Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
mari, jos Antti Wilhelm Torila olisikin tämän isä, siis oli siitetty huoruudessa eikä niinmuodoin voinut lain mukaan saada aviolapsen oikeuksia, koskapa Amanda Torila siihen aikaan, jolloin mainittu poika oli siitetty, hyvin oli tietänyt Antti Wilhelm Torilan olleen naimisissa; mihin nähden Kustaa Alestalo ja hänen asiakumppaninsa ovat anoneet kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus, jossa riitapuolet molemmin puolin olivat pyytäneet korvausta käräjäkuluistaan, on 15 päivänä Syyskuuta 1909 julistamassaan päätöksessä katsonut tosin asiassa selville käyneen, että Uuno Ilmari oli Antti Wilhelm Torila vainajan lapsi, mutta koska Uuno Ilmari oli siitetty ja syntynyt Antti Wilhelm Torilan vielä alessa naimisissa Vilhelmiina Kaalentyttären kanssa, jonka avioliiton olemassa olosta Amanda Torila oi ollut tietoinen, sentähden ja kun se seikka, että Amanda Torila oli Wilhelmiina Kaarlentyttären kuoltua mennyt vihkimisellä päätet. tyyn avioliittoon Antti Wilhelm Torilan kanssa, ei ollut tehnyt Antti Wilhelm ja Amanda Torilan alkuaan pätemätöntä suhdetta ja sen seurauksia oikeusvoimais ksi eikä Uuno Ilmaria isänperintöön oikeutetuksi, on Kihlakunnanoikeus mainitsemäinsä lainkohtain mukaan hyljännyt kanteen sekä velvoitta. nut Amanda Torilan ja Vihtori Tuomisen yhteisvastuullisesti, Tuomisen holhottinsa varoista, Kustaa Alextalolle ja tämän myötäpuville maksamaan oikeudenkäyntikulujen korvauksena sata markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Amanda Torila ja Vihtori Tuominen vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 16 päivänä Toukokuuta 1911 antamallaan tuomiolla, ottamatta huomioon Amanda Torilan muutoksenhakemusta, koska Uuno Ilmarille oli laillisessa järjestyksessä määrätty eri holhooja, P. K:n 8 lu315
vun 4 SS:n ja saman luvun 27 päivänä Kesäkuuta 1878 annetulla asetuksella muutetun 7 SS:n mukaan jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päitöksen varaan sekä sen ohessa velvoittanut Amanda Torilan ja Vihtori Tuomisen, viimeksimainitun holhoojatoimessaan, viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Kustaa Alestalon ja hänen myötäpuollensa Hovioikeudessa kärsimät kulut. Hovioikeuden tuomioon ovat Amanda Torila ja Vihtori Tuominen anoneet muutosta perustelmella, johon Kustaa Alestalo ja hänen asiakumppaniusa ovat vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Amanda Torila eikä myöskään Kihtori Tuominen ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Amanda Torila ja Vihtori Tuominen, viimeksimainittu holhoojatoimessaan, yhteisesti tai kenellä heistä vareja on, suorittamaan Kustaa ÅksF. 6. Lilius. talolle ja hänen asiakumppaneilleen kuusikymmentä markkaa korvaukseksi heidän täällä jutun vuoksi olleista kustannuksistaan Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Fins Savikoski Alfred Luksiala Fins Savikoski Alfred Luksiala B. Anneberg. Samuli Koski. A. J. Rummman. 316
Maaliskuun 24. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarilliseslahjakirjan kumoamista koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Kapiel Paavalinpoika Savonen, kylässä asuva Nahkurinleski Solia Sillman ja Saarijärven kunta tulematta jääneenä vastaajinaAnnettu Oikeusosastossa 24. päiväna Maaliskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkun Sofia Sillman ja hänen 20. päivänä Marraskuuta 1896. kuollut miehensä Nahkuri Erik Sillman oli vut 23. päivänä Maaliskuuta 1895. tehdyllä kirjallisella testamentilla määdellä omistusoikeudella perivä ja saanu kaiken jälkeen jääneen omaisuuLäsnä: W. t. J.S. R. H. K.t. A. Dck No 471. Pag. 265. R. D. ta Waasan Kovioikeudesta tulleessa, Saarijärven pitäjän Saarij�rven kylästä, hakijana sekä samassa ränneet, että jommankumman heistä kuoltua eloon jäänyt puoliso oli täy1911.
