Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
delta, molemmat korkoineen, sekä kruununverot vuodelta 1908. kaksisutuakolme markkaa kuusikymmentäneljä penniä, perustuivat sitoumuksiin, jotka olivat tehdyt 1908. vuoden Lokakuun 31. päivän jälkeen, jona päevänä vainajan eroamisilmoitus oli Uudenkaupun gin Maistraatin hallussa olevaan osuuskunnan jäsenluetteloon merkittäväksi ilmoitettu, sentähden on Raastuvanoikeus, nojautuen 10. päivänä Keinäkuuta 1901. annetun Osuustoimintakin 13. SS:n 2. kohtaan, määrännyt, että moitteenalainen ositteluohjelmä oli, mikäli se koski Törmestäria Södermania ja hänen vaimoansa Kollegiassosen Ellmenin kuolinpesän osakkaina, siten oikaistava, että heidän makset tavakseen niillä edellytyksellä, kuin muuten lain mukaan vaadittiin perillisiin nähden kysymyksen ollessa perinnönjättäjän velan suorittamisesta, pantien ainoastaan vainajan osuuskunnassa omistamien osuuksien mukainen osa yllämainituista kruununmaksuista sekä edellä niinikään kosketelluista vuokramääristä korkoineen, jälkimäisestä vuokramäärästä kuitenkin vain mikäli se lainvoiman saaneella tuomiolla osuuskunnan konkursvipesästä tuomittaisiin; jota paitsi Raastuvanoikeus on hyljännyt Kruununnan lin Saarioisen oikeudenkäyntikulujen korvausanomuksen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kruuunvouti Saarioinen vetoamalla oli saattanut jutun, on 28. päivänä Huhtikuuta 1913. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden räätöksen varaan ja velvoittanut Kruuvenvoudin Saarioisen mainitussa toinessaan korvaamaan Pormestarin Södermanin kulut Hovioikeudessa kuudellakymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioen on Varatuomari Holmström, joka sillä välin oli määrätty usein sanotun osuuskunnan konkurssipesän toimitsijaksi, anonut muutosta perustelmalla, johon Pormesturi Toderman on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Varatuoma668
ri Kolmström ole esiintuonut syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiota, jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Varatuomari Holmström, sanotussa toimessaan, suorittamaan Pormestarille Södermanille korvaukseksi hänen täällä jutussa olleista kustannuksistaan kuusikymmentäviisi markkaa Tätä kaikki asianomaiset neudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: kanteri Saarinen Alpio Luksiala Johannes Pesonen. A. K. Rullell. Waara. T. E. Lilius Joulukuun 1 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa konkuusi- ja pesäerojutussa, jossa ovat Kaulus- ja Kalrosintekdas Osakeyhtiö A. Tiira, nykyään Akkunaverho - ja Paitatehdas Osakeyhtiö, Tampereen kaupungista, velkojana Isänneitsijä Antti Tiiran ja hänen vaimonsa Elsa Josefina Tiiran konkurssiin luovutetusja pesässä, hakijana sekä Talollinen Jaakko Koskinen, Ilmajoen pitäjästä, saamamiehenä konkurssissa, saapuville tulleena, mutta Antti Piira, viimeksimainitusta pitäjästä, ja konkussipesän toimitsijamies Varatuomari Julius Koskinen, Tampereenta, ynnä Elsa Josefina Tiira ja pesän muut velkojat poisjääneinä vastaajina. Annettu Oikeusosastossa A. B. t. R. H. K. A. U. S. No 101. Pag. 95. R. D. 1913.
