Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Den 16. April 1901. 1 Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn Dess Senats för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Wiborgs Hofrätt inkommit reversionsmål emellan Agentin Wilho Helin, från Wiborgs stad, sökande, samt Handlanden Kaarlo Myllys, från samme stad, uteblifven svarande, angående fordran: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 16. April 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Wid Rådstufvurätten i Wiborgs stad har Kaarlo Myllys yrkat Wilho Heléns förplig tande att, enligt en af Myllys utfärdad räkning öfver handelsvaror, hvilka han under år 1898., på anhållan af Helin, utborgat till föreståndaren för dennes handelsbutik i såbehållarne i nämnde stad Alexander Klemenljeff, till Myllys gälda trehundra nittiotre mark sextiotvå penni med ränta äfvensom att derhos godtgöra Myllys för rättegångskostnaden. Sedan Wilho Helén, i saken hörd, först Isak H. B. - E. J. C. F. - J. E. H.  /M. P. SS: 521. Pag, 194 Rd 1900
bestridt, att han bekommit omordade varor, men derefter uppgifvit, att han förbundit sig att ansvara för varor, som från Kaarlo Myllys betik till Alexander Klementjeff utgåfves, dock endast till ett belopp af ett hundra mark, samt vittnesförhör i saken egt rum, har Rådstufvurätten, der Helin jemväl väckt påstående om Klementjeffs hörande i målet, medelst utslag den 28. November 1899. funnit det vara utredt, att Helén förbundit sig att, utan inskränkning af beloppet, ansvara för de varor, hvilka af Myllys åt Klementjeff utborgades; i anseende hvartill och då jemväl styrkt blifvit, att Klementjeff derefter från Myllys han delsbutik tagit varor för ett pris af trehundra nittiotre mark sentiotvå penni, Rådstufvurätten ålagt Helin att till Myllys, emot qvitto, utbetala fordrade trehundra nittiotre mark sextiotvå penni med fem procents ränta derå från den 28. November 1899., tills full betalning skedde, äfvensom att i ersättning för rättegångskostnaden till Myllys erlägga trettio markHofrätten, under hvars pröfning Wilho Helin i vadeväg dragit målet, har medelst dom af den 26. Maj 1900. faststält Rådstufverättens utslag, jemte det Helin känts skyldig att till Kaarlo Myllys i ersättning för dennes kostnader i Hofrätten gälda fyratio mark Uti Hofrättens dom har Wilho Helin i ederdånighet sökt ändring Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Wilho Helin icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörde dom, vid hvilken förty kommer att bero. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: Henr. Berenius And; Forsman. Julms Nummelin E. Johansson J E; Heikel a Andersin. Michael Paqvalin 414
No 531 Pag 51. R. D. 1900. Huhtikuun 17. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessa, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa merilainasiassa, jossa Savonlinnan Köyrylaiva Osakeyhtiö ja Merikapteeni Johan Pitkäpääsi, Sortavalan kaupungista, yhteisesti, sekä Kauppiaat Birger Hallman ja John Carlsson, Kuopion kaupungista, niinikään yhteisesti ovat puolin ja toisin hakijoina ja vastaajina sekä Merikapteeni Otto Mathias Laxell, Joensuun kaupungista, ja Kauppias Pekka Kansanen, Seppävirran pitäjästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, 17. päivänä Huhtikuuta 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun mainitun osakeyhtiön omistama matkustaja - hoijrylaiva Salama, Merikapteeni Pitkäpääden päällikkönä ollessa, matkalla Lappeenrannan kaupungista Joensuuhun 13. päivänä SyyskuuLäsnä: Aaf N. J. B. K. J N. L. H. (F. P.
