Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
dring medels ingifven deduktion, den Anders Wilhelm Nieminen i föreskrifven ordning bemält Hvad sålunda förelupit och handlingar na vidare innehålla har Kejserliga Sena ten tagit i öfvervägande samt finner Wilhelm Hisinger icke hafva anfört skäl till indring i Hofrättens ofvanberörda dem, vid hvilken fördenskull kommer att förblifva jemte det Wilhelm Hisinger hännes skyldig att med femtio mark ersätta Anders Vilhelm Nieminen för dennes kostnader vid svarandetalans bevakande härstä des. Det alle, som vederbör, till under dårig efterrättelse länderHans Kejserliga Majestäts Höga Samn, Dess Senat för Finland: Henr. Börenius. A; Hnnlin. Emoti Forsman. Andersin. 1/3 Karl Manderskjer Joulukuun 8. päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkensa Nimessä, Hänen Suomen Senaallinsa tuomio nääsja nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Wuokraaja Karl Snell, Tottijärven kappelista, on hakijana sekä Wapaaherra Herman Sigrid Sandertskjöld - Nordenstam, Lauken sukukartanosta Kesilahden pitäjää, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen enaatissa ja Sen Oikeusesastossa, Helsingissä, 8. päivänä Joulukuuta 1900. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityt tänyt juttuun kuuluvat asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut tiedokseen seuraavaa Lempäälän ja Wesilahden pitäjäin sekä Tottijärven kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kapanherra standertskjöld - Nordenstam Karl Snellille toimittamansa haasteen nojalla Helmikuun 10. päivänä 1895. lausunut, että Wapaaherra oli Huhtikuun 1. päivänä 1893. tehdyn kontrahdin kautta kummeneksi vuodeksi, net tuna seuraavan Toukokuun 1. päivästä, Karl Snellille vuokrannut omistamaansa Laukon Läsnä: H. B. - 65. År. E. A A. A No 1327. Såg. 106. R. D. 1899.
sukukartaneen kuuluvan Tottijärven ulkekartanen 9,000. markan vuotisesta vuokrasta, joka oli maksettava kunakin Tammikuun 2. päivänä sekä Huhtikuun 1, Heinäkuun 1. ja Syyskuun1. päivänä 2,250. markalla " Ryt kun Karl Snell, jonka vuokramaksut 1. päivänä Toukokuuta 1895. olivat olleet täysin suoritetut, siitä lähtien ja 1897. vuoden loppuun asti oli veronsa vähennykseksi suorittanut erityisissä erissä yhteensä 1870. markkaa, mutta samanä aikakautena makuttavaksi joutunut vero, lukematta sitä vuokraneljän nestä, mikä oli suoritettava 3. päivänä Tammikuuta 1898. oli tehnyt yhteensä 21,50. markkaa, niin kupaaherra StandertskjöldNordenstam on vaatinut Karl Snellin velvottamista Kupaaherralle suorittamaan näinmuodoin maksamatta jääneet 2050, markkaa viiden prosentin korkoineen sanotusta Helmikuun 10. päivästä 1898. Kanteesta kuultuna on Karl Snell väittänyt että hän oli, paitsi Wapaaherra Standertskjöld - Nordenstamin ilmoittamia vaan vähennysmaksuja, Kauppaneuvos NikolaiFinebryckofille, joka oli hoitanut Wapaakessa, Handertskjöld - Nordenstamin rahaasioita, suorittanut veron vähennykseksi 2,250. markkaa siten, että Snell eli Naaliskuun 29. päivänä 1896. hyväksynyt Kauppanen vöksen tälle rahamääräille asettaman vekselin, minkä Snell sitten oli määräpäivänä seuraavan Toukokuun 1. päiväna lunastanut, jonka vuoksi ja koskei näin muodoin veroa puheena olevalta aika kaudelta ollut jäänyt maksamatta. Karl Snell on pyytänyt kanteen kylkäämistä. Sittenkuin Wapaaherra AandertskjöldNordenstam oli kieltänyt Karl Snellin tehneen ilmoittamaansa 2250. markan maksua, ja asianomaiset molemmin puolin olivat vaatineet korvausta käräjän käyntikuluistaan, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä Kesäkuun 15. päivänä 1898. katsonut ettei Karl Snell ollut toteen saattanut väitettänsä että hän oli Toukokuun 1. päivänä 1896. vuokran vähennekseksi maksanut ilmoittamaansa kahtatuhatta kahtasataa viittäkymmentä markkaa; mihin nähden ja koska vuokra maksun jäännös kysymyksessä olevalta ajalta,
