Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Heinäkuun 5. päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkeansa Nimssä, Känen Suomen Senaattinsa tuomio maksuitta Waasan Hovioikeudesta tulleessa nostajutussa, jossa Suomen Kruunuon hakijana sekä Metsänpäällysmies Johan August Nyman ja Talollinen Kaarle Erkinpoika Liikavainio, Muonionniskan pitäjän Alamuonion kylästä, tulematta jääneinä vastaaji na, ja joka juttu koskee korvausta: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Heinäkuun 5. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä si tyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Keisarillisen Senaatin Talousosasto Huhtikuun 22. päivänä 1887. antamassaan päätöksessä oli määrännyt korjaus - ja uudistakennustöitä tehtäviksi Toivolan kruununvoudinvirka talossa Lapin kihlakunnassa sen mukaisesti kuin Kittilän pitäjän Kihlakunnansynioikeuden Elokuun 11,12. ja 13. päivänä 1885. toimittamassa mainitun virLäsnä: Sk H. L. B. §: 6. J. T. 3dje 787. sivu 37. R. D. sivu 37. R. D. 1899. 1899.
katalon katselmuksessa tehty pöytäkirja lähemmin sisäksi, niin Metsänpäällysmies August Vilhelm Sandberg Helmikuun 10. päivänä 1885. tehdyllä kontrahdilla on sitontunut yhdentoistatuhannen kolmensadan markan suuruisesta korvauksesta toimittamaan sanotut työt, noudattamalla silloisen virkaa toimittavan kruunun voudin, Kruununnimismies Karl Bäck lundin niiden urakalle tarjoamista varten samana päivänä toimittamassa huutokaupassa ilmoitettuja ja huutokauppäpöytäkirjaan lähemmin merkittyjä ehtöjä, sekä Metsänpäällysmies Nyman ja Kaarle Liikavainio menneet ominaiseen takaukseen, kumpikin omasta ja toisensa puolesta, niin hyvin mainittujen töiden asianmukaisesta suorittamisesta kuin myös, päinvastaisessa tapauksessa, niiden rahamääräin takaisin maksamisesta, jotka työtä varten uskottaisiin Sandbergille. Kruununnimismies Käcklundin sittemmin Oulun läänin Kuvernöörille ilmoitettua, että edelläkerrotut kuten myöskin ne työt, jotka Metsänpäällysmies Sandberg erityisesti oli ottanut tehdäksensä virkatalossa tuhannen seitsemänsadan neljänkymmenenneljän markan nel jänkymmenenkahdeksan pennin suuruisesta urakkamäärästä olivat päätetyt, on Kuvernööri määrännyt Oulun läänin rakennuskonttoorin silloisen johtajan, Arkkitehti Julius Rasilierin toimittamaan loppukatselmuksen töiden tarkastamiseksi, sekä Rasilier Syyskuun 14. päivänä 1889. pitänyt sellaisen katselmuksen, jossa on havaittu, että suuri osa noista töistä ei ollut kontrahdin mukaisesti eikä myöskään täysin kelvollisista aineksista tehty sekä että muutamat työt olivat jätetyt tykkänään tekemättä; mihin nähden erkkitehti Resilier ei ole katsonut voivansa ehdottaa, että vielämainitut työt pidettäisiin täysikelpoisina ja määrättyjen ehtojen mukaisesti tehtyinä ja että ne semmoisina vastaan otettaisiin ja kyväksyttäisiin; ja on Keisarillinen Senaatti Tammikuun 29. päivänä 1892. antamassaan päätöksessä velvoittanut Kuvernöörin viipymättä ryhtymään siihen toimeen, että päätetyt korjaus- ja uudistakennustyöt tulisivat kontrahdinmukai379
sesti tehdyiksi, sekä että kulut tästä kuin myöskin se vahingonkorvaus, jonka oli havaittu Kruunulle syntyneen siitä että osa rakennuksista oli tehty paikalle lautatuista sekä sinipintaisista ja homehtuneista tuleista, uloskaettaisiin, muun muassa, Metsänpäällysmies Nymanilta ja Kaarle Liikavainiolta. Sittemmin ovat edelläluetellut työt Kuvernöörin toimesta uudella huutokaupalla Toukokuun 6. päivänä 1892. tarjotut vähemmän vaativan tehtäviksi, jolloin ne oli ottanut tehdäkseen Talollinen Olavi Harju kandentuhannen kahdensadan kahdeksankymmenenviiden markan korvaussummasta, jonka johdesta kontrahti töiden suorittamisesta viimeksimainitusta korvauksesta oli Olave Harjun