Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kan suuruisella osuusmaksulla, joten Söderman siis oli velvollinen suoritta maan osuuskunnan osuusmaksuja 500 markkaa. Mutta kun Söderman ei ollut suorittanut niitä enempää kuin 250 markkaa, on Saarioinen vaatinut, että Söderman velvoitettaisiin konkurs sipesälle maksamaan suorittamattomia osuusmaksuja 250 markkaa, tästä kuitenkin vähennettyä Södermanin osuusmaksujen suorittamiseksi siirretyt voit to osuudet 4 markkaa 94 penniä ja 27 markkaa 34 penniä, eli siis konkurssipesälle maksamaan kaikkiaan 217 markkaa 72 penniä korkoineen Asiasta kuulustettuna on Pormestari Söderman lausunut, että hän oli 6 päivänä Elokuuta 1908 osuuskunnan hallitukselle kirjallisesti ilmoittanut eroavansa osuuskunnasta, mikä ilmoitus oli seuranneen Syyskuun 7 päivänä Osuustoimintalain 34 SS:n määräämässä järjestyksessä merkitty Maistraatille jätettyyn osuuskunnan jäsenluetteloon, mihin nähden ja kun osuuskunnan konkurssi oli alkanut vasta18 päivänä Huhtikuuta 1910, Söderman on katsonut mainitun lain 12 ja 15 SS:n nojalla olleensa vapaa osuuskun nan jäsenyydestä ja ettei hän niinmuodoin ollut velvollinen suorittamaan sellaisia osuusmaksuja, joita ei oltu Södermanin osuuskunnan jäsenenä ollessa ehditty osuuskunnan sääntöjen 7 SS:n säatämässä järjestyksessä Södermanilta periä, minkä vuoksi Söderman on vastustanut kan nettä. Sittenkun Kruununnimismies Saarioinen vielä oli huomauttanut, että puheena olevan osuuskunnan pesää oli jo 1909 vuoden kuluessa ruvettu perkamista varten selvittämään ja ettei Pormestari Södermania siis, siihen kat soen mitä saadettiin edellämainitun lain 13 SS:ssä, voitu pitää osuuskunnasta eronneena, on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset kumpikin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistansa, 22 päivänä Syyskuuta 1910 julistämällään päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen, 302
mutta asian laatuun nähden jättänyt Södermanin itsensä kärsimään hänellä jutun takia olleet kulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Kruununnimismies Saarioinen että Pormestari Söderman olivat vetoamalla saat taneet jutun, on 20 päivänä Lokakuuta 1911 antamallaan tuomiolla ratkaissut asian; ja koska Pormestari Södermanin edellämainittu eroamisilmoitus, siihen nähden että Saarioinen oli näyttänyt toteen väitteensä siitä että puheenaolevan osuuskunnan pesää oli osuuskunnan purkamista varten alettu selvittää vuoden 1909 kuluessa, minkä vuoden alusta Södermanin olisi eroamisilmoituksensa johdosta pitänyt olla erossa osuuskunnasta, oli 10 päivänä Heinäkuuta 1901 annetun Osuustoimintalain 13 SS:n mukaan tehoton, on Hovioikeus, kumaten Raastuvanoikeuden päätöksen, osuuskunnan sääntöjen 11 SS:n nojalla velvoitta nut Södermanin suorittamaan Saarioiselle, tämän toimitsijaominaisuudessa, suusmaksuista vielä maksamatta olevat kaksisataa seitsemäntoista markkaa seitsemänkymmentäkaksi penniä korkoineen viisi sadalta vuodessa, luettuna edeltämainitusta 2, oikeastaan 22 päivästä Syyskuuta 1910 alkaen, kunnes täysi maksu tapahtui, sekä kolmellakymmenellä markalla palkitsemaan Saarioisen Raastuvanoikeudessa asian takia kärsimät kulun git. Hovioikeuden tuomioon on Pormestari Söderman anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kruununnimismies Saarioinen on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Pormestari Söderman ote esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Pormestari Södermän suorittamaan Kruununnimismies Saaria selle, hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kustanmusten korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot A. V. Keisarillinen Suomen Senaatti Kurunnan Mannus Peltonen R. Anneberg. A. J. Lullskaara. Johannes Pesonen. E. Thesleff 303