sittenkuin vuokraa tältä ajalta Wapaaherja Standertskjöld - Nordenstamin ilmoituksen mukaan oli suoritettu yhdeksän toistatuhatta seitsemänsataa markkaa, teki ainakin Wapaaherran vaatiman rahamäärän kaksituhatta viisikymmentä markkaa, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Karl Snellin heti kuittia vastaan Wapaaherra Standertskjöld - Nordinstamille maksamaan vastasanotun rahamäärän kaksituhatta viisikymmentä markkaa, viiden prosentin vuotuisella korolla Helmikuun 10. päivästä 1898. kuin myös korvaa maan Käpaaherran kulutukset asiassa sadalla viidelläkymmenellä markalla; jota paitsi Karl Snell velvoitettiin todistajanpalkkioksi suorittamaan Kirjan pitäja utdrian van etellerille seitsemänkymmentäviisi markkaa. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Karl Snell oli vetoamalla saattanut jutun, on Huhtikuun 28. päivänä 1899. antamal lansa tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen; minkä ohessa Karl Snell on velvoitettu suorittamaan Wapaaherra Standertskjöld - Nordenstämille maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, kaksikymmentä markkaa kahdeksankymmentä penniä Hovioikeuden tuomioon on Karl Snell alamaisuudessa anonut muutosta, minkä jälkeen suullinen kuulustelu jutussä on täällä tapahtunut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo ettei Karl Snell ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, jonka varaan asia siis jää. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkiassa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Berenius. Ernst Torsman. A. Bkenlin. C. Andersin. A. Bkenlin. C. Andersin. Adolf Aminoff
Den 10. December 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Hoga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsätt sessionskilling, från Wasa Hofrätt inkommit mål emellan Handlanden Tuomas Laurell, från Nikolaistad, sökande, samt sysslomännen uti Handelsfirman i sagda stad Hasselllatte Ossamt Handlanden Ivar Hasselllatts konkeusbo Bankkommissarien Nikolai Evert Sundman och Handlanden Matts Haglund, uteblifne svarande, angående qvittning: Silfver uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departement, i Helsingfors, den 10. December 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemlat följande: Efter Handlanden Laurell ägängen stämning hafva Bankkommisjärien Sundman och Handlanden Haglund, i deras förenämnda sysslomannaegenskap, vid Rådstufvurätten i Nikolaistad anfört, att HandOfde H. R. - C. F. - A. K. - Ent. /. A. etc. No 1530. Pag. 161. R. D. 1899.
landen Laurell i bolag med Handlanden Hassellblatt i Nikolaistad drifvit handelsrörelse samt enligt med Hasselblatt vid bolagets upplösning den 1. Juli 1893. skedd öfverenskommelse egt indrifva bolagets osäkra fordringar och af dessa till Handlanden Hasselblatt utgifva en fjerdedel; och som Handlanden Laurell efter det Hasselblatt den 21. November 1896. upplåtit sin egendom till konkurs, utaf sagda fordringar uppburit sammanlagdt sextusen tvåhundra femtiofyra mark åttatiosefra penni men icke guldit den på Handlanden Havulllatt sig belöpand delen af desamma, hafva Bankkan misiarien Sundman och Handlan den Haglund yrkat att Handlanden Laurell måtte åläggas att till Bankkommissarien Sundman och Handlanden Haglund i deras omförmälda egenskap utgifva berörda fjerdedel med ettusen femhundra sextiotre mark sjuttioen