kanssa tehty sanotun Toukokuun 17. päivänä. Tämän jälkeen on Kruunun puolesta, nanuun nojassa, Kittilän pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaadittu, muun muassa, Metsänpäällysmies Nymanin ja Kaarle Liikavainion velvoittamista Metsänpäällysmies Sandbergin takausmiehinä yhteisesti tai sen heistä, jolla varoja oli, korvaamaan Kruunulle sen vahingon, jonka Kruunu yllämainitulla tavalla oli kärsinyt sen johdosta, että Sandberg oli laiminlyönyt toimittaa ylläkerrotut, Helmikuun 10. päivänä 1885. tehdyn kontrahdin mukaan suoritettavikseen ottamansa rakennustyöt, ja siinä tarkoituksessa Kruunulle maksamaan niin hyvin äskensanotut Olavi Harjulle suoritetut kaksituhatta kaksisataa kahdeksankymmentäviisi markkaa, kaksisataa viisikymmentäkaksi markkaa kahdeksankymmentäyksi penniä korvaukseksi siitä eräitten raken nuksien vähemmästä kestävyydestä, joka oli sen seikan tuottama että ne vastoin tyosopimuksen määräyksiä olivat rakennetut lautatuista, sinipintaisista ja konehtuneista tuksista, sekä kahdeksankymmentäkuhdeksan markkaa korvaukseksi viitä, että kahden rakennuksen katot oli tehty huonommiksi kuin oli suostuttu, kuin myös ne kustannukset, kolmesataa kolmekymmentäseitsemän markkaa kahdeksankymmentäkuusi pen380
niä, jotka olivat johtuneet Arkkitehti assilierin asianomaisesta määräyksestä tekemästä matkasta Kittilän pitäjään toimittaakseen töiden loppukat. helmuksen sekä laatiakseen suorittamat ta jääneiden ja vaillinaisesti suoritettujen töiden kulunkilaskun. Kanteesta kuultuina Metsänpäällysmies Nyman ja Kaarle Liikavainio ovat vastanneet pääasiallisesti, että he tosin olivat menneet tukuuseen niistä töistä, jotka Keisarillinen Senaatti Huhtikuun 22. päivänä 1887. antamassaan päätöksessä oli määrän nyt tehtäviksi ja Metsänpäällysmies Sandberg Helmikuun 10. päivänä 1888. laaditulla kontrahdilla sitoutunut suoittamaan, vaan että he, kun Kruunun nimismies Backlund, jolle mainittujen töiden valvominen oli uskottu, läänin silloisen Kuvernöörin toimitettavaksi määsäämän katselmuksen tapahduttua, oli kaikin puolin hyväksynyt työt sekä Sandberg sen johdosta myöskin saanut täydelleen kantaa urakkasumman, olivat enemmästä vastuumalaisuudesta sanotun takauksensa perusteella vapaatjohon nähden ja kun sitä paitsi niihin töihin, mitkä Metsänpäällysmies Sandberg oli jättänyt tekemältä tahi toimittanut vaiillinaisesti, sisältyi semmeesia, jotka hän eri kontrahdilla oli sitoutunut tekemään yllämainitusta tuhannen seitsemänsadan neljänkymmenenneljän markan neljäskymmenenkahdeksanpennin suuruisesta urakkamäärästä ja joiden suorittamisesta Metsänpäällysmies Nyman ja Kaarle Liikavainio eivät olleet menneet takaukseen, nämät ovat anoneet, että Kruunun kanne hyljättäisiin. Sittenkun Kruunun puolesta oli kieldetty niin hyvin että Kruununnimismies Räcklund oli saanut toimekseen tarkastaa ja hyväksyä Sandbergin suorittamat työt kuin myös että nyt puheenalainen kanne tarkoitti korvausta niistä töistä, jotka Sandberg viimeksimainitulla kontrahdilla oli sitoutunut tisemään, on Kihlakunnanoikeus, jutussa niin meneteltyä kuin sen kirjat tarkemmin osottavat, päätöksellä Lokakuun 11. 381
päivänä 1897. mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Metsänpäällymies Nymaninja Kaarle Liikavainion, heidän edelläkerrotun takaussitoumuksensa perusteelta, korvaamaan Kruunulle kysymyksessä olevat vahingot ja maksut sekä sentähden, yhteisesti tai sen heistä, jolla varoja oli, kuitin saadessaan Kruunulle suorittamaan yhteensä kaksituhatta kuusisataa kaksikymmentäviisi markkaa kahdeksankymmentäyksi penniä, jota vastoin vaatimus, että Metsänpäät lysmies Nyman ja Kaarle Liikavainio velvoitettaisiin korvaamaan Kruunulle ylläsanotut katselmuskulut esiintuoduista syistä on hyljätty. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kruunu, erikseen, sekä Metsänpäällysmies Nyman ja Kaarle Liikavainio, yhteisesti, vetoamalla olivat saattaneet jutun ja jossa Kruunun puolesta on myönnet ty vaadituista korvausmääristä vähen nettäväksi kaksisataa kuusikymmentä yksi markkaa seitsemänkymmentäkahdeksan penniä erityisten Olavi Harjun tehtäviksi jätettyjen, vaan urakkasopimukseen Helmikuun 10. päivältä 1888. kuulumattomien töiden suhteellisesti laskettuina kustannuksina, on tuomiossa Tammikuun 14. päivänä 1899. lausunut, että koska, puheenalaisista uudisrakennusja korjaustöistä Helmikuun 10. päivänä 1888. tehdyssä kontrahdissa, jonka asian mukaisesta täyttämisestä Metsänpäällysmies Nyman ja Kaarle Liikavainio olivat menneet ominaiseen takaukseen, nimenomaan oli määrätty sovitun urakkasumman viimeisen neljännen osan, kaksituhatta kahdeksansataa kaksikymmentäviisi markkaa, olevan maksettavan Metsänpäällysmies Sandberg ille vasta sitten kun kaikki työt olivat valmiit ja hyväksytyt, mutta sanottu osa urakkasummasta oli Helmikuun 21. päivänä 1889, Kruununnimismies Bäcklundin läänin Kuvernöörin luona teke mästä ilmoituksesta, että työt olivat melkein valmiit eivätkä antaneet ai hetta muistutuksiin, suoritettu Metsän päällysmies Sandbergille, vaikka maini tut työt, kuten myöhemmin toimitetussa katselmuksessa oli havaittu, silloin 382
vielä olivat osaksi tekemättä osaksii vaillinaisesti ja huonosti suoritetut, niin Hovioikeus on katsonut takaus miehiä sitä vähemmin voitavan tehdä vastuunalaisiksi niistä kuluista, jotka sanottujen töiden täydentämiseksi ja parantamiseksi sittemmin oli vat tarpeen, kuin vielämainittu osa urakkasummasta, jos se kontrahdin mukaisesti edelläsänotulla tavalla olisi pidätetty, olisi ollut täysin riittävä viimeksi kerrottujen kulujen suorittamiseksi; mihin nähden Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen tältä kohden, on hyljännyt Kruunun Metsänpäällysmies Nymania ja Kaarle Liikavainiota vastaan ajaman kanteen sekä vapauttanut heidät kaikesta maksuvelvollisuudesta asiassa; kuitenkin jätettiin Kruunulle valta useinmainituista kuluista kääntyä siihen tai niihin, joihin asia koski. Hovioikeuden päätökseen on Kruunun puolesta alamaisesti haettu muutosta. Mitä näin on tapahtunut sekä asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkittavakleen ja havaitsee samoin kuin Hovioikeuskin että, edellämainitun 10. päivänä Helmikuuta 1888. tehdyn kontrahdin mukaan viimeinen neljäs osa siinä kosketeltujen toiden urakkasummasta eli kaksituhatta kahdeksansataa viisikolmatta markkaa. oli Metsänpäällysmies Sandbergille makettava vasta sitten kun kaikki työt olivat valmiit ja hyväksytyt sekä että sanottu osa urakkasummasta oli Sandbergille suoritettu 21. päivänä Helmikuuta 1889, silloisen virkaa tekevän Kruununvon din Räcklundin ilmoitettua sanottujen töiden päättyneiksi, niiden antamatta aihettä muihin muistutuksiin kuin että muutamia pienempiä tehtäviä vielä oli jäljellä, ja koska asian näin ollen mainittua urakkasumman osaa ei voida pitää Sandbergille työtä varten uskottuina rahoina, jommoisten takaisin maksamisesta Metsänpäällysmies Nyman ja Kaarle Liikavainio heidän ylempänä kerrotun takaussitoumuksensa johdosta olisi vat olleet vastuunalaiset, sentähden ja kun 383