den yksinään ilman haitatta eli kanteetta muilta vainajan perillisiltä, mutta että molempain kuoltua aviopuolisoiden omaisuus oli jaettava siten että eri henkilöt, ja Saarijärven kunta tulisivat saamaan testamentissa mainitut määrät ja Haniel Savonen perimään kiinteän omaisuuden kaikkine rakennuksineen kun sanotut rahamäärät olivat kaikki suoritetut, kuin myös että jos ei kontrahti rahoissa" eikä irtaimessa omaisuudessa riittäisi varoja näitten määräysten suorittamiseen, Heniel Savosen tusi täyttää puuttuvat summat kiinteästä omaisuudesta, sekä Sofia Sillman ja Kaniel Savonen olivat valvoneet marnitun testamentin ja Sofia Sillman testamentin nojalla ottanut sanotun omaisuuden haltuunsa, on Daniel Savonen, haastatettuaan Sofia Sillmanin ja Saarijärven kunnan mainitun ja Uuraisten pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen siellä lausunut että Pefia Sillman oli 7. päivänä Syyskuuta 1909. tehdyllä lahjakirjalla antanut Saarijärven kunnan köyhäin ja turvattomain ordolasten kasvatus- ja kotipaikaksi mainitun pitäjän kirkonkylässä olevan entisen Maakauppiaan Heikki Hongell-vainajan tontin siinä olevine rakennuksineen ja laitoksineen; mutta koskei Sofia Sillman, vaikkakin hänelle oli testamentilla annettu täysi omistusoikeus Sillmanin aviopuolisoiden omaisuuteen, ollut olliut oikeutettu vähentämään pesän varoja, varsinkin kun Daniel Savonen oli velvollinen, ellei pesän irtain omaisuus riittäisi testamentissa tehtyjen muiden säädöksien täyttämisen maksamaan puuttuvat määrätkiinteästä omaisuudesta, on Daniel Savonen, ilmoittaen Sofia Sillmanin ostaneen Kauppias Kongellin kartanon Erik Sillmanin kuolinpesän varoilla ja puheenalaisen lahjoituksen niin ollen loukkaavan Häniel Saroselle testamentissa myönnettyjä etuja, vaatinut että mainittu lahjakirja julistettaisiin mitättömäksi. Sofia Sillmanin ja Saarijärven kun518
nan vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin myös olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 8. päivänä Huhtikuuta 1910 julistamallaan päätöksellä hyljännyt kanteen, koska sanotussa testamentissa oli selvästi säädetty, että Sofia Sillman Erik Sillmanin kuoltua oli täydellä omistusoikeudella saapa kaiken jälkeenjääneen omaisuuden ilman rajoituksia sen käyttämisen suhteen ja Sotia Sillman siis oli ollut oikeutettu tekemään puheenalaisen lahjoituksen, sekä velvoittanut Daniel Savosen korvaukseksi oikeudenkäyntikuluista suorittamaan Sofia Sillmanille kaksikymmentä ja Saarijärven kunnalle kymmenen markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaniel Savonen oli vetoamalla saattanut jutun, on 30. päivänä Kesäkuuta 1911. antamassaan tuomiossa jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Daniel Sanosen suorittamaan Sofia Sillmanil le ja Saarijärven kunnalle maksut, kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä, heidän kappalestaan Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Daniel Savonen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Daniel Savonen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. 319
Maaliskuun 29. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa talon luovuttamista koskevassa nostajutussa, jossa Lapuan pitäjässä asuva entinen Talolli nen Juho Erkinpoika Knuuttila on hakijana sekä Alahärmän pitäjän Wuoskosken kylästä kotoisin olevat Talollisenleski Savina Maija Matintytär Knuuttila ja Talollinen Kustaa Matinpoika Mattila eli Knuuttila, viimemainittu Sanna Maija Knuutti lan ja hänen miesvainajansa Juho Kaarlenpoika Knuuttilan alaikäisten lasten holhoojana vastaajina: Annettu Oikeus osas tossa 29. päivänä Maaliskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kirjallisesti haastatettuaan Sanna Maija Knuuttilan ja Kustaa Mattilan Lahärmän ja Ylihärmén pitäjien käräLäsnä: W. A. - J. P. - R. H. - K. A: R:H. No 515. No 515. Pag. 258. R. D. 1911.
