Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
densamma, hvarför och då sagda tomt under den tid af tio år tre månader och tjugusex dagar Anna och Stefanida Aminoff sålunda varit förhindrade att draga nyt ta af densamma, efter beräkning 400 mark för år, kunnat intringa 4128 mark 88 pen ni, Anna och Stefanida Smirnoff yrkat Dmitrij Smirnoffs förpliktande att till dem utgifva 2/3 af sagda belopp jämte ränta samt att därhos godtgöra Anna och Stefanida Smirnoff deras kostnader i målet Sedan Dmitry Smirnoff i saken hörd genmält, bland annat, att 50 penni för hvadratmetern och år vore skälig hyra för ifrågavarande tomt, har Rådstufvurätten uti utslag af den 14 Maj 1912 ansett utredt vara, att Dmitrig Smirnoff under en tid af tio år tre månader och tjugusex dagar såsom upplagsplats användt förenämnda mågasinstomt, hvars ylinnehåll utgjorde 313,388 hvadratheter och hvilken till två tredjedelar egdes af Anna och Stefanida Smir noff; i anseende hvartill och då ett år ligt arrende beräknadt efter femtio penni för hvadratintern, visats vara skäligt för tomten i fråga, Rådstufvurätten å lagt Dmitrig Smirnoff att emot kvitto till Anna och Stefanida Smirnoff i ersättning för nyttjandet af dem tillhöriga två tredjedelar af tomten efter ofvannämnda beräkningsgrund utgifva ettusen sjuttioåtta mark sex penni med fem procents årlig ränta därå från stämningsdagen den 8 Mars 1912 tills full betalning följde, hvaremot Anna och Stefanida Aminoff i anseende till sakens beskaffenhet själfva fått vidhännas sina kostnader å rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning såväl Anna och Stefanida Smirnoff som Dmbij Emernoff i vadeväg dragit målet, har genom tom den 10 Februari 1815 låtit bero vid Rådhufvurättens utslag i öfrigt förutom att Dmitrij Aminoff, enär tiden från Tergy Emirnoffs dödsdag den 21 Augusti 1911 nya slilen till den 3 December 1910 samma stit utgjorde endast tio år tre månader och tretton dagar, af Hofrätten ålagts att till Anna och Stefanida Aminoff enligt af Rådstufvurätten angifven beräknings grund emot hville utgifva ettusen sjuttio fyra mark trettiofyra penni med fem pro201
cents årlig ränta räknadt från berörda 8 Mars 1912. Uti Hofrättens dom hafva Anna och Stefanida Smirnoff anhållit om ändring medels deduktion, den Dmitrig Smirnoff bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Anna och Stefanida Smirnoff icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och åläggas Anna och Stefanida Smirnoff att till Dmitrij Aminoff, i ersättning för hans härstädes hafda kostnader i målet, utgifva sjuttio mark. Det alle, som veder bör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Alpedituksiala. B. Anneberg Alpi Luksiala. B. Amberg A. J. Brunmaa Samuli Koski. A. J. Brunmaa Samuli Koski. Haf Hellen Den 12. Februari 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit mål angående häfvande af köp emellan Handlanden Johan Fredrik Herrgård från Kivilaks by af Kveflaks socken, i egenskap af förmyndare för Bonden Karl Johansson Herrgård, från Smedsby by af sagda socken, sökande, samt Bonden Oskar Gabrielsson Sorrgård, från sistnämnda by, för egen del och såsom målsman för sin hustru Anna Karlsdotter Norrgård, svarande: Gifven i sustitiedepartementet den 12 Februari 1916 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter Oskar och Anna Sorrgård ågången stämning har Handlanden Herrgård, i sin förenämnda egenskap, vid Häradsrätten i Mustasaari, Kvisaks och Replot sockSarv. W. t. J. P. R. H.-Ket. Joh. 202 No 270. Pag. 4. R. D. 1914.