säsnä: D. Huhtikuun 17 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuilta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa pakkohuovutetun maan korvaa. mista koskevassa nostajutussa; jossa ovat Suomen Kruunu hakijana sekä Tilanomistajat Hesastuomari Matti Moisio, Aapo Iksala, Elias Lehtinen, Taavetti Hokkanen, Kustaa Kolu, eli Kieluva, Elias Karjalainen ja Juho Kuorinen ynnä kuolleen Talollisen Kalle Ollilan perillisistä länen täysiikäiset poikansa Kalle. Risto ja Johannes Ollila sekä Jooseppi Ollila eli Talonen Saajalan kylästä, Silanomista jat Mikko Honkonen, Pääjärven kylästä, Topias Peura eli Nuukanmäki, Anna Kaisa Muhonen, Elias Muhonen eli Oikari, Erk ki Oikari eli Riihimäki, Kalle Nieminen eli Kuuska ja Elias Matilainen, Wähangan kylästä, sekä Tilanomistajat Lautamies Heikki Poikola, Matti Hokkanen W. A. J. P. B. et. A: R. 704 No 574. Pag. 302 R. D. 1909
ja Maria Krook ynnä Leipuri Julius Wiljanen, Karstulan kylästä Karstulan pitäjää, saapuville tulleina, mutta Tilanomistaja David Rams, Paajalan kylästä, Talollisenleski Tiina Savonen, Wahangan kylästä, ynnä Kalle Ollila vainajan alaikäisen pojan Wihtori Oltilan holhooja Juho Moisio tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 17 päivänä Huhtikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Waasan läänin Kuvernööri 19 päivänä Helmikuuta 1890 antamat laan päätöksellä oli velvoittanut Karstulan pitäjän tientekovelvolliset tekemaan ja kunnossa pitämään maantien Myllymäen rautatieasomalta Karstulan kirkolle, mikäli tämä tie kulki sanotun pitäjän rajain sisällä, ja Keisarillisen Senaatin Talousosasto, jonka tutkittavaksi asia oli saatettu, 22 päivä nä Lokakuuta 1891 vahvistanut sanotun päätöksen, olivat Matti Moisio, Aapo Oksala, Elias Lehtinen, Elias Karjalainen, Topias Peura, Anna Kaisa Muhonen ja David Ramsay Kuvernöörille jättämässään kirjelmåssä, ilmoittaen että puheenalainen tie oli vuonna 1894 ranennettu valmiiksi, anoneet Kruunulta korvausta siitä maasta, jonka he olivat mainituksi tieksi luovuttaneet, minkä jälkeen kiinteän omaisuuden pakkohuovutuksesta 14 päivänä Heinäkuuta 1898 annetun lain 25 SS:ssä säädetyllä tavalla muodostettu lautakunta oli Kuvernöösille toimittanut lausunnan Matti Moision ja hänen asiakumppaniensa holvousvaatimuksista ja ehdottanut kenelle maanluovuttajista sekä paljonkokullekin heistä pakkohovutuslunastusta oli maksettava; ja oli Kuvernöörinvirasto sitten 15 päivänä Maaliskuuta 1906 antamallaan päätöksellä, määräten pakkohuovutuksen tapahtuvaksi, kyljännyt Matti Moision ja hänen asiakumppaniensa vaatimuksen, koska Marstulan kunta kuntakokouksessa 12 päivänä 305
