Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tyjen etujen nauttimiseen Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt August Hyyryläisen kanteen. Hovioikeuden tuomioon on August Hyyryläinen anonut muutosta perustilmalla, johon Fabian Hyyryläinen on vastannut. Keisarillinen Senaatti katsoo ettii ole oihettä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. August Hyyryläinen velvoitetaan maksamaan Fabian Hyyryläiselle hänellä jutun vuoksi Senaatissa olliiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. siin Larsikoski Alped Luksiala. tiin Larsikoski Alpeo Luukiala. B. Ancherg Samuli Koski. A. W. Brunberg Marraskuun 10 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta 1827 tulleessa velkomusjutussa, jossa ovat Helsingin kaupungista oleva Osakeyhtiö Kissakoski Aktiebolag niminen yhtiö hakijana ja Maanvil jelijä Ananias Kyyrö, Ristii nan pitäjän Witsiälän kylästä, vastaajana: Annettu Oikeus osastossa Marraskuun 10 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää: Osakeyhtiö Kissakoski Aktiebolagin puolesta on Ristiinan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuttu, että Mikkelin pitäjän Kirkonkylässä asuva Asioitsija. Ole Talol oli välikirjalla 6 päivältä Lokakuuta 1909 siinä lähemmin mainituilla ehdoilla ottanut hankkiaksensa yhtiölle ennen Syyskuun 15 päivää 1910 väSäsnä: F. S. A. L. B. A - A. R.S. 18. B. F.  No 220. Pag. 123 R. D 1916 70 R. D.
hintään 25000 ja enintäan 35000 kaphaletta hiömäpuita, ja että Ole Fäld oli heti välikirjan tehtyään yhtiöltä käsirahana eli etumaksuna saanut välikirjassa mainitut 10000 markkaa, sekä että Ananias Ryyrö oli samana päivänä tuon etukatien saadun kymmenentuhannen (10,000) markan suuruisen lainan takaisin maksamisen vakuudeksi vuoden kuluttua tästä päivästtä lukien " sitoutunut täyteen lailliseen takaukseen niinkuin omasta velastansa; ja koska Ole Fäld ei ollut mainittua hankintasitou mustaan täyttänyt eikä yhtiö niin ollen ollut saanut suoritusta edellä kerrotusta 10000 markan etumaksus ta, on yhtiön puolesta vaadittu, että Ananias Ryyrö takauksensa mukaan velvoitettaisiin yhtiölle suorittamaan mainitut 1000 markkaa korkoineen sekä korvaamaan yhtiön oikeuden käyn tikulut. Ananias Ryyrön vastattua kan teeseen ja jutun oltua asiakirjoista lähemmin havaittavan käsittelyn alaisena, on Kihlakunnanoikeus 11 päivänä Syyskuuta 1911 julistamallaan päätöksellä, siinä mainituilla perusteilla hyljännyt yhtiön ajaman kan teen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Osakeyhtiö Kissakoski Aktiebolag oli vetoamalla saattanut jutun, on 24 päivänä Helmikuuta 1916 antamallaan tuomiolla, koskei Ananias Kyyriä edellämainitun takaussitoumuksen sa nojalla voitu katsoa vastuunataiseksi siitä vahingosta, mikä Osakeyhtiö Kissakoski Aktiebolagille ole voinut tulla yhtiön Oli Fälden hankin tavälikirjan nojalla itse hankkia sä enemmän puutavaroita, kuin valikirjassa edettytettiin, jättänyt asian puheenalaisessa osassa sen loppupää töksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Osakeyhtiö Kesääkoski Aktiebolag anonut muutosta perustelmatta, johon Ananias Ryyro on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut 1328 70 R. D.