ei sanotusta takaussitoumuksesta muutenkaan voi johtua, että Kruunu, joka mainitulla urakkasummanosalla, jos seolisi pidätetty kunnes Sandbergin tekemät työt olivat tarkastetut ja hyväksytyt, oli si voinut täysin suorittaa kustannukset noissa töissä huomattujen puutteiden ja virheiden korjaamisesta, olisi oikeutettu Nymanilta ja Liikavainiolta saamaan korvausta sanotuista korjaamiskustannuksista, tutkii Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen loppupää telman, johon Hovioikeus on asiassa tullut. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimesä, Hänen Suomen Senaattinsa: S. W. Höngberg August Nybergh. Ludvig Clenberg. Julian Serlachius. C. J. Tingren Den 5. Juli 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt reversionskilling, från Wasa Hofrätt inkommet mål emellan Länearkitehten Karl Viktor Reinius, från staden Nikolaistad, sökande, samt Fröken Emilia Åkola, från samma stad, svarande, angående fordran: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departemont, i Helsingfors, den 5. Juli 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Efter utverkad stämning å Fröken Ahola har Länearketekten Reinius vid Rådstufvurätten i Nikolaistad yrkat att, emedan han under sommaren år 1827, efter träffad öfverenskommelse med Fröken Ahola, utfört särskilda tillbygg nads - och andra arbeten å mindre byggnaden i henne tillhöriga gården No 33. i andra stadsdelens sjunde qvarter eller No 5. vid Skolhusgatan och No 1. vid Skeppsgatan i nästsagde stad och enligt en till Rätten ingifven kontokuraret räkning ännu hade för nämnda arbeten tillgo do tretusen sexhundra nittiofem mark åttatio sex penni, Fröken Ahola måtte åläggas att till ifr: A. af N. S W. H - S. A. N. 7. S. 384 No 788. Pag. 54. R. D. 1899.
Lånearkitekten Reinius utgifva sagda belopp med sex procents ränta derå från den 27. September nyssnämnda år, då berörda arbete blifvit afsynadt. I saken hörd har Fröken Akola genmält, bland annat, att Lånearkiteten Reinius jemlikt det parterne emellan den 22. April 1827. betefvade kontraktet varit skyldig att emot en öfverenskommen betingssumma af femtontusen tvåhundra mark före den 1. påföljande Augusti låta enligt uppgjord utning utföra omnämnda byggnadsarbeten, men i sin kontokuranträkning dessutom påfört Fröken Ahola såsom för extra arbeten, utom annat, hvarom ej mera är fråga, kostnaderna för nio densbattant dörskifter, tjugu sju enkla dörskufter och sju fönsterlufter ettusen sexhundra nittiofem mark samt i taklags utgifter sjuttiotre mark, ehuru jemväl utförandet afnästnämnda arbeten enligt ritningen varit inkegripet i betingssumman och Fröken Akola ej heller förbundit sig att betala taklagspenningar; hvarföre Fröhen Ahola motsagt Länearkitekten Reinius yrkande i dessa delas; och som Sönearkitekten Reinius, oaktadt byggnads arbetet, som bort vara fullgjordt den 1. Augusti 1837., blifvit slutfördt först den 20. påföljande September, beräknat sig till last det uti kontraktet för dröjsmål med arbetets slutförande bestämda vite tjugufem mark om dagen endast till den 1 i sistsagda månad samt vid en af Fröken Akola föranstaltad syn å byggnads arbetet befunnits att fyllningen å mellantaken varit delvis otillräcklig och att drifningen å byggnaden utförts värdstöst, har Proken Akola på genstämning yrkat Länearketekten Reinius förpliktande att ej mindre tillgodorahna henne berörda kontraktsvite för femtio dagar med tillhopa ettusen tvåhundra femtio mark än äfven låta afhjelpa bristen i sytningen samt i ersättning för verkstäld ytterligare djilning af byggnaden till Fröken Ahola utgifva etthundra sextio mark trettio penni I anledning af Fröken Aholas genstämningstalan hörd har Länearkitekten Reinius motsagt densamma såsom obefogad. Sedan vittnesförhör i målet egt rum samt parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för sina umgälder å rättegången, har Rådstufvurätten medelst utslag den 25. Februari 1835. i målet yttrat sig; och emedan Fröken Ahola, hvilken på upptagna skäl åläge att af den i Lönearkitek385
