Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nut että, koska Kaarle Siitonen, joka aikoinaan oli ollut Heikki Puukkosen sisaren Maria Juhontytär Saukkosen holhoojana ja pitänyt hallussaan holhotillensa hänen vanhempiensa Juho Saukkosen ja Maria Huotilaisen jälkeen langennutta perintöä oli jättänyt siitä tiliä tekemättiä Niitta Saukkonen ja hänen asiakumppaniusa Kaarle Siitos vainajan oikeudenomistajina velvoitettaisiin jättämään mainittu perintö seikkaperäisen holhoustilin seuraamana Heikki Saukkoselle, jolle Maria Saukkonen ja hänen miehensä Talollinen Jaakko Jaakonpoika Orpana 13 päivänä Tammikuuta 1902 olivat kirjallisesti luovuttanut oikeutensa kysymyksessä olevaan perintöön. Riitta Saukkosen ja hänen asiakumpaniensa vastustettua tätä kannetta, on Kihlakunnanoikeus 22 päivänä Syyskuuta 1904 julistamassaan päätöksessä, mikäli siitä nyt on kysymys, lausunut, että koska Jaakko Orpana aikoinaan oli Maria Saukkosen edusmiehenä antanut Kaarle Siitoselle kuitin ja tilivapauden Maria Saukkosen perintöosuuden hoidosta, sentähden ja kun Maria Saukkosen perintöön ei kuulunut kiinteää omai suutta, ja Jaakko Orpana siis oli oikeutettu Maria Saukkosen puolesta hänen perinnöstäan määräämään, hylkäsi Kihlakunnanoikeus Heikki Saukkosen mainitun kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Saukkonen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 16 päivältä Helmikuuta 1907 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Heikki Saukkosen suorittamaan Riitta Saukkoselle ja hänen asiakumppaneilleen maksut heidän yhteisestä kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioen on Heikki Saukkonen hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei 494
Heikki Saukkonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edelläkerrottua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhris Nummelen Fredr. Lunderius. Julius Nummelin Fredr. Amberius. Edvard Pardani. A. W. Granström Hjufurukjelm Lokakuun 21. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa testamentin kumoamista koskevassa nostojutussa, jossa Työmies Kaarle Maurits Bergendahl, Porin kaupungista, on hakijana sekä samasta kaupungista kotoisin oleva Työmiehentytär Sofia Lagerroos tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, 21. päivänä Lokakuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Porin kaupungissa asunut Talonomistaja August Fredrin oli 11. päivänä Tammikuuta 1903. kuollut sekä Sora Lagerroos saman kuun 26. päivänä sanotun kaupungin Raastuvanoikeudessa valvonut August Indrinin 19. päivänä Joulukuuta 1902. suullisesti tekemän testamentin, jonka mukaan kaikki Indrénin omaisuus hänen kuoltuansa oli joutuva Soka Lagerroosille, on Kaarle Maurits Bergendahl Raastuvan oikeudessa lausunut, että August Indrin Läsnäskit - Ris - C; J. -let - W. R. No 1176. Pag. 237. R. D. 1906.
joka 3. päivänä Lokakuuta 1902. oli niinikään suullisella testamentilla määrän nyt, että kaikki hänen jälkeen jättämänsä omaisuus joutuisi Kaarle Maurits Bergendahlille, minkä testamentin Bergin dahl 22. päivänä Tammikuuta 1903. oli Raastuvanoikeudessa valvonut, tehdessään Sofia Lagerroosin hyväksi edelläkerrotun testamentin ei ollut ollut täydessä järjessään; jonka vuoksi Kaarle Maurits Bergendahl on vaatinut, että August Fredrénin Sofia Lagerroosin eduksi tekemä testamentti kunnottaisiin. Asiassa kuulustettuna, on Sofia Lagerroos, väittäen August Indranin tehneen moitteenalaisen testamentin täydellä ymmärryksellä, vastustanut kannettaRaastuvanoikeus on 10. päivänä Syyskuuta 1903. julistamassaan päätöksessä katsonut toteen näytetyksi, että August Indrén selvällä ja täydellä järjellä sekä vapaaehtoisesti oli 19. päivänä Joulukuuta 1902. tehnyt puheenalaisen testamentin Sofia Lagerroosin hyväksi, sekä sen vuoksi hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Maurits Bergendahl oli vetaamalla saattanut