jäkunnan 1909. vuoden syyskäräjiin, on Juho Erkinpoika Knuuttila Kihlakunnan oikeudessa lausunut, että sittenkun Keisarillinen Suomen Senaatti 23. päivänä Elokuuta 1886. annetulla päätöksellä oli tuominnut hänet Talollisen Antti Kuotaanpoika Wälimäen pakoinpitelemisestä kuritushuonerangas tukseen sekä maksamaan Wälimäelle vahingonkorvausJuho Erkinpoika Knuuttilan omistama /5/48 manttaalia Knuuttilan perintötaloa No 2, mainitussa Wuoskoskors kylässä Waasan läänin Kuvernöörin, Antti Wähmäen hakemuksen johdosta. 25. päivänä Huhtikuuta 1885. antaman päätöksen mukaan 10. päivänä seuravineesta Lokakuuta toimitetulla pakkohuutokaupalla myytyy tuon vahingonkorvauksen suorittamiseksi. jolloin talonosan oli huutanut Kruunun nimismies Adolf Hägglund; mutta korko Antti Yitimäki jo sitä ennen, kuten hären 20. päivänä Joulukuuta 1886. antamansa kuitti osotti, oli täydellisesti saanut sanotun vahingonkorvauksen ja Juho Erkinpoika Knuuttila siihen aikaan, kun ta yhteensä 2419 markkaa 60 penniä, oli äskenkerrottu hakemusasia oli Kuvernöörinvirastossa vireillä oli ollut hänelle tuomittua rengaistusta kärsimässä, eikä hänen oikeuttaan asiassa oltu asian mukaisesti valvottu on Juho Erkinpoika Kruuttila katsonut toimitetun pakkohuutokaupan laittomaksi ja mitättömäksi sekä sentähden, ilmoittaen mainitun talonosan ostojen kautta joutuneen Kruununnimismies Hägglundilta Talollisille Kaarle Matinpoika Mattilalle eli Knuuttilalle ja Juho Kustaanpoika Brunmaalle eli Knuuttilalle sekä näillä Juho Kaarlen poika Knuuttilalle, jonka kuoltua sitä olivat hallinneet Samma Maija Knuut tila ja Kustaa Mattilan holhotit, vaati nut että Sanna Maija Knuuttila ja Tuistaa Mattila, jälkimäinen holhottiensa puolesta, velvoitettaisiin tuo talonosa hänelle luovuttamaan. Artamassaan vastauksessa ovat Sanna Maija Knuuttila ja Kustaa Mattila selittäneet, että Juho Erkinpoika Knuuttilan veli Talollinen Kaarle Erkinpoika Knuut tila oli 20. päivänä Joulukuuta 1886. myynyt Juho Erkinpoika Knuuttilan puolesta 321
tämän omistaman talonosan Antti Wälimäen veljelle Talolliselle Kustaa Kustaan poika Ekoluomalle ehdolla muun muassa että tämä vastaisi Juho Erkinpoika Knuuttilan ylläsanotusta velasta Antti Wälimäelle; että Antti Wälimäki sitten oli sama na päivänä tehdyllä välikirjalla ostanut Kustaa Ekoluomalta tämän omistaman osuuden Ekoluoman taloa ja samalla kauppahinnan vähennysmaksi kuitan nut mainitun velan; sekä että, kun Kaarle Knuuttila ei ollut oleut, tailli sesti valtuutettu Juho Erkinpoika Flunut tilan talonosuutta myymään eikä tämä ollut hyväksynyt hänen puolestaan tehtyä talonkauppaa. molemmat sockensanotut kaupet oli välikirjalla 17. hävänä Tammikuuta 1888. parettu ja Antti Wälimäki niin ollen ollut pakotettu toimituttamaan Keisarillisen Senaatin puheeksitulleen päätöksen täytäntöön, minkä tähden ja koska Juho Erkinpoika Knuuttilan talonosa oli asianomukaisella perkohuutokaupalla myyty ja sitten laillisten saantojen kautta joutunut Saana Maija Knuuttilalle ja tämän lapsille eikä Juho Erkinpoika Knuuttila sitä paitsi ollut nostanut kannettaan yön ja