ta 1898. kello kymmenen ja puolen yhtätoista välillä iltäpäivällä noin neljännes virstaa pohjoispuolella pienen Saimaan pohjoisosassa sijaitsevasta Parkunsaaren kaasuöljymajakasta, jossa kulkuväylä on noin puolen virstan laajiainen, oli törmännyt yhteen Kauppirat Hallman´ille ja Carlson´ille kuuluvan matkustaja - hoyrylaivan Ilmarin kanssa, jonka päällikkönä oli Merikapteeni Laxell ja joka oli matkalla Kuopiosta Lappeenräntaan, sillä seurauksella että sekä Ilmari ettå Salama olivat saaneet vannoja ja viimeksimainittu laina uponnut neljäntoista sylen syvään veteen, josta sitä sittemmen ei ole voitu nostaa, niin ovat sanotut lainanpäälliköt yhteensattumisen johdosta antamissaan meriselityksissä esilletuoneet: Merikapteeni Pitkäpääsi, että Salamasta, sen lähestyessä mainittuna iltänä selkeän ilman ja vienon lansituulen vallitessa Parkansaaren majakkaa, oli huomattu pohjoisesta päin tuleva. tukkilautta majakan edustalla olevan kulkuvaulan itäisellä puolella ja, sittenkun Salama, jota tämän johdosta oli ohjattu vesiston läntistä puolta, oli saapunut majakan kohdalle, noin neljännes kilometrin matkan päässä Salamasta vastaantulevan höyryläivan vihviainen laitaluli, ja oli tämä vastaantuleva pitänyt suuntaansa niin lähitse mainittua tukkilauttaa sen låntisellä puolella, ett´a näyttänyt mahdolliselta ohjata Salamaa vastaantulevan höyryläivan ja lautanväliin; että Salama tämän johdosta oli kääntynyt vasummalle niin pitkälle kuin kulkuväylä sitä oli sallinut ja ilmoittanut tämän suunnanmuutokson heti sen jälkeen kahdella lyhyellä vihellyksellä johon vihellysmerkkiin vastaan tuleva laiva samalla tavalla oli vastannut; että vastaan tuleva höyrylaiva, joka huomattiin Ilmariksi, tultuaan noin viidenkymmenen sylen päähän Salamasta, ilman mitään oihelta ja antamatta setä ennen Salamalle minkään laista varoitusmerkkiä, akkia oli kääntynyt oikealle ja sen jälkeen koulallaan törmännyt Salomon oikevan kylkeen jon116
kun verran kuelaan päin keskilaivasta; että Ilmari, huolimatta Salomasta annetuista hätämerkeistä ja avunpyynti huudoista, oli jättänyt Salomon pädänalaiseen tilaansa sekä viipymättä yhteensattumisen jälkeen jatkinut matkaansa eteläänpäin; että Salama, sen matkustajain vietyä etelästä päin tulevain höyryveturin Akkeran avulla maihin, nöin puolen tunnin kuluttua yhteensättumisen jälkeen oli uponnut, sekä Merikapteeni Laxell, että kun Ilmare oli kulkenut kerrotun tukkilautan ohi neljän - tahi viidenkymmenen sylen välimatkalla siitä sekä joutunut sen eteläiseen päähän satä tahi kaksisataa syltä Parkunsaaren majakasta, oli vastaan tulevan höyrylaivan Salomon punainen merkkituli huomatta Parkun saaren niemen eteläpuolella olevalta selåltä sekä kohta sen jälkeen sen molemmat laitatulet, jolloin Salama näytti aikovan ohjata suuntaansa väsemmalle puolelle väylää; että sittenkun Ilmari, säännösten mukaan 22. päivänä Kesäkuuta 1897. annetussa asetuksessä siitä, mitä on vaariinotettava laivain yhteensattumisen vesillä estämiseksi, oli kääntänyt suuntaansa oikealle, oli Salama antanut lyhyen vihellysmerkin, johon merkkiin Ilmarista samalla tavalla oli vastattu; että Salaina tästä huolimatta oli kääntynyt yhä enemmän väsemmalle niin että paren minuutin kuluttua muuta