Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tömyyttä katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Akseli Ekqvist ja hänen muut myötäpuolensa ole esittäneet syytä muuttaa sanottua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Akseli Ekqvist ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Vuori-insinööri von Julinille ja tämän myötäpuolille kervaukseksi heillä jutun vuoksi täällä olleista kuluista yhdeksänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. B. Amming. Walter Andersin. B. Amming. K. R. Helanen A. J. C. Jahlmanen Tik. Grönden B:5. Den 28 Januari 1916 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt sovisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Fabrikanton Karl Gustaf Tirkkonen, från Helsingfors stad, sökande, samt i Kyrkslätt socken bosatte Häradsdomaren Algot Forsberg, svarande angående utbekommande af förmedlingsarvode: Gifven uti Justitiedopartementet den 28. Januari 1916 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter Häradsdomaren Forsberg ågången stämning har Fabrikanten Tirkkonen vid Häradsrätten i Kyrkslätt och Sjundeå socknars tingslag anfört att, sedan Forsberg någon dag i Juli månad år 1910. å Tirkkonens kontor i Helsingfors förklarat sig villig att, darest Forsberg tillhöriga Gunnarskulla lägenhet i Kyrkslätt socken blefve genom Ofre: A. L. B.S - A. D. - S.S. 70 S. 65 No 141. Pag 125. R. D. 194.
någon Fabrikanten Tirkkonens åtgärd eller på grund af Tirkkonens uppgifter försåld, till Tirkkonen i förmedlingsarvode utbetala ett belopp af 5000 mark, så hade Fabrikanten Tirkkonen någon dag i Oktober eller November månad samma år underrättat Gärdsegaren Isak Jusslin därom, att nämnda lägenhet vore till salu, och samtidigt meddelat nödiga uppgifter rörande densamma, med den påföljd att köp om sagda lägenhet kort därpå afslutats; och har Patrikanten Tirkkonen förty yrkat Häradsdomaren Forsbergs skyldigkännande att till Tirkkonen i berördt afseende utgifva omförmälda belopp 5000 mark jämte ränta därå, hvarhos Fabrikanten Tirkkonen tagit i anspråk godtgörelse för rättegångskostnaden I målet hörd har Häradsdomaren Forsberg, under uppgift att han, efter det Isak Jusslin och dennes systersson, Abetstedaren Anders August Jusslin den 20. November 1910. besökt ifrågavarande lägenhet, påföljande dag sålt densamma till Anders August Jusslin, emotsett käromålets förkastande. Häradsrätten har medels den 15. September 1911 afkunnadt utslag uttåtit sig i saken; och emedan Tabrikanten Tirkkonen icke ens påstått än mindre styrkt att Häradsdomaren Forsberg vid ifrågakomna tillfälle aftalat med Pirkkonen personligen om försäljningen af Gunnarskulla lägenhet, samt Häradsrätten vid sådant förhållande icke kunde tillägga Forsbergs uttalande å Tirkkonens kontor beträffande sagda försäljning betydelsen af ett Forsberg förpliktande aftal, ty och med fästadt afseende jämväl därå att Kabrikanten Tirkkonen ej påstått, att han bedrifve någon fastigheter. medlingsaffar eller att han i anledning af Häradsdomaren Forsbergs antydda uttalande skridit till någon som hälst annan åtgärd med hänsyn till ifrågavarande för66
säljning, än den att han upplyst Isak Jusslin därom, att lägenheten stode till salu, har Häradsrätten förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning, Parikanten Tikkonen i vadeväg dagit målet, har genom den 15. Maj 1914. däri gifven dom låtit vid Häradsrättens utslag, såvidt därom numera är fråga, bero Uti Hofrättens dom har Tähifanten Tirkkonen anhållit om ändring medels deduktion, den Häradsdomaren, Forsberg bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Tahikanten Tirkkonen icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges Fabrikanten Kirkkonen att till Häradsdennaren Forsberg, i ersättning för hans härstädes i målet hafda kostnader, utgifva femtio mark. det alle, som vederbör, till efterrättelse lånAsian Schauman der Kejserliga Senaten för Finland: Alfred Luksiala. B Anneberg Alfred Luksiala. B Anneberg Alfred Luksiala. B Anneberg Alfred Luksiala. B Anneberg J.V. Lillkunnala. Samuli KorkiJ. P. Ulemaa Sameli Koski57
