Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
dan till banken erlagt, hvarjämte Ingeniorerne Segerberg och Söderman, Vicehärads höfdingen Baer, Handlandene. Carlander och Silfvenius samt Antkan Törnroos förpliktats att, likaledes samfäldt eller i män af tillgång, med etthundra tjugufem mark godtgöra Finlands Bank dess umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Ingeniörerne Segerberg och Söderman, Tich ärads höfdingen Bäer samt Handlandene Carlander och Silfvenius, gemensamt, äfvensom Ankan Törmöos, för sig, i vädiväg dragit målet, har uti dem den 31. Juli 1905. utlåtit sig samt, vidkommande först Anhan Törn roos ändringsansökning, funnit den af Ankan Tornroos åt Handlanden Lindström utfärdade prokurafullmakten icke hafva inneburit bemyndigande för Lind ström att ikläda finnan borgesförbindelse hvarför och då vid antydda förhållande sådan rättighet ej heller jämlikt stadgandet å 24. SS: af förordningen den 2. Maj 1895, angående handelsregister, förmå och prokura, kunde anses vara Lindström i hans omförmälda egenskap medgifven. Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens förenämnda utslag därutinnan, befriat Ankan Torneos från den henne i målet åhvälfda betalningsskyldigheten. Beträffande sedan Ingeniorerne Segerbergs och Södermans, Vice häradshöfdingenaders samt Handlandene arlanders och Silfvenius vådelit, har Hofrätten ansett ifrågakomna pantastäl väl hafva för Finlands Bank grundat rätt att, ifall Konsulu Mänry icke i behörig ordning erlade innehållet af de tvenne växlar, till säkerhet för hvilkas infriande omordade skuldsedel pantförskrifvits, göra rig betald för sin fordran hos Mänry antingen genom föryttring af trörda för skrifning eller utsökning af densammas innehåll; men emedan Finlands Bank hvarken i Konsulu Mällys eller Herman arl Jacoban i Co konkurs bevakat någon på sagda skuldsedel grundad fordran samt banken sålunda icke fullgjort hvad densamma, jemlikt 1. SS i förenämnda förordning den 24. Februari 1873, och iakltaga för bevarande af sin talan emot Ingeniören Segerberg och hans instbemälde medparter, har Hofrätten, med upphäpande 42
af Rådstufvurättens utslag jämväl i den na del, förkastat Finlands Banks emot Ingeniören Segerberg och hans nästnämnde medparter i saken utförda talan Olli Hofrättens dom har Finlands Bank anhållit om ändring medels hit ingifven deduktion, den Ingeniörene Sederberg och Söderman, Vicehäradshöfdingen Råg samt landlandens Carlander och Silfvenius, gemensamt, äfvensom Ankan Torroos, för ny, i föreskrifven ordning bemott Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Finlands Bank icke hapa anfört skäl till ändring i Hofallens förenämnda dom, såvidt bankens emot Ankan Törmroos i målet utförda talan därigenom förkastats, samt Finlands Kauks deduktion, enär länken icke i Rensuln Mällrys konkurs utsökt innehållet af frågavarande skuldsedel och i följd häraf, jämlikt 1. SS: i ofvanåberopade förord ning den 24. Februari 1873, gått förludig om talan emot Ingeniörene Seger berg och Söderman, Vicehäradshöfdingen Rätt äfvensom Handlandens Carlander och Silfvenius, ej heller föranleda rättelse uti let slut, hvari Hofrätten beträffande Ingenu ren Sagerberg och hans nästbemälde medpar ter i saken stannat; och ålägges Finlands Bank att ersätta sina rederparter deras här i målet hafda umgälder samt i sådant afseende utgifva, åt Enkan Tornroos sextio mark och åt Ingeniören Segerberg jämte med rärter likaledes sextio mark. Pet alle, som vederbor, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland R. A. Bredh. Julim Hummelin Muur. Maunul. C. J. Tingren. M. W. Wäll. nämndl. C. J. Timgren. Muur. Maunul. C. J. Tingren. P. Wilsman. Wuore Sandani. 