nars tingslag anfört, att Karl Herrgård och hans hustru Maria Herrgård medels den 31 Januari 1912 dagtecknade köpebref till Oskar och Anna Norrgård försålt 1/8 mantal af Storgård skattehemman, No 1. i sagdä Smedsby by, emot en köpeskilling af tolftusen mark samt förbehållen lifstidsytning äfvensom till hemmanet hörande lösegendom emot en köpeskilling af tretusen mark, men att det sedermera befunnits att Karl Herrgård vid afslutandet af ifrågakomna köp saknat förståndets fulla bruk; och har Handlanden Herrgård förty yrkat, att köpen måtte förklaras ogittiga samt Oskar och Anna Norrgård åläggas att till Handlanden Herrgård som den 10. April 1912 blifvit förordnad till förmyndare för Karl Herrgård, öfverlämna den försålda egendomen, hvarhos Handlanden Herrgård förbehållit sig rätt att framdeles af Oskar och Anna Norrgård krafva ersättning för den tid egendomen af dem innehafts, hvarjämte Handlanden Herrgård gjort anspråk på rättegångskostnadsersättning Sedan Oskar och Anna Norrgård motsagt käromålet, har Häradsrätton medels den 17 September 1912 afkunnadt utslag, på däri anförda. skäl, förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Herrgård i vadeväg dragit målet, har medels dom den 14 November 1913 funnit tillförlitlig utredning icke vara förebrand därom, att Karl Herrgård vid uppgörandet af ifrågavarande köp skulle befunnit sig i sådant sinnestillstånd att han saknat förmåga att sluta köp angående sin egendom, hvarför Hofrätten låtit bero vid det slut, hvarvid Häradsrätten i sitt utslag stannat. Uti Hofrättens dom har Handlanden Herrgård sökt ändring medels deduktion den Oskar och Anna Norrgård bemött. 203
Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Herrgård icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty kommer att bero; och skyldigkännes Handlanden Herrgård att till Oskar och Anna Norrgård utgifva åttio mark i ersättning för deras härstädes i målet hafde umgälder, det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. I. Auer K. R. Helanen. I. Auer Helmikuun 14. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Kovioikeudesta tullessa konkurssijutussa, jossa ovat Mikkelin kaupungista olleen Kauppiaan Johan Gabriel Halttus vainajan konkurssiin luovutetun pelän velkojat Kauppaneuvokset Carl Fredrik Pöndinen ja David Pulkkinen sekä Varatuomari Ernst Edvard Rosenqvist, Mikkelin kaupungista, ynnä Osakeyhtiö Credit Aktiebolag, Tampereen kaupungista, hakijoina sekä Wuokraaja Kalle Laulainen, Kaukimaren pitäjästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 14. päivänä Helmikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkuin Kauppias Kalltusen kuoltua hänen pesänsä oli 31. päivänä Elokuuta 1914. luovutettu konkurssiin, on valvoutapäivänä konkurssissa Mikkelin kaupungin Raastuvanoikeudessa seuranLäsnä: W. A. J.S. R. K. A 207 No 273 Pag 933 RD 1915
neen Joulukuun 18. päivänä Kalle Laulainen valvonut ja konkussipesän varoista maksettavaksi vaatinut 5212. markkaa 55. penniä sillä perusteella että Laulainen, vuokrattuaan välikirjalla 16. päivältä Huhtikuuta 1912. kahden kymmenen vuoden ajaksi Siikemies SvenTuoviselta Paavola nimisen perintötalon No 6. Kaukivuoren pitäjän Käkkilän kylässä muun muassa semmoisin ehdoin, että Kalle Laulaisen tuli viiden vuoden kuluessa saattaa kaikki talon rakennukset kuntoon ja että, jos vuokraajan täytyi jostain syystä muuttaa talosta, talonomistajan oli maksettava rakennuksista korvaasta katselmuksen mukaan, oli täyttääkseen tuon määräyksen mainitulla, sittemmin Kauppias Halttusen omaksi joutuneella talolla teettänyt rakenneeksia, jotka 7. päivänä Joulukuuta 