Tammikuun 29 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senuatin tuomio maksuutta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulluessa kaupan purkamista ja korvausta. koskevässä vastajutussa, jossa Kyllari Kustaa Laitinen Lapuan petäjän Liuhtarlan kylästä, on hakijana sekä Kuuhavan pitäjän Kauhavan kylässä asuva Talollinen Vihtori Antinpoika Pelkola tulematta jäännönä vastaajana lemettu Oikeusestossa Tammi kuun 21 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikyli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat ludot Toukokuun 1 päivänä 1909 tehdyllä kauppakirjalla olivat Vihtori Pelkola ja hänen vaimonsa Amalia Kustaantytär Pelkola 9500 markan kauppahinnasta myösneet Kustaa Laitinelle Lapuan joissa Huhdankosken länsirannalla sijaitavan, veavoimalla käyvän Mantelan jauhomyllyn kulustoineen ja myllyyn kuuluvine verioikeuksineen samoilla oikeuusilla, kiinne Läsnä A.2. B.N. N. S. R. 68 No 143. Pag 155. R. A. 1914
Vihtori Telkolalle oli myönnetty siinä Maraskuun 12 päivänä 1906 tehdyssä välikirjassa, jolla Pelkola oli ostanut sanotun myllyn Talolliselta Anton Jakolalta ja tämän vaimolta Sanna Maria Heikolalta Pitetori Pelkolalle toimitetun haasteen nojalla on Kustaa Laitinen sittemmin Larman ja Turmon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut etteivät Vihtori ja Amalia Pelkola olleeltaan omistaneet mainittua myllyä, vaan että se kuului erinäisille Larvan pitäjän tiloille, oiden omistajat välikirjalla Tammikuun 22. päivältä 1883 olivat antanut sen vuokrälle viideksikymmeneksi vuodeksi. Kyllä ri Karl Juho, Nikanderille ehdolla nimeni muassa, että noiden tilojen omistajilla den oikeus vuoreletten maata sovittu vilja määrä maksetta myllyvä jauhatetuksi ja koska mylly, johon Kustaa Laitisella vis ei ollut parimaa oikeutta, kuin Karl Juho Nikanderillakoon, vuokrakauden torultua lankiisi ilman lunastusta takaisin sanotuille tiloille sekä Laitinen, mainittujen tilallisten kanteesta oli Kihlakunnanoikeuden loin voiman saaneella räätöksellä Huhtikuun 2 päivältä 1912 velvoitettu korvauksi siitä, ettei hän ollut sanotun vuokrakirjan määräyksien mukaisesti maksulla jaukattunyt näiden tilallisten veljoja, suorittamaan heille ett markkaa ja 20. markalla korvaamaan heidän oikeuden käyntikulansa on Kustaa Laitinen saati nut, että Vihtori Pelkola velvoitettaisiin maksamaan Laitiselle mainitut määrätkorkoineen sekä että, koska Pelkola oli myynyt puheenalaisen myllyn omanaan, mylGestä tehty kauppa perittäisiin ja Vihtori Pekola velvoitettaisiin suorittamaan Kustaa Laitiselle lakaisin siitä maksettu kauprahinta kuin myös korvaamaan tämän oikeudenkäyntikulut vitussa kuulusteltuna on Vihtori Pelkota vastustanut kannetta Rittenkuin myöskin Maanrias Kalle Pettehakaa joka Anton Jakolan kuoltua oli mennyt naimisiin Tunna Maria Hakolan kanssa sekä Talollista Oskar Huhtulaa, jolla Anton ja Sanna Maria Jakola olivat ostaneet kysymyksessä olevan nyllyn, oli asiassa kuultu, on Kihlakun69
nanoikeus Huhtikuun 26 päivänä 1913. julistamallaan päätöksellä, koska Vihtori Pelkola oli sitoutunut vastaamaan siitä vahingasta joka Kustaa Laitiselle syntyisi, jos tilalliset vaatisivat jauhattamista ilman makma, velvoittanut Pelkolan suorittamaan Laitiselle kuusisataa markkaa, mihin määrään tämän vaatimus alennettiin, viiden prosentine vuotuisine korkoineen, lukien haastepäivasta Kesäkuun 6 päivästä 1912, kunnes täysi maksu toimitettaisiin; mutta kun oli käynyt velville, että Vihtori Pelkola, myydeshaan myllyn Kustaa Laitiselle, oli ilmoit tanut sen olevan vuoromyllyn, ja Laitisen siis oli löytynyt tietää ettei muuta kuin vuokraoikeus ollut kysymyksessä, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Kustaa Laitisen kanteen, mikäli se koski myllystä tehdyn kauran mitättömäksi julistamista ja velvoitettiin Vihtori Pelkola viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Kustaa