kuin sen viheriäinen merkkituli ollut näkyvissä; että aivan heti sen jälkeen kun Ilmarista varmuuden vuoksi vielä oli annettu yksi lyhyt vikellysmerkki ja koneella oli otettu takaisin, jonka kautta Ilmarin vauhti oli hiljentyneet, oli Salama täydellä vanhdilla tullut poikittain Ilmarin keulan eteen sekä yhteensattumisen kohta sen jälkeen tapahtuessa vetänyt Ilmarin jonkun matkaa mukanaan; että Ilmari, jonka kuula tässä oli vikaantunut, tarkastuksen toimitettua laivan tilasta oli jatkanut matkaansa, kosk´ei mitään kätävillyksiä eikä avvenpyyntikuntaja Salamasta kuulunut; ja oli Ilmaria sanotussa 417
tilaisuudessa, jolloin Merikapteeni Laxelllla oli vapaavahti, johtanut Suotsi Aapeli Tuhkanen, joka, vaikkaan hän ei ollut suorittanut aliperämiehen tutkintoa, Keisarillisen Senaatin päätöksellä 9. päivältä Maaliskuuta 1891. oli oikeutettu olemaan perämiehenä matkustaja - höyrylaivoilla, jotka välittävät liikettä Kuopion ja Pietarin välillä Kauppiaat Hallman ille ja Carlsson ille sekä Merikapteeni Laxell´ille toimitetun kirjallisen haasteen nojalla ovat Kauppias Antti Auvinen, Savonlinnan Höyryläva Osakeyhtiön prokuristina, sekä Kauppias Kansanen ja Merikapteeni Pitkäpääsi Kuopion kaupungin Raastuvanoikeudessa kertoneet että kun Salama, mikäli Merikapteene Pitkäpaaden meriselityksessä sanottiin, puheena olevassa tilaisuudessa ei voinut ohjata suuntaansa Ilmarin ja mainitun tukkilautan väliin, vaan oli pakoitettu sivuutettuansa Parkunsaaren majakan, kääntymään vasummalle ja tästä suunnunmuutoksesta oli antanut asetuksenmukaisen vihellysmerkin, sekä laivat, joiden viheriaiset laitatulet olivat toisilleen olleet näkyvissä, olisivat, jos kumpikin olisi pitänyt suantaansa, yhteensattumatta kulkeneet toistensa ohe oikea kylki oikeaa kylkeä vastaan, Ilmarin päällestölla ei ollut mitään syytä yllä kerrottuun viimeisellä hetkellä ryhtymäänsä käännökseen oikealle; ja koska päällystö tällä virheellisellä laivansa ohjaamisella oli oikeuttanut yhteensattumisen, ovat Kauppiaat Auvinen ja Kansanen, ensinmainittu sanotun osakeyhtiön puolesta, sekä Merikapteeni Pitkäpääsi vaatineet Ilmarin isännistön ja Merikapteeni Laxellin, isännistön kuitenkin ainoastaan laivan, ja rahdin arvolla, velvoittamista korvaamaan yhteensattumisen kautta tulleen vahingon ja siinä tarkoituksessa suorittamaan, sakeyhtiille neljäkymmentäneljä tuhatmarkkaa, johon höyrylaiva Salama oli arvostettu 7. päivänä Tammikuuta 1899. tapahtuneessa arvioimisessa, jonka olivat toimittaneet asian tuntijat joilla oli tarkka tieto laivasta, sekä viisisataa kahdeksankymmentä markAl8
kaa korvaukseksi Salomon rahti- ja matkustajatuloista puheena olevalla matkalla ja näille määrille maksamaan korkoa, Kauppias Kansaselle neljätuhatta neljätoista markkaa korkoineen palkkiona Kansaselle kuuluneista, Salamaan lastatuista neljästäsadasta säkistä rukiita, sekä Merikapteeni Pitkäpäädelle korvaukseksi hånen ja hänen vaimonsa vaatteista ja muista kapineista viisisataa neljäkymmentä markkaa ja sitä paitsi tuhat markkaa osaksi Salomon isännistölle osaksi Merikapteeni Pitkäpaadelle kuuluvista rahoista ja kiertomatkapileteistä, mitkä kaikki yhteentörmäyksessä olivat joutuneet hukkaan. Kanteesta kuultuina ovat Ilmarin isännistö ja