1all Kungvist. Esaiakijander. 1all Kungistr: evara klander. I. W. Granström. Asian tilauman 43
2 päivänä Helmikuuta 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, perinnönjaon ja pesänosituksen moittimista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Konstantin Saksa, Tuuloksen pitäjän Tuaroisten kylästä, alaikäisten Talollisenpojan Aadolf Juhonpoika Lepistön ja Talollisentyttären Aleksandra Juhontytär Lepiston holhoojana, on hakijana sekä Rustitilallinen Heikki Heikinpoika Saksala ja hänen vaimonsa Aleksandra Kustaava Juhontytär, Padasjoen pitäjän Jokioisten kylästä ynnä Talollinen Aadolf Häppölä ensinmainitun pitäjän Pohjoisten kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 2 päivänä Helmikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Aleksandra Kustaava Juhontyttären mies hänen ensimäisestä avioliitostaan Talollinen Juho Kustaa Kustaanpoika Lepistö, jonka kanssa Läsnä: R. A. - C. J. F. L. C.t - Al6. St No 151. Tåg. 11. R.D. 1906
Aleksandra Kustaava Juhontytär oli vihitty 30 päivänä Kesäkuuta 1872, oli 22. päivänä Lokakuuta 1897 kuollut, jättäen jälkeensä, paitsi Aleksandra Kustaava Juhontytärtä, kaksi avioliitossaan tämän kanssa syntynyttä alaikäistä lasta, pojan Aadolf Juhonpojan ja tyttä ren Aleksandra Juhontyttären, oli Juho Kustaa Lepistön jälkeen 12 päivänä Elokuuta 1899 toimitetussa perinnönjaossa ja pesänösituksessa pesään kuuluvasta, koko Akkalan perintötalosta No 2. ja sen kanssa yhdysviljelyksessä olevasta puolesta Lepistön perintötaloa No 9, molemmat Tuuloksen pitäjän Syrjänltaan kylässä, Aleksandra Kustaava Juhontyttärelle naimaosana annettu puolet, minkä osetuksen Aadolf Häppölä mainittujen alaikäisten silloisena holhoojana oli näiden puolesta hyväksynyt Tämän jälkeen on Konstantin Saksa, joka oli 7 päivänä Heinäkuuta 1902, holhoustoimestaan samalla vapautetun Aadolf Häppölän sijaan, määrätty Aadolf Juhonpojan ja Aleksandra Juhontyttären holhoojaksi, tässä toimessaan Hauhon ja Tuuloksen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa 7. päivänä senjälkeistä Lokakuuta vaatinut että, koska Juho Kustaa Lepistö oli, ennen avioliittoaan Aleksandra Kustaava Juhontyttären kanssa, 13 päivänä Toukokuuta 1892 tehdyllä välikirjalla vanhemmiltaan Eerik Kustaa Yrjönpoika Sepistöltä ja tämän vaimolta Katariina Antintyttäreltä saanut edellämainitut Akkalan talon ja puolen Lepistön taloa, sekä nuo tilat siis olivat Juho Kustaa Lepistön yksityistä omaisuutta, johon Aleksandra Kustaava Juhontyttärellä ei lain mukaan ollut naimaosaa, puheenalainen perinnönjako ja pesänositus humottaisiin, jota paitsi Konstantin Saksa on anonut korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan Asiasta kuulustettuina, ovat Heikki Saksala ja Aleksandra Kustaava Juhontytär väittäneet, että kysymyksessä oleva perinnönjako oli saanut lainvoiman, sekä Aadolf Häppölä vastannut, että Juho Kustaa Lepistö ja Alek45