Laitisen oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Laitinen oli veteamalla saattanut jutun en Kesäkuun 10 päivänä 1914. antamal laan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoitta nut Laitisen suorittamaan Vihtori Idkolalle maksut, kuusitoista markkaa kahdeksankummentä penniä hänen kappakistaan Hovi oikeuden tuomiota Hovioikeuden tuomioen on Kustaa Laitinen anonut muutosta "Wäisarillinen Ronaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ellei Kustaa Taitinen ole enttänyt syytä muuttaa Heinoikeuden tuomiota, joka siis jää ensyväksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Alfred Liuksiala. B. Amberg. Alfred Liuksiala. B. Amberg. A. J. OllHuuvaara Sameli Koski. A. J. OllHuuvaara Sameli Koski. Asian Aikauman 70
Tammikuun 29 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Margutin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaaran Hovioikeudesta tulleessa velkomisuutussa, jossa Talollinen Eero Holopainen, Rautalammin pitäjän Kärkkäälän kylästä on hakijana sekä Jyväskylän kaupungissa oleva "Joh. Parviainen Osake - Yhtiö niminen yhtiö tulematta jäämenä vastaajana. Annettu Oikeuserastossa Tammikuun 22 päivänä 1916. Keisarillinen Keneatti on itselleen. sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Tammikuun 29 päivänä 1913 tehdyllä välikirjalla oli Aro Klorainen Joh. Tarviainen Osake - Ihtiölle luovuttanut oikeuden Holopaisen omistaman, Kärkkäälän kylässä olevan Mannilan verotalon maalta hakata ja poisvieda kaikki tuoret pitäjä - näre - ja koivupuut, jotka viiden metrin korkeudetta maasta lukien täyttivät läpimituten viisitaista senttimetriä ja sitä enemmän, 8000 markan kauppahinnasta, mikä oli suoritettava Kesäkuun 30 päivänä samana vuonna, ja oli välikirjassa muun muassa määrättyLäsnä: A. L. B.t. l. A. P. R. O. S. No 146. §: 146 Taa. 16/7. R. D. 1914.
että, jos yhtiön luvatta hakottaisiin kontrahdin mukaisia puita, Eero Holopaisen tuli korvata yhtiölle jokainen puu kymmenellä markalla Joh Parviainen Osake - Uhtiölle toimitetun huasteen nojalla on Eero Holopainen sittemmin Jyväskylän kaupungin Raastuvanoi keudessa lausunut käyneensä Heinäkuun 1 päivänä 1913. yhtiön konttorissa Jyväskylässä perimässä kauppahinnan jäännöstä 3850 markkaa, jolloin yhtiön puolesta oli hänelle ilmoitettu, että Holviaiselle, jos hän antoi lomullisen kuitin, suoritettaisiin 33 40 markkaa, jota vastoin 480 markkaa pidälettäisiin korvauksena 48 yhtiön luvatta metjästä muka hukatusta kontrahdin mukaisesta koivupuusta, sekä että, kun tilopainen ei ollut suostunut antamaan kuittia emmemästä, kuin hänelle todellukin maksettiin, yhtiön puolesta ole kultäydytty mitään hänelle suorittamasta, ja on Eero Hervinen sen vuoksi vaatinut yhtiöti velvoitettavaksi maksamaan hänelle 3850 markkaa korkoineen kuin myös korvaamaan hänen oikeuden käyntikulunsa Joh. Parviainen Osake - Ihtiön puolesta on kannetta vastustettu. Raastuvanoikeus on Heinäkuun 28 päivänä 1913 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Eero Holopainen oli hyväkseen käyttänyt neljäkymmentäkahdeksan kappaletta sellaisia koivuja, mitkä puheenalaisen välikirjan mukaan kuuluivat Joh. Parviainen Osake Yhtiölle ja joista Holopainen siis oli velvollinen suorittamaan sovitun korvauksen, ja on Maastuvanoikeus näin ollen katsonut yhtiön olleen oikeutetun maksamattomasta kontrahinnan määrästä pidättämään yhtiölle sanotuista koivuista suore tettavan korvausmäärän, neljäsataa kahdeksankymmentä markkaa, sekä siis, samalla kuin yhtiö velvoitettiin kuitin saadessaan suorittamaan Eno Holopainille kolmetuhatta kolmesataa seitsemänkymmentä markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Heinäkuun 1 päivästä 1913, kyljännyt toloiaisen vaatimuksen, mikäli se koski neljääsataa kahdeksankymmenlä markkaa; ja sai Eero Elopainen asian luetuun nähden itse kärsiä hänelle asiasta johtunut kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Eero 72