vuoden kuluessa siitä lukien, kun syytä siihen oli ilmaantunut, Sanna Kaija Knuuttila ja Kustaa Mattila ovat pyytäneet kanteen kylkäämistä. Sittenkun asiassa oli kuultu Antti Wälimäkeä, Kustaa Ekoluomaa. Juho Asunmaata ja Kaarle Knuuttetaa kuin myös Juho Erkinpoika Knuuttilan veljä Ta lollista Kustaa Erkinpoika Knuuttilaa, viimaksimainitun, joka oli ilmoittanut ostaneensa kysymyksessä olevan talonosan Juho Erkinpoika Knuuttilalta, ottamatta puhevaltaa asiassa on Kihlakunnanoikeus päätöksellä 19. päivältä Helmikuuta 1910. kyljännyt kanteen, koska sanottu talonosa Waanen läänin Kuvernöörin 25 päivänä Huhtikuuta 1883. antaman ja lain voiman saaneen päätöksen nojalla joli asianemukaisessa järjestyksessä pakkolmetokaupalla myyty. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Erkinpoika Knuuttila oli vetoamallä saat tanut jutun, on 30. päivänä Kesäkuuta 1911. antamallaan tuomiolla jättänyt a222
sian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, velvoittaen Juho Erkinpoika Knuuttilan neljälläkymmenellä markalla korvaa maan Sanna Maija Knuuttilan ja Kustaa Mattilan kulut Hovioikeudessa Hovioikeuden tuomioon on Juho Erkirpoika Knuuttila anonut muutosta perustelemalla, johon Aarina Maija Knuut tila ja Kustaa Mattila ovat vastaoneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Juho Erkinpoika Knuuttilan talonosan huutokaupalla myymistä koskevasta hakemuksesta Simuutti lan ollessa kuitushuonerangaistusta kärsimässä on annettu tieto hänen laillisesti määrätylle holhoojalleen ja tuokon asiaan annettu päätös on saanut lainvoiman eikä Juho Erkinpoika Knuuttila ole voinut todistaa väitettään että puheenaoleva vahingonkorvaus olisi ollut suoritettu ennen kuin kysymyksenalainen pakkohuutokauppa toimitettiin, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää sen lopupäätöksen pysyväksi, johon tuomioistuimet ovat johtuneet; ja velvoitetaan Juho Erkinpoika Knuuttila maksamaan Ranna Maija Haf Hellen Knuottilalle ja Kustaa Mattilalle, korvaukseksi heillä täällä asian tähden olleista kuluista, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin Johanna Pesonen. Walter Andersin Johanna Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. 223
Maaliskuun 29 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesla Turun Hovioikeudesta tulleessa konkurssiasiassa, jossa ovat Tampereen kaupungissa oleva Tampeleen Vähittäismyynti - ja Annistelu Osakeyhtiö, sanotusta kaupungista kotoisin olevan Kavintaloitsijan Waldemar Lindholmin konkurssipesån velkojana, hakijana sekä mainitun konkurssipesän muista saamamiehistä Asianajatoiminimi Eriksson " Grönblad ja Varatuomari Axel Planting, molemmat Tampereelta vastaajina. Annettu Oikeusosas lossa 29 päivänä Maaliskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saaneet seuraavat tiedot: Sittenkuin Tampereen kaupungin Raastuvunoikeus 27 päivänä Lokakuuta 1913 oli asettanut Havintaloitsi jän Lindholmin konkurssitilaan, niin on saapumispäivänä mainitussa kenLionu. F. S. 4. - 6. 2/3 6. 7. 3 — 1/3 - 1. 3. SS - 4. SS: SS -  R B. B:S. (b. S.a. 224 Pag. 192 R. D. 1914 No 511.
