Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
maksamaan Varatuomari Grönbladille ja Lakitieteenkandidaatti Alasmaalle yhteisesti heillä jutun vuoksi, Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentäviisi markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Walter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Helanen Samuli Korki. K. Auer. DahlbeckMaaliskuun 26 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Filosofianmaisteri Julius Aleksander Ölander, Helsingin kaupungista, on hakijana ja Työmies Vilhelm Vauhkonen, myös Helsingistä, vastaajana: Annettu Oikeusosustossa Maaliskuun 26 päivänä. 1917. Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli vielä on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Haastatettuansa Maisteri Ölanderin on Vilhelm Jacobkonen Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut että kun Työmies J. Lehtinen eli Lehtiniemi, joka Tammikuun 14 päivänä 1912 tehdyllä urakkasopimuksella ole ottanut tehdäkseen erinäisiä kirjaus ja uudistustöitä Maisteri Ölanderin yhdessä erään toisen henkilön kanssa. omistamalla Helsingin rullalaisteluradalla, oli joku aika sen jälkeen kun läsnä: K.t. J. P. R. H. K. F. No 293. Pag. 240. Rd. 1916.
sanotut työt oli pantu alulle rikoksesta syytettynä vangittu, niin oli Maisteri Ölander kehoittanut Vanhkosta, joka oli ruvennut Lehtisen urakkakumppaniksi, jatkamaan kysymyksessä olevia töitä, sitoutuen Olander vastaamaan kaikesta, mitä Jauhkonen siihen asti oli töihen kustantanut ja vastedes vielä tulisi kustantamaan; ja kun Vilhelm Sauhkonen oli omista varoistaan maksanut työaineista 592 markkaa ja palkkoja työmiehille 1502 markkaa 30 penniä, on Jauhkonen vaatinut Maisteri Ölanderia velvoitettavaksi hänelle suorittamaan mainitut rahamäärät ynnä hänen oman palkkansa kolmen viikon ajalta 112. markkaa 50 penniä eli siis yhteensä 0206 markkaa 80 penniä korkoineen, siitä kuitenkin vähennettyä maksetut 55 markkaa. Asiassa kuulusteltuna on Maisteri Olander väittänyt J. Lehtiselle täysin maksaneensa ne kustannukset työstä ja aineista, jotka Lehtinen oli ennen Tammikuun 26 päivänä 1912 tapahtunutta vangitsemistaan suorittanut, sekä sopineensa Vilhelm Kauhkosen kanssa ainoastaan Lehtisen alottaman työn jatkamisesta, johon Olander itse ole kustantanut aineet, minkä vuoksi, ja kun ei Olander ollut sitoutunut Sauhkoselle korvaamaan mitä tämä Lehtisen puolesta oli mahdollisesti suorittanut työtarpeista ja työstä ennen mainittua Tammikuun 26 päivää Olander on vastustanut kannetta muulta osalta paitsi mitä tuli sanotun päivän jälkeen tehtyyn työihin, josta Sauhkosen saatava Ölanderilta vielä nousi 387 markkaan 60 penniin. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisen olivat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Tammikuun 11 päivänä 1913 julistamallaan päätöksellä lausunut asiassa selville käyneen ei ainoastaan että Maisteri Olander, Vilhelm Sauhkosen ryhdyttyä puheenalaisia korjaus - ja uudistustöitä yksin johtamaan, oli sitoutunut Vanhkoselle korvaamaan niin 332
