Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Asiasta kuulustettuna on Johan August Ekbom turvautunut vastakirjassa löytyviin kuittauksiin ja niiden nojalla anonut kanteen hylkäämistä. Sittenkun asiassa oli niin menetelty kuin asiakirjat lähemmin osottavat, on Kihlakunnanoikeus, jossa Johan August Ekbom jutun jatkokäsittelyn aikana muun muassa oli vaatinut Laura Lauronia määrättäväksi pukdistusvalalle siitä, ettei Laura Lauren ollut paitsi vuodelta 1894. myöntämiän. sä vuokramaksueria 1. päivänä Marraskuuta samana vuonna Johan August Ekbomilta saanut tuhat markkaa, päätöksessä 27. päivältä Tammikuuta 1905. siinä esiintus millaan syillä hyljännyt tuon vaatimuk sen sekä sittemmin samana päivänä asiassa julistamassaan lopullisessa päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Johan August Ekbomin heti kuittia vastaan Laura Laurinille maksamaan vaaditut tuhat markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 1. päivästä Marraskuu ta 1898. kunnes täysi maksu tapahtui, minkä ohessa Johan August Ekbomin tuli oi keudenkäyntikulujen korvaukseksi Laura Laurenille suorittaa tuhat markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johan August Ekbom oli vetoamalla saattanut jutun, samalla anoen oikaisua Kihladunnanoikeuden edellä kerrottuun valantekoa koskevaan päätökseen, on tuomiossa 16 päivänä Maaliskuuta 1907. katsonut selvitetyksi, että ne tuhat markkaa, jotka Johan August Ekbom 17. päivänä Tammikuuta 1895. oli suorittanut Laura Laurenille ja tämä merkinnyt Johan August Ekbomin vastakirjaan samana päivänä maksetuiksi, olivat olleet sitä edellisen vuokravuoden maksamatonta vuokraa puheenalaisista tiloista ja sisältyneet siihen kahdentuhannen markan kuittaukseen, jonka Laura Laurén oli sanottuun vastakirjaan kirjoittanut 1. päivälle Marraskuuta 1894., minkävuoksi ja kun Johan August Ekbom siis ei ollut voinut toteuttaa että hän 1. päivänä Marraskuuta 1898. maksettavaksi langenneesta kahdentuhannen markan vuoksamäärästä olisi suorittanut muuta kuin maksetuiksi myönnetyt tuhat markkaa; Hovioikeus on vahvistanut ne lopputulokset, joihin Kihlakunnanoikeus oli johtunut 332
niinhyvin oikeudenkäynnissä julistamassaan päätöksessä kuin myös asiassa antamassaan lopullisessa päätöksessä, Hovioikeuden tuomioon on, Johan August Ekbomin sillä välin kuoltua, Amanda Matilda Ekbom, sekä omasta puolestaan että edellämainittujen lastensa holhoojana, anovit muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Laura Laurén on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Amanda Matilda Ekbom ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; minkä ohessa Amanda Matilda Ekbom velvoitetaan suorittamaan Laura Laurinille, hänellä jutusta täällä olleiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Broder. J. Wirkman Fredr. Lundenius. Edvard Sandani Fredr. Lundenius. Utvard Pardani Eelala Lejsander. T. Järnefelt.