tämän jutun, ja koska Ananias Kyyrö on Ole Faldin puolesta sitoutunut takaukseen ainoastaan niiden 10,000 markan takaisin maksamisesta, jotka Osakeyhtiö Kissakoski Aktiebolag oli käsirahoina Faldille maksanut hänen välikirjassa Lokakuun 6 päivältä 1909 ottamastaan puuhankinnasta, ja Ole Fäld eli välikirjan mukaan Osakeyhtiö Rissakoski Aktiebolagille hankkinut puita yli 1000 markan arvon, senvuoksi ja kun Ananias Ryyrö siis on puheenalaisesta takaussitoumuksestaan vapaa, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää sen loprupäätöksen pysyväksi, johon Oikeudet ovat asiasta johtuneet; ja velvoitetaan Osakeyhtiö Iissakoski Aktiebolag suorittamaan Ananias Kyyrölle hänellä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakatKeisarillinen Suomen Senaatti till Landra Alpe Luksiala. Elis Konbom Alpe Luksiala. B. Anneberg. Samuli Koski. A. T. Puumaren O. F. Mölle Marraskuun 10 päivänä 1916 ta Turun Hovioikeudesta tulleessa gin kaupungista, on hakijana sekii Maanviljelijä Eemil Jyrkänne, lasta, vaimonsa Olga Patalia Jyrkänteen edusmiehenä ja Tarkasnotusta kaupungista, vaimonsa Annu Fredrika Helmisen edusmieke nä, vastaajina: Annettu Oikeus osastossa Marraskuun 10. päivänä Keisarillinen Senuutti on itsellensä esittelyttänyt julun kirjat ja niista, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää: Eemil Jyrkänne ja Erik Wilhelm Helminen ovat Nurmijärven pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudes sa lausuneet, että Olga Nätälin Jyrkan ne ole naimattomana ollessaan asunut yhdessä äitinsä, Torpparinleski Läsni: F. A. C. H. B. K. G.S. R. K. L. P. 329 No 2242 Sivu 60. R. D Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisarillises korvausjutussa, jossa Torppariintytär Tydia Gustava Lindfors Helsinlausulan pitäjän Kusutjärven kyEusmias Erik Wilhelm Helminen, sa1916. 1916. 70 SS: 2.
Augusta Lindfors vainajan kanssa, tämän eläissä ja hallitossa Nurmijärven pitäjän Nukarin kylässä olevan torppaansa sekä yksin hoitanut mainittua vanhaa ja kivaloista äitiään riksi kunnes tämä Maaliskuun 3 päivänä 1907 oli saanut halvauksen, jonka julkeen myös Lydia Gustava Lindfors, joka niinikään oli Augusta Lindforsin tytär, kahden tai kolmen lapsensa kanssa oli muuttanut äitinsä luo asumaan ja ruvennut yhdossä Olga Kutalia Jyrkanteen kanssa hoitumaan ei till Toukokuussa vuonna 1908 oli Olga latalia Jyrkänne mennyt naimisiin sekä muuttanut pois torpasta ja viidin hoite jäänyt yksinomaan Lydia Gustava Lindforsin huoleksi kunnes niti oli huollut Elokuun 10. päivänä 1911. tugusta Lindforsin jälkein pidetyssä rasunkirjoituksessa oli Lydia Gustuva tindfors vaatinut palkkiota äitinsä hoitumisesta 1554. vuorokauden ajuttu 2 markkaa vuokuudella eli 3108. mark kaa, mitä vaatimusta ei Jyrkunne eikä Helminenkään, jonka yllämainittu vaimo niinikuin oli Augusta Andforssen tytär, ollut hyväksynyt, ja mainittu nii oli Augusta Lindforsin julkeen pidetyksi pesänjaossa jäänyt toistaiseksi jakamatta Helsingin kaupungissa olevan toiminimen Castrén i Snell manin huostaan. Koska lapsi oli velvollinen hoitamaan vanhempansa ja Oydia Gustava Lindforsin videlleen antama hoito oli ollut sängen puuttutti nen sekä hänen vaatimansa palkkirliian koskee ja hän sitä paitsi oli poi heineen saanut elatuksensa äitinsä torpassa, ovat Jyrkänne ja Helminen katsoneet ettei Sjelin hustuva Lindfors och lut oikeutettu summan vaatimaansa palkkiota ja anoneet ettei mainittu eräsaatuisiin luovuttaa jakoon pesänosa kasten kesken Sydia Gustava Lindfors on hanteeseen vastannut, että Augusta Lindforsin joka Toukokuussa vuonna 1908. oli sen nut toisen ja Marraskuussa vuonna 1909. holmannen haleauskohtauksen oli ollut hyvin vaiken ja vuivaloinen hoitan sekä että vaadittu palkkio ta330 270 3 R. D.
