Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
gasniemen, Norrgårdin, Granin ja Tuomiksken siitä osasta Koirajärven kuivausmaatajota he nauttivat yli sen mitä heidän jakokunnassa omistamiinsa tiloihin kuului, sekä Södergårdin, joka ei ollut väittänyttään omistavansa mitää n tilaa puheenalaisessa jakokunnassa, koko osaa taan kuivausmaahan. Mitä taas tuli Suogon Kangasniemen, Herman Forgårdin Frans Södergårdin ja Juho Tuomikosken vaatimaan korvaukseen kuivausmaan osien luovuttamisesta ja kuivaamiskus tannuksista, niin on heidän vaatimuksensa tässä kohden samoin kuin oikeuderikäyntikuluista hyljätty Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Salomon Kangasniemi, Herman Norrgårds ja Frans Södergård olivat vetoamalla vaattaneet jutun, on Toukokuun 5. päivänä 1916. lautaneet tuomion; ja koska oli selvitetty, että puheenalainen Koirajärvi oli jakamattomana siinä jakokunnassa johon kuuluivat Kangasniemen yksinäistila sekä Etelämaan ja Lammelan kylatja kun sanotun jakokunnan tiloika jotka välinajasta vedessä ja vesiälueen jos1626 ta määräyksiä sisältävän, Heinäkuun 23 päivänä 1902 annetun lain 9. SSn 1 momentin perusteella olivat osallisia kylän veteen itse kukin kylässuutensa mukaan, N. H. N. 10. luvun 4: SS:n nojalla oli kullakin osaa kysymyksessä olevaan kuinansmaahan entisen järviosansa mukaan, sentähden ja kun Kangasniemen ja Lammelan kylän tilojen entiset omistajat Kihlakunnanoikeuden päätöksessä kerrotulla tavalla olivat ilman asianomaista lupaa toimittaneet Noisajärven Kuivasmisen eikä Salomon Kargosniemellä Herman Norrgårdillä ja Frans Södergårdilla siis ollut oikeutta saada korvausta kuivauskustannuksistaan, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätet män varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli päätöksessään johtunut, muuten paitsi että on velvoittanut Kangasniemen, No 5 gårdin ja Södergårrdin yhdessä Herman Granen, Juho Tuomiksken ja Eeva Sornikosken kanssa luovuttamaan Koiva järven järvijättömaan sellaiseen jakoon, että Kustaa Bergille. Heikki Mikkolalle ja Eeva Ronrikskelle siinä oli erotet tava ne osat, jotka heidän yllämaini
tuille tiloilleen, niiden manttaalin mukaan suhteellisesti jaettuna, lankeisi. Hovioikeuden tuomioon ovat Salomon Kangasniemi ja Herman Norrgård anoneet muutosta. Keisarilliseen Senaatti katsoo, ettei ole ailelta muuttaa Hovioikeuden tuomjota. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Johannes Pesonen. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. R. Helanen A. J. Lillsmell. K. Auer. A. J. Lillman. K. Auer. Samuli Koski. Agra Sarva Den 16 December 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål, angående klander af jordafång, emellan förre Inspektoren Lars Vilhelm Gärdtman, från Borgå stad sökande samt Öfverrinnan Johanna Wilhelmina Tases från Tusby socken Statsrådet Edvard Emanuel Hjett och hans hustru Ida Sofia Hjelt, från Helsingfors stad, Fröken Anna Sathalia Åström, från sagda socken, och Enkefru Maria Josefina Luukkonen, från Helsingfors, tillstädeskomne, men Possessionaten Henrik Bernhard Abrams hustru Elin Sofia Åström, från Mårtensby by i Sibbo socken, såsom förmyndare för sin bemälde man, uteblifven svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 16 December 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Ofde: J. P. R. B.  A. K.S. —LS. A. S. 627 No 2554. Pag. 158. R. D. 1916.
