Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Vicehäradshöfdingen Karl Arne Lund under tiden emellan den 1. Augusti 1910. och samma dag år 1911. i sagde stad gemensamt idkat sakförareverksamhet under firma Jakobstads Advokat - & Afförsbyra; och hade Jurisutriusguhandidaten Riska, sedan förman sistnämnda dag upphört med sin verksamhet, förbundit sig att afveckla dess affärer, tu som Riska emellertid icke kunnat förmås att afgifva redovisning öfver denna afveckling, har Karta Hagman yrkat, att Jurisutriisgakandidaten Riska måtte härtill förpliktas, jämte det Maria Hagman anhållit att varda ersätt för sina kostnader å rättegången. I saken hörd har Jurisutriusen kandidaten Riska förmält sig anså länge icke kunna afgifva den äskade redovisningen, enär, utom annat, ofvanberörda firma på grund af konkurser, hvilka ännu icke afslutats, egde utestående fordringar till betydande belopp; hvarför, och då Kronolänsmannen Hagman, som varit syssloman uti några af dessa konkurser, genom sin underlåtenhet att afgifva slutredovisning i desamma vållat, att firmans räkenskaper icke kunnat afslutas, Jurisutriusgundandidaten Kiska emotsett käromålets förkastande. Sedan jämväl Vicehäradshöfdingen Sund blifvit i målet hörd har Rådstufvurätten, medels den 8 Juli 1912. afkunnadt utslag förklarat utredt vara att, sedan ifrågavarande avokatbyrå den 1. Augusti 1911. upphört med sin verksamhet, utredningen af byrans afförer öfverlämnats åt Jurisutringen kandidaten Riska; hvarför och enär Riska ännu icke afgifvit redovisning öfver sagda utredning, Rådstufvurätten ålagt Jurisutriusgeukandidaten Riska att till Marta Hagman, i egenskap af rättsinnehafvare till aflidne Kronolänsmannen Hagman, inom en månad därefter afgifva äskad re1112
dovisning, försåvidt sådant befunnes möjligt, hvarhos Riska skyldigkänts att med tjugufem mark godtgöra Marta Hagman hennes i målet hafda umgälder. Hofrätten, under hvars pröfning Jurisutriusguckandidaten Riska i vadeväg dragit målet, har genom den 30. April 1913. däri gifven dom låtit vid Rädstufvurättens utslag bero äfvensom ålagt Riska att med femtio mark ersätta Marta Hagman hennes i Hofrätten för målet vidkända kostnader. Uti Hofrättens dom har Jurisutriusguckandidaten Riska anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Jusisutriusgukondidaten Riska icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva, dock sålunda att ifrågavarande redovisning bör af Jurisutriusgyukandidaten Riska afgifvas inom utgången af innevaranOssian Johan de år. Det alle som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland. tens Sonikoski. Alfred Liuksiala. tens Sonikoski. Alfred Liuksiala. B. Amberg Samuli Koski. A. C.A Hlellman: 1113
Lokakuun 22. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senuatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, asianajopalkkiota koskevassa, jutussa, jossa Kauppias Gustaf Svanljung NikolainKaupungista on hakijana sekä Oulun kaupungissa asuva Asioitsija Sakari Haarala vastaajana. Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 22 päivänä 1915. Kejsarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juhon kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot. Kauppias Tvanljungille toimitetun haasteen nojalla on Sakari Haapala Alatvenion ja Järynöin pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska hän oli sanotussa Kihlakunnanoikeudessa 1911 vuoden syyskäräjissä esiintynyt Kauppias Tvän liungin asiamiehenä muutamissa jutuessa ja sitä varten kaksi eri kertaa matkustanut Oulusta käräjäraikalle Alatornion pitäjän Kivirannan kylään mikin toimeen häneltä oli mennyt mitseLämä: R. G. A. B.S. C. R.S:S.G. 99 No 1975. Pag 160. R. D. 1913.