jutun, on tuomiossa 2. päivänä Marraskuuta 1906. vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen, samalla velvoittaen Kaarle Maurits Bergendahlin suorittamaan Sofia Lagerroosille, hänellä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleiden kulunkien korvauksi, viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Maurits Bergendahl anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kaarle Maurits Bergendahl vastoin Sofia Lager roosin hyväksi tehdystä testamentista todistajina asiassa kuulusteltujen henkilöiden valallisia kertomuksia ole näyttänyt toteen August Indréninhänen laatissaan sanotun testamentin, olleen ymmärrykseltään pitemättömän tekemään sellaista säädöstä, jonka vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi vahvistaa sen lopputuloksen, jo496
hon Kovioikeus on asiasta johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Noede. J. Wens. hiemmanR. A. Noede. J. Wens. hiemmanC. J. Timgren Paul August Welä Aljander T. Järnefelt Lokakuun 21. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa takaisinsaantia koskevassa jutussa, jossa Prokuristi Fredrik Eugen Wallin Oulun kaupungista, on hakijana sekä Tampereen kaupungissa asuvat Kauppias Rudolf Winter, viimeksimainitussa kaupungissa olevan W.n Sandbergs Eft. nimisen toiminimen omistajana, ja Varatuomari Verner Palander tulematta jääneinä vastaajina Annettu Oikeusosastossa 21. päivänä Lokakuuta 1907 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Varatuomari Palanderin hakemuksesta oli Oulun kaupungin Maistraatti päätöksellä 26. päivänä Kesäkuuta 1903. velvoittanut Prokuristi Wallinin, Oulun Rautakauppayhtiö Wallin & Co nimisen avonaisen yhtiön osakkaana ja toisena yhtiömiehenä, toiminimen Km Sandbergs Ett. 3. päivänä Joulukuuta 1900. asettaman, Oulun Rautakauppaehtiö Hallin Hn hyväkLäsnä: R. A W. H. S. G.S. C. A. W. R. 497 No 1177. Sivu 218 12/12 1906
syman ja Varatuomari Palanderille sierretyn kuuden kuukauden vekselin nojalla Palanderille suorittamaan sen sisällön kymmenentuhatta viisisataa markkaa ynnä kuuden prosentin vuotuisen koron 3. päivästä Kesäkuuta 1901., kuitenkin vähennettyä vekseliin 19. päivänä Toukokuuta 1903. maksetuiksi kuitatut tuhatseitsemänsataa kaksitoista markkaa viisi penniä, kuin myös seitsemälläkymmenelläydellä markalla kahdeksalla. kymmenellä pennillä korvaamaan Varatuomari Palanderille hänen lainhakukulunkinsa, samalla jättäen Prokuristi Wallinille vallan laillisessa järjestyksessä hakea takaisin saantia; minkä jälkeen ja sittenkuin Waasan Hovioikeus, jonne Prokuristi Wallin oli valittanut ylläkerro tusta päätöksestä, oli 10. päivänä Loka kuuta 1903. annetulla päätöksellä vahvistanut Maistraatin päätöksen sekä velvoittanut Prokuristi Wallinin suorittamaan Varatuomari Palanderille maksut tämän kappaleesta Hovioikeuden päätöstä, yksitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä, Prokuristi Wallin oli 30. päivänä viimeksisanottua kuuta Hovioikeuden päätöksen mukaan maksanut Varatuomari Palanderille kaikkiaan kymmenentuhatta kolmesataa neljäkymmentäyksi markkaa kolmekymmentäkahdeksan penniä. Kauppias Winterille, toiminimen WinSandbergs Eft. omistajana, ja Varatuomari Palanderille toimitetun haasteen nojalla on Prokuristi Wallin Oulun Raastuvanoikeudessa 29. päivänä Helmikuuta 1904. lausanut, että hän ja Oulun Rautakauppayhtiö Wallin & Coa toinen yhtiomies Konttoristi Charles Wallin, päätettyään lakkauttaa sanotun yhtiön liikkeen, olivat 19. päivänä Marraskuuta 1901. saman yhtiön ja toiminimen Herr Sandbergs Eft välisistä asioista Kauppias Winterin kanssa tehneet sopimuksen, jossa toiminimi sai täyden maksun saamisistaan yhtiöltä siten, että tämän irtain ja kiinteä omaisuus luovulettiin toiminimelle Wan Sandbergs Ettja toiminimen saamisen jäännös suori tettiin osaksi käteisellä rahalla osaksi muun muassa kahdella Konttoristi Wallinin hyväksymällä vekselillä, joista toinen oli neljäntuhannen kuudensadan seit498