tuille tiloilleen, niiden manttaalin mukaan suhteellisesti jaettuna. lankeisi. Hovioikeuden tuomio on ovat Salomon Stangasniemi ja Herman Norrgård anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei ole rihettä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Johannes Pesonen. K R Helanen Johannes Pesonen. K R Helanen A. J. Huurunvaa. Samuli Koski. K. Auer. Alfra Sarva Den 16 December 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt rovisionskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål, angående klander af jordalång, emellan förre Inspektoren Lars Vilhelm Gordtman, från Borgå stad sökande samt ÖfverFinnan Johanna Wilhelmina Tidesfrån Tusby socken Statsrådet Edvard Emanuel Hilt och hans hustru Ida Sofia Hjelt, från Helsingfors stad, Fröken Anna Sathalia Åström, från sagda socken, och Enkefru Maria Josefina Luukkonen, från Helsingfors, tillstädeskomne, men Possessionaten Henrik Bernhard, Abrams hustru Elin Sofia Åström, från Mårtensby by i Sibbo socken, såsom förmyndare för sin bemälde man, uteblifven svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 16 December 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter J. P. R. K. A. B. — K.S. 1627 No 2554. Pag. 158. R. D. 1916.
Lars Vilhelm Gardtman har på tagen stämning å Kofferdikaptensen kan Wilhelmina Åström inför Häradsrätten i Tusby sockens tingslag anfört, att Konung Gustaf tt Adolf medels försäningsbref den 25 Maj 1826 skänkt åt adliga ätten Stalkanes stomfader Ryttmästaren Nils Larsson Stälhana Gammelby skatterusthåll jemte därmed i sambruk varande hela Nytorp eller Backfåll och halfva Mykkylä frälsehemman, alla belägna i Tusby socken, hvilka lägenheter i förläningsbrefvet benämndes träddarne af Wanhula holme; att Brottning Kristinas förmyndare sedermera genom förläningsbref den 13 Augusti 1641 bekräftat förenämnda förläning och utsträckt densamma till Ryttmästaren Stelhana och hans efterkommande äkta bröstarfvingar till evärdelig egendom, hvarefter ifrågavarande lägenheter innehafts af medlemmar utaf åtten Stalkane ända tills lägenheterna på okändt sätt frångått åtten; samt att Gardtman härstämmade från Ryttmästaren Stathana sålunda: att Gordtman vore son till Hemmansägaren Erik Wilhelm Gärdtman, hvars föräldrar varit Löjtnanten Bengt Axel Gordtman och hans den 8 April 1850 dödblifna hustru Ebba Maria Gardtman, att den sistbemäldas fader varit Taneikon Nils Stålhane, hvilken varit son till Löjtnanten Johan Stälhane och att dennes fader varit Ryttmästaren Anders Stålhäna, som åter varit Ryttmästaren Nils Stålhanas sen Med afseende härå har Lars Wilhelm Gardtman yrkat, att förenämnda lägenheter, hvilka innehades af Wilhelmina Åström, måtte på grund af arfsrätt efter Erik Vilhelm, Bengt tud och Ebba Maria Gardtman tilldömas Lars Wilhelm Gardtman såvidt anginge hans andel i berörda lägenheter I saken hörd har Wilhelmina Åström motsagt färomålet; därå och sedan Lars Wilhelm Gardtman anhållit om ytterligare uppskof i må1628
set för att blifva i tillfälle att inkomma med skriftligt bemötande af Wilhelmina Åströms svaromål, har Häradsrätten, hvarest parterne ömsesides äskat godtgördse för rättegångskostnaden, genom den 26 November 1912 afkunnadt utslag, med förkastande af Lars Wilhelm Gardtmans uppskofsanhållan i anseende till målets utredda beskaffenhet, däri sig slutligen uttatit samt på anförda skäl underkänt käromålet och ålagt Lars Wilhelm Gardtman att med trehundra mark godtgöra Wilhelmina tström hennes i saken hafda kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Lars Vilhelm Gärdtman i vadeväg dragit målet, har medels dom den af Mars 1916 afgjort detsamma; och emedan i målet, hvari Lars Wilhelm Gardtman gjort anspråk på andel uti ifrågakomna lägenheter på grund af arfsrätt efter Erik Vilhelm, Bengt stöd och Ebba Maria Gardtman, utredt blifvit att Elsa Maria Gardtman vid sin död den April 1850 