män päivää, Kauppias Svanljung velvoitettaisiin suorittamaan Haapalalle, julkiaksi tuosta toimesta ynnä korvaukseksi matkakustannuksista 65 markan mukaan päivältä 455 markkaa ja sitä paitsi sähkösanoma- ja muista kuluista 11 markkaa, eli siis kaikkiaan 466 markkaa korkoineen Ostussa kuulusteltuna on Kauppias Svanljena, muun muassa, väittänyt että Sakari Kaarala oli erätyydyttävästi suorittanut Svanljungin hänelle inkomat tehtävät, ettei Haapala ollut tagvinnut puheena ole vaan asianajoon kuluttaa enempää, kuin käsi päivää, sekä että Sakari Haapalanvaatima 65. markan, palkkia päivältä olilian korkea; ja on Kauppias Svanljung, ilmoit taen että hän ilman oikeudenkäyntiakirelisi maksanut Haaralalle yhteensä 150 markkaa, katsonut sen suuruisen korvauksen täysin riittäväksi Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet kervausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Huhtikuun 15 päivänä 1912 julistamassaan päätöksessä lausunut selville käyneen, että Sakari Haapala oli Kauppias Svanljungin pyynnöstä yllämainituissa käräjissä hoitanut ja ajanut Svanljungin asioita, malkustaen niiden vuoksi kaksi kertaa Oulusta käräjäpaikalle Kivirannan kylään ja kuluttaen näillä matkoillaan kaikkiaan seitsemän päivää, sekä että Haapala, hoitaessaan kysymyksessä olevia asioita, oli toiminut Svanljungin määräyksien mukaisesti, mikin nähden, ja kun myöskin oli selvitetty, ettei Haapalan vaatima palkkio kuusikymmentäviisi markkaa päivältä ollut kohtuuton, sekä edellämainittu yhdentoista markan erä oli havaittu oikeaksi Kihlakunnanoikeus on velvoitta nut Kauppias Svanljungin, saadessaan asianmukaisen kuitin, suorittamaan Takari Haapalalle vaaditut neljäsataa kuusikymmentäkuusi markkaa viiden pronentin vuotuisine korkoineen, lukien sanotusta Huhtikuun 15 päivästä 1912, kuin myös sadalla neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Haapalan oikeudenkäyntikulut lvioikeus, jonka tutkittavaksi. Kauppias Svanljung oli vetoamalla saattanut 1115
jutun on Huhtikuun 30 päivänä 1913 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velroittanut Kauppias Svanljungin viidelläkymmenellä markalla palkitsemaan Jakari Caupalalle hänelle Hovioikeudessa asiasta johtu neet beslut Hovioikeuden tuomioen on Kauprias Tvanljung anonut muutosta pirustetnalla, johon Sakari Haapala on vastannut Keisarillinen Ponaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Svanljung ole esittänyt syytä manttaa Hovioikeuden tuomiota muuten, pait si että Takari Haapalalle tuomittu pakkiomaärä ja korvaus jähkösanomaynnä muista kuluista kohtuullisen arvion mukaisesti alennetaan yhteenja kahteensataan kuuteenkymmeneenyhteen markkaan, mikä määrä siis on Kauppias Svanljungin suoritettava viiden prosentin vuotuisine korkoineen oikeudenkäynnin alusta Huhtikuun 15. päivästä 1912 Tätä kaikki asianomaiAsian Schauman set noudastakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Felie Isaikoski. B. Anneberg Samuli Koski. Alfred Liuksiala. A. V. Lillmvaara
Lokakuun 22 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Turun kaupungissa asuva Asioitsija Isak Wilho Kannus, vaimonsa Johanna Kristina Karvialan edusmiehenä, on hakijana sekä samassa kaumingissa oleva Maamiesten Kaarra Osakeyhtiö -niminen yhtiön tulenalta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusojastossa Lokakuun 22. päivänä 1915. Keisarillinen Senaalli on itselleen vittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot Johanna Kristina Karvialalle toimitetun haasteen nojalla on Maamiesten Kauppa Osakeyhtiön puolesta Maaliskuun 20. päivänä 1909. Turun kaupungin Raastuvanoikeudessa vaadittu että, koska Johanna Kristina Tarviala joka Huhtikuun 25. päivänä 1906 laaditun vuokravälikirjan perusteella piti hallussaan yhtiön talossa No 4 sanotun kaupungin kuudennen kaupungin Läsnä: B. A. B. l.S. 9.K. k. 1977. Såg 242. R. D. 1913