hyvin sen määrän, jonka Sauhkonen vielä maksaisi töistä, kuin senkin, minkä Jouhkonen jo tuohon aikaan asti oli työhön kustantanut, vaan myös että Tauhkosen maksut työstä olivat nousseet yhteensä kahteentuhanteen kahteensataankuuteen markkaan kahdeksaan; kymmeneen penniin, mihin nähden ja koskei Maisteri Olander ollut väittänyt suorittaneensa Vilhelm Vanhkoselle enempää kuin mitä tämä oli myöntänyt eli viisikymmentäviisi markkaa, Raastuvanoikeus on velvoittanut Maisteri Olanderin Vilhelm Jauhkoselle maksamaan kaksituhatta sataviisikymmentäyksi markkaa kahdeksankymmentä penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen oikeudenkäynnin alusta, Huhtikuun 13 päivästä 1912, ynnä akeudenkäyntikulujen korvauksena kuksisataa markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maisteri Olander vetoamalla oli saattanut jutun, on Toukokuun 31 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa jättänyt sen Maastuvanoikeuden päätöksen varaan, velvoittaen Maisteri Ölanderin kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Vilhelm Sauhkosen kulut Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Maisteri Olander anonut muutosta perustelmalla, johon Vilhelm Sauhkonen on vastannut. Senaatti katsoo, ettei ole aihetta muuttaa Hovioikeuden tuomesta. Maisteri Ölander velvoitetaan maksamaan Vilhelm Sauhkoselle hänellä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Walter Andersin KR Helanen Johannes Pesonen. K. Auer teh. Grånvin 333
Maaliskuun 26. päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Kovioikeudesta tulleessa testamentinnoitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Kirjaltaja Frans Oskar Lilja, Turun kaupungista, hakijana sekä Torppari Matti Antinpoika Suoniitty ja hänen vaimonsa Sofia Josefiina Jaakontytär Suoniitty, Nousiaisten pitäjän Palon kylästä, Renki Anton Juhonpoika Toivo, Turun kaupungista, Itsellinen Anton Matinpoika Saarinen, Maskun pitäjän Kurittulan kylästä, Talollisenpoika Kaarle Anton Aro, Nousiaisten pitäjän Repolan kylästä, Renki Oskar Albert Ranta, Naantalin kaupungista, Palvelija Pelma Wilhelmiina Kyläkuitti Maantalin maaseurakunnan Taimon kylästä, Ajuri Juho Edvard Suko, Turun kaupungista, Itsellinen Kustaa Edläsnäs J.  R. H. - A. R. K.t. - K. ./. 7. O. L. P. No 583. Pag. 191. R. B. 1916.
vard Lehtonen, Mynämäen pitäjän Tursunperän kylästä, Renki Matti Emil Lehtonen, Mietoisten pitäjän Saaren hartanosta, Työmies Juho Wilhelm Ranta, Turun kaupungista, Talollinen Matti Hamaro ja hänen vaimonsa Johanna Amanda itamaro, mainitusta Repelan kylästä, Seppä Wilhelm Jaakonpoika Mynäjärvi eli Järvinen ja hänen vaimonsa Vendla Amanda Järvinen, Marrian pitäjän Kärsämäen kylästä, itsellinen Juho August Kantonen ja hänen vaimonsa Johanna Matilda Kantonen, Nousiaisten pitäjän Santamalan kylästä, Itsellinen Juho A. Relander ja hänen vaimonsa Josefiina Molander, vastasanotun pitäjän Kaitarain ten kylästä, itsellinen Matti Toivonen ja hänen vaimonsa Wilhelmiina Aleksandra Toivonen, Nummen kylästä niinikään Nousiaisten pitäjää, itsellinen Kaarle Lindqvist ja hänen vaimonsa Wendla Matilda Lindqvist, Talollisentytär Amanda Josefiina Linnanpaltta ynnä Talollisenpojat Matti Wilhelm ja Juho Edvard Sinnanpaltta, kaikki mainitusta Kurittulan kylästä, vastaajena: Annettu Oikeusosastossa 26. päivänä Maaliskuuta 1917. Pinaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Turun kaupungin Raastuvanoikeudessa ovat Matti Suoniitty ja hänen myötäpuolensa 6. päivä nä Maaliskuuta 1912. lausineet että mainitussa kaupungissa asiineen ja kuolleen Salviimiehen Matias Juhonpoika Lindqvistin kuoleman jälkeen 3. päivänä Maaliskuuta 1856. toimitetussa pesänasetuksessa ja perinnönjaossa oli hänen leskensä Sofia Heikintytär 333