sen Aari Oikeusosasto Kuomiot 1908 Do 93
Den 1 Juli 1908. 333 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkom33 No 1677. Pag. 110 R. D. 1907 met fordringsmål emellan Handlanden Rudolf Hamfeldt, från Helsingfors stad, sökande, samt Handlanden i samma stad Thure Hedberg, svarande: Sifven uti Justitiedepartementet den 1. Juli 1908. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat Johande: Genom skriftligt kontrakt af den 13. November 1902 har Handlanden Albin Vihonen förbundit sig att till Handlanden Hedberg eller order under därpåföljande vinter eller senast till den 1 Juni 1903 leverera 850 metriska kubikfämnar pappersved å någon lämplig lastagglats i närheten af Wiborgs stad emot ett prisaf 36 mark famnen, hvilket pris skulle erläggas sålunda att Handlanden Pehonen sade bekomma full likved i den män virket blefve å lästägenläten upp6: 60: 40. 8. 2/3 3. 3. 2. 3/6. 3 6. 3 1/3 — 3. 6. 60 hemman i
lagdt, men för den del af virket, som under leveranstiden vore på väg till lastageplatsen eller befunnes upplagd å närbelägen järnvägsstation eller känalplats, endast uppbära så mycket, som återstode sedan högt beräknad kostnad för virkets befordran till lastageplatsen afräknats. Efter det Handlanden Hedberg den 15 Februari 1903 med Handlanden Vihonens begifvande öfverlåtit ofvanberörda kontrakt åt Handlanden Hamfeldt med de rättigheter och skyldigheter, som i kontraktet funnos upptagna i öfrigt utom att Hamfeldt utfäst sig att erlägga 40 mark för hvarje hubikfann af det öfverenskomna pårtiet papper sved samt att så snart hela partiet nedforslats till Koivusaari lastageplats eller senast den 15 Juli 1903 däröfver lämna afräkning och till Hedberg utbetala öfverskottet i det sålunda betingade högre priset, har Handlanden Hedberg på stämning å Handlanden Härmedt inför Rådstufvurätten i Helsing fors yrkat att, emedan det enligt omordade öfverlåtelse aftal ålegat Hamfeldt att senast den 15 Juli 1903 tillhandahålla Hedberg skillnaden emellan det Handlanden Vihonen tillkommande och det af Humfelde åt Hedberg utlofvade priset för ifrågavarande pappersved eller 4 mark för hvarje vedfann med 3400 mark, men Härfeldt icke i goda fullgjort sin betalningsskyldighet, Hamfeldt måtte åläggas att till Hedberg utbetala nyssnämnda belopp med ränta. och ersättning för lagsöknings kostnaden. Isaken hörd har Handlanden Hamfeldt förmält, att Hamfeldt af Handlanden Vihonen, som i April månad 1903 afvikit landet, fått emottaga, utom kastved och props för ett värde af 2,538 mark, endast 344, 49 kubik famnar pappersved, hvars värde efter 40 mark famnen utgjorde 13791 mark 60 penni, hvarför och då Hamfeldt under tiden emellan den 16 Februari 1903 och den 1 därpåföljande September dels i förskott åt Vihonen dels för virkets afverkning och forsling utlagt inalles 26,595 mark 10 penni och sålunda på affären lidit en förlust af 0,265 mark 50 penni, Hamfeldt ansett sig icke vara skyldig att utgifva det fordrade 334
beloppet utan anhållit om käromålets förkastande. Utslag i saken har Rådstufvurätten af kunnat den 14 Maj 1904 samt däri på upptagna skäl förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Hedberg i vadeväg dragit målet, har uti dom den 14 Juni 1907 funnit, att Handlanden Hamfeldt enligt ofvanomordade kontrakt icke varit förbunden att åt Handlanden Vihonen lämna något förskott, ej heller att bestrida förstingskostna der på andra villkor än att de finge innehållas från det Vihonen tillkommande priset för det förslade virket, samt den omständigheten att Handlanden Hamfeldt förskjutit åt Handlanden Vihonen medel utöfver hvad Hämfeldt kontraktsenligt ålegat icke kunna invirka på Handlanden Hedbergs rätt att komma i åtnjutande af den vinst Hedberg betingat sig för öfverlåtandet åt Hamfeldt af det tråvaruparti Vihonen åtagit sig att åt Hedberg leverera; hvarföre och då det emellertid icke blifvit styrkt att Handlanden Vihonen åt Handlanden Hanfeldt anskaffat mera af den utlofvade pappersveden än den sistbemälde uppgifvit eller 344, 79 kubiksamnar och det ej ens påståtts att Hamfeldt skulle varit vållande till att leveransen i öfrigt icke fullgjorts, Hofrätten ålagt Handlanden Härifeldt att till Handlanden Hedberg emot kvitto genast utgifva den Hedberg tillkommande handelsvink 4 mark per fann för förberörda 344,79 rubikfannar pappersved med ettusen trehundra sjuttioniomark sexton penni jämte fem procents årlig ränta därå från lagsökningsdagen den 16 Januari 1904 tills skeende full likvid samt att därhos med etthundra tjugufem mark ersätta Handlanden Hedberg hans kostnader i målet vid Rådstufvurätten. Uti Hofrättens dom har Handlanden Hämfeldt sökt ändring genom hit ingifven deduktion, som af Handlanden Hedberg i föreskrifven ordning bemötts. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Humfeldt icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero, jämte det hemman i prt No 9. Korpe335