osan kahdennesantoista korttelissa ole vaa myymälähuonelta, sata, kama ria, kuittiötä ja etoistä 1400. markan suuruisesta, 350. markalla vuosineljän neksittäin etukäteen maksettavasta mesivuokrasta oli jättänyt vuokransa maksamatta aina Joulukuun 1. päivästä 1907. saakka, Johanna Kristina Karviala velvoitettaisiin vuokrana vastamainitun päivän ja 1902. vuoden Kosakuun 1. päivän väliseltä ajalta suorittamaan yhtiölle 2100. markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen lukien aina 350 markan määrästä kunkin vuosineljänneksen alusta, kuitenkin vähennettyä yhtiön vuokratiliin Joulukuun 8. päivälle 1908 Johan na Kristina Harvialan hyväksi merkitty erä 10 markkaa 94. penniä sutussa kuulusteltuna on Johanna Kristina Karviala myöntänyt yllämainitun vuokravälikirjan oikeaksi ja vuotran siinä määrätyn maksettavaksi elukäteen, mutta väittänyt että asialliset sittemmin olivat suostuneet vuokran suorittamisesta kunkin vuosineljännekjen lopussa; minkä vuoksi ja kun sasanna Kristina Harviala ei ollut laamiesten Kauppa Osakeyhtiölle velkaa vuokrasta, vaan painvastoin oli saamassa yhtiöltä sille myymistään tava roista, Johanna Kristina Karviala on vastustanut kannetta Kaastuvanoikeus, jossa asianosaiset nolemmin puolin ovat anoneet kasvausla oikeudenkäyntikuluistaan on Huhti kuun 24. päivänä 1909. julistanut päätöksen asiaan; ja koska Johanna Kristina Karviala oli myöntänyt asuneen ja puheenalaisessa huoneustossa Joulukuun 1 päivästä 1907 tuhannen neljänsadan markan vuotuisesta vuokrasta, mikä asiallisten kesken tehdyn vuokravälikirjan mukaan oli edelläkäsin kun kin vuosineljänneksen alussa suoritettava eikä ollut voinut toteensaattaa väitettiin, että Maamiesten Kauppa Osakeyhtiö olisi oikeuttanut hänet maksamaan vuokran vasta vuosineljänneksen tovissa, senvuoksi ja kun Johanna Kristina Karviala ei myöikään ollut näyttänyt, että hän olisi vuok1118
rasta ajalta Joulukuun 1 päivästä 1907 Kesäkuun 1 päivään 1909. suorittanut enempää, kuin mitä yhtiön puolelta oli myönnelle eli kahdeksantoista markkaa yhdeksänkymmentäneljä penniä, on Raastuvanoikeus velvoittanut johanna Kristina Karvialan. Juitin saadessaan, suorittamaan yhtiölle makran sanotulla ajalla, yhteensä kaksi tuhatta sata markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen kolmensadan viidenkymmenen markan suuruisille. rille Joulukuun 1 päivästä 1907, Maaliskuun 1 päivästä, Kesäkuun 1 paivätä, Syyskuun 1 päivästä ja Joulukuun 1 päivästä 1808 sekä Maaliskuun 1 piivästä 1800, vähennettua Joulukuun 5 päivänä 1908. maksetut kahdeksantoista markkaa yhdeksänkymmentäneljä penniä, jota paitsi Johanna Kristina Harvialan tuli sadalla viidellatoista markalla borvala Maamiesten Kauppa Osakeyhtiön oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johanna Kristina Karviala oli velaa malla saattanut julun, on, sen oltua asiakirjoista havaittavan käyttelyn alaipnä, Elokuun 29. päivänä 1913 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kaasta vanoikeuden päätöksen varaan, sekä veljoittanut Johanna Kristina Karvialan viidelläkymmenellä markalla korvaa naan Maamiesten. Kauppa Osakeyktiille sille avioikeudessa asiasta johtuneet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Isak Willo, Kannus vaimonsa edusmiehenä anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julun ja katua ettei Isak Vilho rannus ote esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden huomiota, joka siis jää pysyväksi tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti tens Svensocki Alfred Luksiala. tens Svensocki Alfred Luksiala. B. Amberg Samuli Koski. A. J. L. Wahlmanen Ossan Sihauman 1119
Lokakuun 22 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa välityspalkkiota koskevassa jutussa, jossa ovat Kauppias Antti Mikonpoika Eronen, Savonlinnan kaupungista, hakijana sekä samassa kaupungissa asuvat Parkinjohtaja Ryösti Laipio ja Pankinkonttoristi Heino Johannes Huhanantti yhteisesti vastaajina: Annet tu Oikeusosastossa Lokakuun 22 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedetKauppias Eroselle toimitetun haasteen nojalla ovat Punkinjohtaja Laipio ja Konttoristi Huhanantti Savonlinnan kaupungen Raastuvanoikeudessa lausuneet, että Kauppias Eronen oli Maaliskuun 4 päivä nä 1911 allekirjoittamassaan sopimus kirjossa sitoutunut, siinä tapauksessa että Junkinjohtaja Laipio ja Konttoristi Huhanantti hankkisivat ostajan sanotussa kaupungissa oleville Erosen konepaja, tilakLäsnä: T.S. A. L. B. S. R. G. K. O. S. No 1978. Pag. 166 R. D. 1913.