Lindqvist naimaosana saanut puolen pesään kuuluneesta puolesta taloa ja tonttia No 3. sanotun kaupungin 7. kaupunginosan 22. korttelissa samalla kuin näiden aviopuollen pojat Kaarle Torhard ja Juho Viktor Lindqvist olivat isänsä perintönä saanut toisen puolen samasta talonpuoliskon ta; että kun Kaarle Torhard Lindqvist 9. päivänä Joulukuuta 1867. ja Juho Viktor Lindqvist 24. päivänä Huhtikuuta 1865. olivat naimattomina kuolleot, oli heidän puolensa talonpuoliskosta perintönä joutunut äidille Sofia Lindqvistelle; että Sofia Lindqvist oli 26. päivänä Elokuuta 1875. tekemällään kirjallisella testamentilla määrännyt että koko talonpuoliskon oli vat hänen kuoltuaan saavat itsellimainen Elisabet Lilja ja hänen poikansa Frans Wilhelm tilja puoleksi kumpikin, kumminkin ehdolla ettei Frans Wilhelm Liljan vaimo saisi talosta naimaosaa jottä Frans Wilhelm Lilja ja Sofia Lindqvist sitten olivat kuolleet, edellinen 17. päivänä Huhtikuuta 1882. ja Sofia Lindqvist 29. päivänä Toukokuuta 1885., minkä jälkeen Elisabet Lilja oli Raastuvanoikeudessa 6. päivänä Kesäkuuta 1885. valvonut kerrotun testamentin ja 20. päivänä Kesäkuuta 1901. kuollut; että Frans Oskar Lilja, joka oli Frans Wilhelm Liljan poika sekä hänen ja Elisabet Liljan ainoa perillinen, nykyään hallitsi koko useinmainittua talonpuoliskoa; sekä että Matti Suoniitty ja hänen myötäpuolensa, jotka olivat Sofia Lindqvistin lähimmät perilliset, olivat vasta vuoden 1911. lopussa Frans Oskar Liljan toimesta saaneet puheenalaisen testamentin tiedokseen. Koskei tätä testamenttia kuitenkaan oltu Frans Wilhelm Silja - vainajan puolesta valvottu eikä Sofia Lindqvist, joka oli perinyt puolen kysymyksessäolevasta talonpuoliskosta, lain mukaan ollut 336
oikeutettu testamentilla antamaan tästä perintään kiinteistöstä enempää kuin puolen, ovat Matti Suoniitty ja hänen myötäpuolensa vaatineet, että testamentti Frans Wilhelm Liljaan nähden julistettaisiin bohonaan mitättömäksi ja, mikäli se koski Elisabet Liljalle määrättyä talonosaa, oikaistaisiin lain mukaan, joten kolme neljännestä talonpuoliskosta oli tuomittava Matti Suoniitylle ja hänen myötäpuolilleen. Kanteesta kuulustettuna on Frans Oskar Lilja väittänyt, että moitteenalainen testamentti oli kokonaisuudessaan Sofia Lindqvisten kuoltua laillisesti valvottu ja sitten tiedoksi toimitettu kaikille Sofia Lindqvistin silloisille lähimmille perillisille, joten Matti Tuoniityllä ja hänen myöläpuolillaan ei enää ollut oikeutta testamentin moittimiseen, sekä ettei heidän moitekanteensa voinut missään tapauksessa kohdistua muuhun kuin puoleen siitä talonosasta, jonha Sofia Lindqvist oli perinyt, huomanttaen Frans Oskar Lilja sen olussa että, kun Sofia Lindqvistillä oli muitakin perillisiä kuin Matti Suoniitty ja hänen myötä puolensa, se osuus, jota viimemainitut voisivat vaatia, oli ainoastaan 1/22 osa talonpuoliskosta Maastuvanoikeus on 19. päivänä Elokuuta 1912. julistamassaan pääliksessa lausunut selvitetyksi, että Sofia Lindqvist, joka eläessaan omisti puolen taloa ja tonttia No 3. Turun kaupungin 7. kaupunginojan 22. borttelissa, oli siitä saanut miehensä Matias Lindqvistin kuoleman jälkeen 3. päivänä Maaliskuuta 1856. toimitetussa pesänosituksessa ja perinnönjaossa naimaerana puolen ja perinyt pojiltaan Kaarle Serhard ja Juho Viktor Lindqvistillä toisen puolen ja että Sofia Lindqvist testamentissaan 26. päivältä Elokuuta 1875. oli Elisabet Liljalle ja Frans Wilhelm Lil337