hän nähden ei ollut kohtuulon, min kai vuoksi ja kun Lydia Gustava Lindfors Augusta Lindforsin svaranden ai kana ei ollut saanut elatuslaan tiemän kustannuksella, vaan vanhimman poikansa Pemerin torppaan tekemästä työstä, Lydia Gustava Lindfors on pyytänyt kannetta hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus, jossa asianosai set puolin ja toisin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistuun, on. Muuliskuun 27. päivänä 1912. julistumassaan päätöksessä katsonut Lydia Gustava Lindlonin oikeutetuksi saamaan kohtuullion korvauksen oiti vainajansa Augus ta Lindforsin hoidosta, minkä vuoksi ja kun Lydia Gustava Lindforsin vantima korvausmaisen, kaksi markkaa onorokaudelta, luon hoidon lautuun ja siihenkin nähden ettei hän oli ollut velvollinen omaa äitiänsä hoitumaan sekä hoitamisajalla itse oli nauttinut erinäisiä etuja äitinsä torpuosa, jossa hän oli asunut puheineen, oli liika muri, eikä Lydia Gustava Lindforsille voi tu myöntiin mituiin korvausta Augusti la Lindforsin Toukokuussa vuonna 1908. kohdaneen toisen halvauksen edellisellä ajalta, koskei Lydia Gustava Lindfors silloin yksinään ollut hoitanut äitiäänn, eikä se hoito muutenkaan ollut ollat sitä laatua ettei Lydia Gustava Lindson Augusta Lindforsin lapsena olisi oi keutettu siitä vaatimaan on korvausta Kihlakunnanoikeus on määrännyt että Sydia Gustava Lindforsin tuli saada palkkiota Augusta Lindforsin hoidosta markan viidenkymmenen pennin jälkeen päivältä, luettuna viimeisestä pii västä Toukokuuta 1908. Augusta Lindfors in kuolinpäivään olekuun 10. päivaan 1911. asti, eli siis tuhannellees hetellasudal la kuudellakymmenellakuudelta päivällä tuhatseitsemänsataa neljäkym mentäyhdeksän markkaa sekä että mainitun vainajan kuolinpesiin toiminimi Castrén emellmanin huostaan jätetyistä varoista vainajan perillisten kesken oli jaettava jäännös tuhatkolmesataa viisikymmentäyhdek siin markkaa, mutta minut asianosaiset itse kansia oikeudenkäyntikulunsa. 1831 270 3 R. D.
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Eemil Jyrkänne ja Erik Wilhelm Helminen yhteisesti toiselta sekä Lydia Kusta va Lindfors toiselta puolen vetoamalla olivat saattaneet jutun, on Joulukuun 31. päivänä 1915. antunut tuomion asiaan ja koskei Lydia Gustava Lindfors ollut edes viiittänyt, vielä vähemmin näyttänyt, ollä hän nyhtyessään hoitamaan aitiään Augusta Lindforsin, olisi edus tanut itselleen korvausta Augusta Lindforsin hoitamisesta tahi että viimek simainittu olisi Lydia Gustava Lindforsille sellaista korvausta luvannut, sen tähden ja jutussa muutenkin ilman neisiin seikkoihin nähden on Hovioikeus, muuttuen Kihlakunnanoikeus den päätöstä, julistanut Lydia Gusta va Lindforsin oikeudettomaksi saamaan korvausta ulos toisen halvauskohtuuksen jälkeisellä ajalta. Hovioikeuden luemioon on Lydia Gustava Lindfors anonut muutosta pemistelmalla, johon Emil Jyrkänne ja Erik Wilhelm Helminen vaimojensa. dusmiehina ovat yhteisesti vastannetValterts. Parviainen. Keisarillinen Senuatti harkitsee oikeaksi, kumaten Hovioikeuden tuomion iittää asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Tiili kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senuutti till Saarikoski Alfred Luksiala  Felix Saarikoski Alfred Luksiala B. Anneberg. Samuli Koski. A. W. Puhllevaara 1332 R. D.