Lokakuuta 1889 oli päättänyt luovuttaa rerrottuun tarkoitukseen tarvittavan maan lmaiseksi, sekä osottanut hakijat, jos livat päätökseen tyytymättömät, ajamaan määräajan kuluessa vaatimuksestaan kannettä asianomaisessa Kihlakunnanoikeudessa. Tämän jälkeen ovat Matti Moisio ja kaikki muut vastaajina edellä listellut henkilöt, Tiina Savonen miesvainajansa Heikki Savosen kuolinpesän huolesta ja Juho Moisio mainitussa toimessaan, Kruunulle toimitetun haasteen nojalla sekä haastatettuaan Karstulan kunnan asiaan kuultavaksi, Karstulan itäjän karajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatineet, että Kruunu velvoitettaisiin heille korvaamaan pakkohuovuuksessa menettämänsä maan arvo yempänä sanotun lautakunnan ehdottanilla palkkiomaarilla ja sitä varten naksamaan: Matti Moisiolle, joka onisti 1/16 manttaalia Ollilan taloa No 3 saajalan kylässä, 618 markkaa 47 penniä; Aapo Oksalalle, joka omisti 1/8 manttaalia Vielesmäen taloa No 15 samassa kylässä. 107 markkaa 58 penniä; Elias Lehtiselle joka omisti 1/12 oikeastaan 3/24 manttaalia Lehtimäen taloa No 18 samassa kylässä, 14/3 markkaa 3 penniä; Taavetti Hokkaselle, joka omisti 1/16 manttaalia Lehtimäen taloa No 25 samassa kylässä, 58 4 markkaa 30 penniä; Kustaa Kolulle, joka omisti 23/432 manttaalia Riehuvannäen taloa No 12 samassa kylässä, 49 markkaa 87 penniä; Kalle Ollilan perillisille, joitle kuului 1/16 manttaalia Ollilan taloa No 3 samassa kylässä, 769 markkaa 9 penniä; David Ramsille, joka omisti 1/8 manttaalia Wasikkaahon taloa No 26 samassa kylässä, 1774 markkaa 77 pen. niä; Elias Karjalaiselle, joka omisti 1/16 manttaalia Lehtämäen taloa No 25 samassa kylässä, 552 markkaa 10 penniä Juho Wuoriselle, jolle kuului 1/8 manttaalia Suosaaren taloa No 16 samassa kylässä, 25% markkaa 17 penniä; Mikko Honkoselle, joka Talokkaan Moses Lehtosen kanssa puoleksi kumpikin omistivat osuuden Kumpumäen taloa No 7. Saajärven kylässä, puolet arviosummas ta 30 markkaa 80 penniä; Topias Peuralle 306
joka omisti 1/8 manttaalia Nuukanmäen taloa No 9 Wähängän kylässä, 382 mark kaa 54 penniä; Anna Kaisa Muhoselle, joka omisti 1/8 manttaalia Kangasahon aloa No 17 viimesanotussa kylässä, 1/16 4 markkaa 45 penniä; Tiina Savoselle, joka omisti 1/30 manttaalia Savolan taloa No 2 samassa kylässä, 397 markkaa 85 penniä, Kaarle Niemiselle, joka omisti 1/16 manttaalia Ruuskan taloa No 3 samassa kylässä 297 markkaa 7 penniä; Elias Matilaiselle, joka omisti 1/16 manttaalia samaa taloa, 297 markkaa 6 penniä; Heikki Poikolalle, joka omisti 1/18 manttaalia Poikolan taloa No 1 Karstulan kylässä, 42 markkaa 40 penniä; Matti Hokkaselle, joka omisti 1/6 manttaalia Korpelan taloa No 1 samassa kylässä, 1283 markkaa; Maria Krookille, joka omisti 1/3 manttaalia Muholan taloa No 3 samassa kylässä, 526 markkaa 80 penniä; Julius Wiljaselle, samaan taloon kuuluvan vuokramaan haltijana, 30 markkaa 60 penniä; sekä Elias Muhoselle ja Erkki Oikarille, jotka kumpikin omistivat osan sa talosta No 4 samassa kylässä, heidän ilmoittamansa määrät, kaikki elät 6 prosentin korkoineen 28 päivästä Syyskuuta 1905, jolloin pakkohuovutuslautakunta oli lopettanut toimituksensa Kanteeseen Kruunun puolesta vastatiassä on vaadittu sitä hyljältäväksi, koska Karstulan kunta sanotussa 12 päivänä Loka kuuta 1887 pidetyssä kunlakokouksessa oli päättänyt, että maata puheenalaiseen tarkoitukseen luovutettaisiin ilmaiseksi, ja kos ka tuon päätöksen tekemiseen olivat mies kohtaisesti ottaneet osaa useat Matti Noision asiakumppaneista. Sittenkuin Karstulan kunnan puo lesta oli selitetty, että kiinä tahanut kysy myksessä olevaa korvausta luovuttajille naksaa, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat vaatineet korvausta oikeudenkäynkuruksaan, 27 päivänä Tammikuuta 1908 julistamassaan päätöksessä katsonut, ettei Karstulan kiinnan päätös 12 päivältä Lokakuuta 1889 oltut voinut velvoittaa kiintäkokouksesta pois sa ollista tilanomistajia ilmaiseksi luovuttamaan maata puheena olevan tien rakentamiseksi, koska kuntakokauksella ei ollut 307