penni jemte ränta och ersättning för rättegångskostnaden. saken hörd har Handlanden Laurell genmält, att han i nämnda konkurs bevakat och fått sig tilldömdt tvåtusen tvåhundra sextio som mark; och som Laurells ifrågavarande skuld, enligt hans förmenande, kunde qvittas mot hans sagda tillgodohafvande, har Laurell anhållit om käromålets förkastande. Derefter har Rådstufvurätten uti utslag den 31. Augusti 1598. sig i saken yttrat, att emedan nu utsökta fordran tillkommit först då Handlanden Laurell uppbudet liqvid för ofvanomordade osäkra fordringar och sådant skett efter det Handlanden Hasselblatt upplåtit sin egendom till sina borgenärers förnöjande, ty och då ännämnda fordran vid sådant förhållande icke kunde gå i qvittning mot Handlanden Laurells berörda fordran, ålades denne att, emot qvitto, till Bankkommissarien Sundman och Handlanden Haglund, i deras sysslo
mannaegenskap, genast betala fordra de ettusen femhundra sextiotre mark sjuttioen penni jemte fem procents årlig ränta derå från rättegångens början den 1. Juli 1898. tills fullbetalning följde samt att med sjuttiofem mark godtgöra dem kostnioderna i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Laurell i vadeväg dragit målet, har genom dom af den 31. Maj 1899. funnit Handlanden Laurell icke hafva anfört skäl till annan ändring af Rådstufverättens motvädjade utslag, än att Laurell i anseende till sakens beskaffenhet befriades från den honom ålagda skyldigheten att till Bankkommissarien Sundman och Handlanden Haglund utgifva för nämnda rättegångskostnadsersättning. Uti Hofrättens dom har Handlanden Laurell i underdånighet anhållit om ändring. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande; och alldenstund Handlanden Hasselblatts konkursmes jas anspråk på utbekommande af ifrågakomna ettusen femhundra sextiotre mark sjuttioen penni grundar sig å ett emellan Handlandene Kassblatt och Laurell den 17. Juli 1893. belefvadt aftal om upplösande af deras gemensamma affar, samt berörda fordran, om och densamma blifvit till beloppet känd först efter det Handlanden Hasselllatt upplåtit sin egendom till konkurs, dock i sjelfva verket förfunnits redan före henkensens början, fördenskull och då jemväl visadt blifvit att Handlanden Laurell konkursen egde en till högre belopp uppgående fordran, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom och Rådstufvivällens utslag, förordna, det bör konkursmassans om
förmälda fordran gå i qvittning mot Handlanden Laurells ofvanberörda fördran. Det alle, som vederbör, till undedånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn Dess Senat för Finland: Henr. Storenius. Annatorinnan Henr. Storenius. Annatorinnan underin. A. Kumlin. af Adac Aminoff Joulukuun 10 päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä "Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tullessa, testamentin moittimista koskevassa jutussa, jossa Työmies Kaarle Juho Kolka ja hänen vaimonsa Amanda Kustaava Kotka sekä Muurari Frans Wilhelmi Sainio ja tämän vaimo Johanna Charlotta Sainio, kaikki Turun kaupungista, yhteisesti ovat hakijoina, sekä Talollinen Henrikki Henrikinpoika Uusitalo, Prunkkalan kappelin Leikolan kylästä, tulomatta jääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Joulukuun 10. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin sanotusta Leikolan kylästä kotoisin oleva Itsellinen Antti Rosendahl, joka 15. päivänä Lokakuuta 1896. eli kuolhet, oli sen edellisen Kesäkuun 22. päivänä kirjallisesti määrännyt lahtonsa olevan että Henriikki Uusitalon piti saaSäsnä: H. B. E. F. A. K- E. A No 1391 Siva 16/12 1899.