ten Reinius kontokurantaakning henne påförda slutsumman ansvara för sjuttontusen etthundra tjugusex mark elfva penni, icke iklädt sig skyldighet att till arbetarene utbetala taklagspenningar eller ersätta Sänearkitekten Reinius för sådana; emedan de dörr - och fönsterlufter, för hvilka Länearkitekten Reinius fordrat särskild ersättning, måste såsom upptagna å byggnadsritningen, om än icke omnämnda i det af honom uppgjorda kostnadsförslaget, anses ingå i det parterne emellan öfverenskomna betingsarbetet och skyldighet att särskildt ers åtta dessa arbeten således icke kunde åhvälfvas Fröken Akola; emedan Länearkitekten Reinius, som erkänt sig hafva af Fröken Akola uppburit trettontusen femhundra sjuttionio mark, medgifvit sjuhundrasextioåtta mark till afdrag å betingssumman samt dessutom i sin kontokuranträkning godtskrifvit Fröken Ahola elfva mark tjugufem penni för broder och dessas släpning emedan Länearkitekten Reinius, som förbundit sig att före den 1. Augusti 1897. slutföra ifrågakomna byggnads arbete och att för hvarje dag arbetet derutöfver fördröjdes till Fröken Ahola utbetala tjugufem mark i skadeersättning, icke slutfört arbetet inom den öfverenskomna tiden, men icke heller skäligen kunde anses hafva gjort sig skyldig till längre dröjsmål härutinnan än till den 5 September sagda år, då samtliga i byggnaden varande lokaler begynt bebos, och Länearketekten Reinius förty vore skyldig att till Fröken Akola gälda nämnda kontraktsvite för trettiofem dagar med tillhopa åttahundra sjuttiofem mark; samt enär utredt blifvit ej mindre att drifnings arbetet å ifrågavarande byggnad utförts så värdslöst, att Fröken Ahola nödgats ytterligare låta drifva byggnaden, hvilket kraft en kostnad af etthundra sextio mark trettio penni, än och att fyttningen å byggnadens mellantak genom värdslöshet delvis lagts otillräcklig samt Söpearketekten Reinius enligt hans i betings aftalet åtagna förbindelser mäste anses skyldig att ersätta Proken Ahola nyssnämnda etthundra sextio mark trettio penni och att oförtöfvadt afhjelpa bristen å fyllning på mellantaken, ty har Rådstufvurätten, med underkännande såväl af Sönearkitekten Reinius talan i ofvanangifva delar som af Fröken Aholas anspråk, såvidt de icke i förestående måtto godkänts, å 386
lagt ej mindre Fröken Akola, af hvilken Länearki tekten Reinius sålunda efter afdrag af de medel han af Fröken Ahola uppburit samt det kontraktsvite och de öfriga belopp, som efter hvad ofvan nämnts borde henne derutöfver tillgodoberäknas, ännu hade att fordra ettusen sjuhundra trettiotvå mark femtiosex penni, att till Länearkitekten Reinius genast emot qvitto utbetalaistsagda belopp jemte fem procents årlig ränta derå från den 17. December 1897., då målet första gången förevar till Rådstufvurättens behandling, än äfven Länearkitekten Reinius att oförtöfvadt afhjelpa bristen i fyllning på byggnadens mellantak; och blefvo kostnaderna i målet i anseende till detsammas utgång parterne emellan qvittade Hofrätten, under hvars pröfning Lånearkitekten Reinius i vädeväg dragit målet, har genom dom den 11. Februari 1833. låtit vid Rådstufvurättens utslag bero. Uti Hofrättens dom har Länearkitekten Reinius i underdånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, den Fröken Ahola i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande; och alldenstund Länearkitekten Reinius, hvilken åtagit sig att uppföra ofvannämnda byggnad enligt faststälda ritningar och omförmälda af honom uppgjorda noggrantopeeficerade kostnadsförslag, af uppenlart misstag från sagda förslag utelemnat ifrågavarande till byggnaden hörande fönster - och dörrlufter, samt berörda kostnadsförslag, hvars felaktighet i anlydt afseende äfven Fröken Ahola bort in se, legat till grund för den af Sänearkitekten: Reinius för arbetet beräknade betingssumman; fördenskull och då nämnda den och fönsterlefter sålunda kommit Fröken Akola till godo utan att Länearketheten Runius för dem erhållit någon godtgörelse samt Fröken Ahola icke skäligen kan göra anspråk på sådan vinst, pröfvar Kj serliga Senaten rättvist ålägga Fröken Akola, som emot det uppgifna beloppet af hatnaderna för samma dörr - och fönsterlefter icke gjort befogad anmärkning, att ersätta då nearkitehten Reinius sagda kostnader med fordrade ettusen sexhundra nittiofem mark, i följd hvaraf Fröken Ahola bör till Reinius utbetala sammanlagdt tretusen fyrahun387