kurssissa 2 päivänä Helmikuuta 1914. muiden muassa, Tampereen Vähittäismyynti - ja Anniskeli - Osakeyhtiö valvonut tililasketman mukaan 3,665 markkaa 88 penniä, siitä kuitenkin värhentämällä jo suoritetut 833 markkaa 33 penniä, sekä toisen tilin mukaan 474 markkaa 60 penniä eli yhteensä 3,307 markkaa 15 penniä. Konkurssigutun toisessa esiinhuudossa 9 päivänä Maaliskuuta 1814 on Varatuomari Kaarlo Grönblad, joka Asianajotoiminimen Eriksson i Grönblodin osakkaana oli sen puolesta konkurssissa valvonut saatavan, vastustanut Tampereen Vähittäismyyntija Anniskelu - Osakeyhtiön valvintaa koskei valvontukirja ollut laillisesti allekirjoitettu, siihen kun ei yhtiön toiminimen kirjoittajaa oltu merkitty Huhtikuun 27 päivänä 1914 julistetussa tuomiossa on Maastuvanoikeus, hyljäten Tumpereen Väihittäismyyn ti - ja Anniskeksi - Osakeyhtiön valvun taa vastaan tehdyn muistutuksen, koskei Maastuvanoikeuteen lähetetty valvontakirja ollut pätermätön sen vuoksi, ettei yhtiön oikeutettu edustaja ollut sitä yhtiön puolesta allekirjoittanut, ja kun yhtiön Prokuristi Everti Carl von Kraemer oli valvotun saata van velkojanvalalla vahvistanut, määrännyt konkurssipesiin varoista maksettaviksi sanotulle osakeyhtiölle tililas kelman mukaan kolmetuhatta kuusi sataa kuusikymmentäviisi markkaa kahdeksankymmentäkahdeksiin penniä, siitä kuitenkin vähentämällä ja suoritetut kahdeksansataa kolmekymmentäkolme markkaa kolmekymmentäkolme penniä, sekä toisen tilin mukaan neljäsataa seitsemänkymmentäneljä markkaa kuusikymmentä penniä eli siis yhteensä kolmetuhatta kolmesataa seitsemän markkaa viisitoista penniä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi täanajatoiminimi Eriksson i Grönblad ja Varatuomari Planting, joka viimeksi mainittu myöskin oli valvonut saata van konkurssissa, olivat vetoamalla suuttuneet jutun, on 9 päivänä Syyskuuta 1044 antamallaan tuomiolla 225
koskei Raastuvanoikeuteen lähetetty Tampereen Vähittäismyynti - ja Annistelu - Osakeyhtiön nimellä varustettu valvontakirja ollut asianmukaisesti allekirjoitettu, siitä kun puuttui yhtiön toiminimen kirjoittajan nimikirjoitus, kumoten Raastuvanoikeuden tuomion tässä kohdin, kyljännyt mainitun yhtiön puolesta tehdyn valvonnan; tullen tämä muites kuitenkin vaikuttamaan ainoastaan Asianajotoiminimen Eriksson v Grönblodin ja Varatuomarin Plantingin hyväksi. Hovioikeuden tuomioon on Tampereen Vähittäismyynti - ja Anniskelu - Osakeyhtiö hakenut muutosta perustelmalla, johon, Asianajolniminimi Eriksson & Grönblad ja Varatuomari Planting ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumaten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Ruustuvanoikeuden tuomion varaan. No ja kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen SenaattiEric Saarikoski. Afnet Luksiala. Walter Andersin B. Annberg Johannes Pesonen. K. R. Helanen. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. A. J. Pausuvaan Samuli Koski. K. Auer. i Alfred Sarva 326