Handlanden Handfeldt ålägges att till Handlanden Hedberg, i ersättning för hans härstädes i målet hafda kostnader, utgifva sextiofem mark. Det alle, som vederbön, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Brede. Fredr. Lundenius. Eelola Lejander. A. Wiskman Edvard Sadani. Alfres Lindström Heinäkuun 1. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomuspitussa, jossa Kauppias Jaakko Vänönen Mikkelin kaupungista, on hakijana ja Talollinen Kaapriel Laukkanen, Juvan pitäjän Haikarilan kylästä, poisjäaneena vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 1. päivanä Heinäkuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja mistä saanut tietää seuraa: vaa: Juvan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Jaakko Kanonen, Kaapriel Laukkaselle toimitetun haasteen nojalla, lausunut, että hän syksyllä vuonna 1903. oli Kaapriel Laukkasen pojalle Antti Laukkaselle, joka siihen aikaan harjoitti kauppaliiketta Kaapriel Laukkasen omistamalla tilalla No 3. yllämainitussa Haikarilan kylässä, antanut velaksi kauppatavaraa yhteensä 891 markan 19 pennin arvosta sekä kauppatavaroiden hinnasta Läsnä: R. A. W. G. H. - F. L. E. P. N. K. /A. L. 1h 1/4 eli prt No 9. KorpeHemmans hustrun kylässä 33 Sr 1678. Pag. 112. R. D. 1907.
saanut Antti Laukkaselta kolme vekselitunnustetta, nimittäin yhden 29. päivänä Syyskuuta 1903. kolmelle kuukaudelle asetetun 365. markan 44. pennin tunnusteen ja kaksi seuranneen Marraskuun 23. päivänä asetettua tunnustelta, toisen yhdelle kuukaudelle 280 markan 33. pennin suuruisen ja toisen kolmelle kuukaudelle 245. markan 32. pennin suurui sen; mutta koska Antti Laukkaselta, joka sillä välin oli velvoitettu Jaakko Vanoselle suorittamaan, Mikkelin kaupungin Raastuvanoikeuden 25. päivänä Tammikuuta 1904. julistamalla päätöksellä kahden ensiksimainitun vekselin sisällöt kuuden prosentin koron kanssa vekselien lankeemispäivistä ja oikeudenkäyntikulujen korvausta 40. markkaa sekä Kotkan kaupungin Raastuvanoikeuden päätöksellä 12. päivältä Syyskuuta 1904. kolmannen vekselin sisältö niinikään kuuden prosentin koron kanssa vekselin lankeemispäivästä ynnä oikeuden käyntikulujen korvausta 25. markkaa, hänen luonaan 2. päivänä Toukokuu337 ta ja 18. päivänä Lokakuuta 1904. toimitetuissa ulosottogrityksissä oli puuttunut ulosmitattavaa omaisuutta, on Jaakko Vänönen, ilmoittaen Kaapriel Laukka sen 5. päivänä Lokakuuta 1903. suullisesti sitoutuneen 1000 markan suurui seen takaukseen niiden kauppatavarain maksamisesta, jotka Jaakko Vanonen velaksi antoi Antti Laukkaselle, vaatinut, että Kaapriel Laukkanen edellä mainitun takauksensa nojalla ja silläkin perusteella, että hän puheenalaisten saamisten syntyessä oli asunut yhdyspesässä Antti Laukkasen kanssa ja yhdessä tämän kanssa nauttinut kauppaliikkeestä hyödyn, velvoitettaisiin Jaakko Vanoselle suorittamaan edelläkerrottujen vekselipäätösten sisällöt kuin myös korvaamaan samojen päätösten täytäntöönpänöyryksistä Jaakko Vanoselle johtuneet kustannukset, edellisestä upityksestä 22 markkaa 30 penniä ja jälkimäisestä 9 markkaa, jota paitsi Jaakko Vänänen on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan asiassa. Kaapriel Laukkasen vastustettua kan1h 1/4 eli prt No 9. Korpeprt No 9. Korpeprt No 9. Korpe
netta on Kihlakunnanoikeus 21. päivänä Marraskuuta 1904 julistamassaan päätöksessä mainitsemällaan perusteella hyljännyt Jaakko Vanosen kerrotun kan teen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Jaakko Vanonen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 15. päivänä Kesäkuuta 1907., kun Jaakko Vanonen ei ollut voinut näyttää, että Kaapriel Laukkanen oli sitoutunut vastaamaan Antti Laukkasen kysymyksessä olevista veloista, eikä myöskään esiintuoda muuta pätevää perustettä Kaapriel Laukkasen velvoittamiseen maksamaan mainitut velat, vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, sen ohessa velvoittaen Jaakko Vanosen suorittamaan Kaapriel Laukkaselle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiöta viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Jaakko Vononen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Jaakko Alfres Lindström. Vononen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Wrede. Fredr. Lindenius. af Wara klanderJ. Wilckman Edvard Paldani. 338
