Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
pilan äidiltä Eva Stiina Kauppilalta 2100 markan hinnasta ostanut puoleen perintötalosta No 2 ylläsanotussa Kääpälän kylässä kuuluvan Vääräniemi nimisen maapalstan, joka kuitenkin myyjäin omistusoikeuden selvittämiseksi tarpeellisten asia kirjain puutteessa oli toistaiseksi jäänyt emätilasta erottamatta, mutta kun kauja Viktor Kauppila, jotka olivat tulleet yllämainitun talonpuoliskon omistajiksi siten, että Elias Kauppila oli neljällä lahjakirjalla Mikko Kauppital ta, tädiltään Anna Maria Kauppilalta, sen kuittaan Maria Lovisa ja Anton Ryöppäältä sekä Aatami Inkiläl tä saanut siitä 3/4 ja Viktor Kauppila vuonna 1904 kuolleelta äidiltään Eva Stiina Kauppilalta perinyt 1/4, huolimatta siitä, että Elias Kauppila oli mainitun kaupan hyväksynyt ja Eiter Kauppila Eva Stiina Kauppilan oikeudenomistajana oli siitä pidettu kuitenkin olivat vastustaneet puheiksitulleen maapalstan erottamista, en osakeyhtiön puolesta vaadittu Elias ja Viktor Kauppilan velvoittamista on tamaan suostumuksensa sellaiseen erottamiseen kuin myös korvaamaan osakeyhtiön jutusta oikeutuneet oikeudenkäyntikulut Asiassa kuultuina ovat Elias ja Viktor Kauppila selittäneet, että Mikko Kauppila oli 25 päivänä Marras kuuta 1887 yhdessä veljensä Taneli Konglpilan kanssa ostanut perinnöksi puheenalaisen talonpuoliskon ja että Taneli Kauppilan kuoltua samana vuonna hänen osansa siitä oli perintönä langennut osaksi Mikko Kauppilalle osaksi hänen silloin vielä elossa olleille kolmelle sisarelliin, minkä vuoksi ja koska Mikko ja Eva Stiina Kauppila, myydessään osakeyhtiölle Kymmene Aktiebolagille sanotun maapalstan, eivät olleet omistaneet koko talonpuoliskoa ja tuokauppa siis oli mitätön, ja kun Elias Kauppila ei myöskään ollut tuota kauppaa hyväksynyt, ovat Elias ja Viktor Kauppila vastustaneet kannitta 861
Kihlakunnanoikeus on 22 päivänä Marraskuuta 1909 julistamallaan päätöksellä, koska Elias ja Viktor Kauppila olivat velvolliset, edellinen Mikko Kauppilan ja jälkimäinen Mikko ja Eva Stiina Kauppilan perillisinä vastaamaan näiden tekemistä sitoumuksista ja kun Vääränin men maapalsta oli aluooltaan määrätty, maatilojen osittamisesta 12 päivänä Kesäkuuta 1895 annetun Keisarillisen asetuksen 14 ja 40 SS:n nojalla oikeuttanut osakeyhtiön Kymmene Aktiebolagin lohkomalla tai palstoittamalla erotuttamaan sanotun maapalstan eri tilaksi, minkä ohee sa Kihlakunnanoikeus on velvoitta nut Elias ja Viktor Kauppilan sadalla viidelläkymmenellä markalla kervaamaan osakeyhtiön asiasta johtuneet kulut Wovioikeus, jonka tutkittavaksi Elias ja Viktor Kauppila olivat vetenmalla saattaneet jutun, on tuomiella 9 päivältä Helmikuuta 1911asian ratkaissut; ja koska Mikko ja Eva Stiina Kauppila myydessään osakeyhtiölle Kymmene Aktiebolagille puheenalaisen Vääräniemen maapalstan eivät olleet kokonaisuudessaan omistaneet sitä talonpuoliskoa, johon sa nottu maapalsta kuului, eivätkä niis myöskään ollest olleet oikeutetut mainittua kauppaa tekemään, sentähden ja kun näyttämystä puuttui siitä, että Elias ja Viktor Kauppila tultuaan edelläkerrotulla tavalla sanotun talonpuoliskon omistajiksi olisivat tuon kaupan hyväksynut, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnan oikeuden päätöksen, on hyljännyt osakeyhtiön puolesta asiassa ajetun kanteen Kovioikeuden tuomioen on osa keyhtiö Kymmene Aktiebolag ano nut muutosta perustelmalla, johon Elias ja Viktor Kauppila ovat vastanneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi kumaten Hovioikeuden tuomion, vahvisvistaa Kihlakunnanoikeuden jutussa 862