Merikapteeni Laxell viittaamalla viimemainitun ilmoituksiin meriselityksessään, edelleen väittäneet, että Ilmari ja Salama kohta sen jälkeen kun Salama oli sivuuttanut Parkun saaren majakan, olivat olleet semmoisessa asennossa toisiinsa, että luivain molemmat laitatulet näkyivät tahi että niiden, olisi pitänyt näkyä laivasta laisaan tahi siis kuila kulda vastaan eli lähos kuela kuldaa vastaan; johon nähden ja kun kulkuväylä sitä paitsi oli pidettävä ahtaana, Salomon, sääntöjen mukaan mainitun asetuksen 18. ja 25. artvälttämättä olisi pitänyt pysyä väylän itäisellä puolella ja siis sivuuttaa Ilmarin sen väsimmältä puolelta, johon kyllen tilaa oli löytynyt, tahi kulkea väylässä olevan tukkilautan itäpuoletsi, että Merikapteeni Pitkäpaasi, tästä välittämattä ja vaikka hän oli antanut oikealle kääntymistä merkitsevan vikellysmerkin, oli kääntänyt Salomon sen vasempaan päin sekä tämän kautta kuin myöskin laiminlyönnittään pysäyttää Sataman vanhtia oli matkaansdattanut yhteentörmäyksen, minkätähden Ilmarin isännistö ja Merikapteeni Laxell, katsoen Kauppias Auvisen ja hänen asiakumppaniensa palkkiovaatimusten määrät muutoin aivan todistamattomaksi, ovat pyytäneet heidän kanteensa hylkäämistä jäisannistö sen ohessa, kirjallisen vastahaasteen nojalla, vaatinut että sanottu osakeyhtiö ja Merikapteeni Pitkäpääsi velvoi119
tettaisiin, yhtiö kuitenkin ainoastaan Sataman arvolla ja sen rahdilla suorittamaan isännistölle erityisiä palkkioita kaikkiaan neljätuhatta seitsemänsä taa neljäkymmentäkahdeksan markkaa neljäkymmentäkolme penniä korkoineen; ja kun Kauppias Auvinen, osakeyhtion puolesta, sen korvauksen vakuudeksi, jonka yhtiö arveli olevansa saapa Ilmarin isännestöltä, sekä Wiipurin laanin Kuvernööriltä että Kuopion kaupungin Maistiaatilta oli hakenut, höyryläivä Ilmarin panemistä takavarikkoon ja hukkaamiskiellon alaiseksi, ja nämät hakemukset päätöksellä 3. ja 17. päivillä Lokakuuta 1898. olivat tulleet myönnetyiksi, sekä Ilmari sen johdosta eli ollut estettynä liikettään jatkamasta ensinmainitusta päivästä purjehduskauden päättymiseen asti tahi kuuden viikon aikana, on Ilmarin isännistö sen ohessa vaatinut ei ainoastaan noiden 20. päivänä viimemainittua kuuta toimeenpantujen takavarikon ja hukkaamiskiellon kumoamista vaan myöskin että osakeyhtiö tulisi velvoitetuksi isänmistölle täten tulleen vahingon korvaa miseksi isännistölle maksamaan kuusituhatta seitsemänsataa viisikymmentä markkaa korkoineen Tästä kuulusteltuina ovat Kauppias Auvinen ja Merikapteeni Pitkäpääsi vastustaneet Ilmarin isännistön korvausvaatimuksia, minkä ohessa Kauprias Auvinen ja Merikapteeni Pitkäraasi muutoin ovat toistaneet mitä Pitkäpaase meriselityksessään sekä Kauppias Auvinen ja Pitkäpaasi kanteessään ovat esiintuoneet, jota paitsi kaikki asianosaiset ovat vaatineet korvausta asiassa kärsimistään kustannuksista Ilmoitustensa toteuttamiseksi ovat asianosaiset tämän jälkeen nojautuneet erinäisten henkilöiden todistuksiin, jolloin Kauppias Auvinen ja hänen asiakumppaninsa esteeksi ennemmainittua Aapeli Tuhkasta vastaan, jonka Ilmarin isännistö viitatussa tarkoituksessa oli nimittänyt, ovat huomauttaneet ei ainoastaan että Tuhkanen, kuten Merikapteeni Laxell meriselitykses420 1900.
