Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
telmalla johon A. Santakolma Osakeyhtiön puolesta on vastattu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Kalle Kanniainen, joka on ilmoittanut kohta kaupan teen jälkeen lähteneensä ulkomaille ja yhä oleskelevansa siellä, tultuaan Tammikuun 31 päivänä 1904 täysi -ikäiseksi on ollut saapuvilla senjälkei sen Huhtikuun 8 päivänä toimitetussa perinnönjaossa isänsä jälkeen ja niinmuodoin ainakin vielä silloin ollut Suomessa, sentähden ja kun Kalle Kanniaisella siis on ollut tilaisuus ajoissa moittia kysymyksessä olevaa kauppaa, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa Hovioikeuden tuomion; ja velvoitetaan Kalle Kanniainen suorittamaan A. Santaholma Osakeyhtiölle, sillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin Johannes Pesonen. A. V. Huukkaara Samuli Koski. E. Thesleff. Maaliskuun 7 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Ruokolahden pitäjän Hauklapin kylästä oleva Asioitsija Eemil Antinpoika Pellinen ja saman pitäjän Siitolan kylässä asuva Talollinen Matti Matinpoika Miikki yhteisesti ovat hakijoina sekä toiminimi Kone kauppa - Osakeyhtiö Aatra, Helsingin kaupungista, vastaaja na: Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 7 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää. Ruokolahden ja Rautjärven pitäkeudessa ovat Emil Pellinen ja Matti Miikki lausuneet, että sittenkuin Eemil Pellinen oli Huhtikuun 27 päivänä 1910 laaditulla kauppakirjalla Läsnä: W. A. J. P. R. H. A: R. S. K. E. Th. 129 No 485. Pag. 221 R. D. jien käräjäkunnan Kihlakunnanoi1915.
ostanut Jääsken pitäjässä asuvalta Asioitsijalta Pekka Koivistoiselta muun muassa 26 hevosvoimaisen Feildingin imukaasumoottorin 5.500 markan hinnalla sekä kaksi paria itävaltalai sia jauhinkiviä niihin kuuluvine valtaremmineen 1100 markan hianalla, mitkä kauppahinnat oli täydellisesti suoritettu, oli Konekauppa Osakeyhtiö Aatra, jolta Pekka Koivis toinen oli ostanut sanotut esineet pyytänyt Kämärän rautatieasemalla asuvaa Asioitsijaa August Jäppistä hakemaan ne pois eräästä lähellä Wuoksenniskan rautatieasemaa olevas ta lautakojusta, jossa niitä oli säily tetty, mitä pyyntöä noudattaen August Jäppinen alkupuolella Heinäkuuta 1910 olikin lähettänyt nuo esineet sekä samassa lautakojussa olleet Matti Miikin omistamat vesi pumpun, hihnapyörän, kaksi sähkolampua ja kaksi kulmasvointa osakeyhtiölle sen haarakauppaan Wiipurin kaupunkiin; ja ovat Eemil Pellinen ja Matti Miikki tämän vuoksi vaatineet, Eemil Pellinen, että osakeyhtiö, joka sittemmin oli muille luovuttanut puheenaolevat imukaasumoottorin ja jauhinkivet valtaremmoi neen, velvoitettaisiin Emil Pelliselle suorittamaan niiden arvo 660 markkaa laillisene korkoineen, ja Matti Mukki, ilmoittaen saaneensa takoisen muut mainitut tavaransa paitsi pumpua ja sähkölämpuja, arvoltaan edellinen 50 markkaa ja jälkimäiset yhteensä 30 markkaa, osake yhtiön velvoittamista korvaamaan pumpun ja lamppujen arvon ja sitä varten Matti Miikille suorittamaan 80 markkaa niinikään korkoineen, min kä ohessa Eemil Pellinen ja Matti Miikki ovat anoneet kervuusta oikeudenkäyntikuluistaan Kanteen johdosta on Konekauppa Osakeyhtiö Aatran puolesta väitetty et tä, sittenkuin Pekka Koivistoinen oli syksyllä vuonna 1909 osakeyhtiöltä tilan nut puheenaolevat i mukaasumoottorin ja jauhinkivet valtammeineen, joiden hinnasta 10.000 markasta Koivis133