ka- ja vaimo-laitoksille niihin kuuluvi ne irtaimistoineen ynnä mainittuihin sai toksiin kuuluvien tonttien vuokraoikeudelle, suorittamaan Laipiolle ja Huhanantille välikkiona, kummalleken, kolmanneksen siitä myyntikinnan osasta, joka nousisi yli sin 66. 450 markan määrän jonka Kauppias Eronen aikoinaan ostaessaan sanotut laitokset, oli niistä maksanut; ja koska mainittu omaisuus sitten olikin Tankinjohtaja Laipeon ja Konttoristi Huhanantin välityksellä Syyskuun 20 päivänä 1911 laaditulla kauppakirjalla myyty Asianajaja John Rajasalolle ja Insenööri Armas Nikanderille 7500 markan kauppahinnasta, ovat Tankinjohtaja Laipio ja Konstoristi Huhanantti vaatineet, että Kauppias Eronen velvoitettu siin sitoumuksensa mukaan suorittamaan Laipiolle ja tuhanantille yhteisesti kaksi kolmatta osaa siitä 8.650. markan määrästä, jolla viimeksisand tu myyntikintä oli noussut yli Kauppias Erosen maksaman kauppahinnas li 5.700 markkaa korkoineen. Jutussa kuulusteltuna on Kauppias ronen, kieltäen allekirjoittaneensa edellä näinittua sopimuskirjaa tai Pankinjohta ja Laipion ja Stonttoristi Huhanantin valittaneen puheena olevaa myyntiä, vastustavit kannetta Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Lokakuun 2 päivänä 1911 julistamassaan päätöksessä lausunut jutussa selville käyneen, että Kauppias Eronen oli allekirjoittanut kysymyksissä olevan sopimuskirjan sekä että Tän kirjohtaja Laipio ja Konttoristi Huhanant ti olivat välittäneet puheenalaisen kaupan ka sen vuoksi velvoittanut Kauppias ero sen mainitun sopimuskirjan perusteet la, kuitin saadessaan, suorittamaan Pankinjohtaja Luipiolle ja Konttoristi tuhanantille, kummallekin, kaksituhatta kahdeksansataa viisikymmentä markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen lukien sanotusta Lokakuun 2 päiästä 1911, kuin myös sadalla markalla. korvaamaan Sankinjohtaja Laipion ja Konttoristi Huhananten oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaup1121
pias Eronen oli vetoamalla saattanut jutun, on Toukokuun 8 päivänä 1913 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Erosen viidelläkymmenellä markalla palkitsemaan Pankinjohtaja Laipiolle ja Konttoristi Huhanantille heille vastaajavallan valvomisesta Hovioikeudessa oikeutuneet kulutHovioikeuden tuomioon on Kauppias Eronen anonut muutosta perustelmalla, johon Pankinjohtaja Laipio ja Konttoristi Kuhanantti ovat vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Eronen olessittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kauppias Eronen suorittamaan Pankinjohtaja Laipiolle ja Konttoristi Huhanantille, korvaukseksi heillä täällä jutun vuoksi oleista kuluista, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kukki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Felix taankoski B. Annberg. Samuli Koski. Alpet Luikkiala. A. W. Lillman. 1. OlliansLokakuun 23 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta. Turun Hovioikeu desta tulleessa velkomisjutus. sa, jossa Kauppias August Veltheim, Lahden kaupungista, on hakijana sekä samassa kaupungissa oleva "Kauppa Osakeyhtiö Lahti" - niminen yhtiö vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 23 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kauppias Peltheimille toimitetun haasteen nojalla on KauppaOsakeyhtiö Lahden puolesta Lahden kaupungin Raastuvanoikeuden istunnossa Elokuun 22 päivänä 1910 vaadittu, että Kauppias Veltheim, sanotun yhtiön ja Peltheimin väleistä vuosilta 1908, 1909 ja 1910 laaditun konttokuranttilaskien perusteella, velvoitettaisiin suorittamaan Läsnä: F. S. A. L. B.S. - A. R.S: K. O. S. No 1981. Pag. 182. R. D. 1913.