sandra Kustaava Juhontytär yhteisesti olivat yllämainitulla välikirjalla 13. päivältä Toukokuuta 1892 saaneet omakseen puheenalaiset tilat ja sittemmin niihin hankkineet kiinnekirjan. Sittenkun Kihlakunnanoikeus päätöksissä 7. päivältä Lokakuuta 1902 mainitsemällaan perusteella oli hyljännyt Heikki Saksalan ja Aleksandra Kustaava Juhontyttären edelläkerrotun väitteen, ovat Heikki Saksala ja Aleksandra Kustaava Juhontytär yhtyneet Aadolf Häppölän vastineisen, sen ohessa ilmoittaen, että välikirja 13 päivältä Toukokuuta 1892. tosin alkuaan oli tehty yksinomaan Juho Kustaa Lepistön eduksi, mutta että siihen oli jälestäpäin Eerik Kustaa Lepistön tahdosta lisätty Aleksandra Kustaava Juhontyttärenkin nimi Kihlakunnanoikeus, jossa myöskin Eerik Kustaa Lepistöä ja Katariina Antintytärtä on jutussa kuulustettu, on 10. päivänä Maaliskuuta 1903 julistamassaan lopullisessa päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja koska siinä tilaisuudessa, jossa Aleksandra Kustaava Juhontyttären nimi lisättiin sen 13 päivänä Toukokuuta 1892 laaditun kauppakirjan alle, jolla Eerik Kustaa Lepistö ja Katariina Antintytär olivat luovuttaneet koko Akkalan talon ja puolen Sepistön taloa Juho Kustaa Sepistölle, sen mukaan kuin Aleksandra. Kustaava Juhontytär itsekin oli jutussa myöntänyt ei ollut ollute saapuvilla kahta todistajaa, eikä Kihlakunnanoikeus, säädösten nojalla M.n 1. luvun 2 SS:ssä, voinut katsoa näin tavoin syntyneen laillista kauppaa, sentähden ja kun 12 päivänä Elokuuta 1899. Juho Kustaa Lepistövainajan jälkeen pidetty perinnönjako ja pesanositus ylläkerrottuun laittomaan, kauppakirjaan perustettuna oli virheellinen ja Aleksandra Kustaava Juhontyttärelle jaettu osuus pesään kuuluviin kiinteimistöihin, vaikka hänellä ei ollut niihin naimaosaa, on Kihlakunnanoikeus kumonnut ja mitättömäksi julistanut moitteenalaisen perinnönjaon ja pesänosituksen; mutta asian laatuun nähden sai Konstantin 46
Saksa itse kärsiä hänellä siinä olleet kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Heikki Saksala ja Aleksandra Kustaava Juhontytär että Adolf Häppölä olivat vetoamalla saattanut jutun, on 2. päivänä Joulukuuta 1905. antamassaan tuomiossa ratkaissut sen; ja koska puheenaolevasta Juho Kustaa Sepistön jälkeen toimitetusta perinnönjaosta, jossa myös Aadolf Häppölä alaikäisten Aadolf Juhonpojan ja Aleksandra Juhantyttären holhoojana oli ollut läsnä, ei ottu. nostettu moitekannetta P. Rn 13. luvun 1. SS:ssä säädetyssä ajassa, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden sekä yllämainitun väitepäätöksen että lopullisenkin päätöksen, hyljännyt Konstantin Saksan asiassa ajaman kanteenHovioikeuden tuomioon on Konstantin Saksa anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Heikki Saksala ja Aleksandra Kustaava Juhontytär sekä Aadolf Häppölä ovat säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tamän jutun; ja samalla kuin Keisarillinen Senaatti, koska PKn 13. luvun 1 SS:ssä perinnön tasoittamista varten säätetty moiteaika ei sovelle puheena ole vaan, laitoman maansaannon moittinista käsittävään asiaan, hyväksyy Kihlakunnanoikeuden edelläkerrotun väitepäätöksen 7 päivältä Lokakuuta 1902, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi kumoten Hovioikeuden tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman lopullisenkin päätöksen, Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Wrede. Fredr. Lundenius. A. W. Granström C. J. Timgren landstungist. E. Thesleff. 17