1 päivänä Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Antti Tiiran 7 päivänä Toukokuuta 1912. Tampereen kaupungin Raastuvanoikeuteen jättämän hakemuksen johdosta Tiiran aviopuolisot oli asetettu konkurssitilaan, on konkurssissa määrättynä valvontapäivänä 5 päivanä Elokuuta 1912, muiden muassa, Kanhusja Kalvosintehdas Osakeyhtiö A. Tiira valvonut tiliotteeseen perusturan 32730 markan 45 pennin saatavan. Konkurssissa 9 päivänä Syyskuuta 1912 tapahtuneessa toisessa esiinhuudossa on Antti Tiira väittänyt Kaulus- ja Kalvosintekkas Osakeyhtiö A. Tiiran saatavan häneltä olevan ainoastaan 5568 markkaa 61 penniä sekä näin ollen vastustanut sanotun yhtiön valvontaa mikäli se nousi äsken mainitun määrän yli. Raastuvanoikeus on 21 päivänä Lokakuuta 1912 julistamallaan tuomiolla määrännyt konkurssipesän varoista maksettavaksi, muilen muassa, Kaulus - ja Kalvosintehdas Osakeyhtiölle A. Tiiralle tiliotteen perusteella valvotusta kolmenkymmenenkahdentuhannen seitsemänsadan kolmenkymmenen mar kan neljänkymmenenviiden pennin saatavasta viisituhatta viisisataa kuusikymmentäkahdeksan markkaa kuusikymmentäyksi penniä, mikä oli myönnetty yhtiön todelliseksi saatavaksi velalliselta, mutta muussa osassa jättänyt yhtiön vaati. muksen kiellettynä ja toteennäyttämättömänä huomioonottamatta Hovioikeus, jonka tutkittavaksi tikkunavirho - ja Paiitatehdas Osakeyhtiö vetoamalla oli saattanut jutun, on 19 päivänä Helmikuuta 1913 annetulla tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden tuomen varaan sekä velvoittanut Ak670
kunaverho - ja Paitatehdas Osakeyhtiön viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Antti Tiiralle ja Jaakko Keskiselle vastuupuherallan valvomisesta Hovioikeudessa johtuneet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Akbunaverho - ja Paitatehdas Osakeyhtiö anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Jaakko Koskinen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Akkunaverho - ja Puitatehdas Osakeyhtiö ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Akkunaver ho - ja Paitatehdas Osakeyhtiö suorittamaan Jaakko Koskiselle hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmen tä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudatUno Strömstén takoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. B Anneberg. Walters Andersson. B Anneberg. K. R. Halanen. K. Auer. K R. Helanen. K. Auer. 671
Joulukuun 1. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullässä irtaimen omaisuuden kaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa Mikkelin pitäjän Rahulan kylästä kotoisin oleva Talollisenpoika Evert Ryy sekä Tämän pitäjän Nordan kylässä asuvat Talolliset August Taski nen ja Herman Pulkkinen ovat hakijoina sekä Mikkelin pitäjästä olevan vähännelisen Talollisen Albin Lampisen holhooja Talollinen Gabriel Valjakka, sanotusta Nordan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastonsa 1. päivänä Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Mikkelin pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Gabriel Valjakka Evert Pyylle ja hänen asiakumppaneilleen toimiSäsnä: F. A. - W. A.- Brit. - R. H. - K. et. A. Lm. No 102. Råg. 22. R. D. 1911.
tetun haasteen nojalla kertenut, et tä Evert Ryy ja tämän asiakumppanit olivat, tietäen Albin Tampisen vähämieliseksi ja ilman holhoijaa olevaksi, houkutellut Albin lampisen kauppoihin, joista Evert Pyylle ja hänen asiakumppaneilleen oli ollut aihatonta hyötyä mutta ett. bin Lampiselle tuntuvaa vahinkoa, siten että Evert Pyy 2. päivänäikejäkuuta 1908. oli vaihettanut Albin lampiselle "Perho" nimisen tamma hevosensa saaden siitä Albin lam niselta kolmannella ikävuudella olevan oikevosen ja 2,700. markkaa rahaa; että August Taski nen samassa tilaisuudessa oli voihettanut Albin Tampiselle " Lento" nimisen tämmahvevensä saaden Lampiselta sitä vastaan edellämainitun "Perho" nimisen tamman ja 500. markkaa rahaa; ja että Herman Pulkkinen Toukokuussa vuonna 1908. oli Albin Lampiselta