Den 29 Mars 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsätt rever sionsskilling från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit sjörättsmål emellan Possessionalerne H. M. Inberg, från Huittisbofjärd socken, och Robert Grund ström från Raumo landsför samling, sökande, samt aftiebolaget A. Ahlström Osakeyhtiö, från Tormark socken. svarande: Gifven uti Justitiede partementet den 29 Mars 1915 Kejserliga Senaten har låtit handingarna i målet sig föredra gas och af dem inhämtat följande: På aktiebolagets Å Ahtian Osakeyhtiö vägnar har vid Rådstufvurät ten i Kristinstad anförts att befälhafvaren å bolaget tillhöriga besvangaren Jorma, Sjökaptenen Gustaf Stenberg den 4 9 December 1909 på derom af vederbörande besithafvare gjord anhållan booseval Possessionaterne Inberg och Grundström tillhöriga Ruumo stad hemmahörande konertNärv: W. A. J. P. R. H. B. Å A. Dck 327 No 516 Pag 343 R. D. 1911.
skeppet Doms från öppna hafvet utanför Stora Enskar benämnda holme i närheten af Räfsö hamnplats, hvarest Döres befunnit sig i sjönöd, till Kristinestads hann och sålunda lyckats borga förtyget hvars värde därå uppskattats till tiotusen mark, hvarför och då begningen till följd af storm, snöljocka och ishinder varit förenad med synnerliga svärigheter å bolagets vägnar yrkats, att Possessionaterne Inberg och Grundström måtte åläggas att till belaget utbetala ej mindre ersättning för de med bergningen förenade kostnader na, utgörande enligt räkning 1849 mark 7 penni än äfven bergäselen, beräknad till hälften af skilnaden emellan fartygets förenämnda värde och bergningskostnaderna, med 4325 mark 46 penni eller således att godda tillhopa 5074 mark 53 penni jämte ränta från lagsökningens börjanIsaken hörde hafva Possessionaterne Inberg och Grundström genmälte att, ehuru befälhafvaren å Doses den 4 December 1909 öfverenskommit med Sjökaptenen Stenberg att fartyget skulle bogseras till Räfsö hämnplats, Henberg bogserat "Doses" till närheten af Kristinestad, där bogerlinan påföljande natt brustit och Döres lämnats vind för väg samt att Stenberg sedermera den 7 i samma månad begynt bogsera " Dares" från Jäshållan benämnda lötsplats utanför Pöyby by af Korsnäs socken, dit Töres utan främmande hjälp räddat sig till Kristinestad och anländt det den 9 December, hvarefter, Doms till följd af ishinder nödgats kvarligga i sagde stad under följande vinter. I anledning häraf och då Döres icke befunnit sig i sjönöd, när boosexingaren Jormas biträde påkallades, samt någon bergning af förtyget förty icke heller egt rum hafva Inberg och Grundström yrkat förkastande af bolagets talan, utom rävidt anginge ersättning för Doms begsering från Gäskållans lötsplats 328
till Kristinestad. Vidare hafva Posses sionaterne Inberg och Grundström efter skriftlig genstämning påstått, att enär Sjökaptenen Stenberg genom oskieklig manövrering varit vållande därtill, att Döres förlorat två ankare, värda tillhopa 90 mark, jämte till dem hörande 60 famnar ketting, värd 775 mark 75 penni, aktiebolaget AAhlström Osakeyhtiö blefve ålagdt utbetala ersättning såväl för ankarena som för kellingen, den sistnämndas värde dock minskadt med en sjättedel, med tillhopa 1606 mark 75 penni samt att derjämte med 1393 mark 25 penni godtgöra Inberg och Grundström den förlust de tidit därigenom, att Döres i nödgats öfvervintra i Kristinestad; hvarhos Inberg och Grundström gjort anspråk på ränta å de fordrade beloppen. Rådstufvurätten, som under målets behandling beträdts af tvenne rakkunniga personer, har, sedan parterne å ömse sidor anhållit om ersättning för sina umgälder å rättegången, medels utslag