1914. tapuhtuneessa katselmuksessa oli arvattu valvottuun määrään. Toisessa esiinhuudossa on eräiden konkurssipään saamamiesten puolesta vastustettu Kalle Laulaisen valvontaa, koskei Laulainen, joka oli ilmoittanut olevansa kahdenkymmenen vuoden vanha, alaikäisenä voinut saatavaa laillisesti valvoa, se kun ei ollut Laulaisen omaa työpalkkaa. Tämän jälkeen on Raastuvanoikeus 17. päivänä Maaliskuuta 1915. julistamassaan konkurssituomiossa julistanut Kalle Laulaisen, koskei hän alaikäisenä ja toisen holhouksen alaisena ollut ollut oikeutettu itse saatavaa valvomaan eikä velkojanvalalla vahvistamaan, menettäneeksi kaiken oikeuden maksuin saamiseen konkurssiin luovutetuista varoista. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Kalle Laulainen oli vetoamalla saattanut asian, on 29. päivänä Heinäkuuta 1915 antamassaan tuomiossa lausunut, että koska Kalle Laulaisen konkurssissa valvoma saatava oli pidettävä hänen iisensä ansaitsemana, Kalle Lautainen, joka oli täyttänyt viisitoista vuotta, alaikäisyydestään huolimatta oli ollut oikeutettu itse valvomaan tuon saatavansa, minkävuoksi, ja kun Kalle Lau205
laisen saatavan oikeellisuutta ei oltu kiellettu, Kovioikeus kumoten tältä osalta Raastuvanoikeuden tuomion, on vahvistanut valvotut viisituhatta kaksisataa kaksitoista markkaa viisikymmentäviisi renniä konkurssipesän varoista Kalle Laulaiselle maksettaviksi sillä oikeudella kuin velkojain oikeudesta ja etuudesta toistensa edellä maksun saamiseen konkurssiin luovutetusta omaisuudesta 9 päivänä Marraskuuta 1868. annetun Keisarillisen asetuksen 18.SS:ssä mainitaan. Kovioikeuden tuomioon ovat Kaupranenvos Nordinen, Varatuomari Rosenqvist ja Osakeyhtiö bredit Aktiebolag anoneet muutosta perustelmalla, jonka Kaupranenvos David Pulkkinen myös on allekirjoittanut. Keisarillinen Senaatti on käsitellyt tämän jutun; ja koskei Kauppaneuvos Pulkkinen ole todistanut O. R:n 30. luvun 1. rub. SS:ssä, niinkuin nämä lainpaikat muutettuina ovat Keisarillisessa asetuksessa Huhtikuun 27. päivältä 1868, säädetyssä järjestyksessä varanniensa itselleen tilaisuutta raken muutosta Hovioikeuden tuonioon, ei Kasarillinen Senaatti vastoin säännöstä O. K:n 30. luvun 18. SS:ssä, sellaisena kuin tämä lainpaikka on äskenmainitussa asetuksessa, ota tutkiaksensa mitä perustelmassa täällä KauppaneuvosPulkkisen puolesta on lausuttu muuteksen saamiseksi Hovioikeuden tuomioon Mitä sitten tulee Kauppaneuvos Bondisen, Varatuomari Rosenqvistin ja Osakeyhtiö tredit Aktiebolagin muutoksenhakemukseen, katsoo Keisarillinen Senaatti, etteivät nämä ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer K. R. Helanen. K. Auer. Tunnblut 206
Helmikuun 14 päivänä 1916 "Keisarillisen Suomen Senaalin laomio maksuilla Keisarillisasta Turun Hovioikeudesta tulleessa, velkomesta koskevassa nostojutussa jossa ovat Rakonnasmestari Hemming Karjalainen, Helsingin kaupungista, hakijana ja Talonomista ja Katharina Emilia Röitz, niin ikään Helsingistä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa. Helmikuun 14 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää Katharina Emilia Reiljille toimi tullamansa haasteen nojalla on Hemming Karjalainen Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut että Karjalainen välikirjassa Joulukuun 10 päivältä 1909 oli sitoutunut laatimiensa ja asian mukaisesti vahvistettujen piirustusten mukaan Katharina Emilia Reiljen omistaman talon No 10 Siltavuorenkadun varrella sanotussa kaupungissa katmakin Es nuksen kivijalkaan tekemään kaksi kauppapuolia kääsujohtoineen ja lämmitys läsnä: 19 A. R. B.K. K. 5. B. T. M. No 281. 29: Sr: 281 Pag. 41 Rb. 1915.