yhtiölle 1024 markkaa 11 penniä korkoineen. Jutussa kuulustettuna on Kauppias Teltheim muistuttanut konttokuranttilaskuun, että sen tulopuolelle oli jätetty Peltheimin hyväksi merkitsemättä yhtiön asetta. man ja Kauppias Veltheimen Lokakuun 18 päivänä 1909 tunnustaman sekä sittemmin kolmen kuukauden kuluttua lunastaman 1500 markan vekselin sisällys ynnä Huhtikuun 14 päivänä 1910 maksettava Pettheimen 650 markan vekselitunnuste kuin myös Veltheimin Helmikuulla vuonna 1909 yhtiölle suorittamat 600 markkaa ja seuranneen Kesäkuun 15 päivänä maksamat 300 markkaa; ja on Kauppias Veltheim sen vuoksi vastustanut kannetta. Tämän johdosta on Kauppa Osakeyhtiö Lahden puolesta väitetty, että Kauppias Peltheimen mainitsemillä kahdella vekselitunnusteella oli ainoastaan uusittu Veltheimen aikaisempiä tunnusteita, joten näitä uudistusvekseliitä ei oltu merkitty yhtiön kirjoihin, minkä ohessa yhtiön puolesta on kielletty, että Kauppias Veltheim olisi suorittanut yhtiölle mainitsemeansa 600 markan ja 500 markan eriä. Haastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Marraskuun 28 päivänä 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla. velvoittanut Kauppias Veltheinen kuitin saadessaan, maksamaan Kauppa Osakeyhtiö Lahdelle vaaditut tuhat kaksikymmentäneljä markkaa yksitoista penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien haastepäivästä Elokuun 11 päivästä 1910, kunnes täysi maksu toimitettiin, kuin myös seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan yhtiön oikeudenkäyntikulut. 123
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Veltheim oli vetoamalla saattanut jutun, on Toukokuun 29 päivänä 1913 antamallaan tuomiolla ratkaissut jutun: ja kun Kauppias Veltheim oli myöstänyt kanteen perusteena olevan konttokuranten menapuolella olevat erät oikeiksi, voimatta näyttää suorittaneensa yhtiölle enempää, kuin yhtiö oli myöntänyt, on Hovioikeus jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen vaaraan muuten, paitsi että, koskei yhtiön puolesta oltu esitetty selvitystä siitä, milloin jutussa otettu haaste ole toimitettu Kauppias Peltheimille, korko Veltheimin yhtiölle maksettavaksi tuomitulle rahamääräille oli luettava edellämainitusta Elokuun 22 päivästä 1910. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Veltheen anonut muutosta perustelmalla, johon Kauppa Osakeyhtiö Lahden puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ett: ei Kauppias Veltheim ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kauppias Pellheim suorittamaan Kauppa Osakeyhtiö sahdelle, korvaukseksi sillä täällä jutun vuoksi olleista kuluista, kunsikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. teri Saarikoski. Albed Luksiala teri Saarikoski. Albed Luksiala B. Ammberg. Samuli Koski. A. W. Rustkkaa Otian Schauman
Lokakuun 23 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla. Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa korvaisjutussa, jossa Korpilahden pitäjän Muuramen kylästä koloisin oleva Talollisenlaski Hilma Wähä - Jaakkola, oikeudenkäynnin kestäessä kuolleen miehensä, Talollisen Kaarle Wähä-Jaakkolan kuolinpesän edustajana, on hakija na sekä samassa kylässä asuva Itsellinen Niklas Lamminmäki vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 23 päivänä 1915. Keisarillinen Senaalle on itselleen esittelyttänyt julun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kaarle Wähä-Jaakkolalle toimitetun haasteen nojalla on Niklas Lamminmäki Korpilahden pitäjän käräj äkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että händ oli mainitun. Kihlakunnanoikeuden päätöksellä Helmikuun 6. päivältä 1905 Kaarle Wähä - Jaakkolan kantees ta velvoitettu viimeistään Maaliskuun läsnä: St. C. R. l. B. O. S. No 1952 Såg. 227. R.D. 1913.