Heinäkuun 2. päivänä 1908. tuomio nostorahalla Wiipurin Ho389 Sivu 135. Rsd. 1907. vioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Riistaveden Höyryläiväosakeyhtiön Isännöitsijä Pekka Karttunen, Kuopion pitäjän Riistaveden kylästä, on hakijana ja Kuopion kaupunkia kotipaikkana pitävä Toiminimi Kuopion Osuuskonepaja poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 2 päivänä Heinäkuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kuopion pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on TominimiKuopion Osuuskonepaja Isännöitsijä Karttuselle toimitetun haasteen nojalla lausunut, että Riistaveden Höyryläiväosa keyhtiö, joka oli jättänyt omistamansa "Axel" nimisen höyryvenheen mainitulle tominimelle korjattavaksi, oli toiminimelle sen kerrotussa tarkoituksessa tekemistä töistä maksava laskun mukaan 11 päiväs Läsnä: R. A. W. F. L. E. P.W. K. No 1681. Keisarillisen Suomen Senaatin
de tä Toukokuuta 1903. kaikkiaan 2968 markkaa 45 penniä; mutta kun mainittu osakeyhtiö oli tuosta summasta suorittanut ainoastaan 500 markkaa sekä sittemmin oikeudenkäynnin kestäessä 1531 markkaa 85 penniä, on toiminimi, myöntäen saamisestaan sen lisäksi hinnan alemuksena lyhennettäväksi 200 markkaa, vaatinut Isännöitsijä Karttusta velvoitettavaksi Riistaveden Köyryläiväosakeyhtiön puolesta toiminimelle maksamaan sille aten vielä tulevat 736 markkaa 60 penniä korkoineen, minkä ohessa toiminimi on anonut korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan. Asiasta kuulustettuna on Isännöitsijä Karttunen vastustaneet kannetta, niinkä jälkeen Kihlakunnanoikeus 17 päivänä Helmikuuta 1905 julistamassaan päätöksessä on siinä mainituilla perustoitla kumonnut kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Toiminimi Kuopion Osuuskonepaja oli oitaamalla saattanut jutun, on 27 päivänä Heinäkuuta 1907. antamassaan tuomiossa katsonut asiassa selville käyneen, että 340 Toiminimi Kuopion Osuuskonepaja, jolle Kiistaveden Höyrylairaosakeyhtiö oli jättänyt kysymyksenalaisen höyryvenheen korjattavaksi, oli tuon työn toimittanut keräällä 1903 päääasiallisesti sen mukaan kuin edellämainittu lasku osoitti, mutta ettei Isännätsijä Karttunen ollut voinut korjaustyötä vastaan tehdä päteviä muistutuksia eikä myöskään toteensaattaa, että toiminimen sanotun laskun mukaan hyväkseen lukemahinta 2968 markkaa 45 penniä, siitä poisluettuna ylläkerratussa tarkoituksessa lyhennattäviksi myönnetyt 200 markkaa, oli kohtuuton, minkä vuoksi ja kun se seikka, että puheenäoleva työ mahdollisesti olisi muulla voi tu tehdä halvenmalla hinnalla, ei vaikut tanut asiaan Hovioikeus on velvoittanut 3 sännöitsija Karttusen, Riistaveden Höyrylainaosakeyhtiön puolesta, maksamaan Soiminimi Kuopion Osuuskonepajalle kysymyksenalaisen laskun vielä maksamatta olevan sesällön seitsemänsataa kolmekymmentäkuusi markkaa kuusikymmentä penniä korkaneen viisi sadalle vuodessa lukien oikeudenkäynnin alusta 16 päivästä Syyskuuta 1903 kunnes täysi maksu tapahtuuja sen
i ohessa sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan toiminimelle sillä Kihlakunnanoikeudessa ollut oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Isännöitsejä Karttunen anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Isännöitsijä Karttunen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset nou dattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Wede. Fredr. Lundenius. Wäen Flander. L. Widsman. Advard Sawani. Alfred Lindström Den 2. Juli 1908. sionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Möbelhandlaren Carl Leonard Larsson, från Åbo stad sökande, samt sysslomannen uti Järnvägsbokhållaren OnneMaunu Manninens till konkurs upplåtna bo. Vicehäradshöfdingen Selim Hällfors, från Helsing, fors, uteblifven svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 2. Juli 1908. 341 Pag. 20. R. D. 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revi Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och S dem, såvidt nu är ifråga, inhämtat följande På inställelsedagen uti Bokhålla ren Manninens den 25 Februari 1905 bör jade konkurs har Handlanden Larsson uti sin till Rådstufvurätten i Helsingfors inlämnade bevakningsinlaga anfört, att Manninen tillhandlat sig af Larsson den 26 April 1903 sexton gardinlister för 226 mark en panelsaffa, två länstolar Ofver: R. A W. G. W. F. L. E. B.w. K. No 1684. H. af H.