laittiinan sekä uusimaan saman rakennuksen julkisivun kivijalan ja peustuksen välikirjassa mainitulla tavalla 400 markan urakkasummasta, joka oli suoritettava neljässä 100 markan erässä välikirjassa lueteltuina maksu päivinä, viimeinen erä koko urakkakyön valmistuttaa, mutta että Katharina Emilia Reity, vaikka Karjalainen oli keväällä vuonna 1910 valmiiksi laittanut kaikki edelläkerrotussa välikirjassa luotellut työt, paitsi että kaasulämmitysslaitteet ja osaksi maalaastyöt olivat jääneet valmistamatta sekä ruudut akkunoihin asettamatta siitä syystä, että Katharina Emilia Reitz oli kiellänyt jatkamasta työtä, oli, suoritettuaan väli kirjassa määrätyt kolme ensimäistä 100 markan maksuerää, kieltäytynyt maksamasta enempää, vaikka Karjalaisen tekemistään töistä laskun mukaan vielä tuli saada yhteensä 572 markkaa pepenniä; minkä vuoksi Hemming Karl jalainen on vaatinut Katharina Emilia Reitziä velvoitettavaksi suorittamana Karjalaiselle vastasandun rahamäärän viiden prosentin korkoineen haastopäiväs sä Holmikuun 2 päivästä 1911 sekä korvaamaan Karjalaisen oikeudenkautikulut Kanteesta kuultuna on Katharina Emilia Reitz väillänyt, ettei Hemming Karjalainen ollut määrääjäksi eli 1. päiväksi Kesäkuuta 1910 saanut urakkätöitä valmiiksi, vaan ole jättänyt osan niistä tekemällä, vaikka häntä ole kehoitettukin valmistamaan ne, ja että Karjalainen sitä paitsi oli tehnyt suorittamansa työn kaupungin raken. nusjärjestyksestä poikkeamalla, minkä takia Katharina Emilia. Reitzen oli täytynyt antaa toisen rakennusmestarin korjata. Karjalaisen työt rakennusjärjastyksen mukaisiksi ja valmistaa hänen tekemällä jättämänsä työt. Ja kun Matharina Emilia Reilz tämän johdosta oli joutunut maksamaan 2600 markhaa yli sen 3000 markan määrän, min kä hän oli Hemming Karjalaiselle meutland, om Katharina Emilia Reitza nonut kannetta hyljättäväksi Raastuvanoikeus on päätöksellä Heinäkuun 4 päivänä 1911 siinä maini207
tuilla perusteilla velvoittanut Kathari na Emilia Reitzin Karjalaiselle suorittamaan vaaditut kahdeksansataa seitsemänkymmentäkaksi markkaa kymmenen penniä viiden prosentin korkoineen haastamispäivästä Helmikuun 2 päivantä 1911 sekä tämän ohella kahdellasadalla kymmenellä markalla korvaamaan Karjalainen jutussa kärsimät oikeuden käyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Katharina Emilia Reitz oli veteamalla saattanut jutun, on Tammikuun 15 päivänä 1915 antamastaan tuomiossa lausunut että, vaikka Hemming Karjalaisen ammattiaan harjoittavana rakennusmestarina Helsingissä olisi tullut tuntoa sanotulle kaupungille vahvistetun raha misjärjestyksen säännökset ja näin ollen suorittaa työt rakennusjärjestyksen mukaan, puheena olevat puolihuoneet olivat tehdyt rakennusjärjestyksessä sellaisille huoneille määrättyä korkeutta matalammiksi; ja kun Karjalainen aollut Katharina Emilia Keiljille huomanttanut rakennesjärjestyksen maaräyksistä tässä suhteessa, vaan päin vastoin Katharina Emilia Reitz, saatunan selville että huoneista oli laitettu liian matalaksi, oli ryhtynyt toimiin työn suorittamiseksi rakennusjärjestykjen mukaisesti, sentähden ja koska