dra tjugusju mark femtiosex penni jemte fem procents årlig ränta derå från den 17. December 1897., med hvilken ändring vid Hofrättens dom i öfrigt, deri skäl till vidare rättelse icke förebragts, kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Nämn, Dess Sonat för Finland: A. af Nyborg. S. W. Kaugbergs A. af Nyborg. S. W. Kaugbergs Ludvig Clouberg Julian Serlachius. August lyberg C. J. Tingren. Kiinäkuun 5. päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Simossä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nestorahalla Turun Hovioikeudesta tulleeseen juttuun, jossa Talollisenleski Karoliina Kustaantytär Myllynen Hausjärven pitäjän Torholan kylästä, en hakijana sekä Lampuoti Erkki Kaarlenpoika Halla, Sepänleski Ericka Lindroos, Talollisenleski Henriika Juhontytär Rolkka, Talollisenpoika Antti Juho Juhonpoika Kolkka, Talollisentytär Vilhelmiina Juhontytär Kolkka sekä Talollinen Eberhard Ruohola ja hänen vaimonsa Kustaava Juhontytär, kaikki sanotusta kylästä, kuin myös Torpparit Vilhelmi Kustaanpoika Heikkilä ja hänen vaimonsa Hilda Joosepintytär sekä Juho Juhonpoika Naisala ja hänen vaimonsa Maria Kustaava Maisala, Kellokosken kartanosta Tuusulan pitäjästä, tulematta jääneinä vastaajina, ja joka juttu koskee testamentin moittimista: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, HeiEmä: No H - Lb - Åb - J. No 789. Sivu 88. R. D. 1899.
näkuun 5. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Karoliina Myllynen, miesvainajansa Talollisen Antti Matinpojan Myllysen kuoltua, oli laillisesti valvonut Antti Myllysen ynnä Karoliina Myllysen Keinäkuun 3. päivänä 1878. kirjallisesti tekemän keskinäisen testamentin, jossa määrättiin että, toisen heistä kuoltua, jälkeenjäänyt puoliso saisi yksin omistua, hallita ja nauttia kaiken aviopuolisojen yhteisen niin kiinteän kuin irtaimen omaisuuden, mutta että molempain puolisojen kuoltua kummankin perilliset lain mukaan perisivät myöhemmin kuolleen puolison jäämistön, niin Erkki Halla ja hänen asiakumppaninsa, joista Erkki Kalla, Eriika Lindroos, Henriika Kolkka, Antti Juho Kolkka, Vilhelmiina Kolkka ja Kustaava Juhontytär ovat Antti Myllysen sisaruksien lapsia sekä Hilda Joosepintytär ja Maria Kustaava Maisala hänen sisarentyttärensä lapsia, ovat, toimitettuansa haasteen Karoliina Myllyselle, Janakkalan, Hausjärven ja Vanajan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatineet että, kosk eivät ne kaksi henkilöä, jotka olivat todistaneet puheenalaisen testamentin olleet sitä tarkoitusta varten yhtaikaa olleet saapuvilla eikä Antti Myllynen mainittua testamenttia tehtäessä ollut ollut terveellä ja täydellä ymmärryksellä, tuo testamentti julistettaisiin laittomaksi ja Karoliina Myllynen velvoitet taisiin jakoon luovuttamaan Antti Myltysen jälkeenjäänyt pesäAsiasta kuulusteltuna Karoliina Myltynen on vastustanut kannetta perättö mänä sekä anonut, että hänelle tuomit taisiin korvausta oikeudenkäyntikuluista. Jutussa niin meneteltyä kuin sen kirjat tarkemmin osottavat, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä Huhtikuun 26. päivänä 1895. kun ei Karoliina Myllynen ollut voinut todeksi näyttää puheenalaisen testamentin laillisuutta, julistanut testamentin mitättömäksi ja velvoittanut 389