valtaa sellaisen kolmannen miehen oikeutta koskevan päätöksen tekemiseen, ja että kokouksessa läsnä olleiden päätös luonnollisesti oli tehty sillä edellytyksellä että kaikki tilanomistajat Karstulan tientekolohossa luovuttaisivat tieksi tarvittavan maan ilmaiseksi; minkä vuoksi ja kun mainittu kuntakokouksen päätös siis ei vapauttanut Kruunua korvausvelvollisuudesta ja rakkoluovutuslautakunnan määräämät korvaiserät oli myönnetty kohtuulliseksi Kihlakunnanoikeus, nojautuen teistä ja silloista 15 päivänä Tammikuuta 1883 annetun asetuksen 7 SS:ään, on velvoittanut Kruunun pakkohuovutuslautakunnan arvion mukaan maksamaan Matti Moisiolle kuusisataa kahdeksantoista markkaa neljäkymmentäyhdeksän penniä, Aapo Oksalalle neljäsataaseitsemän markkaa viisikymmentäkahdeksan penniä, Elias Lehtiselle neljäsataaneljäkymmentäkolme markkaa kolme penniä, Taavetti Hokkaselle neljäsataakaksi kymmentäkuusi markkaa kolmekymmentä penniä, Kustaa Kolulle neljäkymmentäyhdeksän markkaa kahdeksankymmentäyhdeksän penniä, Kalle, Risto, Johannes ja Vihtori Ollilalle sekä Jooseppi Taloselle yhteensä seitsemansataakuusikymmentäseitsemän markkaa yhdeksän penniä, David Kamsille tuhat sataneljätoista markkaa seitsemänkymmentäseitsemån penniä, Elias Karjalaiselle viisisataaviisikymmentäkaksi markkaa kymmenen penniä, Juho Wuoriselle kaksisataaviisikymmentäkaksi markkaa seitsemän toista penniä, Topias Peuralle kolmela taakahdeksantymmentäkaksi markkaa viisikymmentäneljä penniä, Kaarle Niemiselle ja Elias Matilaiselle yhteensä viisisataayhdeksänkymmentäneljä markkaa kolmetoista penniä, Heikki Poikolalle neljäkymmentäkaksi markkaa nejläkymmentä penniä, Matti Hokkaselle tuhatkaksisataakahdeksankymmentäkolme markkaa ja Julius Wiljaselle kolmekymmentä markkaa kuusikymmentä penniä, kaikki erät viiden prosentin korkoineen siitä kun asia otettiin Kihlakunnanoikeuden käsiteltäväksi eli Marraskuun 30 päivästä 1906, jota vastoin Mikko Honkosen, Maria Krookin, Anna Kaisa Muhosen, Tiina Savosen, Erkki Oikarin ja Juho Muhosen korvausvaatimukset päätöksessä mainituilla perusteilla hyljättiin; ja velvoitettiin Kruunu korvaamaan Matti Moisiolle ynnä niille hänen asiakumppaneilleen, joiden kanne oli hyväksytty, heidän oikeudenkäyntikus308
tannuksensa yhteisesti kolmellasadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset, paitsi Juho Moisio, puolin ja toisin olivat vetaamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 14 päivältä Elokuuta 1909 antanut lausuntansa asiasta; ja koska Mikko Honkonen ja Maria Krook, jotka omistivat, Honkonen puolen edellä mainitusta Sumpumäen talon osasta ja Maria Krook Muholan tälon siihen aikaan kuin maan luovutus puheenalaisen tien rakentamista varten jo oli tapahtunut, olivat vasta sen jälkeen myyneet sanotut kiinteistönsä sekä Anna Kaisa Muhonen ja Tiina Savonen olivat näyttäneet että he jaka mattoman pesän osakkaina hallitsivat, edellinen miesvainajansa Herman Kangasahon omistamaa 