toinen oli antanut osakeyhtiölle vekseli tunnusteita, sekä nuo koneet ja konoosat saman vuoden Marraskuussa oli lähetetty Wuoksenniskan asemalle, missä Koivistoinen oli ne ottanut vastaan sanottu kauppa oli Pekka Koivistoisen ehdotuksesta ja kun osakeyhtiön, Koivistoisen maksukyvyttömyyden vuoksi, oli täytynyt lunastaa mainitut, osake yhtiön toiselle myymät tunnusteet, tullut Kesäkuussa 1910 paretuksi ja Pekka Koivistoinen luovuttanut samat esineet osakeyhtiölle takaisin, jolloin noiden tavaroiden ohella oli osakeyhtiön huostaan erehdyksestä joutunut Matti Miikin omiksi sittemmin havaitut ja Miikille palautetut hihnäpijörä ja kaksi kulma -avain taTähän nähden ja kun Eemil Pellisen ja Pekka Koivistoisen välillä tapahtuneeksi väitetty kauppa oli valekauppa, eikä Eemil Pellinen, vaikka kin tuo kauppa olisi todellinen, olisi oikeutettu saamaan osakeyhtiöltä vielämainittuja esineitä ilman lunastusta eikä siis myöskään korvausta niiden arvosta, kun osakeyhtiö, jolla ei ollut tietoa Eemil Pellisen ja Pekka Koivistoisen välisestä kaupasta, oli hyvässä uskossa vastaanottanut puheenaolevat tavarat Pekka Koivistoiselta, jonka huostaan Eemil Pellinen oli ne jättänyt, on osakeyhtiö, kieltäen koskaan saaneensa Matti Miikin pumpua ja säkkölämpuja haltuunsa, vastastanut kannetta Kihlakunnanoikeus, jossa August Jäppistä ja Pekka Koivistoistakin on kuulustettu, on Lokakuun 16 päivänä 1911 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Konekauppa - Osakeyhtiö Autran kuittia vastaan Eemil Pelliselle suorittamaan sen hinnan, minkä Pellinen oli puheenaolevista, osakeyhtiön ilman Pellisen suostumusta viemistä ja hyväkseen käyttämistä mukaasumoot torista ja jauhinkivistä valtaremmeineen maksanut, eli kuusituhatta kuusisataa markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen Syyskuun 2 päivästä 1910, jolloin osakeyhtiö oli saanut 34
haasteen asiaan, sekä Matti Miikille korvaamaan kadonneen pumpun arvon viidelläkymmenellä markalla ja sähkolampujen arvon kolmellakymme nellä markalla tai siis Matti Miikille maksamaan kahdeksankymmentä markkaa niinikään viiden prosen tin korkoineen viimeksi mainitusta päivästä; jota paitsi osakeyhtiön tuli oikeudenkäyntikustannuksien korvaukseksi suorittaa Emil Pelliselle ja Matti Miikille kaksisataa viisikymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Konekauppa- Osakeyhtiö Aatra oli vitoamalla saattanut jutun, on tuomiossa Heinäkuun 22. päivältä 1915. katsonut selvitetyksi, että puheenaolevat, Pekka Koivistoisen KonekauppaOsakeyhtiö Aatralta 10,000 markan hinnalla ostamat imukaasumoottori ja jauhinkivet valtoremmeineen olivat, Pekka Koivistoisen myytyä ne Eemil Pelliselle, jääneet edelleen Pekka Koivistoisen haltuun ja tälle tettaviksi, ja että Pekka Koivistoinen sittemmin Kesäkuussa 1910 oli luovutta nut samat esineet takaisin osakeyhtiölle, joka oli lunastanut Koivistoisen osakeyhtiölle vielämainittujen esineiden hinnasta antamat, osakeyhtiön toiselle siirtämät vekselitunnusteet, Eemel Pellisen tahtomatta väittää, sen vähemmin näyttää, että Konekauppa - Osakeyhtiö Aatran puolelta olisi toimittu vilpitlisesti osakeyhtiön ottaessa Pekka Koivistoiselta takaisin vielämainitut manttorin ja