jalle, puoleksi kummallekin, määrännyt koko tuon talonpuoliskon eli siis kummallekin puolet naimaosana saamastaan neljänneksestä ja perimästään yhtä suures ta osasta koko taloa; mutta kosla testamentin määräykset, mikä li ne koskivat Frans Wilhelm Siljaa, olivat menettäneet kaiken merkityksensä tämän kuollessa ennen Sofia Lindqvistiä, ja Sofia Lindqvist, koska hän, huolleen ilman rintaperillisiä, oli jättänyt jälkeensä muita hotimäisiä perillisiä, ei ollut oikeutettu vastoin P. K:n 17. luvun 5. SS:n säännöstä testamenttaamaan enempää kuin puolen perimästään talonosasta, sentähden ja kun Frans Oskar dilja ei ollut näyttänyt että Tofia Lindqvistin perilliset olisivat saaneet oikäisemmin tiedon testamentista ja sen hyväksyneet, on Maastuvanoikeus julistanut testamentin mitättömäksi, mikäli se koski Matti Tuoniitylle ja hänen myötäpuolilleen Sofia Lindqvistin perintönä kuuluvia osuukria ei ainoastaan Frans Wilhelm tiljalle testamentatussa talonneljänneksessä vaan myöskin puolessa sitä kahdeksannesta samaa taka, jonka Sofia Lindqvist perimästään talonneljänneksestä oli katsottava testamentanneen Elisabet Liljalle. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Frans Oskar Lilja vetoamalla oli saattanut jutun, on 19. päivänä Huhtikuuta 1916. antamallaan tuomiolla, koska moitteenalainen testamentti, sen johdosta että Frans Wilhelm Lilja oli kuollut ennen Sofia Lindqvistiä, oli ilman muuta rauennut, mikäli viimeksimainittu oli siinä määrännyt puolesta kysymyksessäolevaa talonpuoliskoa, eikä testamentti siis Sofia Lindqvistin kuollessa enää ollut voimassa niin suureen talonosuuteen nähden, kuin minkä Sofia Lindqvist P. N:n 17. luvun 5. SS:n sekä 19. päivänä Elokuuta 1762. annetun Kuninkaallisen 338
asetuksen ja selityksen mukaan olisi ollut oikeutettu testamentilla vieraalle antamaan, hyljännyt kanteen, mikäli se koski Elisabet Siljalle testamentattua puolta sanotusta talonpuoliskosta, mutta jättä nyt jutun Raastuvanoikeuden päätöksen varaan, mikäli testamentti oli julistettu menettäneeksi merkityksensä niihin osuuksiin nähden jotka Sofia Lindqvistin Frans Wilhelm Piljalle testamentilla määrää mästä puolesta talonpuoliskoa kuuluivat perintöoikeuden nojalla Matti Tuoniitylle ja hänen myöläpuolilleen. Hovioikeuden tuomioon on Frans Oskar Lilja anonut muutosta perustelmalla, johon Matti Tuoniitty ja hänen myötäpuolensa ovat vastan neet, ilmoittaen Johanna Amanda Hamaro miehensä Matti Alamaron kuolleen ja edustavansa jutussa myöskin miehensä kuolinpesää. Tenaatti katsoo ettei ole oiketta muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Tiano Oskar Lilja velvoitetaan maksamaan Matti Suoniitylle ja hänen myötäpuolilleen heillä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Johannes Pesonen. A. N. Huurunen Samuli Koski. K. R. Helanen K. Auer. Valtero. Parviainen 339
Maaliskuun 26 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Alatormon pitäjässä oleva osakeyhtiö And. Kurt & C:o Ahtiebolag on hakijana ja Hovioikeuden assori Emil Ferdinand Forsström, Helsingin kaupungista, vastaajana. Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 26 päivänä 1917. Sonaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: toision kaupungin Raastuvanoikeudessa oli Hovioikeudennesessori Forsström 21 päivänä Joulukuuta 1903 on keyhtiölä And. Kurt & Co Kitiebolagia vastaan vireille panemassaan riidassa lausunut, että Asioitsija Carl Lindgren oli 2 päivänä Syyskuuta 1876 tehdyllä välikirjalla saanut oikeuden viiden vuoden aikana välikirjantekopäivästä lukien hakata ja poisviedä Muonionniskan pitäjän Tapajärven kylässä asuvan Talollisen Karl Wilhelm Lehdon omistamalla Lehdon Säsnä: H. A. J. P. R. B. K.t. A. Tb. 340 No 588. Pag. 155. R. 1915.