1/8 manttaalia Kangasahon verotalosta ja Tiina Savonen miehensä Heikki Savosen aikanaan omistamaa 1/30 manttaalia Savolan verotalosta, joista talonosista maata oli luovutettu sanottua tietä varten, niin ja kun Matti Moisio, Aapo Oksala, Elias Lehtinen, Elias Karjalainen, Topias Peura, Anna Kaisa Muhonen ja David Bams 24 päivänä Elokuuta 1904 Waasan läänin Kuvernöörille antamassaan hakemuksessa olivat paneet vireille vaatimuksensa saada korvausta tieksi luovuttamistaan tiluksista, on Hovioikaus Kihlakunnanoikeuden päätöksessä mainituilla perusteilla velvoittanut Kruunun pakkohuovu lutlautakunnan tekemän arvion mukaan maksamaan Mikko Honkoselle kolmekymmentä markkaa kahdeksankymmentä penniä, Maria Isookille viisisataaksekymmentäkuusi markkaa kahdeksankymmentä penniä, Anna Kaisa Muho selle tuhat satakuusikymmentäneljä markkaa neljäkymmentäviisi penniä ja Tiina Savoselle lolmesataayhdeksänkymmentäseitsemän markraa kahdeksankymmentäviisi penniä, kuin myös suorittamaan viiden prosentin vuotuisen koron Matti Moisiolle, Aapo Öksalalle, Elias Lehtiselle, Elias Karjalaiselle, Topias Peuralle, David Kämsille ja Anna Kaisa Muhoselle tuomituille edellä mainituille määrille, lukien heidän anomuksensa mukaan 28 päivästä Syyskuuta 1905, sekä Mikko Honkoselle, Maria Krookille ynnä Tiina Savoselle tuomituille korvanserille, lukien 30 päivästä Marraskuuta 1906, joten muutettuna Kihlakunnan oikeuden päätös muissa kohdin jäi pysyvaksi, koskei Kruunu eivätkä Taavetti Hokkanen, Kustaa Kolu, Kalle, Risto ja jo hannes Ollila, Jooseppi Palonen, Juho Wuori nen, Elias Muhonen, Erkki Oikari, Kalle 309
Nieminen, Elias Matilainen, Heikki Poikola, Matti lokkanon ja Julius Wiljanen olleet esiintuoneet syytä len muuttamiseen; mutta asian laatuun ja päättymiteen nähden saivat asianosaiset molemmin puolin te kärsiä heillä asiasta Hovioikeudessa olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Kruunu anonut muutosta tänne toimitetulla perustelmalla, johon Matti Moisio ja hänen tänne saapuneet asiakumppaninsa ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esiintuotu syytä muuttaa, Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kruunu maksanaan Matti Moisiolle ynnä hänen Keisarilliseen Senaattiin saapuneille asiakumppaneilleen, heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, kahseksänkymmentä markkaa. Pata kaikki asianomäiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Wilhelminas. Johannes Peltonen. Y Wichtman Johannes Peltonen Y Wichtman Johannes Peltonen B. Annberg. J. W. Ruusuvaara. B. Amberg. J. W. Ruusuvara B. Amberg. J. W. Ruusuvara Huhtikuun 17 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tuleessa, etuoikeutta konkurssista tuomitulle saatavalle koske vassa jutussa, jossa ovat Pyivään pitäjässä asuvan Oluuttehtailijan Edvard Carlsonin konkussipesän toimitsijamiehet Varatuomari Fredrik Thureng, Helsingin kaupungin ta, ja Kauppias Frans Lehtoren, mainitun pitäjän Marttilan kylästä, yhteisesti hakijöina sekä Kauppias Karl Gorth, Tampereen kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 17 päivänä Huhtikuuta 1912. Keisarillinen Senaalle on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Tehtailija Carlsonin 20 päivänä Marraskuuta 1905 alkaneessa konkurssissa oli Tyrvään pitäjän ynnä Keikan ja Läsnä: S.V. A. L. R. H. 310 No 576. Pag. 13. R. D. 1910.