Karjalainen, joka ei ollut esittänyt selvitystä siitä että hänen kysymyksessä olevan puolikuoneuston julkisivua varten asian mukaisesti vahvistetut piirustuksensa olisivat käsittäneet millanehtel puoli huoneusten korkeudelle, ei myöskään oi lut näyttänyt että hän olisi muista rakennuksessa suorittamistaan toista suhtullisesti urakkasummaan nähden oi keutettu saamaan muuta palkkiota kuin minkä hän jo oli saanut, Hevoikeus, kumden Kuostuvanoikeuden päätöksen, on hyljännyt. Hemming Karjalaisen jatussa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomion on Hemming Karjalainen anonut muutosta perustölmalla, johon Katharina Emilia Reitz on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Hemming 208
Karjalainen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan. Hemming Karja lainen suorittamaan Katharina Emilia Reiljille hänellä julun vuoksi täällä olleiden kalujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomai set noudattakoot "Keisarillinen Suomen Senaatti Frics Savikoski. Alfred Luksiala tois Savikoski. Alped Luksiala Frir Jaarikoski. B. Amberg. P. A. Lilldbladell. B. Ammerg. A. F. Lill Häldell. Samuli Koski. D. F. Möle. Helmikuun 15 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa metsän nautintoriidassa, jossa ovat Talollisen leski Maria Vilhelmiina Taavetintytär Okiniemi, Hämeenkyrön pitäjän Wesajärven kylästä, ynnä hänen lapsensa Ajuri Sivari Jokiniemi Tampereen kaupungista Puuseppä Vihtori Jokiniemi, Maanviljelijä Johannes Jaakko Jokiniemi ja Maalari Wäinö Arvid Jokiniemi, kaikki Kesäjärven kylästä, Palvelijat Iida Pauliina Jekiniemi, Karkun pitäjän Pappilan alueelta, Matilda Jokiniemi, Kempereen kaupungista, ja Hilja Aleksandra Jokiniemi, Kesäjärven kylästä, sekä Tehlaantyöntekirja Tuoma Maria Jokinen, Tampereen kaupungista, hakijoina sekä Kesäjärven kylässä olevan Jokiniemen talon omistaja Talollinen Wilhelmi Kaarlenpoika Jokiniemi vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Helmikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä läsnä: 5. SS. - 6. l. B. - 3. 32 Une Strömsten. 209 Pagl. 56 SS: 1914 N: 282
saanut seuraavat tiedot Maria Wilhelmiina Jokiniemi ja hänen ylempänä mainitut lapsensa ovat Hämen kyrön pitäjän käräjökunnan Kihlakunnan oikeudessa lausuneet, että Maria Wilhelmina Jokiniemi ja hänen sittemmin kuollut miehensä Malakias Urjinpoika Jokiniemi 24 päivänä Maaliskuuta 1891 laaditulla kauppakirjalla myydessään edelläsanotun Jekiniemen talon pojallensa Iivari Joki niemelle olivat pidättäneet itsellensä oikeuden myydä milloin halusivat talosta sen metsän mikä oli myymättä, että Iivari Jokiniemi, joka kauppakirjalla 15 päivältä Tammikuuta 1899 oli luovuttanut saman talon Maisteri Anton Elvingille, kuin myös viimeksi mainittu joka kauppakirjalla Maaliskuun 20 päivältä 1903 oli myynyt tilan Wilhelmi Jekiniemelle, olivat ulostuttaneet tuon metsänmyyntiöikeuden Maria Wilhelmiina Jokiniemen lapsillekin kymmenen vuoden ajaksi tämän kuoleman jälkeen sekä että, kun Maria Wilhelmiina Jekiniemi puheenaolevan metsännautinto oikeuden vakuudeksi oli Kihlakunnanoikeudessa hakenut tilaan kiinniystä, mutta