och fyra små stolar för 900 mark, ett spelbord för 80 mark, en lavaar för 800 mark, en matsalskänk för 500 mark, ett matbord för 130 mark, tolf matsalsstolar för 360 mark, ett serseringsbörd för 25 mark, ett sinneskåp med spegel för200 mark, ett silfverskåp för 200 mark, en trymå för 325 mark, ett nattduksbörd med marmerskifva för 35 mark och en byräuppsats för 15 mark eller möblar för inalles 3,076 mark samt den 12 Augusti 1703 ett börd för 40 mark, en chalslöng för 120 mark och två beklädda stolar för 200 mark eller möbler för 360 mark, allt emot växlar, hvilka skulle med särskilda afbetalningar få omsättas, men att Larsson och Mässinen sedermera, då Masinen uraktlåtit att verkställa de öfverenskomna afbetalningarna och omsättningarna i enlighet med den uppgjorda planen samt tvärtom förmått Larsson att teck na sitt namn äfven på andra växlar än sådana som hörde till förenämnda nöbelköp, den 26 Juli 1904 träffat sig emellan sådan öfverenskommelse att sagda köp skulle återgå och Manninen få hålla möblerna emot hyra eller afbetalning under villkor, att eganderätten till desamma skulle öfvergå på honom först då möblernas värde blifvit till fullo erlagdt, hvarom jämväl emellan Larsson och Manninen upprättats skrift ligt kontrakt; och som Bokhållaren Massinen därefter icke ens närmelse vis guldit omordade möllers värde men konkursförvaltningen sådant oaktadt vägrat att låta Handlanden Larsson omhänderfå möblerna, har Larsson anhållit utom annat, hvarom nu icke är fråga, att möblerna eller, därest desamma ej mera funnes i kon kursboet, deras fakturavarde blefve Larsson tilldömda Efter det Rådstufvurätten medels den 18 September 1905 uti konkursmålet afkunnad dem, hvarvid Hofrätten uti dem af den 18 December samma år låtit bero, på upptagna skäl förkastat Handlanden Larssons förenämnda anspråk att ur konkursboet utbekomma omförmälda mökler eller, därest desamma ej funnes i behåll, dessas akturavärde, men Kejserliga Senaten emel342
lertid genom dom den 25 April 1906 berättigat Handlanden Larsson att om sina ifrågavarande anspråk särskildt tvista, har Handlanden Larsson efter stämning å Bokhållaren Manninens konkursmassa vid förenämnde Rådstufvurätt upprepat det han, enligt hvad ofvan omförmälts, anfört och påstått, jämte det Larsson gjort anspråk på godtgörelse för sina kostnader uti konkursmålet och i denna särskilda rättegång Sedan Vicehäradshöfdingen Hällfors i saken hörd, motsagt käromålet, har Rådstafverätten genom den 10 Oktober 1906 afkunnadt utslag funnit det af Handlanden Larsson till grund för hans förenämnda anspråk åberopade, emellan honom och Bekhållaren Hassinen ingångna kontraktet angående upphäfvande af köpen utaf ifrågakomna mökler samt dessas upplåtande på lega, hvilket kontrakt dagtecknats den 26 April 1903, ehuru detsamma upprättats först i slutet af Juli månad 1904 och hvari icke ens någon viss hyra för möklerna blifvit bestämd, innefatta blott ett skenaftal, tillkommet i uppsåt att säkerställa 343 Larsson för dennes fordringar hos Massinen, och såsom sådant icke verka upphäfvande af Manninens tidigare förvärfva de eganderätt till meranämnda mökler, hvarför Rådstufvurätten förkastat Handlanden Larssons i saken utförda talanHofrätten, under hvars pröfning Handlanden Larsson i vadeväg dragit målet, har uti dom af den 10 December 1907. fastställt Rådstufvurättens utslag Uti Hofrättens dom har Handlanden Larsson anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Larsson icke hafva anfört skäl till ändring i Hafättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty skall bero. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland. R. A. Bredel. A. Wirkman Fredr. Lundenius. Wara Kyander. Sedvard Pardani Haf Hellen