jauhinkivet remmeineen; min kä vuoksi ja kun Matti Miikki oli myöntänyt saaneensa takaisin häneltä erehdyksessä viedyt hehnapyörän ja kulma - avoimet, tahtomatta näyttää, että paitsi näitä osakeyhtiön huostaan olisi joutunut edellämäini tut vesipumppu ja säkkölamput, Hövioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Emil Pellisen ja Matti Miikin kanteen Hovioikeuden tuomioon ovat Emil Pellinen ja Matti Miikki anoneet muutosta perustelmalla, johon Konekauppa - Osakeyhtiö Aatran puo133
lesta on vastattu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Eemil Pellinen ja Matti Miikki ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Eemil Pellinen ja Matti Miikki suorittamaan KonekauppaOsakeyhtiö Aatralle maksut, kaksi kymmentäkahdeksan markkaa, sen kappaleesta tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. K. R. Helanen Samuli Koski. Johannes Pesonen. A. T. Brunmaa. E. Thesleff. Maaliskuun 7. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Sergeantin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleen sa, palovahingon korvausta koskevassa jutussa, jossa Suomen Kauppiaiden Paloapayhdistys niminen vakuutuslautos, Wiipurin kaupungista on hakijana ja Sippolan pitäjän Siikalan kylässä asuva Kauppias Niklas Talonen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Maalis kuun 7 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen osittelyttänyt jutun kirjat ja niistä raunut tietää: Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa on Niklas Salonen lausunut että hän oli vakuutuskirjalla Naaliskuun 4. päivältä 1910 vakuuttanut palövähingon varalla Itä Suomen Maakauppiaiden Paloapmyhkössä muun muassa tilalla No 5 Lukalan kylässä sijaitsevassa kaupparakennuksessa olevan vaiktuvan kauppatavara varastonsa 7000 markan vakuutusarläsnä: W. A. J. B. K. l. B: S. R. 436 No 486. Tog 228 R. D. 1915
vasta. Kun villä vasten 29. päivää Tammikuuta 1911. sattunut tulipalo oli tunnellut mainittua tavaravaras taa noin 8000 markan arvon, mutta Suomen Kauppiaiden Saloapmyhdistys joka oli jatkenut, Stä Suomen Maakauppiaiden Paloapuuhtiön toinintaa ja ottanut vastataksensa viimeksimainitun, toimintansa lakkauttaneen yhtiön sitoumuksista, oli kieltäytynyt suorittamasta korvausta Niksoi Saloselle tulipelon oikeutta masta vahingasta, on Niklas Salonen vaatinut, että Suomen Kauppioiden Saloapmyhdistys velvoitettai siin hänelle suorittamaan mainittu vakuutusmäärä 7000 markkaa borkainen Kantunen on Suomen Kauppiai den Talosmyhdistyksen puolesta vastattu, että kysymyksessä oleva tuli palo oli syttynyt Talosen varomat tomuudesta ja että Talonen palova hineonkorvauksen menettämisen uhalla olisi ollut velvollinen esittä nään puotikirjansa ja niillä ulviltämään kärsimänsä vahingon. suuruuden, minkä Talonen kuiten kin oli laiminlyönyt; ja on paloapuyhdistyksen puolesta sen vuoksi anottu kannetta hyljättäväksi siinä kään tapauksessa, että Niklas Salonen kuitenkin katsottaisiin oikeutetuk si saamaan vahingonkorvausta, ei Salosen paloapmyhdistyksen mielestä tulisi saada enempää kuin 4600 markkaa johon määrään yhtiön toimituttamassa arviossa Niklas Salomon kärsimä vahinko eli arvostettu ja jota määrää vastaan Talonen ei yhdistyksen sääntöjen määräämässä ajassa ollut tehnyt muistutusta Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytämet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Marraskuun 15 päivänä 1911 julistamassaan päätöksessä katsanut selvitetyksi että sittenkuin. Riklas Talonen oli vakuutuskirjalla Maaliskuun 4. päivältä 1910 vakuuttanut palovahingon varalta Liikalan kyläs437