ostanut nustan ja venheen 35. markan hinnalla sekä äskenmainitun Kesäkuun keskivaikeilla vaihettanut Alvin Lampiselta tämän August Naskiselta saaman "Iento" nimisen tanman antaen siitä lampiselle noin 50. markan amisen uunähuosen ja 300. markkaa rahaa, mutta kun sanotut kaupat Albin lampisen vähämielisegyteen nähden olivat mitättömät, on Gabriel Valjakka, joka kauppojen jälkeen oli määrätty Albin Lampisen holhoo jaksi, vaatinut edellämainittuja ett. bin Tampisen kanssa tehtyjä kauppoja puuttaviksi. Kanteesta kuultuina ovat Evert Ryy ja hänen asiakumppaninsa myöntäneet tehneensä ettbin Lampisen kanssa edelläkerrotut kaupat, mutta kieltäneet Albin Tampisen olleen vähämielisen taki mitenkään houkutelleensa häntä kauppoihin, joten ja kun Evert Pyyn ja hänen asiakumppaniensa Albin Lampiselle antama vastike oli ollut täysen riittävä, ovat Pyy ja hänen asiakumppaninsa 673
ovat vastustaneet hannetta. Kihlakunnanoikeus, jossa asiinosaiset ovat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 26. päivänä Lokakuuta 1909. julistamassaan päätöksessä katsonut näytetyksi, että Albin Tampioninen piinun desta pitäen ja vielä päättäessään kysymyksessä olevat kaupat oli ollut niin tillsämielinen, ettei hän ollut työnnyt tekemään oikeudellisesti natena välipuheita ja että tämä nikka oli ollut ovat Pyyn ja hänen asiakumppaniensa tiedossa; minkä vuoksi ja sovittuen Maakaaren 4 luvun 7. SS:n jäännöksiä Kihlakunnanoikeus on julistanut kysymyksessa olevat kaupat piiretuiksi seka Evert Tyyn ja hänen asiakumnäninsä velvollisiksi luovuttamaan Gabriel Valjakalle ne hevoset, jotka Evert Pyy ja hänen asiakumppaninsa kysymyksessä olevissa vaikdoissa olivat saaneet Albin Tampiselta, tahi, jolleivät hevoset enää olisi tallella, korvaamaan niiden arvon Gabriel taljakalle, josta arvos ta asianosaiset, olleivät he siitä muutoin sopisi, saisivat eri oikeudenkäynnillä viidellä, minkä ohessa Evert Pyy ja hänen asiakumppaninsa velvoitettiin yhteisesti tahi se heistä, jolla oli varoja, korvaamaan Gabriel talja pan oikeudenkäyntikustannukset kahdellasadalla neljälläkymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Evert Pyy asiakumppaneineen oli retöamalla saattanut jutun, on 17 päivänä Marraskuuta 1910. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen. veraan, samalla velvoittaen Evert Pyyn ja hänen asiakumppaninsa, yhteisesti tahi kapellä varoja oli, viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Gabriel Valjakan Kovi oikeudessa kärsimät kustannukset. Hovioikeuden tuomioon ovat Evert Pyy ja hänen asiakumppaninsä anoneet muutosta perustel671
malla, johon Gabriel Valjakka on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tuthinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Evert Ryy ja hänen asiakumppaniissa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja vuvoitetaan Evert Pyy asiakumppanimen suorittamaan Gabriel Valjakalle maksut hänen kapnalastaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota kaksikymmentäkahdekjan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Tuis Saarikoski. Walter Andersin B. Ammen K. R. Helanen. B. Annellen K. R. Helanen K. Auer Alfred Lindström Den 1. December 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt sessions hilling från Kejserlige Abr Hofatt inkommit sjörättsmål emellan Sjökaptenen Karl August Österholm och Styrmannen Axel Ferdinand Österholm, från Helsingfors stad, sökande, samt Koffördigkepparen Emil Wirkki, från Björkö socken, för sig, samt Bagaren Edv. Wuorisalo, Handlandene Viktor Henriksson, Oskar Marjanen, Harald Färdig, Alfred Lindström, A. Aarnio, Rudolf Sandberg, August Wahlström, K. G. Stenberg, O. Johansson och Alfred Wilön samt aktiebolagen Osakeyhtiö Sven Hääräläinen och Maamiesten Kauppa Osakeyhtiö, från Åbo stad, gemensamt, varande: Silfven uti Justitie departementet den 1. December 1913. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är Odde W. t. - B. et. - R. H. R. A. A. Lm. No 105. Pag. 232. R. D. 1911.