icke varit innehafvare utaf någon af sagda lägenheter och klandertalan uti nu ifrågavarande afseende icke blifvit väckt inom den uti Kungliga förklaringen den 14 Maj 1805 stadgade tid af tjugu år, räknadt från Ebba Maria Gardtmans dödsdag, har Hofrätten låtit bero vid det slut, hvari Häradsrätten i saken stannat. Uti Hofrättens dom har Lars Wilhelm Gardtman sökt ändring medels deduktion, som bemötts af Johanna Wilhelmina Fraser och hennes medparter, hvilka jämte Henrik Bernhard Åström äro delegare i dödskvet efter Wilhelmina Åström, som under rättegången aflidit. Kejserliga Senaten finner skäl ej serekomma till ändring i Hofrättens dom. Lars Vilhelm Gardtman ålägges att till vederparterna i ersättning för deras i Senaten för målet hafda kostnader utgifva sextiofem mark. det alle, som vederbör, till 1629
efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Johannes Pesonen. K. R. Helanen. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. A W. Brunmala K. Auer. Samuli Korki. Alfred Sarva. Joulukuun 18 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Lakitieteentohtori Onni TalasHelsingin kaupungista, on hakijana sekä O. J. Konatehdas Sampo A. B. nimisen osakeyhtiön konkurssipesän toimitsija miehet Varatuomari Heikki Borenius ja Liikemies Oskar Lindfors, myöskin Helsingin kaupun gista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 18 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Helsingin kaupungin Raastuvan oikeudessa ovat Varatuomari Borene us ja Liikemies Lindfors lausuneet, että Lakitieteentohtori Talas, joka Marraskuun 17 päivänä 1912 perustettaen sa osakeyhtiötä O. Y. Konatehdas Sampo A. B. oli merkinnyt yhtiössä 52 Läsnä: F. S. A. L. B. A - A. R.S. I. No 2570. Tag 85 R. D. 1916
niidensadan markan osaketta, ei ollut näistä osakkeista suorittanut osakemaksuja, minkävuoksi Storeneus ja Lindfors ovat vaatineet Talosta velvoitettavaksi yhtiön konkurssipesälle suorittamaan osakemaksut 26000 markkaa 6 prosentin korkoineen Toukokuun 1 päivästä 1913, jolloin yhtiön osakepaaoma yhtiöjärjestyksen mukaan pitiolla kokonaan maksettu. Kanteesta kuulustettuna on Lakitieteentohtori Talas pitänyt sen liian aikäiseen nostettuna, koskee osakkuhin nähden oltu ennen kanteen nootamista menetelty Toukokuun 2 päivärä 1895 osakeyhtiöistä annetun lain20 SS:n säätömällä tavalla, sekä sitten kuin Raastuvanoikeus oli Kesäkuun 10 päivänä 1914 eri päätöksellä lausunut, ettei mainittua lainpaikkaa voitusovelluttaa senjälkeen kuin osakirjatiö oli tehnyt konkurssin ja siten lakannut olemasta, väittänyt Marras kuun 17 päivänä 1912, saadessaan yhtiön hallintomieheltä Tehtailija Väinö Saloselta kuitin, täysin suorittaneen sa osakemaksut rahassa, vaikkakin Salonen oli vastoin asian todellista ailaa kirjoituttanut yhtiön kirjöihin sta Talas oli sanottuna päivänä suoottanut rahassa ainoastaan 1600 markkaa ja kuitannut 10,000 markalla Salosella yhtiöltä ollutta 11000 markan suuruista saatavaa; minkä vuoksi ja kun perustavan yhtiökokouksen pöyakirjaankin oli kirjoitettu, että yhtiön osakepääoma oli täydelleen maksettu lakilienlahtori Talas on anonut kannetta hyljättäväksi Vastineen johdosta ovat Varatuomai Storeneus ja Sukemies Lindfors Luittanet Lakilieteentohtori Sataan vieltämän suorituksen sekä hänen esittämältään kuitilta todistusvoiman ja huomauttaneet, ettei missään tapauksessa Tehtailija Salosen yhtiöltä ollut tä saatavalla, jota oli ollutkin ainoastaan 1000 markkaa, ollu lain mukaan voitu kuitata sataan osakemaksuja. laastuvanoikeus, jossa asianosaiet puolin ja toisin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan 631