sä olevan kauppalavaravarasto resa seit semästätuhannesta markasta tuo varas to oli jolla vasten Tammikuun 29 päivää 1911 tapahtuneessa tulipalassa palanut niin että siitä oli jäänyt jäl jelle tavaraa ainoastaan neljänsadan markan arvo minkä vuoksi, ja kiinNiklas Talonen oli saattanut toden näkäiseksi että hänellä palon aikana oli ollut paikalla kauppatavaraa vakuutumaaraa vastaava arvo, eikä Suomen Kauppiaiden Palovakuutusyhdistys ollut näyttänyt laillista syy tä, jonka perusteella palaa myhdistys disi oikeutettu kieltäytymään suorittamasta Niklas Saloselle vakuuluskirjas sa luvattua vahingonkorvausta palanees lä omaisuudesta, Kaastuvanoikeus on velvoittanut Suomen Kauppiaiden Taloapughdistyksen maksamaan Niklas Saloselle vaaditun palerakuutusmaa rän seitsemäntuhatta markkaa, siitä kuitenkin vähentämällä palosta pelastuneen tavaran arvon neljäsataa markkaa, eli siis kuusituhatta beuisisataa mark kaa viiden prosentin vuotuisine koskei neen, lukien haastipäivästä Kesäkuun 14 päivästä 1911 kunnes täysi maksu tapahtuisi, sekä sen ohessa korvaamaan Niklas Taloselle hänen oikeudenkäyntekuhensä kuudellavadalla markalla Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suomen Kauppiaiden Saloapmyhdistys oli vetoamalla saattanut jutun, on Heinäkuun 22 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastu nanoikeuden päätöksen vervan sekä velvoittanut Suomen Kauppiaiden Paloapuvihdistyksen korvaamaan Niklas Taloselle makset, kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä, hanen kappatustaan Hovioikeuden tuomiota levioikeuden tuomioon on Suomen Kauppiaiden Talonmyhdistysa nonut muutosta perustelmalla, johon liklas Talonen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsee, ettei Tuonen Kauppiaiden Saloomyhdistys ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysy 198
väksi ja velvoitetaan Suomen Kaap piaiden Paloapmyhdistys suorittamaan Niklas Saloselle hänellä julun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentäviisi mark kaa Tätä kaikki asianomaiset neudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Waler Andersson. Johanna Pesonen. Waler Andersson. Johanna Pesonen. K.R. Helanen Samuli Koski. A. T. Lillman. Maaliskuun 8. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisgerillilesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentinmoitetta koskevassa jutussa, jossa Työmiehet Kaarle Ernst Kaarlenpoika Koivunen Alastaron pitäjän Pispalan kylästä, ja Juho Evert Kaarlenpoika Koivunen, sanotun pitäjän Niinijoensuun kylästä, ynnä Talolliset Justus Savo; Pöytyän pitäjän Kaulansuun kylästä, ja Frans Vihtori Israelinpoika Kylä eli Junnila ensiksimainitun pitäjän Mökköisten kylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä Talollisenpoika Kaarle Erik Emil Heikinpoika Junnila, Loimaan pitäjän Pesikosken kylästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 8. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkuin Kaarle Erik Emil JunLäsnä: W. A. J. P. R. K. År R. S. K." E. Th. 770 No 409. Pag. 254 RD. 1915.