semänkymmenenkahden markan yhdeksäntoista pennin ja toinen neljäntuhan nen yhdensadan seitsemäntoista markan seitsemänkymmenenkahden pennin suuruinen, sekä että ylläkerrottu Karutuomari Palanderin maksettavaksi hakema oekseli, joka oli tehty ennen sopimusta, sen kautta oli joutunut arvottomaksi; minkä vuoksi Prokuristi Wallin on vaatinut, että Kauppias Winter, hänen edellämainitussa toimessaan, ja Varatuomari Palander velvoitettaisiin, yhteisesti tai se heistä, jolla varoja oli, Prokuristi Wallinille takaisin maksamaan ylempänä sanotut kymmenentuhatta kolmesataa neljäkymmentäyksi markkaa kolmekymmentä kahdeksan penniä kuuden prosentin koron kanssa 30. päivästä Lokakuuta 1903. Asiassa kuulustettuina, ovat Kauppias Winter ja Varatuomari Palander vastustaneet kannetta; minkä jälkeen ja sitten kuin myös Konttoristi Wallinia oli kuulusteltu jutussa sekä asianosaiset molemmin puolin olivat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan, Raastuvanoikeus on 9. päivänä Heinäkuuta 1904 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt kanteen mutta kuitannut oikeudenkäyntikustannukset asianosaisten keskenHovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Prokuristi Wallin että Kauppias Winter ja Varatuomari Palander olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomidla 16. päivänä Elokuuta 1906. ratkaissut sen; ja koskei Prokuristi Wallinollut, kuten hän ylläkerrotussa sopinuksessa oli sitoutunut tekemään varustanut puheenalaisia Konttoristi Wallinin hyväksymiä kahta vekseliä siirrollansa ja Prokuristi Wallin siis oli rikkonut sopimuksen siinä kohlen, senvuoksi ja kun toiminimi WenSandbergs Ett., asian näin ollen, oli Uut oikeutettu Prokuristi Wallinilta, Oulun Rautakauppayhtiö Wallin & Coosakkaana, hakemaan yhtiöllä omistamansa riidattoman saamisen, on Hovioikeus katsonut, ettei Prokuristi Wallin ollut esiintuonut syytä Raastuvanoikeuden päätöksen muuttamiseen. Mitä sitten tuli Kauppias Winterin ja 199
Varatuomari Palanderin vetokanteeseen on Hovioikeus, muuttaen Raastuvanoikeuden päätöstä, velvoittanut Prokuristi Wallinin suorittamaan Winterille ja Palanderille, heiltä Raastuvanoikeudessa juttuun menneiden kulunkien palkkioksi, tuhat satamarkkaa, jonka ohessa Prokuristi Wallinin tuli kuudellakymmenellä markalla korvata Winterille ja Palan derille heillä Hovioikeudessa asianvuoksi olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Prokuristi Wallin anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Prokuristi Wallin ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota muun puolesta, paitsi että Kauppias Winterille ja Varatuomari Palanderille, heidän kulungeistaan Raastuvanoikeudessa, tuomitun korvauksen määrä alen netaan neljäänsataan markkaan; joten oikäistuna Hovioikeuden tuomio muuten jää pysyväiseksi. Tätä T. Järnefeltet kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen SenaattiC. J. Timgren Edan Lejanden. A. Wahl. hemman. 1al. Augusti 500
Den 21 Oktober 1907 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsall reversskilling, från Wasa Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Kronofogden Matti Sario, såsom innehafvare af Wasa Taskodryckssabeth, från Nikolaistad, sökande, samt Handelsfinnan H. G. Schuberg, från residensstaden Stockholm i Konunga riket Sverige, svarande: Sifven uti lustitiedepartementet den 21 Oktober 1907. Kejserliga Senalan har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Nikolai stad har Handelsförman H. G. Schubert, efter stämning å Kronofogden Tavio, yrkat dennes förpliktande att till firman utbetala, enligt sak bura af den 13 Maj 1903 för ett parli harts nittioen reichsmark åt tio pennige, på grund af faklura af den 11. därpåföljande November för en måltpålsmäskin med rum Bde J. N. F. L. E. P. A. G. H. F. 501 No 179. Pag. 53. R. D. 1907.