Marraskuun 10. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Puutavara kauppias Fritz Arthur Juselius, Porin kaupungista, on hakijana sekä Helsingin kaupungessa asuva Puutavarakauppias Kaarlo Tilander tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusos sä Marraskuun 10 päivänä 1916. Keisarillinen Senuatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Perin kaupungin Ruastuvanoikeu dessa on Kauppias Silander lausunut, että hän oli Marraskuun 16. päivänä 1909. laaditun välikirjan mukaan sitou tunut hankkimaan. Kauppias Juselick selle noin 200. stundenttia on mittuisia ja laatuisia puutavaroita asianosaisten sopimään hintaan, ja että han oli hankkinutkin 1846. stundert tia puutavaroita, ja on Kauppias Tilander sen vuoksi vaatinut Kauppias läsnä: W. A. J. P. K. H. R. A 133 SS: 9251 Pag. 79. R. D. Pag. 79. R. D.
Juseliusta velvoitettavaksi suoritta maan Tilanelarille niiden hinta eräiin Juseliuksen Lokakuun 26. päivänä 1910. Tilunderille lähettämän "luskunmukaan 29 1911 markkaa 52. penniä korkoineen, siitä kuitenkin viihennettyä Juseliuksen Tilanderille palauttaman vekselitunnusteen sisällys 15000 markkaa jutussa kuulusteltuna on Kuuppias Juselius, ilmoittuen että Kauppias Klanderin mainitsema lasku oli liitet ty todisteeksi erääseen Juseliuksen Tilan deville Joulukuun 31. päivänä 1910. antamaan kanttekuranttiin, jonka mukaan Kauppias Tilander oli Kauppias Juse liukselle velkaa 13ugg. markkaa 65. pennia, viiittänyt: että asianosaisten hän kintasopimus oli kasittänyt 100. standoittin puutavaroita sekä ottii hän oli antanut Kauppias Alanderille mainittua hunkintaa vastaan 35000 mark kaa siten, että Tilander oli Kauppias Juseliukselle hyväksynyt 1500 markan vekselin ja kaksi 1000 markan vekse lin, mitkä Tilander sitten oli myynyt pankkiin ja nostanut niistä rahatminkä jälkeen Juselius oli pankista lunastanut mainitut vekselit, veloittaen niiden määrällä tilanderia konttokuräntissaan. että Kauppias Tilander a ollut hankintaa täyttänyt hankitta van puutavaran määrään oika laatuunkaan nähden ja että Kauppias Jusetiuksen, kuten hänen mainittu kontto kuranttinsa arotti, oli Tilanderin hän kinnan tähden täytynyt lisäksi tehdä erinaisia maksuja, joten Tilander oli joutunut Juseliukselle velkaan; että Kauppias Juselius tämän vuoksi oli myynyt molemmat 10000. markan vekselit Varatuomari Josef Eldad Lindqvis tille 1309. markasta 65. pennistä eli sii ta määrästä, jonka Kauppias Tilander konttokuranten mukaan oli ollut Juse liukselle maksava että mainitut. kauppias Juseliuksen hankinnan tähden tekemät suoritukset olivat 428 markkaa 33. penniä disposkonttokorkoa neljäs ta Kauppias Tilan derin vekselista, 2018. markkaa 90. penniä tilanderin hankkimien puutavarain rahten Wasijärvel1334 70 da 12
ta Söörnaisiin ynnä 171 markkaa 40 penniä Asettaja Aaltoselle, siitä että tattonen oli ollut asettamassa Tilan derin sahaa yhden kuukauden ajan että, kun Kauppias Tilander, jonka välikirjan mukaisesti olisi ollut hankit tava puutavarat, puolet avoveteen ja loput Kesäkuun 30. päivään 1910, ei viela Syyskuussa samana vuonna ollut hankkinut mitään puutavaroita, Kauppias Juselius oli ollut pakotettu lähet tamaan Päällysmiehensä Iivari Wuorisen ja N. Rottmanin Tilanderin saholle tiedustelemaan tavarain hankin nasta, mistä matkoista suoritetut ja konttokuranttiin