14 päivänä 1906 muuttamaan pois Kaarle Wähä - Jaakkolan Muuramen kylässä omistamaan Wähä-Jaakkolan taloon kuuluvasta Lamminmäen torpasta, jonka Niklas Lamminmäki oli saanut asutta vakseen vuonna 1894 tehdyn suullisen välipuheen perusteella; ja koska Kaarle Wähä-Jaakkola oli vakuuttanut korvaa vansa kaiken vahingon, minkä Lammen mäki tulisi kärsimään siitä, että hän mahdollisesti ennen aikojaan joutuisi pois sanotusta torpasta, on Niklas Lamminmäki vaatinut, että Kaarle WähäJaakkola velvoitettaisiin korvaamaan Lamminmäelle tämän hallinta-aikana torpassa tehdyt parannekset ynnä hänen oikeudenkäyntikulunsa. Salussa kuulusteltuna on Kaarle Wähä - Jaakkola väittänyt, että asianosaiset olivat yllämainittuna Helmikuun 6 päivänä 1905 keskenään sopineet siten, ettei Niklas Lamminmäki vaatisi mitään korvausta Lamminmäen torppaan tekemistään parannuksesta ukä Kaarle Wähä-Jaakkola puolestaan velkoisi Niklas Lamminmäeltä maksamalta jääneitä velkoja; ja kun riita puolet niinmaodoin olivat sopineet kaskenänsä kaikki puheenalaista torppaa koskevat asiat, on Kaarle Wähä-Jaakko la vastustanut kannetta Sittenkuin Niklas Lamminmäki och kieltänyt Kaarle Wähä-Jaakkolan väittämää sovontoa tapahtuneeksi, on Kihlakunnanoikeus, jutun ottaa asiakirjoista havaittavan käyttelyn alaisena, Syyskuun 19 päivänä 1910 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Kaarle Wähä-Jaakkola oli Niklas Lammin mäelle, joka vuonna 1894 tehdyn suullisen välipuheen perusteella oli viljellyl Lamminmäen torppaa, vakuuttanut että tämä tulisi saamaan korvausta torpasja tekemistään parannuksesta, jollei stähä-Jaakkola antaisi hänelle vuokrakirjaa torppaan, sekä että Kaarle Wähä Jaakkola oli kieltäytynyt antamasta Lamminmäelle vuokrakirjaa ja häädät tänyt hänet torpasta; minkä vuoksi, ja kun Niklas Lamminmäki oli näyttänyt torpassa toimittaneensa parannuksia viidensadan kuudenkymmenenkahdeksan 1220
markan kahdeksankymmenenkahden penrin arvon, Kihlakunnanoikeus, joka on katsonut jääneen näyttämättä, että Wähä - Jaakkolan väittämä sovinto asianojaisten kesken olisi tapahtunut, on vilvoittanut Kaarlo Wähä-Jaakkolan, kuitin saadessaan, suorittamaan Niklas Lamminmäelle mainitut viisisataa kuusikymmentäkahdeksan markkaa kahdaksankymmentäkaksi penniä sekä kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Lamminmäen oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Wähä-Jaakkola oli vetoamalla saattanut jutun, on Kesäkuun 30 päivänä 1913. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten, paitsi että, koskei Niklas Tammenmäki ollut näyttänyt Lamminmään torppaan kustantamiensa parannuksien arvon nousseen viittäsataa kuullakymmentäkahta markkaa kahdeksaakymmentäkahta penniä suuremmaksi, Kaarle Wähä-Jaakkolan maksettava parannuksien korvaus alennettiin vastasanottuun määrään Hovioikeuden tuomioon on Hilma Wähä - Jaakkola, hänen edellämainitussa toimessaan, anonut muutosta perustelmalla, johon Niklas Lamminmäki on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Hilma Wähä-Jaakkola ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan. Hilma Wähä-Jaakkola suorittamaan Niklas Lamminmäelle, korvaukseksi hänellä tääl lä julun vuoksi olleesta kuluista, seitse mänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. tens Svensocken Alfted Kiuksiala. tens Svensocken Alfted Kiuksiala. B. Amberg A. J. L. T. Lulldudarain. B. Amberg. A. J. L. Lillblifvaara Oman Schauman Samuli Koski. 127