skifvor och transmission jämte ombal lage tvåhundra åttiotvå reichsmark samt enligt faktura af den 26 i näst nämnda månad för en mälttkross två hundra tio ricksmark eller således till sammans femhundra åttiotre ricks mark altio offennige tyskt mynt med däremot svarande femhundra nitton kronor femtioåtta ere svenskt mynt jämte ränta. Isaken hörd har Kronosogden Sario förmält, att Handelsförman H. G. Schulert åtagit sig att för om förmälda fadriks räkning anskaffa en mattkron och en malttputsma skin af sådan beskaffenhet, att desamma kunde drifvas och hållas i gång med en dektrisk meter af en hästkrafts styrka, hvilken möter förmån jämväl förbundit sig att leverera samt att Tasso sedermera fått af linnan emottaga jämte förenämnda maskiner äfven en dektaisk möter af antydd styrka, men att, då sag la mötor emellertid varit inrättad för likström och sålunda icke användbar för fabriken, som endast haft växelström till sitt förfogande, och då det vidare visat sig all för ifrågavarande markiners hållande i gång erfordrades en möter af större än en hästkrästs styrka, Kronofogden Sario sett sig tvungen att till finnan återsända icke allenast om förmälda meler enligt firmans därom meddelade order, utan och till und rikande af förhöjd driftkostnad berörda malfvutsmarken; och jämte det Kronofogden Taro förty undan dragit sig all betalningsskyldighet af ren beträffande nästnämnda markinsamt därjämte gjort anspråk på ersättning för de påkt -, till och andra kostnader, hvilka han fått vidkännas i och för modorn och mått putmärkinen, har Kronofogden Sario i öfrigt medgifvit riktigheten af kraf det samt förklarat sig villig att i sådant afseende till firman utbetala härutinnan fordrade belopp dock efter afdrag af förenämnda honom åsam kade kostnader, utgörande tillhopa nittiotre mark femtiofyra penni. 502
Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides anhållit om godtgörelse för sina kostnader å rättegången har medels den 25 November 1904 afkunnadt utslag i saken utlåtit sig och alldenstund Kronofogden Sario som medgifvit att han efter beslält ning sätt af Handelsfirman H. G. Schubert emottaga en dektrisk möter af en hästarafts styrka, en maltputs och en mattkross samt ett parti parts, äfvensom förklarat sig villig att betala de för nämnda maltströss och härteparti fordrade person, ej styrkt att förenämnda möter och målttpuds af hvilka motorn, sedan fastställdt blifvit att densamma icke varit inrättad för en sådan dertrisk ström, som i Nikolaistad användes, utan för inkallad likström, på finnans anhållan blifvit af Kronofogden Tario till denna återgånd och maltputsen af Kronofogden Tario utan någon af finnan därom gjord anmodan åter skickats till förmån, som enligt sin uppgift fortfarande förvarade densamma för Kronosogden Sarios räkning, icke varit aflahenliga; fördenskull och då någon anmärkning emot del af Handelsförman H. G. Schulert för före nämnda malpputs jämte transmission och omballage fordrade priset icke i öfrigt gjorts och Kronosogden Sario ej heller kunnat visa befogenheten af sitt anspråk på ersättning för af honom för omförmälda moler och måttpats hafda kost nader, har Rådstufvurätten, med förka stande af Thomosegden Sarios, medan pråk, ålagt Kronofogden Suro att till landsfirman H. G. Schulert emot hvilto betala fordrade femhundranitton kro nor femtioåtta de svenskt mynt eller mot svarande belopp i finskt mynt efter å letalningsdagen gällande högsta kurs med fem procents årlig ränta från rättegångens början den 2. September 1904, tills fulllikvid skedde, hvarhos Kronofogden Satio känts skyldig att med etthundratju gu mark ersätta Handelsferman RGSchulert dess kostnader å rättegången Hofrätten, under hvars pröfning Kronofogden Sario i väderäg dragit 503