julistaman päätöksen muuten paitsi että osakeyhtiö Kymmene Aktiebolag saa asian laatuun nähden itse kärsiä siitä johtuneet kulunsa. Sätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Santeri Saarinen Alfred Liuksiala Santeri Saarinen Alfred Liuksiala Johannes Pesonen. Z. Auer. Johannes Pesonen. Z. Auer. F. a. tilius Den 11 November 1914. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål. mellan Öfverdistörsadjointen No 153 8 Fredrik Ehrström, från Helsing fors stad, sökande, samt FruLilli Backman, från staden Wiborg, svarande: Gifven uti Justitiedopartementet den 11. December, 1914. Kejserliga Senaten har låtit hand najarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Sedan Kollegiiassessorn Paul Barck man och Lilli Backman öfverensom mit att söka skillnad i sitt äktenskap samt Kollegiiassessorn Backman där hos förbundit sig att efter vunnen äktenskapskillnad med 50 mark i må naden bidraga till Lilli Backmans underhåll, öfver hvilket utagande Kellegiiassessorn Backman utlofvat särskild skriftlig förbindelse framdeles, så hade Öfverdirektörsadjointen Ehr ström jämte Krigskommissarien Koldemar Ofde: A. L. J. P. R. K. A. A. S. Pag. 69. R. 1913.
Backman den 20 Augusti 1897 utfäst sig att från den tid makarna Backmans äktenskap blefve uppläst intill den dag förenämnda af Kollegiiassessorn Bank man åt Lilli Backman utlefvade för bindelse blefve till Lilli Backman öfverlämnad en för bäge och bägge för en såsom för egen sak ansvara för betalningen af berörda underhållshindragUnder förmälan att sagda under hålls bidrag erlagts till den 1 Juli 1908 har Lilli Backman, efter stämning å Öfverdistörsadjointen Ehrström vid Rådstufvurätten i Helsingfors yrkat att Ehrström jämlikt sin ofvanåberopade förbindelse måtte förpliktas att till Lilli Backman utbetala nämn da underhåll för tiden från och med nästnämnde dag till den 1 September 1910 med sammanlagdt 1300 mark jämte ränta från rispektiae förfalle dagar Öfver käromålet hörd har Öfverdirektensadjointen Ehrström genmält att, enär Kollegiiassessorn Backman är 1897 förbundit sig att till Lilli Back man utgifva det underhåll, för hvars gäldande Öfverdistörsadjointen Ehr ström och Krigskommissarien Barck man sedermera genom utfärdandet af förbindelsen af den 20 Augusti 1877 ingått borgen, Litti Backman därige nom obestridligen erhållit en fordrings rätt hos Kollegiiassessorn Backman; men som Lilli Backman försummat ett inom tio år bevisligen erinra Kolbyliassessorn Backman och Krigsken missarien Backman om deras betalningskyldighet samt desse för sådan rsak gått fria sin förenämnda skyldighet, har Öfverdistill sädjointen Ehr ström ansett Lilli Bankmans fordran vara jämväl mot honom prestecknad och på sådan grund metsagt käromåRådstufvurätten, hvarest parterne let. misesides gjort anspråk på ersättning för rättegångsummgälderna, har medels den 23 November 1910 afkunnadt utslag i målet sig yttrat och som Öfverdercktersadjointen Ehrström i skrift lig förbindelse af den 20 Augusti 1897 864