merkityt 162 markkaa 25. pen. mä Juselius on katsonut Tilanderin velvolliseksi Juseliukselle korvaamaan että, kun Kauppias Tilan derin Kauppias Juseliuksille hankkima ja Juseli uksen sittemmin Taksaan lähettämä puutavara oli ollut ala arvoista Jurelius oli Liisoldorfin sovinto oikeuden päätöksellä Joulukuun 23. päivältä 1910. velvoitettu maksamaan tavaran vastaanottajalle korvausta, mistä suori tetut 825 markkaa 84. penniä Juselius oli merkinnyt konttokuranttiinsa veloittamalla Tilanderia; että, vaikka Kaup pias Tilan derin hankintavälipuheen mukaan olisi tullut hankkia 500. stundert tia puutavaroita hän olikin hankkinut väin 1847. 30. stunderttia, minkä vuoksi Tilander oli valikirjan mukaisesti velvollinen suorittamaan puuttuvasta hankinnasta 25. markkaa stundertil ta eli 116. stundatilta 2900 markkaa, jollä nällä Tilanderia konttokurantissa oli veloitettu seksi että vaikka Kauppias Tilanderin sopimuksen mukaan olisi pitänyt hankkia 3 1/9. Ass. 14. jal kaisia ja soirot 15/16. jalan keskimittaisia, koko hankinnasta 23,329 standed tia oli täyttänyt vain 13 2 jalkaa, minka vuoksi Kauppias Juselius oli kontto kerantissaan tästä vajavaisuudesta veloittanut Telanderia 357. markalla 44 pennittä; jota paitsi Juselius oli konttokuran tissaan Tilanderia veloittanut 477. markan 1. pennin korkoaalla. Kuin ollen ja kiin konttokurantuksa oleisen tavan mukaan oli laskettu korkoa sekä ole 1335 70 3 R. D.
bet - että kreditpuolella ja Kauppias Tilan der oli suorittanut toisesta edellämainituista 1000 markan vekseliistä vain 3636. markkaa 10. penniä on Kauppias Juselius, joka katsoi olevansa oikeutet tu hyväkseen hakemaan sanotusta och selistä vielä maksamatta olevat 653. markkaa 90. penniä, anonut kannetta hyljättäväksi Raastuvanoikeus on Elokuun 27. päivänä 1912. julistamassaan päätöksessä lausunut selville käyneen, ettei Kauppias Titander oli tilljoutunut Kauppias Juseliuselle hankkimaan kolmesa taa stundenttia puutuvaroita vaan et tä asianosaisten kesken oli välikirjat la Marraskuun 16. päivältä 1909. lopulli jasti sovittu ainoastaan noin kahden sadan stundertin puutavarakankinnas ta välikirjassa mainituilla ehdoilla vapaasti vaimuun Söimäisiin; että Kauppias Tilander oli välikirjan mu kaan hankkinutkin 184, 370 alunderttia puutavaroita, jotka Kauppias Anselink sen oli katsettava vastaanettaneen liihettäessään Tilanderille edellämairitun laskun, minkä mukaan Tilan der oli tästä puutavarahankinnasta Jusolinkselle saapa kaksikymmentäyhdeksantuhatta kolmesataa yksitoista markkaa viisikymmentäkaksi penniä ettei Kauppias Tilander oli Kauppias kuolisksella etukuteen saanut kolme kymmentäviisituhatta markkaa siten että Juselius oli Tilanderille asettanut yhden viidentoistatuhannen markan ja kaksi kymmenentuhannen marhan vekselia, ollen viimeksisanotuista veksitoista toinen asetettu Heinäkuun 11. päivänä 1910. ja toinen sadanneen Elokuun 9. päivänä; että Kauppias Ti lander oli saanut takaisin kyviiksen mansa viidentoistatuhannen markan vekselin, jota vastoin Kauppias Jusi lius, lunastettuvan edellämainitut kaksi kymmenentuhannen markan och seksi pankista, mihin tilander oli ne diskontannut, oli myynyt nuo oikeut Varatuomari Lindqvistille kolmastatoista tuhannesta kuudestasadasta kolmesta kymmenestikuudesta markasta kymme nestu pennistii, jonka määrän Tilander 336 R. D.