målet, har medels dom den 26 Februari 1907 fastställt Rådstufvurättens utslag samt tillika ålagt Kronosog den Sario att med femtio mark ersätta Handelsferman H. G. Schubert dess i Hofrätten hafda umgälder i målet. Uti Hofrättens dom har Krono fogden Savio anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Han delsförman H. G. Schubert i före skrifven ordning bemält. Kejserliga Senaten har tagit må tel i öfvervägande och finner Krono fogden Savo icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, hvarvid förty skall förblifva; och skyldigkännes Kronofogden Saria att med sjuttiofemmark godtgöra Handelsferman H. G. Schubert för dess härstädes i målet hafda hört rader. Sel alle, som vederbör, till efterrättelse lander. Kejserliga Senaten för Finland: Julmis Nummelin Fredr. Lundenius. Edvard Paldani A. W. Granskom stjufvouljelen Lokakuun 22. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, paloapua koskevassa jutussa, jossa Suomen maalaisten Paloapuyhtiö on hakijana kuin myös oikeudenkäynnin aikana kuolleen Kauppiaan John Bohmin leski Sigrid Bohm, omasta puolestaan ynnä alaikäisten lastensa Sven ja Johan Sigurd Bohmin holhoojana, sekä entinen Kauppias Arthur Rothström, nyttemmin Sola, molemmat Porin kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Lokakuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun tulipalo oli 23. päivänä Maaliskuuta 1902. hävittänyt Ulvilan pitäjän Toijoen kylässä olleen kauppaja asuinrakennuksen, jonka Kauppias Sola Suomen maalaisten Paloapuyhtiön 15. päivänä Elokuuta 1901. antaman vakuuluskirjan No 172, 204. mukaan oli, poistaen entisen vakuutuksen No 13,131., KesäLäsnä: R. f. s. 41. 4. l. b. G. F. C. R. B. E P. C. F. W. R. A. G. E. T. 304 No 181. Pag 167 R2 1906
kuun 25. päivänä 1901. yhtiössä vakuuttanut 6000. markasta, sitä ennen kauppakirjalla 18. päivältä äskenmainittua kuuta myytyään rakennuksen ulkohuoneineen 2,500. markasta Kauppias Bohmille ehdolla että Sola, suoritettuaan velkan sa Bohmille, saisi kahden vuoden kuluessa kauppapäivästä lukien samasta hinnasta ostaa rakennukset takaisin, sekä palovahinko yhtiön puolesta 17. päivänä Huhtikuuta 1902. pidetyssä tutkinnossa oli arvalla 4600. markkaan, josta kumminkin oli vähenneltävä rakennuksen jäännösten arvo 300. markkaa ja aikaisemman palon kautta tapahtunut arvon alennus 40. markkaa, on Kauppias Sola Ulvilan ja Nakkilan pitäjäin katajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että palvapuyhtiön johtokunta oli kieltäytynyt maksamaste hänelle paloapua sanotusta rakennuksesta, perustuen kieltonsä siihen että vakuuttaminen oli tapahtunut vasta rakennuksen myymisen jälkeen, jolloin Sola ei enää olisi ollut oikeutettu vakuuttamaan sitä. Mutta koska tuo rakennus oli ollut mainitussa yhtiössä vakuutettuna aina vuodesta 1863. saakka ja uusi vakuutus tapahtunut yhtiön asiamiehen ehdotuksesta ainoastaan rakennuksen muuton vuoksi, josta Sola oli ilmoittanut asiamiehelle ja Huhtikuussa 1901., on Kauppias Sola katsonut sanotun kiellon oikeettomaksi sekä niin ollen ja kun yhtiön asiamies oli arvioinut ja yhtiön johtokunta hyväksynyt rakennuksen arvon 6000. markaksivaatinut, että yhtiö velvoitettaisiin puheena olevasta rakennuksesta palova hingonkorvauksena maksamaan Solalle viimeksimainittu rahamaärä, siitä kuitenkin vähennettyä 340. markkaa, eli siis 5,660. markkaa ynnä yhtiöjärjestyksen 5 SS:n 3. kohdassa määrätty korko; ja ovat sittemmin oikeudenkäynnin aikana Kauppiaat Sola ja Bohm yhdessä anoneet, että yhtiö määrättäisiin suorittamaan kysymyksessä oleva paloapuraha korkoineen Kauppias Bohmille, palaneen rakennuksen omistajana, minkä ohessa Rehmon pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan 505