jämte annan person utfäst sig att en för bänge och bägge för en såsom för egen sak ansvara för det underhållskidrag af femtio mark i månaden, som Kellegiiassessorn Backman förbundit sig att efter vunnen äktenskapskill nad till Lilli Backman erlägga och hvarå Kollegiiassessorn Backman lofvat utfärda särskild förbindelse, vid hvars öfverlämnande till Lilli Bank man Öfverdistiessadjointen Christina ansvarighet i berördt afseende skulle upphöra; alltså och då Öfverdist försädjointen Ehrström icke ens git tat påstå att den af Kolborgiiassessorn Backman utlofvade förbindelsen blifvit Lilli Backman tillhanda hälsen har Rådstufvurätten ålagt Öfverdirektigsadjointen Ekrström, hvilken blifvit inom tio år efter den 20 Augus ti 1897 af Lilli Backman i omförmäldt afseende kräfd, att till 2illiBackman emot kvitto betala utfäst underhållsbidrag för tiden från den 1 Juli 1908 till den 1. September 1910 med sammanlagdt ettusen trehundra mark jämte därå löpande sex procents årlig ränta, räknadt å månads bidraget femtio mark från hvarje förfallodag den 1 i den därpåföljande månaden till skeende full likvid, hvarhos Öfverdirektörsäiljointen Ehrström känts skyldig att med sjuttiofem mark er rätta Lilli Buackman hennes kostna der i målet Hefrätten, under hvars pröfning fverdirektörsädjointen Ehrström Två leväg dragit målet, har medels dem den 22 Januari 1913 låtit i öfrigt bero vid Rådstufvurättens utslag utom att, enär Ehrström jämte Krigs kommis sarien Backman uti ofvannämnda förbindelse af den 20 Augusti 1897 utfäst sig att en för bägge och bägga för en såsom för egen sak ansvara för betalningen af ifrågavarande underhåll, men ostyrkt var att LilliBackman slikt underhåll af Krigekommissarien Backman kraft eller honom därom bevisligen erinrat inom tio år därefter, Ehrström, jämlikt stadgan det i 3 SS af Kejserliga förordningen 865
den 9 November 1868, angående, bland annat, proskriftion i fordringsmål, befriades från skyldigheten att till LilliBackman utgifva mera än hälften af det henne tillagda underhållet förti den från den 1 Juli 1908 till den 1 September 1910, hvadan Ekrström ålåg att till Lilli Backman emot kvitto utbetala sexhundra femtio mark jämte sex procents årlig ränta räknad å månads bidraget tjugufem mark från hvarje förfallodag den 1 i den förpåföljande månaden till skeende full likvid. Uti Wefrättens dom har Öfverdistors adjointen Ehrström sökt ändring meddeingifven deduktion, den Litti Backman bevittKejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Öfverdirektersörje inten Ehrström icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom hvarvid förty kommer att bero; och ålägges Öfverdirektis djeinten Chriström att till Lilli Backman, i ersättning för hennes härstädes i målet hafda kostnader utgifva sextio mark. Det alle, som vederför till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer Alfra Sarva Feb. No 1509. Tag. 147. R. D. 1911. Marraskuun 12 päivänä 1914. 8 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutus sa, jossa Herman Lydeckens Efterträdare nimisen leikkeen omistaja Kauppias Frans Oskar Eriksson, Viipurin kaupungista, on hakijana sekä samassa kaupungissa asuva Varatuomari Hjalmar Hellström vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 12 päivänä Marraskuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Piipurin kaupungin. Raastuvan oikeuden istunnossa 23 päivänä Elokuuta 1910 on Varatuomari Hellström lausunut että Kauppias Eriksson oli Tammikuun keskivaiheilla sanottuna vuonna kirjalli: sesti sitoutunut Osakeyhtiö Ampiainen nimiselle yhtiölle suorittaLäsnä: S.S. V. t. B. et. A. R. (A. D.