nila oli Marraskuun 18. päivänä 1912. Loimaan ja Alastaron pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa valvonut edellisen Keinäkuun 12. päivänä kuolleen äitinsä Talollisenvaimon Eva Liisa Kaarlentytär Junnilan Lokakuun lopulla vuonna 1905. tekemän sellaisen suullisen testamentin, että Eva Liisa Junnilan kuoltua kaikki hänen jälkeensä jättämä omaisuus oli tuleva Kaarle Erik Emil Junnilalle, ovat Kaarle Ernst ja Juho Evert Koivunen sekä Justus Savo, viimeksimainittu vaimonsa Olga Sofia Heikintyttären edusmiehenä, ilmoittaen Kuurle Ernst ja Juho Evert Koivusen olevan Eva Liisa Junnilan ja hänen ensimäisen miehensä Talollisen Heikki Juhonpoika Junnila-vainajan 15. päivänä Taukokuuta 1888. kuolleen tyttären Työmiehenvaimon Emma Matilda Heikintytär Koivusen lapsia sekä Olga Sofia Savon Heikki ja Eva Liisa Junnilan tytär, Kihlakunnanoikeudessa vaatineet että, koska Eva Liisa Junnila oli vuonna 1908, maksaessaan Kaarle Erik Emil Junnilalle suurenpuoleisen summan rahaa, määrännyt, ettei tämän nää tullut saada mitään muuta perintöä Eva Liisa Junnilan jälkeen, ja Kaarle Erik Emil Junnila oli ilmoittanut luopuvansa kaikesta perintöoikeulesta äitinsä jälkeen, Kaarle Erik Emil Junnilan valvoma testamentti julistettaisiin mitättömäksi, jota paitsi Kaarle Ernst Koivunen ja hänen myötäpuolensa ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan; mihin kanteeseen Frans Vihtori Kylä, tultuaan asian käsittelyyn saapuville ja otettunan siinä puhevallan, on vaimonsa, Heikki ja Eva Liisa Junnilan tyttären Alma Johanna Heikintyttären edusmiehenä yhtynyt. Asiasta kuulusteltuna on Kaarle Eerik Emil Junnila väittänyt, ettei puheenalaista laillisesti tehtyä ja valvottua testamenttia oltu peruutettu, sekä niin ollen anonut kannetta hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus on Huhtikuun 17. päivänä 1913. julistamassaan päätökessä katsonut selvitetyksi, että Eva Liisa 440
Junnila oli vuonna 1908. peruuttanut syksyllä vuonna 1905. Kaarle Erik Emil Junnilan hyväksi tekemänsä ja tämän valvoman suullisen testamentin, sekä että Kaarle Erik Emil Junnila oli nimenomaan suostunut siihen, ettei hänelle olisi tuleva mitään äitinsä perutavarasta; mihin nähden Kihlakunnanoikeus on julistanut puheenalaisen testamentin mitättömäksi sekä sen ohessa velvoittanut Kaarle Erik Emil Junnilan korvaamaan Kaarle Ernst Koivusen ja hänen myötäpuoltensa oikeudenkäyntikulut seitsemälläkymmenelläviidellä markalla. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Erik Emil Junnila oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa Syyskuun 30. päivältä 1915. katsonut, etteivät Kaarle Ernst Koivunen ja hänen myötäpuolensa olleet näyttäneet Eva Liisa Junvilan laillisessa järjestyksessä peruuttaneen kysymyksessä olevaa suullista testamenttia, sekä sen vuoksi, bemöten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Kaarle Ernst Koivusen ja hänen myötäpuoltensa kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Kaarle Ernst Koivunen ja hänen myötäpuolensa anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, samoin kuin Kihlakunnanoikeuskin, selvitetyksi, että Eva Liisa Junnila on ilmoitettuna aikana peruuttanut puheenalaisen testamentin, johon nähden Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, julistaa sanotun testamentin mitättömäksi; mutta asian laatuun nähden saavat Kaarle Ernst Koivunen ja hänen myötäpuolensa itse kärsiä oikeudenkäyntikustannuksensa. Tätä kaikki asianomaiset neudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen Samuli Koski. A. J. Brunmaara. E. Thesleff. 421