Helmikuun 4 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Pohjoismaiden Osakepankki Kauppaaja Teollisuutta varten on hakijana sekä Ilokemäen pitäjän Viiliön kylästä kotoisin olevat Maanviljelijä Kaarle Nokki ja hänen vaimonsa Mariana Nokki vastaajina: Annettu Oikeus osastossa 4 päivänä Helmikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäti nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Turun ja Porin läänin Stuvernöörille 24 päivänä Tammikuuta 1903 antamassaan kirjoitukssa on Pohjoismaiden Osakepankki vaatinut, että Kaarle Hokki, jonka omistamat Simulan rustitila ylläsanotussa Villion kylässä sekä Nikkilän ja Piskun perintöta lot Stokemäen pitäjän Haistilan kylässä olivat 15 päivänä Helmikuuta 1902 kiinnitetyt mainitulle pankille vakuudeksi Kaarle Sokin 1. ja 5. päivänä Marraskuuta seka 12 ja 20 päivänä Joulukuuta 1901 aselta mien, toiminimen Pihl & Co hyväksynien ja Läsnä: Rb. W. - C; J.S.- C. - E. A. - A. G. No 11. liga 200. R.
pankille siirrettyjen neljän vekselin sisällyksestä yhteensä 53,000 markasta korkoineen, velvoitettaisiin Pohjoismaiden Osakepankille suorittamaan 53,000 markkaa ynnä kuuden prosentin vuotuinen korko vekselien maksupäivistä eli 5,000 markasta 1 päivästä Helmikuuta 1902, 25,000. markasta 5 päirästä samaa kuuta, 15,000 markasta 12 päivästä sitä seuraavaa Maaliskuuta ja 1000 markasta 20 päivästä viimemainittua kuuta Sittenkun Kaarle Nokki oli antanut häneltä vaaditun selityksen sekä Pohjoismaiden Osakepankki vastannut siihen, on Kuvernööri päätöksellä 5 päivällä Maaliskuuta 1903 lykännyt asian riitaisena asianomaiseen Oikeuteen. Kaarle ja Mariana Nökille toimitut tamansa haasteen nojalla on Pohjoismaiden Osakepankki sitten Ilokemäen ja Harjavallan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa Kaarle ja Mariana Nokkia vastaan toistanut mitä pankin puolesta oli Kuvernöörin luona Kaarle Nokkiin nähden lausuttu, ilmoiltaen Pohjoismaiden Osakepankki muuten sopineensa Kaarle ja Mariana Nökin kanssa siten, ettei yllämainittuja vekseki tä tarvitsisi hakea heiltä voimassa olevan tekselisäännön määräämässä ajassa, vaan että he suorittaisivat vekselien määrät ilman uloshakua viimeistään kevättalvella vuonna 1903, minkä ohessa pankki on pyytänyt korvausta sillä ajassa olleista kustannuksista. Kanteesta kuulustettuina, ovat Kaarle ja Mariana Nokki huomauttaneet Stei Pohjoismaiden Osakepankki ollut määrätyssä ajassa tehnyt protestia kysymyksessä olevien vekselien maksun laininlyömisen johdosta eikä heiltä uloshakennut niitä, minkä vuoksi ja kun Kaarle ja Mariana Nokki, jotka asiassa olivat menetelleet vilpittömässä mielessä siinä tapauksessa että Pohjois maiden Osakepankin puheenalainen saaminen raukeisi, siitä eivät saisi voitloa pankin vahingoksi, eivätkä he myös kaan olleet tehneet Pohjoismaiden Osakepankin kanssa pankin mainitsemaa sopimusta, Kaarle ja Mariana Nokki ovat vaatineet kanteen kylkäämistä 49