maan 1800 markkaa korvaukseksi siitä, että yhtiö julkaisisi omistaman. sa "Ampiainen" nimisen pilalehden sinä vuonna vielä ilmestyvässä viilessäkolmatta numerossa Kauppias Erikssonen mainittua liikettä koskevan koko sivun ilmoituksen, jonka julkaiseminen sitten olikin sopimuksen mukaisesti yhtiön puolelta toimitettu, ja on Varatuomari Hellström, jolle mainittu yhtiö oli siirtänyt sille vuoden edelliseltä puoliskolta tulevan julkaisupalkkion, vaatinut Kauppiasta Erikssonia velvoitettavaksi Hellströmille suorittamaan 900 markkaa korkoineen. Asiassa kuultuna on Kauppias Eriksson kieltänyt mainituulaista sitoumusta antaneensa tai edes hevanneensa liikettään koskevaa ilmoitusta muihin numeroihin "Ampioista" kuin sen näytenumeroon sekä sen vuoksi anonut kannetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset olivat molemmin puolin anoineet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 23 päivänä Elokuuta 1910 julistamassaan päätöksessä katsonut näytetyksi, että Kauppias Eriksson oli sitoutunut 25:ssä pilalehlen"Ompiaisen vuonna 1910 ilmestyvässä numerossa julkaistavas. ta ilmoituksestaan maksamaan Osakeyhtiö Ampiaiselle 1800 markkaa; minkä vuoksi ja kun ilmoitus edellisellä vuosipuoliskolla oli ollut lehdessä 12 kertaa, Raastuvanoikeus on, hyljäten sillä kertaa Varatuomarin Hellströmin vaatimuksen muulta osalta, velvoittanut Kauppiaan Erikssonen kuitin saadessaan suorittamaan Varatuomarille Hellströmille kahdeksansataa kuusikymmentänelja markkaa ynnä korkoa viisi radalta lukien haastepäivästä 29 päivästä Heinäkuuta 1910 sekä korvaamaan Varatuomarin Hellströmin oikeudenkäyntikulut ja dalla viidelläkymmenellä markalla. 867
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Eriksson oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 30 päivältä Maaliskuuta 1911 jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan, velvoittaen sen ohessa Kauppiaan Erikssonin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Varatuomarin Hellströmin kustannukset vastuupuhevallan valvomisesta Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Eriksson anonut muutosta perustelmalla, johon Varatuomari Hellström on vastannut, minkä jälkeen suullinen kuulustelu on täällä tapahtunut kuten siitä tehty pöytäkirja osottaa. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Eriksson ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeulen tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kaupman Dahlbeck pias Eriksson suorittamaan Karatuomarille Hellströmille hänellä täällä jutun vuoksi olleiden hulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Sunten Saarinen Ulattar Andersin. Sunten Saarinen Ulattar Andersin. B. Annsberg. A. W. Brunvaara. 868
Marraskuun 12 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisaril No 1510. lisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa velkomisjutussa, jossa ovat Pyhäjärven pitäjjän Yläjärven kylässä asuvat Talolli get Heikki ja Yrjö Paaronpojat Inkinen hakijoina sekä samasta kylästä oleva Talollinen Juho Nännimäinen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 12 päivä nä Marraskuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja neissä, mikäli enää on kysymyksessä, saa nut seuraavat tiedat Pyhäjärven pitäjön käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Tännimäinen Heikki ja Yrjö Inki selle toimituttamansa haastun nejalla lausunut, että hän, Heikki ja Yrjö Inkisen asuessa jakamattomassa pesäsja isänsä Paavo Inkisen sekä veljiensä Juho ja Matti Inkisen kanssa, oli myynyt Juho Inkiselle metsää, josta Juhio inkinen oli jäänyt Nämmäiselle velSäsnä: S.S. 1. 2. J. B. R. H. K. A. K. K. Pag. 130. R. D. 1910.