Maaliskuun 9 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisaril lisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevas sa jutussa, jossa Liikemiehen Severus Konkola vanhemman kuolinpesä, Jämsän pitäjäs tä, on hakijana sekä Tehtui lija Vilho Tömroos, Lahden kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, Maalis kuun 9 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt viitun kirjat ja niistä saanut tietää: Lahden kaupungin Raastu vanoikeudessa on Severus Konkola vanhemman kuolinpesän puolesta lausuttu että Tehtailija Tornroos oli Huhtikuun 10 päivänä 1908 tehdyllä välikirjalla ottanut korjatakseen mainitun kuolinpesän omistaman " Jämsä -nimisen köyrysasian välikirjassa lähemmin määrättyyn kuntoon ja, muun muassa, sellaisella ehdolla että, Sämä: W. A. J. P. Röt. K.t. S.K. SS: 57 No 496. Tug. 11. R. D. 1915
jollei laina ollut täydellisessä katselmuskelpoisessa kunnossa kahdenkuukauden kuluttua, vastaanottopäivästä lukien, Törmöisin tuli maksaa sovinnaissakkoa yliajasta viisikymmentä markkaa vuorokuudelta, sekä että sanottu laiva oli jätetty Tornroosille Toukokuun 22 päivänä 1908, mutta valmistunut vasta seuranneen Elokuun 10 päivänä eli seitsemäntoista vuorokautta jälkeen määrää jan. Näin ollen on Severus Konkola vanhemman kuolinpesän puolesta vaadittu Tehtailija Tömroosia velvoitettavaksi kuolinpesälle suorittamaan mainittu sovimaissakko seitsemättätoista vuorokaudelta eli 850 markkaa korkoineen sekä korvaamaan kuolinpesän oikeudenkäyntikulut. Tehtailija Törmöös on vastusta. neet kannetta; minkäjälkeen Raastuvanoikeus on Lokakuun 14 päivänä 1912 julistamassaan päätökses sä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Tehtailija Törnroosin maksamaan kuolinpesälle vaadittua sovinnaissakkoa viidettätoista päivällä seitsemänsataaviisikymmentä markkaa viiden prosentin korkoineen, lukien haastepäivästä Helmikuun 4 päivastä 1912, sekä sen ohessa kahdellasa elalla kahdellakymmenelläniidella markalla korvaamaan kuolin pesän oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tehtailija Toinroos vetoamalla oli saattanut jutun, on Marraskuun 24 päivänä 1914 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että sittenkun Tehtailija Torinroos oli Toukokuun 25 päivänä 1908 ottanut haltuunsa " Jämsä lainen ja alottanut siinä tehtävät korjaustyöt, sanottu laiva oli seuranneen Heinäkuun 20 päivästä Elokuun 6 päivään ollut Jyväskylässä pohjatar kastusta varten, minkä toimittaminen ei ollut Tehtailija Pörmeisen asia, sekä että Tönnöörin tavassa 443