en päätöksessään Helmikuun 3 päivänä 1915 katsonut, ettei Lakitieteentohtori Talas ollut voinut näyttää, että yhtiön kassakirjaan Marraskuun 17 päivälle 1912 tehty merkintä siitä, että hän olisi yhtiölle suorittanut rahassa 1600 markkaa, olisi todellisuuden kanssa yhtäpitävä, taikka että hän ylipäänsä oli si yhtiölle maksanut mainitun raha, määrän; minkävuoksi ja kun Salasa ollut oikeutettu saamaan Tehtailija Salosen saatavasta yhtiöltä sitä vastaavaa määrää osakkeita 1000 markan arvosta, erittäinkin kun selvitystä puuttui siitä, että Salosella yhtiötä perustettaessa olisi ollut yhtiöltä saatavaa tämä summa, Raastuvanoikeus on velvoittanut Lakitieteentohtori Talaan ÖyKonetehdas Sampo A. B.n konkusspesälle suorittamaan vaaditut kaksi kymmentäkuusituhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen lukien Toukokuun 31 päivästä 1913 sekä oikeudenkäyntikulujen korvauksiksi kolmesataa markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Lakilieteentohtori Talas vetoamalla oli saattanut jutun on Helmikuun 14 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt Raastuvanoikeuden sekä Kesäkuun 16 päivänä 1914 että Helmikuun 3 päivänä 1915 julistamat päätökset voimaan sekä velvoittanut Lakitieteentohtori Talaan kahdeksallakymmenellä markalla korvaamaan Varatuomari Forsneuksella ja Liikemies Lindforsilla Hovi oikeudessa asiasta olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Lakituteentehtori Salas anonut muutosta perustelmalla, johon Varatuomari Bo632 enius ja Liikemies Lindors ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti katsoo tei ole oiketta muuttaa Hovioikeuden tuomiota Lakitieteentohtori Talas velvoite taan maksamaan Varatuomari Bareninkselle ja Sukemies Lindförsille heillä Senaatissa etteiden kulujen korvaukseksi yhteensä sata markkaa. Tätä kaik
ki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Eni Isonkoski Albed Luksiala. B. Anneberg. A. W. Lillblotter Samuli Koski. Valterd. (Saviainen.) Den 18. December 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan förman Ruontaliska Gisarettfadriks Aktiebolaget Limted, från residens staden fonden i konungariket Storbrittannion och kland, sökande samt aktiebolaget Wasa Aktie Bank från staden Nikolaistad, svarande: gifven i Justitiedepartementet, den 18 December 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad har Originaliska Pigarettfobriks Iktiebolaget Limtid anfört, att Wasa Iktie Banks afdelningskontor i Helsingfors af nämnda bolags i banken insätta penningemedel den 26. Maj 1913. till dåvarande verkställande direktoren för bolagets fitial i nästsagde stad Severin Jacobsson utgifvit 6095 mark 50 penni emot en med namunderskrifter af Jacobséns tvänSgde. J. P. A. R. B. K.S. /J. O. 1633 No 2571. Såg 150. R.D. 1916.
ne meddirektörer för tilialen försedd chock å nämnda belopp, hvilket därvid af Jacobsson kvitterats å socken i eget namn. Emedan berörda namn underskrifter emellertid varit förfalskade och Severin Jacobsson icke varit berättigad att för egen räkning utfå de af honom lyftade penningemedlen, men Wasa Aktie Bank, då bolaget den 2 Juli 1913 sökt lyfta sitt tillgodohafvande hos banken, vägrat att till bolaget utbetala omordade summa och fortfarande innehöll densamma, har bolaget yrkat Wasa Aktie Banks förpliktande att till bolaget utbetala meranämnda borgs mark 50 penni jämte ränta därå beräknad efter tre procent från förberörde 26 Maj till den 2 Juli 1913 samt efter sex procent från nästsagde dag, hvarhos bolaget gjort anspråk på godtgörelse för dess kostnader i målet. sedan Wasa Aktie Bank, i saken hörd, motsagt käromålet, har Karlstufvurätten medels den 14 November 1913 afkunnadt utslag i saken sig utlåtit; och emedan utredt blifvit, att severin Jacobsson vid den tid då han mot ofvannämnda af honom kvitterade dock lyftat ifrågavarande sextiotusen nittiofem mark femtio penni ägt ensam teckna Orientaliska digarättfabriks Aktiebolaget Limteds firma och sålunda varit berättigad att mot af honom ensam uthändigadt qvitto till större eller mindre belopp utfå bolaget tillhöriga, hos banken förvarade penningemedel ty och då vid det förhållande, att förenämnda summa utkoitterats och lyftats af behörig person, det icke var å saken verkande att å den ehick, emot hvilken penningarna från banken utgifvits, de två namnen under bolagets firmastamne såsom utställare af drucken uppgifvits hafva varit salska, har Rådstufvurätten förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning arentaliska Cigarettfabriks Aktiebolaget Simtid i vadeväg dragit målet, 1634