da Antti Rosendahlilta lainaksi Rosendahille Elokuussa samana vuonna tulevista perintörahoista neljätuhatta markkaa nelijän prosentin korolla kahdeksaksi vuodeksi, lukien siitä päivästä, jolloin Uusitalo sanotut rahat oli saanut, ja että, jos Antti Rosen dahl kuolisi ennenkuin hänen mainittu määräyksensä oli tullut käytäntöön, hänen perillisensä eivät saisi rikkoa samaa määräystä, vaan tuli heidän antaa laina, kohta kun mainitut perintörahat olivat saadut, Henrikki Uusitalolle velkakirjaa vastaan sekä jättää velka uloshakematta kahdeksän vuotta, niin on Henrikki Uusilalo testamenttina valvonut tämän AnttiRosendahlin määräyksen Tämän johdosta ovat Kaarle Juho Kotka ja hänen asiakumppaninsa hankkineet haasteen Henrikki Uusitalolle Maarian ja Liedon pitäjäin sekä Saattisten ja Prunkkalan kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ja siellä lausuneet: että Helsingin kaupun gissa Toukokuussa vuonna 1895. kuollut Neiti Johanna Karoliina Scharlin oli testamentannut laillisille perillisillensä kolmekymmentätuhatta markkaa, ja että Antti Rosendahl 20 päivänä Joulukuuta 1895. tehdyn kirjallisen testamentin kautta oli määrännyt että kaikki hänen omaisuutensa oli hänen kuoltuaan lankeava hänen sisarvainajansa tyttärille ylläsanotuille Amanda Kustaava Kotkalle ja Johanna Charlotta Sainiolle, jotka, kun otaksuttava oli että Antti Rosendahl oli Johanna Karolina Scharlinvainajan ainoa perillinen, takauksen nojalla olivatkin saaneet nostaa äskensanotut kolmekymmentätuhatta markkaa. ja kun Antti Rosendahl ainoastaan Heikki Uusitalon houkutlelemisesta eikä varadehtoisesti ollut tehnyt edellämainittua 22. päiväksi Kesäkuun 1896. påivättya määräystä eikä tätä mäaräjstä muutenkaan voitu pitää minkäänlaisena testamenttina, vaan ainoastaan lupauksena lahjan antamisesta, joka oli tehty jo sitä ennen Antti Rosendahlin ja Henrikki Uusitalon välillä tapahtuneen välipuheen johdosta, niin Kaarle Juho Kotka ja hänen asiakuppaninsa ovat vaa
tineet, että puheenalainen niin sanottu testamentti julistettaisiin mitättömäksi Sittenkuin Henrikki Uusitalo, kanteesta kuulustettuna, oli pyytänyt sen kumoamista oikeettomana, on Kihlakunnanoikeus Lokakuun 17. päivänä 1898. julistamallaan päätöksellä katsonut selvitetyksi, että Antti Rosendahl-vainaja, noudattäen lain säätämiä muotoja testamentin tekemistä varten, oli teettänyt kysy myksessä olevan, Henrikki Uusitalon sittemmin laillisessa ajassa testamenttina valvoman kirjallisen määräyksen sekä, täydellä ja terveellä ymmärryksellä ja vapaalla tahdolla, ilmoittaen sen sisältävän viimeisen tahtonsa, tuohon kirjaan piirtänyt puumerkkinsä nimensä alle; minkä vuoksi ja koskei vastasanotullo tavalla syntynyt kirjallinen määräyssen kautta, että Antti Rosendahl - vainajan ja Henriikki Uusitalon välillä ennen sen laatimista ehkä oli ollut puhetta siinä löytyvistä ehdoista, voinut menettää testamentin arvoa ja luontoa, Kihlakunnanoikeus harkitsi lailliseksi kumota Kaarle Juho Kotkan ja hänen asiakumppaniensa puheenalaista testamenttia vastaan nostaman moitekanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Juho Kotka ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla Kesäkuun 13. päivältä 1899 jättänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksen pysyväksi Tähän Hovioikeuden tuomioon ovat Kaarle Juho Kolka ja hänen asiakumpräninsä alamaisesti hakeneet muutostaKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo ettävät Kaarle Juho Kotka ja hänen asiakumppanensa le esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, jonka varaan asia siis jääpi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Borenius. Ande Forsman. A; Numm. Andersin. /Karl Mandertskjös.