Kihlakunnanoikeus on 22 päivänä Toukokuuta 1903 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Kaarle ja Mariana Aökin heti suorittamaan Pohjoismaiden Osakepankille puheenalaisten vekselien yhteenlaskitun määrän viisikymmentäkolmetuhat ta markkaa kuuden prosentin vuotioisine korkoineen, luettuna viidestatuhannesta markasta 1 päivästä Helmikuuta 1902, kahdestakymmenestäviidestätuhannesta markasta 5 päivästä samaa kuuta, viidestätoistatuhannesta markasta 12 päivästä senjälkeista Maaliskuuta ja kahdeksastatuhannesta markasta 20 päivästä viimeksimainittua kuuta, kunnes täysi maksu toimitettiin, sekä korvaa maan Pohjoismaiden Osakepankille sen Kuvernöörin luona ja Kihlakunnanoikeudessa julun vuoksi kärsimäl kulungit yhteensä kahdellasadalla kolmella kymmenellä markalla viidelläkymmenellä pennillä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle ja Mariana Nokki olivat vetoamalla saattaneet julun, on tuomiossa 18 päivältä Heinäkuuta 1906 antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Pohjoismaiden Osakepankki, laiminlyömällä noudattaa mitä 29 päivänä Maaliskuuta 1858 annetun Vekselisäännön 40 SS:ssä, verrattuna saman säännön 71. ja 72 SS:än, saadatään takautuvan kannevallan säilyttäpiseksi hyväksytyn vekselin siirtäjää vastaan, oli menettänyt takautuvan kan hevaltansa vekselioikeuden mukaan kysymyksessä olevien vekselien siirtäjää Kaarle Nokkia vastaan, eikä Pohjoismaiden Osakepankki ollut näyttänyt, että Kaarle ja Mariana Nokki vielä senkin jälkeen kun he olivat aaneet tiedon, että pankki oli menet tänyt mainitun takautuvan kannevaltansa, olisivat siitä huolimatta eri välipuheella ottaneet pankille maksaaksensa sanottujen vekselien sisällystä vastaavan rahamäärän tahi siinä mielessä myöntäneet edelläkerrotun kiinnityksen, on Hovioikeus, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Pohjoismaiden Osakepankin asiassa ajaman kanteen. 50
Hovioikeuden tuomioon on Pohjoismaiden Osakepankki anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kaarle ja Mariana Nokki ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvitetyksi, että Stanle ja Mariana Nokki, sittenkun Kokjoismaiden Osakepankki, tekemällä Vekselisäännön 40 SS:ssä määrätyn protestin puuttuvan maksun tähden, oli säilyttänyt takautuvan kannevaltan sa Kaarle Nökin yllämainittua 1 päivänä Marraskuuta 1901 viidestätuhannesta markasta asettamaa vekseliä vastaan, olivat eräänä päiväna Helnikuun alkupuolella vuonna 1902 sitoutuneet vastaamaan muiden muasja saman vekselin sisällyksestä siinä kin tapauksessa, ettei sitä haettaisi ulos Nökin aviopuolisoilta Wekselisään nön 75 SS: säätämän ajan kuluessa minkä vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, muuttaen Hovioikeuden puheenalaista tuomiota tältä kohden, velvoittaa Kaarle ja Mariana Nokin kerrotun sopimuksen nojalla kuitin saadessaan suorittamaan Pohjoismaiden Osakepankille viisituhatta markkaa ynnä kuuden prosentin vuotuisen koron 1 päivästä Helmikuuta 1902 kunnes täysi maksu toimitetaan; jota vastoin ja koskei Pohjoismaiden Osakepankki ole ensiksi sanotussa lainkohdassa määrätys sä ajassa tehnyt protestia Kaarle Nökin 5 päivänä Marraskuuta sekä 12 ja 20 päivänä Joulukuuta 1901. asettamien vekselien maksiin laiminlyömisen tähden ja pankki tämän johdosta on me reltänyt kannevaltansa Kaarle Nokkia vastaan noitten vekselien asettajana, eikä Pohjoismaiden Osakepankki liioin ole näyttänyt todeksi, että ylempänä kerrottu so pinus olisi sisältänyt maksamisen sitoumusta myös protentin laimentymisen tapauksessa, Keisarillinen Senaatti katsoo oikeaksi jättää sen loppupaåtelmän pysyväiseksi, johon Hovioikeus tuomiossaan on asian muis31