den 6 Februari 1911 på däri anförda skäl ålagt Possessionaterne Inberg och Grundström att till aktiebolaget A. Ahlström Osakeyhtiö mot koitto utbetala de fordrade bergningskostnaderna med 1849 mark 7 penni samt uti bergarelön en sjättedel af fartygets uppskallade värde, sedan bergningskost naderna afdragits, med 1441 mark 82 penni, eller således tillhopa 2790 mark 89 penni, äfvensom skyldigkänt aktiebolaget A. Ahlström Osakeyhtiö att med 200 mark godtgöra de sakkunnigas arvoden, hvaremot rättegångskostnaderna i målet i anseende till sakens beskaffenhet kviltades sakegarene emellan Hofrätten, under hvars pröfning parterne å ömse sidor i vädeväg draget målet, har medels dom den 20. Oktober 1911 förklarat utredt vara, att befälhafvarens å begserångaren " Jorma tillgöranden vid ifrågavarande tillfällen utgjort förtyget Doms lämnad undsättning, hvarför Hofrätten, med 229
ändring af Rådstufvurättens utslag, jämte det Possessionaterne Inbergs och Grundströms genstämnings talon såsom ostyrkt förkastades, skyldigkänt Possessionaterne Inberg och Grundström att jämlikt 1 mom. 1875 i Sjölagen af den 9 Juni 1873 godtgöra aktiebolaget A. Ahlström Osakeyhtiö för nämnda undsättning med tillhopa tvåtusen mark jämte fem procents årlig ränta därå från rättegångens början den 23 Maj 1910, tills full betalning skedde, samt att i anseende till målets utgång med sexhundra mark ersätta bolaget dess i målet hafda nödiga kostnader, hvarjämte Hofrätten, frikallande bolaget från skyldigheten att gälda de sökkunniges arvoden, i stöd af 2 mom. 235 SS: Sjötagen ålagt Possessioneterne Inberg och Grundström att erlägga desamma med tvåhundra mark - Uti Hofrättens dom hafva Forsessionaterne Inberg och Grundström sökt ändring medels dertuktion, den aktiebolaget A. Ahlström Osakeyhtiö bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Possessionalerne Inberg och Grundström icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens dom än att beloppet af den för ifrågavarande undsättning aktiebolaget Å. Ahlström Osakeyhtiö tillagda godtgörelse medsälles till ettusen femhundra mark; skolande Possessionaterne Inberg och Gundström förty till aktiebolaget utgifva nästsagda belopp med fem procents årlig ränta från rättegån gens början den 23 Maj 1910 samt med sexhundra mark ersätta bolagets kostnader å rättegången äfvensom gälda de sakkunniges arveden två hundra mark. Det ålle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin K. R. Helanen. Johannes Pesonen R. Auer. Allan Dahlbeella 330
Maaliskuun 29 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa ovat kuolleen Maakauppiaan Hugo Matti Wuolevin konkurssipesän toimit sijamiehet Varatuomari Iivari Tervonen ja entinen Aliupseeri Eero Muona, molemmat Oulun kaupungista, hakijoina sekä Turun kaupungissa oleva Keski näinen Vakuutuslaitos Sampo vastaajana: Annettu Oikeusosas tossa 29 päivänä Maaliskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Turun kaupungin Raastuvanoikeudes ja ovat Varatuomari Tervonen ja Eero Muona, Hugo Matti Wuolevin konkurssipesän uskottuina miehinä, lausunut että Keskinäinen Vakuutuslaitos Sampo oli vakuuttanut Wuolevin tapaturman tuottaman ruumiinvannan seurauksilta, ensin vakuutuskirjalla No 11232 Läsnä: A. L. J. P. R. H. K. A. T. J. No 519. Pag. 191 R. D. 1914.