Holopainen oli vetoamalla saattanut jutun en Heinäkuun 15. päivänä 1914 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan muuten, paitsi että PohParviainen Osak Yhtiö velvoitettiin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan tolojaisin oikeudenkäyntekulut Maastuvan oikeudessa. Hovioikeuden termin en Eero Holopainen anonut muutosta Keisarillinen Senualle on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Eero Holopainen de enttänyt vielä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi Tätä kaikki asianomaiset noudattukset Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Kiuksiala. R. Annesorg Alfred Kiukkiala. R Anneberg A. V. Brunkaara Samuli KostiNo 147. Pag 224. R.D. 1915. Asian A. Lauman Den 29. Januari 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet revisionsmål, emellan sysslomannen i under rättegången aflidna Resteratorsänkan Beata Mathilda Hoffmans, från Helsingfors stad, till konkurs upplatna bo Vicehäradshöfdingen Ernst Carlsson, från samma stad, sökande, åfvensom Direktoren Svante Svensson och Aktiebola get John Gowie, från Åbo stad uteblifne svarande, angående fordran: Gifven i Justitiedepartementet den 29 Januari 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Beata Mathilda Hoffman, för egen del och såsom lagbestämd förmyndare för sina minderåriga döttrar Efter Ingeborg och Augusta Elisabeth Hoffman, medels salubref af den 23 Mars 1900. till HandlanOfde: W. A. J. P. H. - R. t. E. Ti.
den Martin Lignell försålt gården och tomton No 20. vid Böulevardigatan samt Nris 15 och 17 vid Strandgatan i sjätte hvarteret och första stadsdelen af Hangö stad jämte alla därstädes då befintliga och i sagda fastighet inrynda " Grand" Hotell" tillhöriga möblir, inventariel, äkdon och hästar för ett öfverenskommet pris af 11500 mark, hvaraf 10000 mark belöpte sig å fastigheten, och Handlanden Signell åtagit sig att af nämnda köpeskilling betala den 1 Januari 1901 1788 mark 68 penni, vid äfventyr att, i händelse köparen eller hans rättsinnehafvare icke fullgjorde sitt åtagande med afseen. de å köpeskillingens erläggande, köpet borde återgå, så hade Beata Mathilda Hoffman vid Rådstufvurätten i Hangö yrkat att, emedan Lignell försummat att den 1 Januari 1901 till henne gälda berörde 1789 mark 68 penni, omförmälda köp måtte upphäfvas samt den försålda egendomen tilldömas. Beata Mathilda Hoffman och hennes bemälda barn. Efter det Handlanden Signell under rättegången afträdt sin egendom till sina borgenärers förnöjande samt konkursförvaltningen, i saken hörd, motsagt Beata Mathilda Hoffmans talan, hade Rådstufvurätten genom utslag af den 16 November 1901 på anförda skäl förklarat ofvanberörda köp böra återgå, hvarefter Åbo Holrätt, under hvars pröfning målet i vadeväg dragits, medels den 3 Maj 1904 gifven dom låtit bero vid det slut hvari Rådstufvurätten vidkommande förenämnda fastighet stannat, samt Kejserliga Senaten hvarest sysslomännen i Handlanden Lignells konkurs och Beata Mathilda Hoffman. sökt ändring i nämnda dom genom dom af den 11. därpåföljande November fastställt Hofrättens dom. Beata Mathilda Hoffman har 1
sedermera å egna vägnar och såsom förmyndare för sina förbemälda döttrar inför Rådstufvurätten i tbo anfört, att Handlanden Lignell ömedelbart efter det han af Beata Mathilda Hoffman tillhandlat sig omförmälda fastighet jämte däri inrynda restaurations- och hötellrörelse den 24 Mars 1900 med Direktören Svensson, som därvid jämväl handlat å Aktiebolaget John Gowis vägnar, ingått aftal, hvarigenom Svensson, hvilken haft för afsikt att såväl för egen som sagda bolags räkning jämte några andra personer bilda ett bolag för drifvande af restaurations och poteterörelse i Hangö, för sig och Aktiebolaget John Couri för en tid af tio år, räknadt från den 1. April 1900, emot en årlig hyra af 1000 mark förhjrt nämnda fastighet och rörelse; att det förhyrda sedermera omhänderhefts och begagnats af Svensson och Aktiebolaget Johan bewiallt ifrån nästberörde dag, medan Beata Mathilda Hoffman varit af desse anställd såsom föreståndaren