tekemät korjaustyt olivat viimekni mainittuna päivänä ollet niin valmiit että laina olisi niihin nähden silloin ollut esteetön alkamaan kulkivuoronsa; minkä vuoksi ja kun ei Severus Konkola vanhemman kuolinpesä ollut näyttänyt, että Pehtailija Tornroosin lainassa sen jälkeen tekemät viimeistetytyöt olisi vat olleet sitä laatua ettei laina niiden takia jo sanottuna päivä nä olisi ollut katselmuksessa kelpaavassa kunnossa, Hovioikeus, kumoton Raastuvanoikeuden päätöksen, on hyljännyt kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Severens Konkola vanhemman kuolinpesä hakenut muutoita perus telmalla, johon Tehtailija Törröis on vastannut; minkä jälkeen puulinen kuulustelu asiassa on täällä toimitettu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Severus Konkola vanhemman kuolin pesä ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan kuolinpesä suorittamaan Tehtailija Törmöosille, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen koivaukseksi, kahdeksankymmentä mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Helanen Samuli Koski. K. Auer J. J. Wintz 444
Maaliskuun 11 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillijosta Waasan Hovioikeudesta tullessa, talonosuuden luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Kyokraaja Ivar Kustaanpoika Hovi nen, Luukaan pitäjän Leppäveden kylästä, Talollinen Johannes Nikoteemuksenpoika Paanala eli Taaranen, Jyväskylän pitäjän Korttajärven kylästä, ja Karusmesta rinleski Lydia Wilhelmina Kustaan tytär Heinonen, Jyväskylän kaupungista, yhteisesti ovat hakijoina sekä Uuraisten pitäjän Kuukkajärven kylässä asuvat Talollinen Oskari Nikoteemuksenpoika Paanala, saapuville tulleena, ynnä Talollinen Nikoteemus Juhon poika Paanala ja hänen vaimensa Fredrika Paanala, poisjääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 11. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsel esittelyttänyt jutun kirjat ja Liina: J. F. - R. A. R. K.t - A. B. E. Th. 45 No 501. Tag. 127 R. D. 1915.
niistä saanut tietää. Saarijärven ja Uuraisten pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessä ovat Ivar Hovinen ja hänen myötapuolensa lausuneet, että Kar Hovi nen ja Lydia Wilhelmina Hiononen olivat Talollisen Kustaa Erkinpoika Hovilais-vainajan ja hänen myös kin kuolleen vaimonsa Apollonia Riippisen lapsia sekä Johannes Paanala Apollonia Riippisen poika tämän toisesta avioliitosta Nikoteemus Paanalan kanssa; että Kustaa Hovilainen ja Apollonia Riippinen olivat avioliittonsa aikana Syyskuun 3 päivänä 1864 ostaneet 5/24 manttaalia Paonalan perintötilasta No 1 Kuukkajärven kylässä ja saaneet sille kiinnekirjan Maaliskuun 19 päiväna 1866, että koko sanottu Paana lan talo Kustaa Hovilaisen 14 päivä na Heinäkuuta 1866 kuoltua oli testamentin nojalla joutunut Arolle niä Riippuselle, jonka 26 päivänä Elokuuta 1873 tapahtuneen kuoleman jälkeen tila oli perintönä langennut hänen kuudelle lapselleen, joten kukin heistä oli saanut 5/144 manttaalia; ja ettei Nikoteemus Paanala, jolla ei ollut naimaosaa tilaan, ollut toimittanut perinnöörjakoa Apollonia Riippisen jälkeen, vaan viljellyt koko taloa jakamattomana kunnes hän ja hänen toinen vaimonsa Fredrika Paanala olivat Tammikuun 21 päivänä 1912 myyneet sen Oskari Päänälälle, mutta kun Nikoteemus Päänalalla ei ollut onllut oikeutta myydä Ivar Hovisen ja hänen myötäpuollensa osuuksia Paanalan taloa, ovat Ivan Hovinen ja hänen asiakumppaninsa vaatineet, että viimeksi mainittu kauppa, mikäli se koski heidän talonosuuksiaan, julistettaisiin mitättömäksi ja Oskari Paanala myötäpuolineen velvoitettaisiin luovut tamaan. Ivar Hoimelle ja hänen myötäpuolilleen heidän osuutensa talosta Oskari Paunulan ja hänen myötäpuollensa vastustettua kan446