A. W. Granström Oesian Hannen. ja osissa johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A: Brede. Fredr: Lundenius. C. J. Timgren. 1all Kungvist Helmikuun 4 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa eläkettä koskevassa jutussa, jossa ovat Suodenniemen kappelin Taipaleen kylässä asuvat, oikeudenkäynnin kestäessä kuolleen Talollisen Kaarle Isotalon oikeudenomistajat, hänen leskensä Elisabet Antintytär Isotalo sekä lapsensa, pojat Wilhelmi Isotalo, omasta puolestaan ja veljensä Oskari Isotalon laillisesti määrättynä uskottuna miehenä, Kalle Fabian Isotalo, Kustaa Rikhard Isotalo - Salmela ja Frans Jaakko Isotalo - Lehto ynnä tytär Olga Isotalo, yhteisesti, hakijoina sekä samasta kylästä kotoisin oleva Talollisenleski Wilhelmiina Isotalo, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 4 päivänä Helmikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Edellämainitulle Kaarle Protalolle toimituttamansa haasteen nojalla on WilSäsnä: J. A. G. H. — E. P - W. K. /302. No 164. Pag. 61. Rsl 1906
helmiina Isotalo Kärkun, Moukijärven ja Lavian pitäjien sekä Suoniemen ja Suodenniemen kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hänelle ja hänen 5 päivänä Tammikuuta 1902. kuolleelle miehelleen Tuomas Matinpojalle oli 27 päivänä Joulukuuta 1876 tehdyn eläkevälikirjan mukaan Kaarle Isotalon omistamasta YliIsotalon perintötalosta No 1. ylempänä kerrotussa Taipaleen kylässä vuotuiseksi eläkkeeksi vakuutettu, paitsi muuta, 4. tynnyriä rukiita, tynnyrill ohria, 15. kappaa kauroja, 2. leiviskää suolatuita silakoita, leiviskä palvattua naudan likaa, 10. naulaa sian lihaa, 4 kapan papu ja heinekylvö talon pellossa sekä oikeus viljellä kaalimaata, mutta että Kaarle Isotalo oli sanotusta eläkkeestä vuodelta 1902. jättänyt suorittamatta 2 tynnyriä rukiita, arvoltaan 48. markkaa, 15. kappaa ohria, 10 markan arvosta, saman verran kauroja, arvoltaan 5. markkaa, leiviskän silakoita, 1. markan 50. pennin arvosta, 10 naulaa lihaa, arvoltaan 3 markkaa ja 5 naulaa sian lihaa, 2 markan 50 pennin arvosta, ynnä kylvöstä tekemättä 2. kapanalaa, josta Wilhelmiina Isotalolle oli tullut 6. markan vahinko, sekä tanut Wilhelmiina Isotalon viljelyksestä pois mainitun 1 1/2 kapanalan suuruisen kaalimaan, josta syntynyt vahinko teki 4. markkaa 50. penniä, eli siis osaksi jättänyt Wilhelmiina. Isotalolle eläkettä maksamatta ja osaksi oikeuttanut tälle vahinkoa kaikkiaan 80 markan 50 pennin arvosta, minkä vuoksi Wilhelmiina Isotalo on vaatinut Kaarle Isotalon velvoittamista hänelle suorittamaan äsken sanotun määrän korkoineen Kanteesta kuulusteltuna on Kaarle Isotalo myöntänyt kyllä jättäneensä Wilhelmiina Isotalolle suorittamatta kysymyksessä olevat eläke-edut, mutta vastustanut kannetta sillä perusteella, ettei Wilhelmiina Isotalo Tuomas Matinpojan kuoltua ollut oikeutettu edellä sanotussa eläkevälikirjassa luetellusta eläkkees tä saamaan suurempaa osaa kuin puolet siitä 53