Joulukuun 14 päivänä 1900. Keisarillisen Majestetin Kockiassa Timevä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Kaasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Talollinen Eenekki Einokinpoika Yrjänäinen, Teuvan pitäjän Kirkonkylästä, en hakijana ja Kauppias Vihtori Konstantin Seppä, samasta kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastessa, Helsingissä, 14 päivänä Jaalukuuta 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Eenekki Yrjänäiselle toimittamansa haasteen nojalla on Kauppias Seppä Teuvan pitäjän käråjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ajanut sellaista kannetta, että koska Eenekki Yrjänäinen kesällä vuonna 1895 oli Sepältä ostanut Higforsin tehtaassa valmistetun, yhden hevosen vedettäväksi tarkoitetun niittekoneen niin sanottua Osternan Päsnä: H. B. - E. F. A. R. E.t. A.ff. No 1355. Pag. 217. R. 2. 1899
mallia sovitusta kahdensadan seitsemänkymmenen markan hinnasta, joka oli suoritettava ennen Lokakuun 15 päivää samana vuonna mutta ei ollut suorittanut tätä niittokoneen kintaa, Yrjänäinen velvoitettaisiin Kauppias Sepälle heti maksamaan mainittu rahamäärä ynnä kuuden prosentin korko edelläsänotusta päivästä sekä sen ohessa korvaamaan Sipälle hänen oikeudenkäyntikulunkinsa. Kanteeseen vastatessaan on Enokki Yrjänäinen lausunut, että puhenalainen niittokone oli osaksi virheellesyyksien takia eri keneesissa ja vaksi sen tähden, että se eli niin raskas ett'ei yksi hevonen jaksanut sitä vetää, kokonaan käytettäväksi kelväämätiin minkä vuoksi ja kun Yrjänäinen, joka asianosaisten kesken tehdyn kauppasopimuksen mukaan oli ollut oikeutettu jättämään niittokoneen Kauppias Sipälle takaisin, jollei se desi tarkoitukseensa kelvollinen, jo mainitun Lokakuun ensimmäisenä päivinä oli vienyt koneen takaisin Sepille, Eenokki Yrjänäinen on vaatinut niin hyvin kanteen kumoamista kuin myöskin Kauppias Sepalle toimittamansa vastahaasteen nojalla tämän velvoittamista suorittamaan Yrjänäiselle korvaukseksi siitä, ett'ei hän 1895 vuoden kauranteikkuussa ollut voinut käyttää niittekonetta, seitsemänkymmentäkaksi markkaa viisikymmentä penniä, jonka ohessa Yrjänäinen on anonut palkkiota oikeudenkäyntikulungeistaan. Sittenkuin Oikeus oli tarkastanut puheenä olevaa koretta ja todistajia oli jutussa kuulusteltu sekä siinä muuten menetelty niin kuin asiakirjat tarkemmin osoittavat, on Kihlakunnanoikeus Sekakuun 3 päivänä 1898 julistamassan. sa päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa ja katsonut ettei oltu selvitetty, että puheenalaisessa niittekoneessa oli siihen aikaan kun kauppasopimus tehtiin ollut niin oleellisia vikoja, että ne yksinään lain mukaan saatteivat ellä syynä kaupan purkautumiseen, eikä myöskään oltu näytetty että Kauppias Seppä olisi siinä tilaisuudessa si
tontunut muuhun vastuuvelvollisuuteen kuin siihen, minkä laki kaupasta määrää, johon nähden Kihlakunnanoikeus, hyljäten Enokki Yrjänäisen korvaus vaatimuksen, on velvoittanut hänet maksamaan Kauppias Sepälle niittekoon hinnan kaksisataa seitsemänkymmentä markkaa ynnä niille kuuden prosentin koron Tammikuun 15 päivästä 1896. kunnes täysi maksu tapahtuisi, sekä sen ohessa sadalla viidelläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Spalle hänen oikeudenkäyntikutunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Eenokki Yrjänäinen oli veteamalla saattanut jutun, on Heinäkuun 29 päivänä 1899 antamallaan tuomiolla jättänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksen pysyväksi, jonka ohessa Yrjänäinen envelvoitettu Kauppias Sipalle suorittamaan maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Tähän Hovioikeuden tuomioon on Eenekki Yrjänäinen alamaisesti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo jutussa kuulusteltujen todistajien kertomuksista selville käyneen, ettei puheenalainen niittokone silloin kun Eenekki Yrjänäinen Heinäkuussa 1895 eli ottanut sen vastaan ollut virheetin, koska ktnetta, jonka Kauppias Seppä eli myynyt yhden - hevosen koneena, parihevosetkin ainoastaan vaivalaisesti ovat kyenneet pitämään liikkeessä, eikä kone senkään jälkeen, kun sitä Sokakuussa mainittuna vuonna ja Heinäkuussa 1896 oli useampia kertoja korjaittu, kevoyden ja käyttökelpoisuuden puolesta vastannut kohtuullisia vaatimuksia; jonka vuoksi ja kun on näytetty että Kauppias teppä on sitoutunut ottamaan Yrjänäiselle myymänsä niittokoneen takaisin, jos se olisi tarkoitukseensa kelpaamaton, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Kauppias Sepän jutussa ajaman kanteen. Mut