kaa 1093 markkaa, ja että edellämainittu Kihlakunnanoikeus 2 päivänä Helmikuuta 1905 julistamallaan päätöksellä oli Nännimäisen Juho Inkistä vastaan ajaman kanteen johdosta, vahvistaen näiden tekemän sovinnon, velvit tanut Juho Inkisen maksamaan Juho Tännimäiselle sanotun rahamäärän 6 prosentin korolla, lukien mainitusta päivästä, sekä että Juho Nännimäinen Paavo Inkisen kuoltua Tammikuussa vuonna 1905 ja sittenkun yllämainitut veljekset seurunnon Elokuun aikana toimittamassaan pesänjaossa olivat jakaneet puheenaolevan pesänden niin että Heikki ja Yrjö Inkinen olivat saaneet suurimman osan pesän omaisuutta ja Juho ja Matti Inki nen ensimmäkseen velkoja sekä Juho ja Matti Inkinen Syyskuussa sama na vuonna tehneet konkurssin oli valvonut saamisensa tuossa konkurssissa ja konkurssipesän varoista saanut ainoastaan 63 markkaa 53 penniä. Tämän vuoksi, ja koska puheena olevan saamisen perusteena olleet metsäntuollut olivat tulleet Heikki ja Yrjö Inkisen ja heidän veljiensä yhteisen pään hyväksi ja he olivat ollut osallisia Juho ja Matti Inkisen harjoittamaan puutavuraliikkeeseen on Juho Nännimäinen vaatinut, että Heikki ja Yrjö Inki nen velvoitettaisiin Nämmimäiselle maksamaan 1093 markkaa keskeineen, lukien 2 päivästä Helmikuuta 1905, tässä kuitenkin lyhennettyä ja saadut 63 markkaa 53 penniä, kuin myöskin korvaamaan Tännimäisen oikeuden käyntikustannukset. Heikki ja Yrjö Inkisen räitettyä puheenaolevan pesuuden, Juho Nännimäisen saamisen syntyessä, olleen yksin omaan Paavo Inkisen ja tämän veljen Sihro Inkisen oman ja kiellettyä että Juho Inkisen puutavaraliikettä, johon Heikti ja Yrjö Inkinen ovat olleet ollet osallisia, olisi harjoitettu Paavo Inkisen pesiin hyödyksi sekä senvuoksi vastustettua kannetta, en Kihlakunnanoi keus 16 päivänä Lokakuuta 1908 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asianja koska oli käynyt selville, että Heikki 370
ja Yrjö Inkinen, siihen aikaan kuin Juho Tännimäisen puheenaoleva saaminen oli syntynyt, olivat asuneet ja toimi neet yhteisessä jakamattomassa pesässä isänsä Paavo Inkisen, veljiensä Juho ja Matti Inkisen ja setänsä Sipro Inkisen kanssa, joilla kaikilla oli ollut yhteiset raha asiat, sekä että mainittu saaminen oli tuon yhteispesän velkaa josta niin muodoin myöskin Heikki ja Yrjö Inkisen oli vastattava, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Heikki ja Yrjö Inkisen, yhteisesti tai kummalla varoja oli, Juho Nännimäiselle suorittamaan vaaditut tuhat yhdeksänkymmentäkolme markkaa kuuden prosen tin vuotuisella korolla, lukien 2 päivästä Helmikuuta 1905, kuitenkin lyhennettyä 26 päivänä Tammikuuta 1907 maksetut kuusikymmentäkolme markkaa viisikymmentäkolme penniä kuin myöskin mitä Juho ja Matti Inkisen konkurssipesästä mahdollisesti senlisäksi vielä oli maksettu tahi vastaisuudessa ehkä maksettaisiin, minkä ohessa Heikki ja Yrjö Inkinen ovat velvoitetut kolmellakymmenelläkuudel la markalla korvaamaan Juho Nänni mäisen oikeudenkäyntikustannukset Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heik ki ja Yrjö Inkinen olivat viteamalla saat taneet jutun, on 7 päivänä Huhtikuuta 1910 antamallaan tuomiella nyt puheenalaisessa osassa asiata jättänyt sen Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että Juho