sään oli myöntänytkin puheenalaisen yhteensättumisen tapahtuessa oli ollut päällikkönä Ilmarilla sekä että Tuhkanen ynnä Merikahteeni Laxell Puumalan pitäjän Kihlakunnanoikeudessa olivat syytteenalaisina Ilmarin virhellisestä ohjaamisesta ja että Tuhkasella siis oli hyötyä tahi vahinkoa odotettavissa asian päättymisestä, vaan myöskin että Aapeli Tuhkanen oli palvelussuhteessa Merikapteeni Laxell'ia kohtaan; ja on Raastuvanoikeus eri päätöksellä 9. päivänä Marraskuuta 1898., jota vastaan Kauppias Auvinen ja hänen asiakumppaninsa ovat ilmoit taneet tyytymättömyyttä, hyljännyt jäävimuistutuksen, koskee Aapeli Puhkasta oltu asianosaiseksi asiaan vedetty eikä hän voinut sen päättymisestä odottaa hyötyä tahi vahinkoa eikä muutakaan laillista estettä häntä vastaan olta esitetty. Sittenkun Merikapteenit Ulrik Stenbäck ja Gustaf Mauritz Nordberg, jotka kutsuttuina asiantuntijoina olivat olleet läsnä asiata lopullisesti käsiteltäessä, olivat antaneet lausuntonsa jutussa, on Raastuvanoikeus 30. päivänä Tammikuuta 1899. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla katonut Merikapteeni Pitkäpaaden rikkoneen asetuksessa 22. päivältä Kesäkuuta 1897. annettuja sääntöjä, koskeva toimenpiteitä yhteensattumisen välttämistä varten, ja siis laivansa virheellisen hjaamisen kautta yksin olevan syypään yhteentörmäykseen, johon nähden Raastuvanoikeus, hyljäten Kauppiaat Auvisen ja Kansasen sekä Merikapteeni Pitkäpaaden asiassa tekemät vaatimukset, 9. päivänä Kesäkuuta 1873. annetun Merilain 17,154, 156 ja 158. SS:n no jalla, on velvoittanut Merikapteeni Pitkäpaaden sekä Kauppias Auvisen, hänen ylläkenotussa ominaisuudessaan ja Savonlinnan Höyryläiva Osakeyhtiön omistaman Salama nimisen höyrylaivan arvolla ynnä sen rahdilla kysymyksessä olevalta matkalta päätöksessä sanotuilla rahamäärillä ynnä niistä juoksevalla korolla korvaamaan Kauppiaille Hallman´ille ja Carlsen ille 421 1900.
heidän yhteentörmäyksen kautta kärsimänsä vahingon, minkä ohessa Raastuvanoikeus on velvoittanut niin hyvin mainitun yhtiön suorittamaan Kauppiville Kallman´ille ja Carlson´ille korvausta ylempänämainitun, höyrylaiva Ilmarien nähden hankitun takavarikon ja hukkaamiskiellon kautta matkaansaatetusta vahingosta sekä yhteisesti Merikapteeni Pitkäpaaden kanssa tahi sen heistä, jolla varoja oli palkitsemaan Hallmanin ja Carlsson in oikeudenkäyntikulut kuin myös useinsanotun yhtiön, Kauppias Kansasen ja Merikapteeni Pitkäpaaden maksamaan korvausta niille henkilöille, jotka asiantuntijoina olivat ottaneet osaa jutun käsittelyyn, kaikki niinkuin Raastuvan oikeuden päätöksessä on sanottu. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Savondinnan Höyryläiva Osakeyhtiö, Kauppias Kansanen ja Merikapteeni Pitkäpääsi, yhteisesti, sekä Kauppiaat Hallman ja Carlson, niinikään yhteisesti, vetoamalla ovat saattaneet jutun, on sittenkuin eräitten todistajain kuulustelu Hovioikeudessa oli tapahtunut, tuomiolla Joulukuun 20. päivänä 1899. asiasta antanut Lausuntonsa ja mitä ensin tuli Savonlinnan Höyryläiva Osakeyhtiön ja sen asiakumppanien puolesta asiassa todistajana kuulusteltua Aapeli Tuhkasta vastaan tehtyyn jäävimuistutukseen, on Hovioikeus katsonut että koska toteutettu oli että Aapeli Tuhkanen puheenalaisessa tilaisuudessa oli pitänyt huolta höyrylaiva Ilmarin ohjaamisesta ja Tuhkanen siis voisi odoltaa hyötyä tahi vahinkoa todistuksestaan, Lapeli Tuhkanen oli esteellinen asiassa todistamaan, jonka tähden Hovioikeus on julistanut hänet peräytystodistajaksi ja hänen todistuksensa kaikkea voimaa ja vaikutusta vailla. Mitä sitten itse asiaan tuli on Hovioikeus katsonut selville saaduksi että, sittenkun Meri kapteeni Pitkäpääsi, Salomon puheenalaisella matkallaan saapuessa Parkunsaaren majakan kohdalle, oli huomannut vastaantulevan höyrylaivan Ilmarin viheriaisen merkkitulen noin puolen virstaa Salomasta, eli Merikas122 1900.