Heinäkuun 2 päivänä 1908 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, palkintoa koskevassa jutussa, jossa Asema344 päällikkö Karl Erik Arvid Bergman, nykyään Kyrön rautatienasemalla Pöytyän pitäjässä, on hakijana ja Sahanomistaja Emil Transfelt, Helsingin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 2 päivänä Heinäkuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Keuruun ja Multian pitäjien sekä Pihlajaveden kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Asemapäällikkö Bergman lausunut, että Sahanomistaja Granfelt, joka Keuruun rautatienäsemän läheisyydessä sijaitsevassa sahassaan harjoitti sahaliikettä ja mainitulta asemalta suurissa määrin rautateitse lähetti erilaisia puutavaroita, heti sen jälkeen kuin Bergman Kesäkuussa vuonna 1903 oli nimitetty asemapäälliköksi sanotulle rautatienasemalle Läsnä: R. A W. G. W. F. L. E. P.W. K. H. af H. No 1688 Siv. 1652. 1907.
oli pyytänyt, että Asemapäällikkö Bergman samaten kuin hänen edeltäjänsä kin hoitaisi rautatienaseman konttoo. rikuoneessa olevaa Sahanomistaja Granfeltille kuulevaa telefvonikonetta, josta johtolanka kävi Keuruun pitäjässä sijaitsevan telefooniaseman kautta sekä Sahanomistaja Granfeltin yksityiseen asuntoon että myöskin sahan konttoriin, käsittäen tämä pyyntö, johon Asemapäällikkä Bergman oli suostunutkin, että Bergman niin hyvin virkatunneillaan kuin vapaa-aikoinakin vastaisi teleföonikyselyihin sekä toimittaisi telefoonitse annettuja vaunutilauksia ja yleensä kaikkia Granfeltin rautatioliikettä koskevia asioita kuten säkkösanomia ynnä muuta semmoista, jota paitsi Asemäpäällikkä Bergmanin tuli pitää kirjaa Sahanomistaja Granseltin rautatierahdeista, ja oli Granfelt sitoutunut kaikesta tästä vaivannaosta maksamaan Åsemänäallikko perämänelle palkniolla kolmekymmentä markkaa kuukaudessa; mutta kun Sahanomistaja Granfelt mark settuaan tuon palkkion ensi aikoina jota345 kuinkin säännöllisesti, 1 päivästä Huhtikuuta 1904. 1 päivään Maaliskuuta 1905 eli siis yhdentoista kuukauden ajalta oli suorittanut ainoastaan kaksisataa markkaa, on Asemapäällikkä Bergman vaatinut Sahanomistaja Granfeltin velvoittamista hänelle maksamaan viimeksimainitulta ajalta vielä suorittamatta olevat sata kolmekymmentä markkaa, jonka ohessa Äsemäpäällikkö Bergman on anonut korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Kanteesta kuulustettuna on Sahanomistaja Granfelt selittänyt, että Asemapäällikkö Bergmanillä oli Granfeltin puutavataliikkeestä ollut ylimääräistä vaivannäköä ainoastaan niin kauan kuin Granfeltin metsistä Huttulan rautatienaseman kautta tuotiin sahatukkeja Keuruulle eli 1 päivään Huhtikuuta 1904, jonkatähden ja koskei hän ollut sitoutunut Asemapäällikkö Bergmanille suorittamaan minkäänlaista korvausta ja hän ainoastaan siihen ai kaan kuin tukkien kuljetus Huttulasta Keuruulle tapahtui hyvyydestään silloin tällöin oli Bergmanille antanut