ta koska Eonekki Yrjänäinen kuiten kin jonkun aikaa on käyttänyt konetta ja hänellä siitä on ollut hyötija, hyljätään Yrjänäisen jutussa tekemä korvausvaatemus. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudat takoot. Keisarillisen. Majestatin Korreassa Timisen, Hänen Suomen Senaattinsa: (� Henr. Berenius. Emitterman. Henr. Berenius. Emitterman. A; Kumlin. Andersin. Adolf Aminoff Den 15. December 1900. I Han: Kejserliga Majestäts Höga Namn Dess Senats för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt inkommet revisionsmål emellan Handlanden Salomon Eckert, från residensstaden St Petersburg, sökande, samt Direktionen för städernas i Finland brandstodsbolag för lösegendom, svarande, angående utbekommande af brandskadersättnings Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departe ment, i Helsingfors, den 15. December 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhemtat följander Wid Rådstufvurätten i Åbo stad har Handlanden Eckert, efter förbemälda Direktion ågången stämning, anfört, att eld natten emot den 26 September 1897. härjat uti aflidne Lektorn Magnus Gadds arfvingar tillhöriga gården No 142 i 32 gvarteret af Tavastehus stad, uti hvilken gård Ekert haft förvaradt ett handelsvarulager vardt 4,483 mark 93 penni, samt att vid sagda brand dels uppbrunnit, dels skadats varor till ett värJde H. B. - E. F. A. K. -E. Ch. Em. af I. No 1372. Pag. 114. R. D. 1899.
de af 2923 mark 20 penni; hvarföre och emedan berörda varulager enligt försäkringsbref af den 10. Juni 1897. varit uti förenämnda bolag emot eldskada försäkradt för ett vår de af 4000. mark, men bolaget vägrat till Handlanden Eckert utgifva ersättning för den brunna och skadade egendomen, Handlanden Eckert yrkat bolagets förpligtande att till honom erlägga i brandskade ersättning 2923 mark 20 penni, hvarhos Eckert anhållit om godtgörelse för sina umgälder i målet I afseende å svaromål har Direktionen för ofvanbemälda brandstodsbolag gen mält, att den skada, som tillskyndats Handlanden Eekerts i bolaget försäkra de varulager vid ifrågavarande brand, blifvit i enlighet med föreskrifterna i bo lagets reglemente af brandstodskomite Tavastehus jemte tillkallade sakkunnige värderad och dervid uppskattats till endast 300 mark, hvilket belopp sedermira jemväl erbjudits Eekert, ehuru denne vägrat emottaga detsamma; och har Direktionen förty anhållit om käromålets förkastande. Efter det vittnen blifvit i saken hörda samt Handlanden Eckert i stöd af 35. SS: 17. kap. R. B. af Rådstufvurätten tillåtits med ed fästa riktigheten af sin uppgift angående värdet af det brandskadade godset, har Rådstufvurätten medelst utslag den 18 Juni 1898 i målet utlåtit sig och förklarat genom deri afhörda vittnens berättelser utredt vara, att Handlanden Eehert vid ifrå gavarande brandtillfälle i ofvannämnda gård haft handelsvaror till det af honom uppgifna belopp eller till ett värde af fyra tusen fyrahundra åttatiotre mark nittiotre penni, hvarföre och då Handlanden Eckert med ed fästat riktigheten af sin uppgift att af värorna genom branden förstörts eller skadats egendom för tvåtusen nio hundra tjugutre mark tjugu penni, Rådstufvurätten ålagt Direktionen för ifrågavarande brandstodsbolag, som genom bref af den 10. Juni 1897. öfvertagit försäkning af Handlanden Rekerts varulager för ett värde af fyratusen mark, att ersätta ochert den honom genom branden tillskyndade skadan, dock enligt de under tronde punkten uti försäkringsbrefvet upptagna bestäm