perintötilalla No 39 sanotun pitäjän tlamuonion kylässä kasvavat, välikirjassa määrätyt mität täyttävät tulkipuut; että Lindgren, mainittuun välikirjaan perustuvan hakkuusikeuden siirtojen kautta jouduttua osakyhtiölle And. Kust & Co Aktiebolagille, oli osakeyhtiöltä saamassa kontorahoja 3400 markkaa, minkä saatavansa Lindgren oli 25 päivänä Marraskuu ta 1902 antamallaan valtakirjalla valtuuttanut Hovioikeudennesessori Forsströmin, jolla samaan aikaan oli tsoitsija Lindgreniltä tuomiolla vahvistettu 4500 markan saatava, osake yhtiöttä nostamaan ja kuittaamaan, sekä että Asioitsija Lindgrenin puheksitullut saaminen osakeyhtiöltä oli 3 päivänä Huhtikuuta 1903 ulosmitattu mainitun Hovioikeudenasessori Forsströmin Lindgreniltä omaaman saatavan suorittamiseksi; mutta kun osakeyhtiö oli kieltäytynyt tuota velkaansa maksamasta, oli Hovioikeudenasessori Forsström vaatinut että osakeyhtiö velvoitettaisiin Forsströmille suorittamaan sanotut 3400 markkaa korkoineen ja oikeudenkäyntikulunkien korvauksineen. Osakeyhtio And. Kurt & Co Ahtiebolag oli Hovioikeudenasessori Forsströmin kannetta vastustanut muun muassa sillä perusteella että Karl Vilhelm Lehto oli vaatinut osakeyhtiöltä maksua saatavastaan Asioitsija Lindgreniltä ja että eräs toiminimi Bergman, Hummel Hn, joka myös oli hankkinut itselleen oikeuden metsänhakkuusun mainitulta Lehdon perintötilalta, oli väittänyt olevansa oikeutettu puheenaolevät rahat nostamaan ja kieltänyt osakeyhtiötä niitä muille maksamasta Tämän jälkeen oli Raastuvanoikeus 24 päivänä Toukokuuta 1904 julistamallaan päätöksellä velvoittanut osakeyhtiön, And. Kurt & Co  Aktiebolagin, koska yhtiö edellämainitussa ulosmittaustilaisuudessa oli myöntänyt toitsija Lindgrenillä olevan yhtiöttä vähintään 3400 markan saatavan, maksamaan Hovioikeudennesessori Torströmille, joka oli näyttänyt saa311
neensa Asioitsija Lindgreniltä valtakirjan puheenaolevan rahamäärän piriniusen ja kantamiseen, ulosmitatut 8400 markkaa viiden prosentin korkoinun lukien 21 päivästä Joulukuuta 1903 ehdolla kuitenkin että Forsström siltä varatta että jollakin toisella olisi rahoikin parimpi oikeus asetti pätevan takauksen niiden takaisin maksamisesta. Sen ohessa oli Raastuvanoikeus jättänyt osakeyhtiölle vallan Asioitsija Lindgreniltä erikseen vaatia, mitä osakeyhtiö Lindgrenin puolesta oli eräissä metsäkauppaa koskevissa jutuissa ehkä maksanut, seka velvoittanut osakeyhtiön 50 markalla korvaamaan Forsströmin oikeudenkäyntikulut. Waasan Hovioikeuden, jonne asia oli osakeyhtiön AndKurt & Co Aktiebolagin puolesta vetoa malla saatettu, 8 päivänä Toukokuuta 1906 annetulla tuomiolla jähttyä Raastuvanoikeuden päätöksen pysyväksi, oli Hovioikeudennesessori Forsström, Hovioikeuden tuomiolle merkityn kuittauksen mukaan, osakeyhtiöltä saman tuomion perusteella kantanut kaikkiaan 4225 markkaa 22 pennia. Sittemmin oli Karl Vilhelm Lehto tatarmon ja Karungin pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että osakeyhtiö