i fråga, inhämtat följande: Efter stämning å Kofferdisbepparen Wirkki samt Bagaren Wuorisalo jämte dennes ofvannämnde med parter hafva Sjökaptenen Österholm och Styrmannen Österholm den 10. Maj 1910. inför Rådstufvurätten i Åbo stad anfört att, sedan gakasen Wäinö, förd af Kofferdiskepparen Wachki, den 21. November 1909. under resa från residenstaden St Petersburg i kejsaredömet Ryssland till Åbo stad med last af 1950. säckar mjöl grund stött å Hango restra fjärd och fått läcka samt råkat i så nödställd belägenhet emellan blippor och skär att den ej kunnat med egna hjölp medel utkomma därifrån, hade Kaptenen Österholm och Styrmannen Österholm med deras gemensamt igande ängbot Wikingen den 23. i agda November månad bergat Wäinö samt begserat den till betammelsporten, dit Wikingen och Wäinö antändt klockan 2. på mer gonen den 25. i samma månad, och emedan gäleasen Wäinö nedermera värderats till 11,500. mark och dess fräkt för ifrågavarande resa utgjort 1,400. mark samt lasten, som tillhört Bagaren Wuorisalo jämte medparter, varit värd åtminstone 60,000. mark, hvadan det bergader värde uppgått till inalles 72,900. mark, men Kaptenen Österhelm och Styrman nen Österholm icke kunnat förmå Wäinös befälhafvare och rederi samt lastemottagarene att ersätta kostnadema för bergningen eller utgifva berganden, hafva kaptenen Österholm och styrmannen Österholm yrkat Skypparen Wirkkis och bemälde lastegares förpligtande att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, åt Kaptinen Östreholm och Styrmannen Österholm utbetala för helätgång 300. mark, för hjölsmanskap, böthy ra med mera 200. mark och för bogseringen 500. mark eller tillsam mans 1000. mark att utgå öfverst ur den bergade egendomens värde samt att i bergarelön erlägga, med 576
afseende därå att äfven gakasen Wäinös besättning deltagit i bergningsarbetet, en sjettedel af återstoden af sagda värdi med 11,983. mark 33. penni jämte fem procents ränta. å hela det fordrade beloppet 18,983. mark 33. penni från lagsökningsdagen. I saken hörde hafva såväl i tberparen Wirkki som samtlige delegare i gakasen Wäinös last motsagt kaptinen Österholms och Styrmannen Esterholms anspråk på begarelön jämte det Wirkki dock ansett dem berättigade till skälig godtgörelse för begreringen af Wäinö till Åbo hamn, hvaremot lastegarene anmärkt att desse i sådan egenskap icke behöfde deltaga i några som helst byseringskostnader. Rådstufvurätten, hvarest såväl Sjökaptenen Österholm och Styrman nen Österholm som Bagaren Wuorisalo jämte medparter framställt anspråk på ersättning för rättegångskostnaden äfvensom Sjökaptenerne Gustaf Tengström, Johan Magnus Eklund och Friherre Gustaf Wrede i egenskap af sakkunnige under målets behandling närvarit för att tillhandaga domstolen med nödiga upplysningar samt Tingsström och Eklund äfven afgifvit utlåtande i saken, har genom utslag den 15. December 1910. afgjort målet samt väl funnit utredt vara, att gäbason Wäinö under befäl af Skepparen Wirkki råkat i sjönöd den 22. November 1909. invid blippan Ensten å Rångö vestra fjärd, men att detta nöd tillstånd för fastyget och dess last emellertid upphört påföljande dag före middagen däri genom att befälhafvaren å lötsängaren Fråll Tjökaptenen Henrik Arvid Sandell åtagit sig att utan ersättning befria Wäinö från berörda läge och inbogsera den jämte last till säker hämn i Mangö stad samt för sådant ändamål redan låtit öfverföra en stark stälkabel till Wäinö, samt att ängaren Wikingen här677
efter, sedan Skepparen Wirkki afböjt den af Kaptenen Sandell erbjudna undsättningsatgården, på grund af öfverenskommelse emellan Wirkki och Styrmannen Österholm befordrat Wäinö med innehafvande läst till Åbo stads hann, Tamnen de härtill och då den verksamhet ängaren Wikingen i anförd måtto utfört icke innefattade bergning och ej ens undsättning i den bemärheten gällande Ajölag vidhandengåfven utan bogsering samt kostnaden här för borde drabba gakasen Wäinö, men icke dess läst, har Rådstufvu rätten, med förkastande af den emot lastegarene vääktä talon samt af Sjökaptenen Österholms och Styrmannen Österholms anspråk på bergarelön, skyldigkänt Emil Wirkki i egenskap af repementant för gabel ren Wäinös vederi att åt Sjökaptenen Österholm och