Wilhelmi Jokiniemi ja hänen vaimonsa Suoma Jokiniemi olivat hakemusta vastustaneet, Kihlakunnan oikeus oli päätöksessään 28 päivänä Huhlikuuta 1905 neuronut Maria Wilhelmina Jekinientä eri oikeudenkäynnellä selvittämään, että hänellä ensinmainitun kauppakirjan nojalla oli jatkura oikeus sanotun talon metsään Tämän johdosta ovat Maria Wilhelmiina Jokiniemi ja hänen myöläpuolensa vaatineet julistettavaksi että Maria Wilhelmiina Joki niemellä oli elinaikansa ja Maria Wilhelmiina Jokiniemen lapsilla kymmenenä vuotena hänen kuolemansa älkeen näiden kauppakirjain perusteella oikeus myydä puuta Jokiniemen talon metsästä. Asiassa kuultuina ovat Vilhelmi ja Tuoma Jokiniemi muun muassa väittä neet, ettei Maria Wilhelmiina Jekiniemi, joka kauppakirjalla Syyskuun 11 päivänä 903 oli myynyt kaikki puut 9 tuumaan asti kysymyksessä olevasta metsästä, enää ollut oikeutettu metsänmyyntiin, 210
minkävuoksi Wilhelmi ja Tuoma Jokiniemi ovat kannetta vastustaneet lutun oltua asiakirjoista lähemmin näkyrän käyttelyn alaisina on Kihlakunnanoikeus 26 päivänä Huhtikuuta 1911 julistanassaan, päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Maria Wilhelmiina Jokiniemi ja Mala kias Yrjönpoika Jokiniemi kauppakirjalla 4. päivältä Maaliskuuta 1891 myydessään silloin omistamansa Jokiniemen talon Iivari Jekiniemelle olivat pidättäneet itselleen oikeuden vastaisuudessa myydä taloon kuuluvan ja kaupanteen aikana vielä myymättä olleen metsän ja että seuraariin kauppakirjoihin 15 päivältä Tammikuuta 1899 ja 21 päivältä Maalis kuuta 1903 perustuissa talonomistajan vaihdeissa oli Maria Wilhelmiina Joki niemen lapsille Iivari Vihtori, Juho Jaakko, Väinö Arvid, Iida Pauliina, Matilda ja Wilja Aleksandra sekiniemelle ynnä Ahanna Maria Jokiselle myönnetty kymmeneksi vuodeksi Maria Wilhelmiina Jekimiemen kuoltua samanlainen metsännaitinto-oikeus kuin Maria Wilhelmiina Jokeniemi oli itsellensä pidättänyt 24 päivänä Maaliskuuta 1891 laaditussa kauppakirjassa minkä jälkeen Maria Wilhelmiina Jokiniemi metsänhakkuukontrahdilla 10 päivältä Syyskuuta 1903 oli Osakyhtiölle N. Rosenlen i kumpp. myynyt talon ennen myymättömästä metsästa kaikki mänty- ja kuusipuut, jotka neljäntoista alan korkeudella maasta mitäten täyttivät yhdeksän tuumaa läpimitassa mihin nähden ja kun oli katsottava Maria Wilhelmiina Jokiniemen niin ollen jo hyväksensä käyttäneen mainitun 24. päivänä Maaliskuuta 1891 tehdyssä kauppakirjassa pidättämänsä metsän rautinto oikeuden ja Maria Wilhelmina kiniemen askenmainituille lapsille kauppakirjoissa 15 päivältä Tammikuuta 1899 ja 20 päivältä Maaliskuuta 1906 myönnetyn metsänkäyttäoikeuden annetun ainoastaan sillä edellytyksellä ettei Maria Wilhelmiina Jekiniemi eläissään tulisi hyväkseen käyttämään edellä sanottua itselleen pidättämäänsä metsännaulinto oikeutta, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen. Hanoikeus, jonka tutkittavaksi Maria 211