And. KustAktiebolag, joka mainitussa välikirjassa määrätyn hakkuuajan kuluessa oli Lehdon tilan metsästä hakkauttanut ja poisvedättänyt kantussa lähemmin ilmoitetun määrän tukkipuita, maksamatta niiden hintaa velvoitettaisiin Lehdolle suorittamaan noiden tukkipuiden välikirjassa sovittu hinta 12747 markkaa korkoineen. ja oli Kihlakunnanoikeus 24 päiväna Huhtikuuta 1907 julistamallaan päätöksellä, kun osakeyhtiön And-Kut6o Aktiebolag puolesta oli myönnetty, että osakeyhtiö oli kysymyksessä ollutta hakkuusoikeutta koskevien kauppojen ja siirtojen nojalla Karl Vilhelm Lehdon omistaman tilan metsästä hakkauttanut ja vedättänyt ilmoitetut puut eikä osakeyhtiö ollut 312
voinut väittää maksaneensa puiden hintaa Lehdolle eikä myöskään näyttää, että alkuperäinen ostaja Asioitsija Lindgren olisi sen suorittanut, velvoittanut osakeyhtiön And. Kurt & Co txtiebolagin kuittia vastaan maksamaan Karl Vilhelm Sehdolle hakkauttamainsa puiden hinnan 12747 markkaa kuuden prosentin korkoineen 2 päivästä Syyskuuta 1901 täyden maksun tapahtumiseen, ja oli Senaatti, jonka ratkaistavaksi asia vihdoin oli joutu nut, 7 päivänä Syyskuuta 1909 antamallaan tuomiellä jättänyt asianKihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Tämän jälkeen on osakyhtiön AndKurt & C. Aktiebolagin puolesta, Hovioikeudennesessori Forsströmille toimitetun kirjallisen haasteen nojalla, Hiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa vaadittu, että koska Hovioikeudensessa ri Forsström kerrotulla Waasan Hovioikeuden tuomiolla oli oikeutettu osakeyhtiöltä nostamaan siinä mainitut rahat ehdolla että ne oli maksettava takasin sille, jolla samoihin ahoihin ehkä oli parempi oikeus ja osakeyhtiö sittemmin oli ulostellulla Senaatin tuomiolla velvoitettu suorittamaan Karl Vilhelm Lehdolle mainittu metsän hinta kokonaisuudessaan, joton ei Asioitsija Lindgrenillä eikä siis myöskään Hovioikeudennesessori Porsströmmillä ollut olly mitään saatavaa osakeyhtiöltä, Hovioikeudennessori Forsström, joka niinmuodoin oli oikeudettomasti hyötynyt osakeyhtiön kustannuksella, velvoitettaisiin osakeyhtiolle takasin maksamaan ne 4225 markkaa 22 penniä, jotka Forsström oli osakeyhtiöltä kantanut, ja osakeyhtiön samalla ulosotto - ynnä muinä kuluina suorittamat 18 markkaa eli kaikkiaan 4243 markkaa 22 penniä kuuden prosentin korolla 29 päivästä Joulukuuta 1906, jolloin sanottu rahamaara oli asianomaiselle ulosottomiehelle suoritettu kuin myöskin korvaamaan osakeyhtiön oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeudennesessori Toisström on 343