oli joutunut suorittamaan Varatuomari Lindqvistille; että Kauppias Tilander oli myöntänyt olevansa Kauppias Juseliukselle velkaa eliskonttokorkon yhteen sä neljäsataa kaksikymmentäkahdeksan markkaa kolmekymmentäkolme penniä ynnä rahtimaksuja tavarain kuitetuksesta Töömäisiin kaikkiaan kaksituhat ta kahdeksankymmentäkahdeksan markkaa yhdeksänkymmentä penniä; sekä sta Aseltaja Aallonen oli ollut Kauppias Tilanderin pyynnöstä hänen sahallaan tavaroita juskevaamassa, jos ta toimesta Kauppias Juselius oli Anttoselle suorittanut sata seitsemänkymmentäyksi markkaa neljäkymmen tä penniä, mikä an Tilanderin oli Juselinkselle korvaltava. Näin ollen ja koskei Kauppias Tilanderia voitu katsoa velvolliseksi korvaamaan. Kauppias Juseliuksen Päällysmiehille Wuori selle ja Kettmanille suorittamia mut kakuluja ja palkkioita yhteensä sataa kuuttakymmentukahta markkaa kahtakymmentaviittä penniä, eikä Tilan dessa myöskin voitu pitää velvolli sena korvaamaan reklagerna kustannuksina vaadittuja kahdeksmasataa kahtakymmentäviittä markkaa kahdeksaakymmentäneljää penniä eikä keske niittojen vajavaisuudesta vaadittua määrää kolmasataa viittakymmen täseitsemää markkaa neljänkymmentäneljän penniä sekä yleisen kauppatavan mukaan oli katsottava, että Tilander hankkimalla 184,270 otunderttia puutavaroita oli täyttänyt puheenalaisen hankintasopimuksen, on Raastuvanoikeus velvoittanut Kauppias Juseliuksen, kuitin saadessaan, suorittamaan Kauppias Tilanderille vii situhatta kaksisataa viisikymmentä kahdeksan markkaa yhdeksänkymmentäyhdeksän penniä kuuden prosen tin vuotuisine korkoineen lukien Lokakuun 31. päivästä 1910. kunnes tuysi maksu toimitettiin. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Juselius oli velonmalla saat tunut jutun, on Helmikuun 7. päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvunoikeuden päätöksen 1337 70 SS: 2.
varaan muuten, paitsi että koska Päällysmiesten Wuorisen ja Rothman in yllämainitut matkat Kauppias Tilanderin sakalle olivat oihiutuneet Tilan derin laiminlyönnistä täyttää kysymyksessä oleva hankinta määrääi kaan Kesäkuun 30. päivään 1910. sekä Kauppias Juselius niin ollen oli puheen alaisen välikirjan 7. kohdan mukaan saapa korvausta viitattuihin mutkoihin menneistä kuluista, Juselius oikeutettiin Tilanedenin velkomista vastaan lyhentämään sanottuihin matkoihin menneet kustannukset siitä kuusikymmenteikaksi markkaa kaksikymmentäviisi penniä, joten Kauppias Juseliuksen siis tuti suorittaa Kauppias Tilanderille kaikkiaan viisituhatta yhdeksänkymmentä kuusi markkaa seitsemänkymmentä neljä penniä Raastuvanoikeuden määäimme kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Lokakuun 31. päivästä 1910. Hovioikeuden tuomioon on Kuuppias Juselius anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Kauppias Tilan derin puheena olevan välikirjan mukaan Lokakuun 31. päivänä 1910. maksettavan saatavan edelläkärätuin tavoin on selvitetty tehneen kaksikymmentäyhdeksantuhatta kolmesataa yksitoista markkuu viisikymmentäkaksi penniä, josta määrästä hän kysymyksessä ollalla vokselailla on saanut kaksikymmentä yksituhatta kolmesataa kuusikymmen tikolme markkaa yhdeksänkymmentä penniä, ja Kauppias Juseliuksen velaksi siis on jäänyt seitsemäntuhatta yhdek sänsataa neljäkymmentäseitsemän markkaa kuusikymmentäkaksi penniä, josta velasta Oikeuksien lausummilla perusteilla on vähennettävä Juseliuksen eliskonttokorkoina ja rahtimaksuina sekä tahto selle, Wuoriselle ja Kettmanille palkkoina ja matkakustannusten korvauksena suorittamat kaksituhatta kaheleksiin sataa viisikymmentä markkaa kahdeksankymmentäkahdeksan penniä, senomeksi, ja kun muihin Kauppias Juseluk sen vaatamiin velan lyhennykseen ei ole näytetty lakiin perustuvia syitä harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeak1338 SS 2.
si jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Hovioikeus on tuomiossaan johtunut. Pietä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. Asian ochannen Marraskuun 13 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa korvausjutussa, jossa ovat Kartanonomistaja Fredrik Leonard Idman, Messukylän pitäjästä hakijana ja Filoso fjentohtori Karl Alfred Paloheimo, Helsingin kaupungis ta, vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 13 päivänä Marras kuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää Helsingin kaupungin Raastuvan oikeudessa on rartanonomistaja Ilman lausunut: että Tohtori Palaheimo oli 31 päivänä Joulukuuta 1904 haltijalle kirjoittamaan sa velkakirjaa ja sen vakuudeksi jätettyä Suomen Gunnitekdas Osakeyhtiön antamaa velkakirjaa vastaan Ilmanin veljeltä entiseltä Pankinjohtajalta Läsnä: Wit. J. P. R. H. K.t. No 2262. sivu 146. R. 1916. R. D.
Nils Idmanilta saanut lainaksi 50,000 markkaa, mikä laina kuuden prosentin korkoineen 1 päivästä Tammikuuta 1911 oli ollut maksamatta silloin kun Nils Idman Joulukuun alussa 1912 oli joutunut konkurssitetaan; että Paloheimo näytti puolestaan vuosien kuluessa auttaneen Nils Idmania menemällä tämän eduksi vekselisitoumuksiin kuten esimerkiksi hyväksymällä joko apuoekselinä tai mahdollisesti sanotun lainan lyhentämiseksi 16,000 markan suuruisen 29 päivänä Maaliskuuta 1912 erääntyneen vekselin jonka Nils Jdman oli myynyt Tampereen Osake Pankkiin, jättäen samalla sinne yllämainitut velkakirjat mainitun vekselin ja siitä johtuvien uudistusvekselien vakuudeksi; että sama vekseli sitten oli uudistettukin kahdesti, viimeksi 1200 markan velselillä, minkä Paloheimo oli lunastanut 10 päivänä Joulukuuta 1912, saaden silloin haltuunsa sanotut velkakirjat; että Paloheimo oli ilmoittanut Nils Idmanin puolesta vielä lunastaneensa kaksi 21 päivänä Joulukuuta 1912 erääntynyttä vekseliä suuruudeltaan toinen 27200 ja toinen 2800 markkaa; että Nils Idmanin jouduttua konkurssitilaan Kartanonomistaja Idman oli saanut tietää, että Nils Idman, joka aikoinaan oli Kartanonomistaja Idmanilta saanut vekselien uudistamista varten vekselilomakkeita, joihin tämä oli kirjoittanut nimensä sekä asettajaksi että lomakkei den takapuolelle oli väärinkäyttäen Kartanonomistaja Ilmanin hänelle siten osottamaa luottamusta, Kartanoniemistaja Idmanin tietämättä aikoja sitten jättänyt Paloheimalle yhden velkaisen lomakkeen, johon Nils dman sitä ennen oli kirjoittanut tunnusteensa ja vekselimää räksi 15,000 markkaa ja jonka 1340 R. D.