Asiasta kuulustettuna, on Suomen maalaisten Paloapuyhtiö vastustanut kannetta, muun muassa huomauttaen, ettei Kauppias Bohm ollut yhtiössä vakuuttanut puheenalaista rakennusta, sekä ettei yhtiö, joka sääntöjensä 45. SS:n mukaan oli oikeutettu rakentamaan uuden rakennuksen palaneen sijaan, missään tapauksessa ollut velvollinen maksamaan korvausta yli palaneen omaisuuden oikean arvon. Kihlakunnanoikeus on 16. päivänä Kesäkuuta 1903. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla kylrännyt Kauppiaitten Solan ja Bohmin jutussa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppiaat Sola ja Bohm olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 26. päivänä Toukokuuta 1906. katsonut selvitetyksi, että Suomen maalaisten Paloapuyhtiö oli Kauppias Solan ilmoituksesta 15. päivänä Elokuuta 1901. vakuutukseen vastaanottanut kysymyksessä olevan rakennuksen toimitetun arvion perusteella määrätystä kuudentuhannen markan vakuutusarvosta, ja että vakuutus oli ollut voimassa vielä tulipalon sattuessa 23. päivänä Maaliskuuta 1902. jonka vuoksi ja koska Kauppias Rohmvastamainittuun aikaan oli tuon rakennuksen omistaja, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on velvoittanut Suomen maalaisten Paloapuyhtiön korvaamaan Kauppias Bohmelle tulipalon hänelle oikeuttaman vahingon ja siis, kun sanotusta rakennuksesta, joka aikaisemman tulipalon kautta oli menettänyt neljäkymmentä markkaa arvostaan, nyt puheena olevassa palossa oli näytetty jääneen lähteitä ainoastaan kolmensadan markan edestä, maksamaan Kauppias Bohmille viisi tuhatta ruusisataa kuusikymmentä markkaa ynnä kuuden prosentin koron niistä, lukien 25. päivästä Elokuuta 1902. jolloin yhtiö lopullisesti oli hyljännyt Bohmin korvausvaatimuksen, minkä ohessa yhtiön tuli viidelläkymmenellä markalla korvata Kauppias Bohmille hänellä Kihlakunnanoikeudessa asian vuoksi olleet kustannukset. 506
Hovioikeuden tuomioon on Suomen maalaisten Paloapuyhtiö anonut muutosta tänne toimittamallaan perustetmalla, johon Sigrid Bohm ja Kauppias Sola ovat säädetyssä järjestyksessä vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Suomen maalaisten Paloapuyhtiö ole esiintuonut syytä muulla tavoin muuttaa. Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, kuin että yhtiö vapautetaan välittömästi maksamasta puheenaolevaa paloapua ja, sääntöjensä 45. SS: 4. kohdan nojalla tekemänsä vaatimuksen mukaisesti, oikeutetaan rakennutta, maan tulen hävittämän rakennuksen sijaan uusi rakennus, mikä työ on toimitettava vuoden kuluessa sen jälkeen, kun Kauppias Bohm vainajan oikeudenomistajat ovat yhtiölle toimit taneet mainitun pykälän 5. kohdassa sanotun selvityksen, uhalla että yhtiö, jos se tämän laiminligö, on velvollinen suorittamaan Hovioikeuden määräämän palovahingon - korvauksen vilsituhatta kuusisataa kuusa kymmentä markkaa kuuden prosentin koron kans sa 25. päivästä Elokuuta 1902. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti R. A. Bde. A. Wenl. hvarmanC. Winkman Julius Nummelin. C. J. Tingren Fredr. Tuudenius. Word Pardani. Jachel Augusti Word Pardani. Jachel Augusti Edoväklander. S. 7. Granström. Wolakijander. A. B. Granström. E. Thesleff 307
Den 23. Oktober 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål, angående återvinning och ersättning. emellan Kommerserådsenkan Olga Kiseloff, från Helsingfors stad, sökande och aflidne förre Bagaremästaren Lars Gabriel Petterbergs enka Maria Lovisa Petterberg, jämväl från Helsingfors, svarande: Gifven uti Justitiedepartemantet, den 23. Oktober 1907. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat SöljanGenom tvänne särskilda, den 6. Mars de: och 24. Oktober 1901. toefaldt upprättade, på tryckta blanketter utskrifna kontrakt har Bagaremästaren Petterberg af Enke fru Kiselofs förhyrt, medels förstnämnda kontrakt en uti Enkefru Kiseleffs gård No 12. vid Vestra Henriksgatan i Helsingfors belägen betiklokal, bestående af ett rum och kök, på ett års tid, räknadt från den 1. Juni 1901. till samma dag 1902, emot vilkor, bland annat, att i årshyra för Ofde 71 - G. W. R. B. U. S. År 1816. Pag. 182. R. D. 1906.