teeni Pitkäpaasi merkiksi antanut kaksi lyhyttä vihellystä ja tämän mukaisesti kohta sen jälkeen muuttanut Salomon suunnan sen väsemmälle puolelle niin että sen oikeTiainen merkkiluli oli tullut näkyviin Ilmarille sekä sittemmin pitänyt saman suuntansa siihen asti ren yhteentörmäys oli tapahtunut noin neljännes virstaa majakan pohjoispuolella kulkuvajlän täntisellä puolella sekä että Ilmari mainittua merkkiä anreltaessa oli ollut kulkuvaijan itäisemnällä osalla sijaitsevan tukkilautan. pohjoisessa päässä ja, sittenkun Ilmari oli vastannut Salomon merkkiin kahdella tyhjellä vikellyksellä, ensin vahän aikaa jatkanut matkaansa pitkin lauttaa sen läntisellä puolella, mutta sitten kääntynyt oikealle sillä seurauksella että Ilmari oli tormannyt kautallaan Salamaa vastaan vähän keutaan pain keskilaivasta; ja koska vesistää Parkunsaaren majakasta pohjoiseenpäin ei voida katsoa sellaiseksi antaaksi vesistoksi tahi se muuten oli sellainen tä. Merikapteeni Pitkäpääden olisi täytynyt siihen mennessään antaa kestävä varoitusmerkki tahi seisauttaa kunnes Ilmari oli ennättänyt kulkea majakan ohitse, sentähden ja kun Merikapteeni Pitkäpaadella niin hyvin siihen vähäiseen välimalkaan nähden, joka oli Ilmarin ja mainitun tukkilautan välillä, kuin siihenkin katsoen että tukkilautan itäpuolella oleva osa vesistöä joka sijaitsi tavallisesti käytetyn kulkuväylän ulkopuolella, oli Pitkäpaadelle tuntematon, oli ollut täysin pätevät syyt pysyä vesistön länsipuolisessa osassa, ja Merikapteeni Pitkäpaasi tätä suuntaa pitäessään oli varteen ottanut kaikki mitä hänen tehtävänä oli, on Hovioikeus katsonut, ett´ei Merikapteeni Pitkäpääden syaksi jäänyt mitään virheellisyyttä Salomon ohjaamisessa puheenalaisessa tilaisuudessa, jota vastoin Ilmarin päällystö huolimatta Salomon yllämainitusta merkistä ja vaikka Merikapteeni Laxell´in meriselityksessä oli myönnetty Ilmarissa tulleen huomatuksi, että Salama kohta markin jälkeen oli ottanut suunnan vasem423
malle puolelleen sekä laivat siis eivät voineet olla kuila kuitaa vastaan tahi lähes kuila kulda vastaan, ilman mitään päterää aihetta ja vastoin sääntöä yllämainitun 22. päivänä Kesäkuuta 1897. annetun asetuksen 18. art osa oli kääntänyt Ilmarin sen oikealle puolelle eli kulkuväylän länsifuolelle ja tämän ohjauksen kautta yksin matkaansaattanut yhteensättumisen. Tähän nähden ja kun Salama, sekä siihen, Raastuvanoikeuteen jätettyjen konnossementtien mukaan, lastatut Kauppias Kansaselle kuuluvat neljäsataa säkkiä rukiita yhteensattumisen kautta syntyneen vuodon johdosta oli uponnut niin syvälle että sen nostaminen ja kuntoonpano vaatisi kustannuksen, joka oli hyryläivan arvoa suurempi, mikä arvo kalustoineen oli arvioittu tekevän neljäkymmentäneljä tuhatta markkaa, on Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen ja hyljäten Kauppiaat Hallman'in ja Carlson'in asiassa ajaman kanteen kokonaisuudessaan, 9. päivänä Kesäkuuta 1873. annetun Merilain 154, 157. ja 158. SSn sekä 17. SS:n nojalla, viimemainittu lainkohta kuten se kuuluu asetuksessa 11 päivältä Marraskuuta 1889, velvoittanut Merikapteeni Saxell'in, joka höyrylaina Ilmarin päällikkönä oli ollut vastuunalainen sen oikeasta ohjaamisesta, sekä