har genom dom af den 14 Mars 1916 låtit vid Rädstufvurättens utslag bero jämte det Originaliska Gisarettfolriks Aktiebolaget Limsted ålades att med femtio mark ersätta Wasa Aktie Bank dess för målet i Hofrätten hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Originaliska begarettfabriks Aktiebolaget Simo tid anhållit om ändring medels deduktion den Wasa Aktie Bank bemött. Kejserliga Senaten finner skäl ej förekomma till ändring i Hofrättens dem Gientaliska Sigarettfabriks Aktiebolaget Limited ålägges att till Wasa Aktie Bank i ersättning för dess i Senaten för målet hafda kostnader utgifva åttio mark. Pet alle, som vederbör till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Johannes Pesonen. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. R. Helanen A. W. Kummarin. F. Auer. Samuli Korki. 7.o. läis. Joulukuun 18. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, takaisinvoittaa konkurssipesään koskevassa jatus sa, jossa Parikkalan pitäjän Rautalahden kylästä olevan Talollisen Heikki Pekanpoika Paajasen konkurssipesän toimitsija miehet Kauppias Tahvo Ahokas, Kangaskylästä, ja Kirkonisänneitsijä Heikki Repo, Joukien kylästä Parikkalan pitäjää, ovat hakijoina sekä Kerimäen pitäjän Raikuun kylässä asuvat Talollinen Pekka Juho Ollinpoika Paajanen ja hänen vaimonsa Olga Kosonen vastaajina. Annettu Oikeusosas, tossa Joulukuun 18 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja mistä saanut seuraavat tiedot: Parikkalan pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Juhvo Ahokas ja Heikki Repo, edelsäsnä: J. F. R. H. - A R. B. K.S.S Sk. 1635 No 2572. Pag 175. R 1916.
lämainitussa toimessaan, laissa neet, että Heikki Paajanen ja hänen vaimonsa Riitta Juhanantytär Rita olivat Syyskuun 2 päivänä 1901. tehdyllä kauppakirjalla myyneet Pekka Juho Paajaselle 1000. markan hinnasta puolet omistamastaan tilasta RNo 7:3 Rautalahden kylässä; mutta koska tuon kaupan tarkoituksena ainoastaan oli ollut hankkia Pekka Juho Paajaselle vakuus hänen Heikki Paajaselle antamastaan 1000. markan lainasta eikä omistusoikeus tilanosaan siis ollut Pekka Juho Paajaselle siirtynyt, ovat Tahvo Ahokas ja Heikki Repo vaatineet, että mainittu kauppakirja julistettaisiin mitättömäksi ja etlä Pekka Juho Paajanen ja Olga Kosonen velvoitettaisiin heti luovut tamaan Heikki Paajasen konkurssi pesälle kysymyksessä oleva tilanosa sekä korvaamaan Tahvo Ahokkaan ja Heikki Revon oikeuden käyntikulut. Pekka Juho Paajasen ja Olga Kosesen vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, kuulusteltuaan asiassa myöskin vastaajaksi haastettuja Heikki Paajasta ja Riitta Kitaa, Marraskuun 19. päivänä 1915. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, ettei Heikki Paajasella ja Riitta Ridalla ollut ollus tarkoituksena moitteenalaisella kauppakirjalla siirtää Pekka Juho Paajaselle omistusoikeutta siinä mainittuun tilanosaan, vaan että kauppakirjan laatimisella oli tarkoitettu ainoastaan vakuuden antamista kaupan varjalla Pekka Juho Paajaselle hänellä Heikki Paajaselta olevan tuhannen markan saatavan suorittamisesta; minkä vuoksi, ja kun sanottu kauppakirja niinmuodoin ei voinut lain mukaan tuottaa Pekka Juho Paajaselle omistusoikeutta kysymyksessä olevaan tilanosaan, Kihlakunnanoikeus on julistanut mainitun kauppakirjan mitättömäksi sekä 1636