Styrmannen Österholm för nämnda bogsering utgifva i öfverensstämmelse med de sökkunnige Fengströms och Ektunds uppskattning sjuhundra mark med fem procents årlig ränta därå från före nämnda 10. Maj 1910. att utgå ur gakasen Wäinös värde och dess trakt för ifrågavarande resa, hvarhos Sjökaptenen Österholm och styrmannen Österholm, jämte det deras anspråk på rättegångskostnadsersättning förkastats, ålagts att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, godtgöra Bagaren Wuorisalos, Handlandene Henrikssons, Marjunens, För digs, Lindströms,atinius, handbergs, Rubel ströms, Stenbergs, Johanssons och Wiléns samt bolagen Osakeyhtiö Sven Hääväläinens och Maamiesten kauppa Osakeyhtiös umgälder i saken samt att i sådant afseende till dem gemensamt utbetala femhundra femtio mark, hvarjämti Kaptenen Österhelm, Styrmannen Österholm och Aapparen Wirkki, jemlikt 235. SS: i åberopade Sjölag, förpligtats såsom tappande parter att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, åt ofvanbemälde sakkunnige för det 678
de i förberörd måtto biträdt Råd stufvurätten utgifva åt Sjökaptenen Tingsström etthundra tio, åt Bjökaptinen Eklund nittiofem samt åt Sjökaptenen Friherri Wrede femton mark. Hofrätten, under hvars pröfning Sjökaptenen Österhelm och Styrman nen Österholm i väderäg dragit målet, har medels dom den 24. Maj 1911. låtit vid Rädstufvurättens utslag be ro, jämte det Sjökaptenen Österholm och Styrmannen Österholm skyldig känts att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, med femtiofem mark ersätta Bagåren Wuorisalo, Handlandene Henriksson, Marjanen, Färdig, Lindström, Annio, Sandberg, Wahlström, Stenberg, Johansson och Wilén samt bolagen Osakeyhtiö Sven Määväläinen och Maamiisten Kauppa Osakeyhtiö deras i målet uti Hofrätten hafda kostnader. Uti Hofrättens dom hafva Tjökaptenen Österholm och Styrmannen Österholm sökt ändring medels de duktion, hvilken af Skepparen Wirkbi, för sig, samt Bagaren Wuorisalo jämte medparter, gemensamt, bemötts; hvarefter mundligt förhör i målet härstädes egt rum. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Sjekaptenen Österholm och Styrmannen Österholm icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, hvarvid förty kommer att bero; och ålägges Sjökaptenen Österholm och Styrmannen Österholm att till Skyrparen Wirkki samt Bagaren Wuorisalo jämte medparter, i ersättning för deras härstädes i målet hafda kostnader, utgifva till Wirkki sjuttio mark samt till Wuorisalo jamte medparter etthundra mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: dotter Andersin. Inteckning Walter Andersin. Inteckning K R. Helanen K. Auer. Alfred Lindström. 679
Den 1 December 1913 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett utan afgifter från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet revisionsmål angående klander af uppropria tion emellan Finska Statsverket sökande, och staden Nikolaistad, svarande: Gifven i Justitudepartementet den 1 December 1913. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtal följande. Sedan Hans Kejserliga Majestät den 30 Maj 1905 i nåder förordnat att det af staden Nikolaistad genom afhandling den 22. Oktober 1879. till byggnadsgrund för sedermera upplösta 3dje, Wasa, finska skarpskyttebataljons kasämbyggnader afgiftsfritt upplåtna området, bestående af de tvänne på ömsesidor om Kyrkoesplänaden närmast söderom Alexan derstorget belägna hvarteren i sagNärv. S.S. - A. L. 7. P. - Ab. R. 690 No 1604. Pag 298 R D. 911
da stad, skulle för Statsverkets räkning upproprieras samt Kejserliga Senaten för Finland den 21. påföljande Juni anbefallt Guvernören i Wara lån att vidta ga åtgärd i antydt afseende, hade föreskrifven vilpropriationsvär dering sedermera försiggått och den 2. December samma år slut förts. Enär denna värdering likväl af Kejserliga Senaten vid den 24 Mars 1908 skedd föredragning icke godkänts, hade den 3 Oktober sistnämnda år ny värdering egt rum och af Guvernören i Wasalån medels den 31 i samma må nad gifvet ostag blifvit fastställd hvarvid Finska Statsverket blifvit ålagdt att till staden Niko laistad utgifva, utom annat: lösen för det uppropiterade jordom rådet omfattande tjugu tomter med ett sammanlagdt, ylinner håll af 46071, 51. kvardratmeter, ef ter ett pris af sex mark femtio penni för hvadratmetern, med 299,469 mark 75 penni äfvensom ersättning för minskning i saluvärdet af de nedanom käräinområdet belägna tomterna N:ris 11, 12, 13, 14 15, 17. 