Kauppiaat Hallman ja Carlsson, viimemainitut ainoastaan höyrytäivä Ilmarin arvolla ja sen rahdilla puheenalaisella matkalla, suorittamaan Savonlinnan Heijrytäivä Osakeyhtiölle höyryläiva Satamän mainitun arvon, kuitenkin lyhennettyä Salomon halustoon kuuluvan yhteentörmäyksen jälkeen pelastetun veneen arvo neljäkymmentä markkaa tahi siis neljäkymmentäkolmetuhatta yhdeksänsataa kuusikymmentä mark kaa sekä Kauppias Kansaselle mainittujen rukiitten arvon neljätuhatta neltätoista markkaa, molemmat nämät määrat korkoineen viisi sadalle vuodessa, lukien siitä päivästä, jolloin oikeudenkäynti aloitettiin, 9. päivästä Marras kuuta 1898., täyden maksun tapahtumiseen asti, jonka ohessa ja samalla kun 24
mainitun osakeyhtiön vaatimus saada hyvitystä Salomon rahoista ja matkustajamaksuista sen puheenalaisella natkalla sekä Merikapteeni Pitkäpääden asiassa tekemä palkkiovaatimus, määriltään toteuttamattomina, hyljättiin, Merikapteeni Taxell sekä Kauppirat Kallman ja Carlson velvoitettiin yhteisesti tahi se heistä, jolla varoja oli, kahdellatuhannella viidelläsadalla markalla korvaamaan Savonlinnan Höyrylaiva Osakeyhtiön ja Kauppias Kansasen oikeudenkäyntikulut; ja oli höyrylaiva Ilmarin suhteen hankittu takavarikko ja hukkaamiskielto asian näin päättyessä edelleen pysyvä voimassaan. Muuten määrättiin Merikapteeni Laxell sekä Kauppiaat Hallman ja Carlson yhteisesti palkkioksi Merikapteenille Stenbäckille ja Nordberg'ille sekä Kauppiaalle Karl Frithiof Norring'ille, jotka asiantuntijoina olivat ottaneet osaa jutun käsittelyyn Raastuvanoikeudessa, maksamaan, Stenbäckille kaksisataa neljäkym, mentä markkaa, Nordberg'ille sata kaksikymmentä markkaa ja Norringille kolmekymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon ovat Savonlinnan Höyrylaiva Osakeyhtiö ja Merikaptrene Pitkäpaasi, yhteisesti, sekä Kauppiaat Kallman ja Carlson, niinikään yhteisesti, alamaisuudessa anoneet muutosta tänne toimittamillaan perustelmillä, minkä jälkeen asianosaiset ovat säädetyssä järjestyksessä toistensa perustelmiin vastaneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja patsoo ett eivät asianosaiset kummaltakaan puolelta ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden kysymyksessä olevaa tuomiota, jonka varaan asia siis jääpi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa A. af Nyberg. J; Wienet Lars Homén. E Johansson Julius Hummelin Pekman 25
Den 18. April 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommit mål emellan Handelshuset i Joensuu stad Gustaf Cederbergs Torp, sökande, samt Trätselkammaren i Wiborgs stad, svarande, angående eganderätt till jord: Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 18. April 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Sedan Suvernören i Wiborgs län, på ansökan af Prätselkommaren i Wiborgs stad, meddelat förordnande för landtmätare att verkställa klyfning af denkenniemi benämnda fjerdedel af Monola skattehemman No 1. i Monola by af St. Johannes socken, och vid sammanträde, som i anledning deraf den 25. Augusti 1896. hållits af förrättningslandtmätaren, stridighet emellan dessaOfde A. af 1. - H. B. - E. J. E. A. - J. N. - 1. H. J. V. B. No 533. Pag. 170. R.D. W. 1900.