Kihlakunnanoikeus, jossa asialliset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 15. päivänä Lokakuuta 1903 julistamassaan päätöksessä ratkaissut asian; ja koska paikkakunnalla yleisesti oli tapana eläkevälikirjoihin merkitä, mitkä eläke-edut toisen tai toisen eläkkeensaajan kuoltua vähenivät, jos sellaista sopinnusta eläkeehdoissa tarkoitettiin, mutta kysymykseen tulleessa, 27 päivänä Joulukuuta 1876. tehdyssä välikirjassa, jonka mukaan Wilhelmiina Isotalon miesvainaja Tuomas Matinpoika oli pidättänyt itselleen ja vaimolleen heille Kaarle Isotalon sittemmin omistamasta Yli-Isotalon talosta maksettavan eläkkeen, ei löydy mitään määräystä, että sanottu eläke toisen tai toisen eläkkeensaajan kuoltua mitenkään vähenisi, sentähden ja kun Kaarle Isotalo oli myöntänyt jättäneen sä suorittamatta Wilhelmiina Isotalolle tulevasta eläkkeestä vuodelta 1902 edellä mainitut erät, joille pannut arvot yhteensä kahdeksankymmentä markkaa viisikymmentä penniä olivat pidettävät kohtuullisina, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Kaarle Isotalon heti kuittia vastaan Wilhelmiina Isotalolle suorittamaan sanotut kahdeksankymmentä markkaa viisikymmentä penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen oikeudenkäynnin alusta 15 päivästä Lokakuuta 1903 sekä kahdellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Wilhelmiina Isotalon kulungit asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Isotalo oli vetoamalla saattanut jutun, on 10. päivänä Helmikuuta 1906. antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden asiassa julistaman päätöksen, minkä ohessa Kaarle Isotalo velvoitettiin Wilhelmiina Isotalolle suorittamaan maksut tämän kappaleesta Hovioikeuden tuomiota viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä Hovioikeuden tuomioon ovat, Kaarle Isotalon sillä välin kuoltua, Elisabet Isotalo ja hänen edelläluetellut asiakumppaninsa anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska puheenalaises54
sa välikirjassa ei löydy mitään määräystä, että Tuomas ja Wilhelmiina Isotalolle sen mukaan tuleva eläke olisi jommankumman heistä kuoltua vähenevä eikä Kaarle Isotalon tästä tekemälle väitökselle muutoinkaan ole esiintuotu mitään laillista perustusta, sen vuoksi ja kun jutussa on myönnetty, että kysymyksessä olevat eläkemäärät ovat vuodelta 1902. suorittamatta, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää asian sen loppupäätehmän varaan, johon Oikeudet ovat jutussa johtuneet. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Julins Nurmellei - Alrens härmän Julins Nurmellei - Alrens härmän P. Wilckman Hvad Taidani. Eerola klander. F. Isk. Lilius 5 Helmikuun 5 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, vesivoiman omistusoikeutta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Akseli Poukka Keskinen ja Eläkemies Adolf Poukka, molemmat Längelmäen pitäjän Winkiän kylästä, yhteisesti sekä Helsingin kaupungissa oleva osakeyhtiö Finska Skiffer Aktiebolaget, erikseen, ovat hakijoina ja Herastuomari Otto Alanen, sanotusta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 5 päivänä Helmikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Winkiän kylässä sijaitsevan Keskisen talon senaikainen omistaja Talollinen Juho Antinpoika Keskinen välikirjalla 7 päivältä Tammikuuta 1852 oli Kapteeni Carl Emil Wetter. hoffille Lääninmetsänhoitaja Carl Johan Collinille ja Varatuomari August läsnä: R. A. B. - C. J. 5. - 32. C.t. - A. G. SS: No 168. Pag. 48. R. D. 1906