Wilhelmiina Jokiniemi ja hänen myötä puolensa olivat vetoamalla saattanut jutun, on 19 päivänä Tammikuuta 1914 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen omaan ja velvoittanut Maria Wilhelmiina Jokiniemen ja hänen myöläpudensa korvaamaan Vilhelmi Jokiniemen asian takaHovioikeudessa kärsimät kustannukset viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon ovat Maria Wilhelmiina Jokiniemi ja hänen myöläpuo lensa anoneet muutosta perustelmällä johon Vilhelmi Jekiniemi on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, etteivät Mari Wilhelmiina Jokiniemi ja hänen myötä puolensa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan Maria Vilhelmiina Jokiniemi ja hänen myötäpuo lensa suorittamaan Wilhelm Jokiniemelle hänellä täällä jutun vieksi olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentäviisi markkaa Tätä kaikki Ilmo Strömsten. asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Felie Saarikoski. A. J. I. Cummala B. Anneberg Samuli Koski. 212
Helmikuun 15 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisa rillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa merioikeusasiassa, jossa osakeyhtiö Aktiebolaget Tornator, Ruokolahden pitäjästä, on hakijana ja toiminimi Petter Parviainen & Co, Joensuun kaupungista vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 15 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on it. selleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot Aktiebolaget Tornatorin puolesta on Joensuun kaupungin Raastuvanoikeudessa lausuttu että sittenkuin osakeyhtiön viisi propsilla lastattua lotjaa oli heyrytaivan hintaamina yöllä vasten Syyskuun 11 päivää 1912 pohjoisesta päin saapunut Rantasalmen pitäjässä olevaan Läsnä: F. S. A. L. B. A - A. R. Sk. 213 No 291. Pag 144 RD. 1914.
Oravinsalmeen ja höyrylaiva lähtenyt salmesta edelleen kuljettamaan näistä kahta ensimäistä jättäen jälellä olevat kolme lotjaa toisiinsa hintausköydellä kiinnitettyinä kulkemaan salmessa väylän vasempaa puolta oli salmeen samalta suunnalta saapunut toiminimen Petter Parviainen & Co omistama matkustajaköyryläiva " Tampo" ja vaikka se olisi sopinut kulkemaan totjien oli väylän oikeata puolta virheellisen ohjauksen johdosta käännyttyaan vasimmalle törmännyt kuulallaan keski mäisenä mainituista kolmesta lotjasta olevan Martta nimisen tetjan vasenpään sivuun, tehden siihen niin suuren aukon, että lotja pian oli täyttynyt vedellä ja uponnut; minkä vuoksi osa keyhtiö on vaatinut toiminimiä velvoitettavaksi korvaamaan osa keyhtiön yhteentörmäyksen johdesla kärsimän vahingon kolmetuhatta kahdeksansataa kaksi toista markkaa neljäkymmentäviisi penniä korkoineen. Kanteen johdosta on toimimimen Petter Parviainen & Co puolesta huomautettu, ettei lotjien perässä ollut ollat säädetty, ja merkkitulia, ja oli loljat senvuoksi niin myökään havaittu "sammosta" ettei niitä enää voitu sinuuttaa väylän oikealta puolen, syystä että viimeinen lotja ja lähellä sen perää ollut tukkipoiju olivat olleet esteenä, jotenka yhteen törmäystä ei oltu voitu välttää, vaikka höyrylaivan keneoli heti, kun vaara huomattiin pantu käymään taaksepäin. Tähän nähden ja kun syy yhteentörmänkseen siis ei ollut ottut höyryläivä, Sammon päättykkyyden kannetta on anottu hyljättäväksi. Asiaa Raastuvanoikeudessa käsiteltäessä läsnäolleiden meriasi211