na å " Grannd Hotell; att Svensson och Aktiebolaget John Couri, hvilka, efter det Beata Mathilda Hoffman i Februari månad 1901 uttagit stämning i afseende å hafvande af köpet emellan henne och Lignell, önskat vara försäkrade om att icke alltför brödstortadt nödgas lämna det förhyrda ifrån sig öfverenskommit med Beata Mathilda Heffman att hyresaitalet, som Svensson ingått med Lignell, skulle fortfarande få gälla och hyran sedan, vid det Svensson och Aktiebolaget John bewie lämnade hyreslägenheten ifrån sig utbetalas till den, som då befunnes berättigad att hyran emottaga eller således till Beata Mathilda Hoffman, om hennes talan blefve godkänd, men till Signells konkursmassa, darest köpet förklarades fast; samt att, då sedermera Beata Mathilda Hoffmans talan godkänts af Hango Råd70
stufverätt medels den 16 November 1901 afsagdt utslag, hon ytterligare oftalat med Svensson om ordnandet af förhållandena sålunda, att hon fått den 1 April 1902. det förhyrda åter, hvarvid hyresbeloppet emellertid blifvit oguldet, enär det då ännu varit oafgjordt, huru Beata Mathilda Höffmans talan slutligen skulle afdömas, och det förty varit ovisst hvem vid ofvanantydt förhållande hyran tillkomme. Med afseende härå och då i följd af Kejserliga Senatens förberörda dom af den 11. November 1904 Handlanden Lignell icke kunde anses hafva varit egare till ifrågakomna fastighet, hvilken sålunda vets af Beata Mathitla Hoffman och hennes minderåriga döttrar under hela den tid Direktören Svensson jämte Aktiebolaget Johan Lowie innehaft fastigheten å hyra, men desse undandraget sig att till Beata Mathilda Hoffman erlägga den öfverenskomna hyran för ännämnda fastighet jämte Grand Hotell - rördson för tiden emellan den 1. April 1900 till samma dag 1902, har Beata Mathilda Hoffman yrkat Svenssons och bemälda bolags åläggande att gemensamt eller den tillgång hade till henne utbetala sagda hyra med 9000 mark jämte sex procents årlig ränta därå från den 1. April 1902 tills full likvid skedde Isaren hörd har Direktoren Svensson för egen del och såsom verkställande direktor för Aktiebolaget John Couri bestridt, att sådan öfverenskommelse, Beata Mathilda Hoffman i förestående måtto uppgifvit, skulle egt rum emellan henne och Svensson, samt förty emotragt käromålet Rådstufvurätten, hvarest parterne å ömse sidor anhållit om ersättning för rättegångskostnaden, har medels den 8 Februari 1913 afkunnadt utslag i saken sig utlåtit; och som Beata Mathilda Hoffman icke gittat visa att hon jämte sina fre76
nämnda omyndiga döttrar under tiden emellan den 1 April 1900 och samma dag 1902, för hvilken tid omtvistade hyra för gården No 20 vid Boulevardsgatan samt Fris 15 och 17 vid Strändgatan i sjette kvarteret och första stadsdelen af Hangö upplupit, såsom egare egt förfoga öfver sagde fastighet, alltså och då någon rätt för Beata. Mathilda Hoffman jämte hennes döttrar att bekomma hyra för fastigheten af Direktören Svensson och Aktiebolaget John Carvie förty ej ens uppstått, har Rådstufvurätten förkastat käromålet såsom foglöst samt ålagt Beata Mathilda Hoffman att godtgöra Svensson och bemälda bolag för deras umgälder i målet och i sådant afseende åt dem hvardera utgifva etthundra femtio mark Hofrätten, under hvars pröfning Beata Mathilda Hoffman, för egen del och såsom förmyndare för Ester Ingeborg och Augusta Elisabeth Hoffman, i vadeväg dragit målet, har medels dom den 14 Juli 1915 låtit vid Rådstufvurättens utslag bero samt därhos ålagt Beata Mathilda Hoffman för egen del och i egenskap af förmyndare för sina ofvanbemälda barn att till Direktören Svensson och Aktiebolaget John Cari gälda afgifterna för deras gemensamma exemplar af Hofrättens dem med tjugutvå mark trettio penni. Uti Hofrättens dom här, efter det Beata Mathilda Hoffman emellertid aflidit samt hennes dödsbo upplätits till konkurs, Vicehäradshöfdingen Carlson i hans ofvannämnda egenskap anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Vicehårads höfdingen Carlsson icke hafva anfört skäl till ändring i Holättens dom vid hvilken förty kommer att förblifva betals som vederbör, till eterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer 77
