Sa trikainen oli antanut talonosansa vuokralle, vapauttanut häntä suorittamasta sanottuja veroja tai estänyt tilan myyntiä niitten suorittamiseksi ulosottotoimen, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Daria Patrikainen vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiossa 8. päivältä Joulukuuta 1910. katsonut, ettei 367
Daria Patrikainen, joka ei ollut voinut edes väittiä, että edelläkerrottu ulosmettaus ja siihen perustuva pakkohuutokauppa olisivat tulleet laillisessa järjestyksessä kumotuiksi, ollut esiintuonut syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä, jonka varaan asia siis jäi; ja velvoitettiin Maria Patrikainen suorittamaan Matti ja Antti Räsäselle maksut yksitoista markkaa kolmekymmentä penniä heidän yhteisestä kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Maria Patrikainen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Maria Patrikainen ole esittänyt syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiotu, joka siis jää pysyväksi - tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Lauten Saarinen Alfred Liaksiala Lauten Saarinen Alfred Liaksiala Lauten Saarinen Alfred Liaksiala E Nyman A. H. Ollusluvaara. Johannes Pesonen. Huhtikuun 7 päivänä 1914 Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullassa riitajutussa, jossa ovat Inteckkari Anders Adolf Walanen, Mikkelin kaupungista. hakijana sekä KunnallisuuverCarl Grenman, samasta haupungista, ja hänen kuolleen vaimonsa Olga Aleksandra Gremanin oikeudenomistajat, poikansa Taakiliedentisenpäälle Verner Elid Grenman ja vå vynsä luutnäntti Arndt Malm ström sekä tämän vaimo Signo Johanna Malmström, Helsin gin kaupungista, ynnä vävyn sä lääninkirjan pitäjä Isoar Rahm ja hänen vaimonsa Sälly Maria Malm, Mikkelin kaurungista, vastaajina. Annettu Oikeusosastossa 7 päivänä Huhtikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen att tyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: läsnä: S.S. A. I. B. R. H. A; R. G. E. W. SS: 635 Sivu 62 Rb 1911
Haastatettuansa Kunnallisneuvoksen Grenmanin ja hänen asiakumppaninsa Mikkelin kaupungin Raastuvan oikeuteen on Apteekkari Watanen siellä lausunut, että sittenkun Kunnalliseniuvas Grenman oli Apteckkarin Watosen kanssa 2 päivänä Helmikuuta 1902 tekemältään välikirjalla, siinä määrätyn sovinnaissakon uhalla. sitoutunut ennen 1 päivää seuraavaa Toukokuuta luovuttamaan Apteekkaville Wataselle Mikkelin kaupungissa omistamansa upteckin erioikeuden ynnä anteekin sisustuksen ja tavaraaa rasten sekä kaiken upteekkihuonustus sa olevan irtaimiston 175.000 markan kauppahinnasta ehdolla että, jos erioikeus toisen anteckin perustamiseen paikkakunnalle julistettaisien haettavaksi ennenkuin viisi vuotta oli kulunut siitä päivästä, jona Apteekkari Ratanen oltaisi Kunnallisneen oksen Grenmanin apteckin vastaan, Kunnallisnellas hemman lykentäisi kauppahinnasta tahi, jos Kunnallisneuvos Grenman eli si jo ehtonyt kantaa koko kauppahinnan, suorittaisi siitä Anteckkarille Kataselle takaisin 35,000 markkaa sinä päivänä, jona uusi upteekki avottaisiin yleisen käytettäväksi, niin olivat Kunnalliskallas Grenman. ja Apteekkari Watanon, kysymystä olemattakaan ennen määrättyjen ehtojen muuttamisesta, 1 päivänä Huhtikuuta 1902 keskenänsä päättäneet aiolun kaupan teettämällä siitä kauppakirjan ja kontrahdin, jotka Apteekkari Hatanen oli, niitä lähemmin tarkastamatta, allekirjoittanut siinä vahannuksessa, että ne sisäkvät sanotut aikäisemmin sovitut ehdot, minkä jälkeen Apteekkari Watanen eli sama na päivanä ottanut vastaan ostamansa apledin. Koska kauppakontrahtiin kuitenkin, kuten Apteckkari Katanen oli vasta vihan ennen oikeudenkäynnin alkea huomannut, eli sevituista ehdoista poikkeavasti merkitty että kauppahinnasta ehkä takaisinmakrittava 35000 markan määrä oli meri tettava siinä tapauksessa, että kaupun kiin mahdollisesti perustettava uusi apteekki anottaisiin viiden vuoden kulu369
essa kaupantekopäivästä, sekä Kunnallisenauvas Grenman ja hänen asiakumppaninsa, viimeksimainitut puheenaolevan kaupan jälkeen kuolleen Olga Aleksandra Grenmanin oikeudenomistajina, olivat, hyväkseen käyttäen kauppakontrahdin väärää sananmuutoa, kieltäytyneet hyväksi lukemasta Apteckkarelle Kataselle, joka oli kauppahinnasta suoritta nut kaikkiaan 13,000 markkaa, hänelle siihen nähden että erioikeus uuden apteekin perustamiseen Mikkelin kaupunkiin ole julistettu haettavaksi ennen 1 päivää Huhtikuuta 1907 ja että uusi apteekki sittemmin oli avattu yleisön käytettäväksi 4 päivänä Joulukuuta 1907, kauppasopimeksen oikean tarkoituksen mukaan tulevaa 3500 markan lyhen nystä, on Apteekkari Watanen vaatinut, Että Kunnallisneuros Grenman ja hänen asiakumppaninsa julistettaisiin velkapaiksi Apteekkarin Watasen heille vielä maksettavasta osasta alkuperäista kauppahintaa vähentämään riidanalaiset, koron laskuun nähden edellämainittuna 4 päivänä Joulukuuta 1907 suoritetuiksi katsottavat 35,000 markkaa. ja sitä varten antamaan Apteckkarille Kataselle asianmukaisen kuitin; minkä ohessa Apleekkari Watanen on anonut korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Kunnallisnauoksen Grenmanin ja hänen asiakumppaniensa vastustettua kannelta, on Raastuvanoikeus 23 päivänä Marraskuuta 1908 julistamallaan päätöksellä katsonut tosin käyneen selville, että Kunnallisneuras Grenman ja Apteekkari Katanen olivat kysymyksessä olevaa kauppaa valmistellessaan 2 päivänä Helmikuuta 1902 kirjallisesti sopineet siten että Kunnallisneuras Grenman määrätystä 17500. markan kauppahinnasta maksaisi Apteckarille Wataselle takaisin sinä päivänä jona Mikkelen kaupunkiin ehkä perustettava toinen asetukki avattuisiin, 3500 markkaa jos meden upteckin eroikeus julistettaisiin haettavaksi viiden vuoden kuluessa siitä päivästä, jona Anteekkari Hatanen ottaisi vastaan Grenmanin upteckin; mutla kun tuo ehto Kunnullisneuvoksen Gremmanin ja Apteekkarin Hatasen kesken 370