Kiikoisten kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus 8 päivänä Lokakuuta 1916 julistamallaan tuomiolla Kauppias "Hjorthinvalvinnan johdosta, joka perus tui Tehtailija Carlsonin 3 päivänä Maaliskuuta 1903 omistajalle antamaan velkakirjaan ja siihen kuuluvaan samana päivänä tehtyyn teostainasopimukseen sekä 7 päiväksi Huhtikuuta 1906 päivättyyn konttokuranttilaskuun, vahvistanut konkurssipesän varoista Hjorthille maksettavaksi 5633 markkaa 12 penniä kuuden prosentin korkoineen, luettuna 508 markasta 74 pennistä 3 päivästä Tamnikuuta 1906, 24 markasta 38 pennistä 8 päivästä samaa kuuta, 1600 markasta 8 päivästä seuraavaa Helmikuuta, 2000 narkasta 12 päivästä samaa Helmikuuta ja 1500 markasta 7 päivästä seurannutta Huhtikuuta; mutta mitä tuli Kaupnäs Hjorthin anomukseen, että hänen saatavansa tuomittaisiin etuoikeudelta Tehtailija Carlsonin Hoppu nimisen talon maalla mainitussa Marttilan kylässä sijaitsevassa portteri - ja olluttehtaassa olevien irtaimien koneiden, raaka-aineiden, valmiitten ja puolivat miitten teosten sekä kapineitten arvos ta, niin ja kun Varatuomari Thining ja Kauppias Lehtonen olivat vastustaneet sanottua etuoikeusvaatimusta, väittäen ettei Kauppias Hjorth ollut näyttänyt omistavansa edellämäirittua velkakirjaa eikä myöskään siita antaneensa vastiketta tahi että velkakirjassa mainittu laina, joka jo oli takaisin maksettu, oli teostaina, olo Kihlakunnanoikeus mainitsemillaan perusteilla tuominut Kauppias Hjortrille etuoikeuden Tehtailija Carl sonin portteri - ja oluttehtaassa konkurssin alussa olleiden irtaimien koneiden, raaha-aineiden, valmiit ten ja puolivalmiitten teosten ynnä tehtaaseen kuuluvien kapineitten arvoon niin suurelta osalta Kauppias Hjorthille tuomittua saatavaa korkoineen, kuin eri oikeudenkäynnilta näytettäisiin olevan teostaina varoja. Kihlakunnanoikeudessa on Kauppias Hjorth sittemmin, näyttäen 331
Riikoisten kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus 8 päivänä Lokakuuta 1906 julistamallaan tuomiolla Kauppias Hjorthin valvonnan johdosta, joka perustui Tehtailijä Karlsonin 3 päivänä Maaliskuuta 1903 omistajalle antamaan velkakirjaan ja siihen kuuluvaan sama. nä päivänä tehtyyn teostainasopimukseen sekä 7 päiväksi Huhtikuuta 1906 päivättyyn konttokuranttilaskuun, vahvistanut konkursipesän varoista Hjorthille maksettavaksi 3033 markkaa 12 penniä kuuden prosentin korkoineen, luettuna 08 markasta 74 pennistä 3 päivästä Tammikuuta 1906, 24 markasta 38 pennistä päivästä samaa kuuta, 1600 markasta päivästä seuraavaa Helmikuuta, 2000 markasta 12 päivästä samaa Helmikuula ja 1500 markasta 7 päivästä seurannuttä Huhtikuuta; mutta mitä tuli Kauppias Hjorthin anomukseen, että hänen aatavansa tuomittaisiin etuoikeudetta Tehtailiga Carlsonen Hoppu nimisen talon maalla mainitussa Marttilan kylässä sijaitsevassa portteri - ja ollittehtaassa olevien irtaimien kondiden raaka-aineiden, valmiitten ja puolivalmiitten teosten sekä kapineitten arvos ta, niin ja kun Varatuomari Thureng ja Kauppias Lehtonen olivat vastustaneet sanottua etuoikeusvaatimusta väittäen ettei Kauppias Hjorth ollut näyttänyt omistavansa edellämainittua velkakirjaa eikä myöskään siitä antaneensa vastiketta tahi että velkakirjassa mainittu laina, joka jo oli takaisin maksettu oli teostaina, oli Kihlakunnanoikeus mainitsemillaan perusteilla tuominut Kauppias Hjorthy le eluoikeuden Tehtailija Carl sonin portteri - ja oluttehtaassa konkurssin alussa olleiden irtaimien koneiden, raaka-aineiden, valmiit len ja puolivalmiitten teosten ynnä tehtaaseen kuuluvien kapineitten arvoon niin suurelta osalta Kauppias Stjorthille tuomittua saatavaa korkoineen, kuin eri oikeudenkäynnilla näytettäisiin olevan teostaina varoja Kihlakunnanoikeudessa on Kauppias Hjoith sittemmin, näyttäen 311