Nännimäiselle maksettavaksi määrätty kirko oli laskettava, viiden prosentin mukaan uodessa ja luettava oikeuden käynnin alusta 6 päivästä Helmikuuta 1908 Härviksuden tuomioen ovat Heikki ja Yrjö Inkinen anoneet muutosta perustelmasta, johon Juho Nännimäinen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsee, ettei Juho Rän nimäinen vastoin Heikki ja Yrjö Jukisen kieltea ole voinut todistaa että Heikki ja Yrjö Inkinen olisivat sitoutuneet tai muutoin lain mukaan velvolliset vastaamaan puheenalaisesta Juho Nännimäisen saatavasta tai871
että tuo saatava olisi tullut Heikki ja Yrjö Inkisen hyväksi, minkä vuokse Keisarillinen Senaatti harkitsee oi keaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljätä Juho Nännimäisen asiassa ajaman kanteen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Lanteri Saarinen Alfred Liuksiala. Lanteri Saarinen Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen. K. Relanen K. Auer Marraskuun 12. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, omistusoikeutta kiinteistöön koskevassa jutussa, jossa Talollinen Oskari Eenokki Turkki, Hämeen kyrön pitäjän Muotialan kylästä, on hakijana sekä Talollinen Juho Kustaa Anttila, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 12 päivänä Marraskuuta 1914 Keisarillinen Senaatti on itsellensä sityttänyt jutun asiakirjat ja niisni, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Haastettuaan Oskari Eenokki Turkin ovat Juho Kustaa Anttila ja hänen äitinsä Esteri Karoliina Anttila Hämeenkyrön pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet etli, sittenkun Talollinen Kaarle Evart Anttila, saatuaan kiinnekirjan Anttila nimiseen ruolikkaaseen Turkin verotaloa Muotialan kylässä, oli kuollut 18. päivänä Heinäkuuta 1897, Sägni: Ad. G. R. H. Röt. A. Se No 15/11 Pag 65 R. 1913
Anttilan talonpuolikas eli perintönä langennut Juho Kustaa ja Esteri Karoliina Anttilalle yhteisesti, minkä jälken asianomainen maanmittari heidän anomuksestaan oli määrätty laislisesti erilleen halkomaan Anttilan talonpuolikas Turkin talosta, josta se siihen saakka oli erikseen viljelty sovintorajojen mukaan. Mutta koska maan mittaus toimituksessa Turkin talon Turkki nimisen toisen puoliskon omistaja Oskari Enokki Turkki, väittäen että koko Turkin talon silloinen omistaja Talollinen Tuomas Turkki oli kaupirakirjalla 17. päivältä Elokuuta 1842. myynyt puolen Turkin taloa Torppa rinpojalle Juho Kustaa Anttilalle sillä ehdolla ettei tähän myytyyn puolikkaaseen saisi kuulua muita maita kuin mitä kauppakirjassa nimenomaan luetettiin, oli vastustanut halkomista ja vaatinut Anttilan tilaan kuuluvien maitten erottamista kauppakirjan mukaisesti lohkomistoimituksella, oli maanmittari selittänyt, ettei hän sillä erää voinut halkomiseen ryhtyä akä osottanut Juho Kustaa ja Esteri Karolina Anttilan selvittämään riitaisuudet tuomioistuimessa Tämän ohdosta ovat Juho Kustaa ja Esteri Karoliina Anttila vaatineet, että Kihlakunnanoikeus julistaisi heille kuuluvan puolet Turkin talosta sekä että vireille pantu osittamistoimitus oli loppuun saatettava halkomisen muodessa siten että heille tulisi erotetuksi toinen puoli Turkin taloa. Asiasta kauttuna on Oskari Eokki Turkki toistanut mitä hän maan nittaustoimituksessa oli väittänyt sekä Tuomauttanut, että 41. SS.n mukaan Keisarillisessa asetuksessa maatilojen osittumisesta 12. päivältä Kesäkuuta 1895 Juho Kustaa ja Esteri Karolina Anttilan olisi pitänyt Kuvernööriltä hakia lohkomalla itselleen erotetuiksi kauppakirjassa 17. päivällä Elokuuta 1842 mainitut tilukset, jos he olisivaltahtoneet sellaista etua nauttia, kymmenen vuoden kuluessa siitä päivästä, jona mainittu asetus astui voimaan, eli siis viimeistään ennen 873