vastustanut kannetta, koska hänen nogtaessaan osakeyhtiöltä And. Kurt r. Co Aktiebolagilta kysymyksenalaiset, silloin riidattomat rahat niinhyvin osakeyhtiön ja Asioitsija Lindgrenin kuin myös edellisen ja Forsströmin välittulivat lopullisesti selvitetyiksi, joten edelläkerrotun, Karl Vilhelm Lehdon voittaman tuomion johdosta osakeyhtiölle mahdollisesti syntynyt saaminen Lindgreniltä, mikä saaminen ei edes ollut olemassa samaan oikaan kuin Lindgrenillä aikoinaan ollut saaminen osakyhtiöltä, ei kelvannut kuittaukseen viimeksimainittua saatavaa vastaan. Raastuvanoikeus on 22 päivänä Heinäkuuta 1911 julistamallaan päätöksella siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Hovioikeudennesessori Forsströmin suorittamaan osakyhtiölle. AndKurt Hn Antiebolagille takaisin 3400 markkaa vuotuisine korkoineen viisi sadalta 21 päivästä Joulukuuta 1903. maksupäivään asti sekä sitäpaitsi 125 markalla korvaamaan osakeyhtiön oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Hovioikeudenastori Forsström oli vetoamalla saattanut jutun, on 22 päivänä Huhtikuuta 1915 antamassaan tuomiossa katsonut käyneen selville, että Hovioikeudenastori Forsström oli ajanut ylempänäkerrotun, puheenaolevia rahoja koskeneen kanteen osakeyhtiötä tnd. Kurt & Co Aktiebolagia vastaan sekä kantanut sanotut rahat osakeyhtiöltä Asioitsija Lindgrenin Forsströmille antaman valtakirjan nojalla, Lindgrenin saamisen olematta Forsströmille siirretty; minkä vuoksi ja kun samojen rahojen niin ollen oli katsottava tulleen Lindgrenin hyväksi eikä Forsströmin oltu väitettykään sitoutuneen mieskohtaisesti vastaamaan osakeyhtiölle siitä minka Lindgren siten ehkä oli osakeyhtiöstä oikeudettomasti saanut, Hovioikeus on, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljännyt osakeyhtiön And. Kust & Co tatiebolagin kanteen ja vapauttanut Hovioikeuden 311
asessori Forsströmin kaikesta maksuja porvausvelvollisuudesta Hovioikeuden tuomioon on osakeyhtiö And. Kårt & Co Aktiebolag anonut muutosta perustalmalla, johon Hovioikeudennesessori Forsström on vastannut. Sengatti katsoo, ettei ole oihetta muut taa Hovioikeuden tuomiota. Osakeyhtiö And. Kivit & Co Ahtiebo lag velvoitetaan maksamaan Hovioikeudennesessori Forsströmille hänellä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi kahdeksankymmentäviisi markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Suomen Senaatti. Walter Andersin. Johannes Pesonens Walter Andersin. Johannes Pesonens K. R. Helanen K. Auer. Allan Dahlbeels Den 26. Mars 1917. Senatens för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt inkommet mål angående ersättning emellan Järnvägstyrelsen i Finland, sökande, samt firman DeFörenade Yllifåbrikerna, Aktiebolag, från Helsingfors stad, svarande: Silfven uti Justitiedepartementet den 26. Mars 1917. Senaten har låtit handlingar ra i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är ifråga, inhämtat följande: För firman De Förenade Yllefabrikerna, Aktiebolag har vid Råd stufvurätten i Helsingfors stad anförts att, sedan finnan den 5. Devember 1912. från tullmagasinet vid Vestra Rajen i sagde stad inlastat ett parti vill i järnsägsvägn för vidare befordran till Hyvinkää station, hade vägnen omhändertagits af järnvägens folk och plomberäts samt afförts till vägmssparet, men att kort därefter samma dag befunOfde W. A. J. P. R. H. - Kret. ./. U. S. No 590. Pag. 186. mk. 2. 1916.