Oikeudelle yllämainitun velkakirjan ja teostainasopimuskirjan 3 päivältä Maaliskuuta 1903, haasteen nojalla lausunut, että Tehtailija Carlson oli sanotussa sopimuskirjassa ottanut lyhentääkseen teoslainaa vähin erin ja sitä varten vaadittaessa hyväksyäksensä vekseleitä sekä että Carlson oli antamit kin Hjorthille erityisiä vekselaita jotka tämä oli pankkilaitoksiin myynyt, mutta ettei Carlson ollut vikselitunnustuksiansa pankeista lunastanut vaan oli Hjorthin ollut pakko, kuten hänen valvontansa perusteeksi laskettu kontlakurant ti osoitti suorittamaan 3 päivänä Tammikuuta 1906 lyhennysmaksua aikaisempaa vekseliä uudistettaessa 500 markkaa sekä lunastamaan 8 päivänä Helmikuuta 1906 1600 markan vekselin, 12 päivänä samaa kuuta 2000 markan vekselin ja 7 päivänä seuraavaa Huhtikuula 1500 markan vekselin, joten kauppias Hjorthin Tehtailija Carlsonille antamasta teostainasta vielä oli takaisin maksamatta ainakin äsken luetellut rahamaavat korkoineen sanotuista eri suorituspäivistä. Tahän nähden on Kauppias Hjorth vaatinut, että mainitut rahasummat su, 1600 ja 1500 markkaa korkoineen julistettaisiin olevan teoslainavaroja a määrättäisiin maksettaviksi etuoikeudella konkussipesän edellä luetellusta irtaimesta omaisuudesta. Kanteeseen vastaten ovat Varatuomari Thureng ja Kauppias Lehtonen kuoltaneet kanteessa mainittujen vekselien olleen tioslainan lyhennysmaksuja sekä väittäneet Tehtailija Carlsonin antaneen kauppias Hjarthille puheeksi tulleen velkakirjan ja teostainasopimuskirjan jotta Hjorth niiden avulla saisi kuin nitysvarmuuden siitä 10,000 markan vekselistä, johon Hjorth 3 päivänä Maalis kuuta 1903 oli auttääksensä Carlsonia kirjoittanut nimensä ja josta Carlso nen konkurssen alussa oli ollut suorittamalla vain 200 markkaa. Näin ollen ja kun 3 päivänä Maaliskuuta 342
1903 tehty velkakirja ei edes ollut asetettu, kuten olisi pitänyt ollaksensa pätevä teoslainan todiste, nimitetylle henkilölle, vaan haltijalle, ovat Varatuomari Tharing ja Kauppias Lehtonen anoneet kannetta hyljättäväksi sekä korvausta kulungeistaan jutussa Kihlakunnanoikeus on 11 päivänä Maaliskuuta 1907 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Kauppias Hjorth omisti kysymyksessä olevan, Tehtailija Carlsonin 3 päivänä Maaliskuuta 1903 haltijalle asettaman kymmenentuhannen markan velkakirjan ja että sen määrä, sama na päivänä heidän välillään kirjallisesti laaditun teos lainasopimuksen mukaan, oli teostaina, jonka Gorth oli antanut Carlsonille tämän Hopun talon maalla harjoittamaa portteri - ja oluttehdastukettä varten ekä että Tehtailija Carlson sanotusra sopimuskirjassa, myöntäen saaneensa velkakirjan sisällyksen, oli sitoutunut varainsa mukaan lyhentänaan lainasummaa ja sitä varten vaadittaessa hyväksymään vekseleitä, luvaten vielä Kauppias Hjorthille mainitun teostainan vakuudeksi kiinnityksen, jonka Tampereen kaupungin Maistraatti myöskin sitten 7 päivänä Joulukuuta 1904 oli vahvistanut Carlsonin portteri - ja olullehtaassa oleviin irtaimiin koneisiin, raaka-aireisiin, valmiisiin ja puolivalmiisiin teoksiin sekä tehtaäiseen kuuluvun kapineisiin; ja kun se sukka että Tehtailija Carlson oli hyväksynyt vekseleitä suurimmasta osasta puheera olevaa lainaa, ei voinut vähentää Kauppias Hjorthin oikeutta, koska Carlson sittemmin ollut naita vekse teitä lunastanut eikä siis tehnyt vastaavia suorituksia lainan lyhentämiseksi, vaan Hjorthin oli ollut pakko lunastaa nyt kysymyksessä olevat, pankkiin diskontatut veksetil, sentähden ja koska Varatuomari Thuring ja Kauppias Lehtonen eivat olleet saattaneet näyttää mainitusta teostainasta enempää 313