Tammikuun 22. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Surum Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Kuhmalahden seurakunnan Kirkkoherra Knut Tatian Saarenmaa eli Perkiö on hakijana ja Asianajaja Aksel Alander, Helsingin kaupungista poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Tammikuun 29. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Pelkäneen. Sahalahden ja Kuhmalahden pitäjäin käröjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Asianajaja Alander lausunut että Kirkkoherra Saaremmaa oli välikirjalla Tammikuun 14. päivältä 1913. Alanderin omistamalle "Aksel Alanderin asianajotoimistolle antanut yksinomaisen myyntiös keuden Uotilan verotilaan No 3. Toiveden pitäjän Lyytikkälän kylässä sekä sitoutunut siinä tapauksessa, että talo kaupan tahi vaihdon kautta luovutettiin toiselle sovitun myynitiäjäin kestäessä, ensitLäsnä: V. b. - J. P. R. H. - K. A. /E. Sr./ 78 No 148. Pag. 84. R. D. 1915.
tamaan asianajotoimistolle kaksi prosenttia talon kauppahinnasta. Ja kun Kirkkoherra Saarenmaa ja hänen vaimonsa Hanna Nasrenmaa sittemmin, ennenkuin myyntiai ka oli mennyt umheen, olivat 53500 markasta myyneet Uotilan talon, mutta Kirkkoherra Saarenmaa ei ollut suorittanut Asianajaja Alanderille sovittua palkkiota, on Alander vaatinut Kirkkoherra Saaremmasta velvoitettavaksi mainitussa tarkoituksessa hänelle maksamaan 1870. markkaa korkoineen. Kanteesta kuulusteltuna on Kirkkoherra Saarenmaa anonut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus jossa asianosaiset molemmin puolin myös ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Maaliskuun 30. päivänä 1912. julistamasvaan päätöksessä katsonut selvitetyksi: että Kirkkoherra Saarenmaa yllämaini tussa välikirjassa oli sitoutunut Asianajaja Alanderille suorittamaan kaksi prosenttia Uotilan talon kauppahinnasta, jos talo sopimukseen kestäessä myymällä tahi vaihtamalla luovutettaisiin toiselle, sekä että Kirkkoherra Saarenmaa yhdessä Hanna Saarenmaan kanssa oli Joulukuun 12. päivänä 1911. sitoumuksen voimassa ollessa viidenkymmenerkolmen tuhannen viidensadan markan kauppahinnasta myynyt saman talon; minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Kirkkoherra Saarenmaan Asianajaja Alanderille suorittamaan tuhat seitsemänkymmentä markkaa viiden prosentin korkoineen haastepäivästä Maaliskuun 15. päivästä 1912 kuin myös korvaamaan Alanderin oikeudenkäyntikulut viidellä kymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kirkkoherra Saavemmaa oli vetoamalla saat tanut jutun, on Helmikuun 26. päivänä 1915. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen vasaan sekä velvoittanut Kirkkoherra Saarenmaan suorittamaan Asianajaja Alanderille viisikymmentä markkaa korvauhaksi hänen kuulustaan Hovioikeudessä. Hovioikeuden tuomiooon on Kirkkoherra Saarenmaa anonut muutosta. 19
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kyrkoherra Saarenmaa ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. Skatteff Tammikuun 29. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa takaisinsaantia koskevassa jutussa, jossa Kauppias Karl Tillgren, Kelsingin kaupungista, on hakija na sekä Maistraatinreistraattori Oskar Kinnunen, Wiipurin kaupungista, samassa kaupungissa asuvan Kauppias Dmitri Starikoffin konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehenä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Tammikuun 29. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Muistraatinreistraattori Himmanen on Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että Kauppias Starikoff, joka Maaliskuun 19. päivänä 1912. tekemänsä hakemuksen johdosta oli asetettu konkurssitilaan, oli edellisen Helmikuun 29. päivänä Kauppias Tullgrenille jättänyt jalkineita, yhA. R. Läsnä: A. L. B.t - A. 3. 50. /A. Sa70 No 150. Pag. 236. R. D. 1915.