velvoittanut Pekka Juho Paajasen ja Olga Kososen heti luovuttamaan sanotun tilanosan Tahvo Ahokkaan, ja Heikki Revon vapaaseen hallin taan ja sen ohessa yhteisvastuullisesti Heikki Paajasen ja Riitta Ridan kanssa kahdeksallakymmenellä markalla korvaamaan Tähvo Ahokkaalla ja Heikki Revolla asiasta olleet kulut Hovioikeus, jonne Pekka Juho Paajanen ja Olga Kosonen olivat vedonneet Kihlakunnanoikeuden päätöksestä, on Huhtikuun 13. päivänä 1916. antamallaan tuomiolla. koska Tahvo Ahokas ja Heikki Repo eivät olleet voineet näyttää, ettei moitteenalaista tilanosan kauppaa olisi tarkoitettu todelliseksi, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt kanteen Hovioikeuden tuomioon ovat Tahvo Ahokas ja Heikki Repo ano neet muutosta perustelmalla, joka Pekka Juho Paajanen ja Olga Koso nen ovat vastänneet Samuli Korki. 1637 Keisarillinen Senaatti, katsoo ettei ole aihettä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Tahvo Ahokas ja Heikki Repo velvoitetaan yhteisvastuullisesti maksamaan Pekka Juho Paajaselle ja Olga Kososelle heillä ja tun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Johannes Pesonen. K. Helanen A. J. L. Winnola K. Auer. 5. 6. litnes
Den 18 December 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling, från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit mål angående fordran emellan Handlanden Gustaf Svanljung och Ristaura tören Emil Rundqvist, från Nikolaistad, sökande, samt Drätselkammaren i nämnda stad, svarande: Gifven uti Justitiede partementet den 18 December 1916 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och utaf dem inhemtat följande Efter Handlanden Svanljung och Kestauratoren Rundqvist ågången stämning har å Drätselkammarens vägnar vid Rådstufvurätten i Nikolaistad an förts, att i Nikolaistad boende Handlanden Hugo Wigårdt vid af Drätselkammar den 14 December 1911 förrättad auktion inropat rättigheten att under år 1912 uppbära afgifterna för vägning uti stadens väghus å salutorget för en afgift af 3300 mark, samt att Handlanden Svanljung och Resteratören Rundqvist medels den Närv: W. t. f. P. R. H. K. A. 668 No 1274. ag. 130 R. D. 913
16 i samme månad dagtecknad borgeskrift en för bägge och bäge för en iklädt sig ansvarighet såsom för egen skuld såväl för nämnda summas erläggande som för husets och inventa rielnas vidmäkthållande, därå Stadsfullmäktige i Nikolaistad den 22 i än sagda December godkänt ifrågavarande anbud; i anledning hvaraf och då Handlanden Wigårdt icke erlagt nämnda afgift, å Drätselkammarens vägnar yr kats, att Svanljung och Rundqvist i egenskap af Wigårdts löftesmän måtte åläggas att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, till Brätselkom maren utbetala tretusen trehundra mark jämte ränta från stämningsdagen äfvensom ersättning för kostnaderna å rättegången. Isaken hörde hafva Handlanden Svanljung och Resteratören Rundqvist genmält, att deras borgesförbindelse liksom ock Handlanden Wigårdts förbehörda anbud gjorts under den föruträttning, att Wigardt blefve berättigad att ensam utöfva ifrågavarande näring i Nikolaistad, men att stadens Magistrat emellertid beviljat Handlanden Gustaf Willman rätt att under år 1912 idka vägningsrörelse uti staden i särskildt väghus, hvarigenom Handlanden Wigårdt tillskyndats en till 2721 mark 65 pen ni uppgående minskning i inkomsten na från våghuset och hafva Svanljung och Rundqvist förklarat sig villiga att elbetala skittnaden mellan det i anspråk tagna och sistnämnda belopp med 578 mark 35 penni jämte ränta från förfallodagen. I anledning häraf och då den skriftväxling, som till följd af Handlanden Wittmans omförmälda welse försiggått mellan Drätselkamma gen och Magistraten i Nikolaistad är 1913 utvisade, att Drätselkammaren ansett Handlanden Wigårdt vara berättigad till skälig nedsättning af änsagda afgift, hafva Handlanden Svanljung och Ristauratoren Rundqvist yrkat att käromålet måtte förkastas, såvidt anspråket öfver stige det af dem erbjudna beloppet. Medels den 22 Augusti 1913 afkunnadt utslag har Rådstufviirätten afgjort målet 1639