1. päivää Tammikuuta 1906.; mutta koska Juho Kustaa ja Esteri Karoliina Anttila eivät olleet määräajas sa sellaista anomusta tehneet, on Oskari Enokki Turkki katsonut, että he olivat menettäneet oikeuden puoda kysymyksessä olevat tiluksetkin itselleen erotetuiksi, minkä ohessa Oskuni Eenokki Turkki on anonut korvaus ta oikeuden käyntikuluistaan. Kihlakunnanoikeus on 1. päivänä Toukokuuta 1911. julistamallaan päätöksellä siinä mainituista syistä, jättäin oikeettomana huomielta Oskari Eenokki Torkin väitteen, että Juho Kustaa ja Esteri Karoliina Anttila olisivat menettäneet oikeuden edellämainittujen tilusten erottamiseen Turkin talosta, hyljännyt Juho Kustaa ja Esteri Karoliina Anttilan kanteen, mutta sai Oskari Eenokki Turkki kuitenkin itse kärsiä oikeu denkäynti kustannuksensa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin oli vat vetoamalla saattaneet jutun, on 3. päivänä Helmikuuta 1913. antamassaan tuomiossa lausunut näytetyksi, että Tuomas Turkki kauppakiralla 17. päivältä Elokuuta 1842. oli myynyt Juho Kustaa Anttilalle puosen Turkin taloa ja kauppakirjassa tarkemmin määritellyl ne tilukset, mitkä tulisivat kuulumaan Juho Kustaa Anttilalle myytyyn talonpuolikkaaseen, sekä että näitä tiluksia sitten aina edelleen oli viljelty viineksimainittuun, Anttilaksi kutsuttuun talonpuolikkaan oen kuuluvina naina ja jälellä olevia tiluksia koko Turkin talosta taas naulittu Turkki nimiseen osuuteen kuuluvina, mutta koska kauppakirjan edelläkosketellun määräyksen Anttilan talonpuolikkaaseen kuuluvista tiluksista oli katsot tava tarkottavan ainoastaan sovintojakoa, jota oli osakusten välillä neudatettava, kunnes jempi kumpi heistä hataaisi saada talonosuutensa halkemisella laillisesti eretetuksi, sentähden Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, on julistanut 274
Juho Kustaa ja Esteri Karoliina Anttilalle kuuluvan puolen Turkin taloa sekä määrännyt, että vireille pantaosittamistomitus oli loppuun saatettava halkomisella siten että toinen puoli Turkin taloa oli Juho Kustaa ja Esteri Karoliina Anttilalle erotettava Hovioikeuden tuomioen on Oskari Enokki Turkki hakenut muutosta perustelmalle, johon, Esteri Karoliina Anttilan tällä välin kuoltua, Juho Kustaa Anttila omasta puolestaan ja Esteri Karoliina Anttilan oikeuden omistajana on vastannut Keisarillinen Senaatti on tukinut tämän jutun ja katsoo, ettei Oskari Eenokki Turkki ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiola, joka siis jää pysyväksi; ja velvoi tetaan Oskari Enokki Turkki suorittamaan Juho Kustaa Anttilalle, hänellä läättä asiasta olleiden kustannusten korvaukseksi, kuusikymmentävi si markkaa. Niili kaikki asianAlfver Sarva omaiset noudattakod. Keisarillinen Suomen Senaatti Apro Siukkala. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer. 875