18, 19. 20. 23 och 24 i tionde samt N:ris 35, 36 38 39. 40 och 41 i elfte stadsdelen, hvilkas sammanlag da tomtyta utgjorde 31169, 84 hvad ratheter, efter en nedsättning af tjugufem procent å tomternas beräknade värde af tre mark för hvadratmetsen, med 23,377 mark 38 penni Missnöjd med Guvernörens utslag bland annat i nyssnämnda delar, har Finska Statsverket efter å staden Nikolaistad utver kad stämning, vid Rådstufvurätten i sagda stad yrkat att ofvansagda uppropitionslösen 2,99, 464 mark 75 penni enär den samma vore öfverdrifvet hög och icke stöd i skäligt förhållande till det gångse priset för angånsande tomter samt dessutom betydligt öfverstige det belopp, för hvilket sta681
den år 1902 varit villig att afstå området i fråga, måtte skäligen nedsättas, hvarjämte å Statsverkets vägnar anmärkts, att den af Guvernören fastställda ersättningen, för minskning i saluvärdet för de nedanom kasärnområdet belägna tomterna, hvars belopp dess utom icke vore tillförlitligen styrkt saknade stöd i lag och förty icke kunde godkännas. Härtill har å staden Niko laistads vägnar genmälts, att den af Guvernören för kasärnområdet fastställda euproprationslösen saarare vore för lågt än för högt tilltagen samt att den af Guvernören fastställda ersättningen för minskning i saluvärdet för tomter na söderom det upproprierade om rådet vore skälig, hvarför å stadens vägnar emotsetts förkastande af käromålet. sedan å Statsverkets vägnar jämväl gjorts anspråk på ersättning för dess umgälder i rättegången har Rådstufvurätten medels den 15 Novem ber 1909 afkunnadt utslag i saken sig utlåtit och vidkommande föret den lösen, som af Statsverket borde till staden Nikolaistad för det uppropreperade området utgifvas furnit det vara utredt, att marken ifråga hade det värde, som i Guvernörens förberörda utslag fastställts, eller, efter beräkning af sex mark femtio penni för hvadratme tern, för 46071, 51. hvadratheter tvåhundranittioniotusen fyrahundra seltiofyra mark sjuttiofem penni, hvarför Finska Statsverkets talan angående nedsättning af sagda belopp förkastats Beträffande sedan den staden tilldömda ersättningen för minskning i saluvärdet för förenämnda tomter, har Rådstufvurätten funnit det vara ådagalagdt, att sagda tomter såväl genom att viktiga trä sikleder till desamma dels helt och hållet afstångts, dels församrats, hafva nedgått i värde, som 682
och att staden genom att det expro prierade omnadet upplåtits till plats för den å orten förlagda militrä en tidet men vid begagnandel af sagda tomter, hvarför och då omförmälda värdeminskning utredts motsvara tjugufem procent af tomternas verkliga saluvärde Rådstufvurätten, med stöd af g. SS: i Lagen om upproparation af fast egendom för allmänt behof, gifven den 14 Juli 1848, fastställt Guvernörens utslag i denna del; vid hvilken utgång af saken Finska statsverket fått vidkännas sina i rättegången hafda kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Finska Statsverket i vade väg dragit målet, har medels dom den 18 Augusti 1911 låtit vid Råd stufvurättens utslag bero. Uti Hofrättens dom har Finska Statsverket anhållit om ändring medels deduktion, den stalen Nikolaistad bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Finska Statsverket icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens förberörda dom, än att, enär icke utredt blifvit att det euproprierade jordområdet hade högre värde än de till detsamma angånsande särskilda tomterna uti 10 och " standssdelarne för hvilkas förminsk, ning i saluvärdet staden gjort anspråk på ersättning och hvilka tomter under förutsättning att kasärnen ej funnes till af upproprationsnämnden värdesatts till fem mark femtio penni för hvadratmetern; Statsverkets ersättningskyldighet i antydt afseende fastställes i enlighet med sistsagda värde till två hundrafemtiotretusen trehundra nittiotre mark trettio penni, med hvilken ändring i Hofrättens dom där vid i öfrigt, eller för såvidt staden tillerkänts ersättning för förminskadt raluvärde af förenämnda tomter 583