Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Tammikuuta 1900. 15.000. markkaa, mutta väittäneet kaupassa sovitun siten, että Lavimaan palstan hinta, joka oli määrätty 1600. markaksi hehtaarilta ja sen nukaan palstaan kuuluvilta 7,050. sehtaarilta noussut 12,768. markkaan oli kokonaan luettava Tuomas Lempiäi sen velan maksuksi, ja velkaa siis olevan jälellä ainoastaan 22,232. markkaa; johon nähden Tuomas ja Risto Lempiäinen ovat vastustaneet kan netta mikäli se meni yli viimeksimainitusta rahamäärästä juosseen koron ja oikeudenkäynnistä oikeutuneiden. tarpeellisimpien rahamanojen Sittenkun jutussa oli kuulustettu todistajia, on Kihlakunnanoikeus 21. päivänä Maaliskuuta 1903. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla katsonut, ettei Tuomas Lempi äisellä ollut enää suurempaa velkaa kuin Tuomas ja Risto Lempiäinen oli vat myöntäneet eli kaksikymmentäkuksituhatta kaksisataa kolmekymmentäkaksi markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen sopimuspäivästä lukien; mihin nähden Kihlakunnanoikeus, hyljäten kanteen muilta kohdin aikeettomana, on velvoittanut Tuomas ja Risto Lempiäisen suostumuksensa mukaan maksamaan Maanviljelysnelvos Grönroosille korot heidän jälellä olevasta velastaan kolmetta vuodelta, lukien 21. päivästä Maaliskuuta 1899. samaan päivään vuonna 1902, eli yhteensä kolmetuhatta kolmesataa kol mekymmentäyksi markkaa kahdeksan kymmentä penniä sekä sen ohessa korvaamaan Maanviljelysneuvos Grönroosin oikeudenkäyntikulut sadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi niinhyvin Maanviljelysneuvos Grönroos kuin Tuomas ja Risto Lempiäinen vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 21. päivänä Lokakuuta 1905. antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että kauppakirjalla 21. päivältä Maaliskuuta 1899. Tuomas Lempiäiselle myydyn talon hinnaksi oli samana päivänä tehdyssä kauppakontrahdissa määrätty 30,000. markkaa, jota oli ollut heti mak345
settava 10,000. markkaa ja loppu 5000. markkaa mainitun kauppakontrahdin ja kauppasumman jäännöksestä annetun velkakirjan mukaan viten, että velkaa suoritettaisiin 15 päivänä Heinäkuuta 1899. 5000. markkaa, 15. päivänä Tammikuuta 1900. 10,000. markkaa, 15. päivänä Maaliskuuta 1900. 10,000. markkaa ja kuusi kuukautta irtisanomisen jälkeen, ei kuitenkaan ennen kymmentä vuotta kaupan teosta, 25,000. markkaa, sekä että talonkauppaa tehdessä oli asianosaisten kesken sovittu, että kauppahinnan maksuksi oli luettava Savinaan palstasta edellämainitulla tavalla laskettava ja sanotun palstan ostajain Maanviljelysneuvos Grönroosille suoritettava hinta; johon näkden ja kun Savimaan palstan hin naksi oli lorullisesti tullut 12,768 markkaa sekä Tuomas ja Risto Lempiäinen olivat suorittaneet Maanviljelysneuvos Grönroosille talonkauppahintaa kaupan tekotilaisuudessa, koska silloin muksettuun 10,000. markan määrään oli Tuomas ja Risto Lempiäisen kieltämättö mänä pidettävän ilmoituksen mukaan sisältynyt Savimaan palstan ostajien Maanviljelysneuvos Grönroosille aikaisemmin sen palstan hinnan maksuksi antamat 800. markkaa, 9,200. markkaa ja Tammikuun 17. päivänä 1900. 1500. markkaa, joten siis, kun vastamainitut rahamäärät, yhteensä 30,768. markkaa, lyhennettiin talon kauppahinnasta, sen maksuksi annetun kysymyksenalaisen velkakirjan sisällestä oli vielä maksamalla 23,032. markkaa, Kovioikeus on velvoittanut Tuomas ja Risto Lempiäisen sitoumuksensa johdosta maksamaan Maanviljelysneuos Grönroosille korot velkakirjan edellämainitusta jäännössisällyksestä kolmestakolmattatuhannesta kahdestaneljättä markasta Kihlakunnanoikeuden määräämältä ajalta eli siis kolmetuhattu neljäsataa nelijä kuudetta markkaa kahdeksankymmentä penniä; jotenka muutettuna ja oikeustuna Kihlakunnanoikeuden päätös muuten, eli mikäli Tuomas ja Risto Lempiäi nen olivat määrätyt suorittamaan Maanviljelysneura Grönroosille oikeudenkäyn516
tikulujen korvausta, jäi pysyväksi. Kovioikeuden tuomioon ovat Tuomus ja Risto Lempiäinen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Maanviljelysneuvos Grönroos on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Tuomas ja Risto Lempiäinen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempä nä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Tuomas ja Risto Lempiäinen suorittamaan. Muon viljelysneuvos Grönroosille korvaukuksi hänellä täällä olleista oikeudenkäyn tikuluista kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A. Henr. Snellman - Alex. Kumlin Edvard Padani eieän Lejander. Edvard Padani eieän Lejander. Frans Talmros 29 päivänä Lokakuuta 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, käätämistä koskevassa jutussa, jossa Talollinen Juho Oskari Wäissi - Pulkkila, Oriveden pitäjän Onnistaipaleen kylästä on hakijana sekä samassa kylässä asuva entinen Talollinen Tobias Erkinpoika Pulkkila, omasta puolestaan ja vaimonsa Aleksandra Hermannintytär Pulkkilan edusmiehenä, ynnä Lukkari Antti Willehad Simola, sanotun pitäjän kirkonkylästä, yhteisesti, vastaajinaAnnettu Oikeusosastossa 29 päivänä Lokakuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa vut tietää seuraavaa: Marraskuun 13 päivänä 1899 tehdyllä välikirjalla olivat Tobias ja Aleksandra Pulkkila, joille 1 päiväksi Kesäkuuta 1891 päivätyn välikirjan mukaan oli tuleva eläkellä PulkLäsnä: R. A W - lifs - 72 - bet. B. F. M. SS: 106 4. ja 1. SS 100
kilan talosta No 3 Onnistaipaleen kylässä, myyneet tuon eläkkeen, jonka vakuudeksi mainittu talo oli 9 päivänä Huhtikuuta 1895 kiinnitetty, talon silloiselle omistajalle Antti Willehad Simolalle sovitusta ja paikalla kuitatusta neljäntuhannen viidensadan markan kauppahinnasta sekä, muun muassa sillä välipuheella, että Tobias ja Aleksandra Pulkkila saisivat viljeltäväksensä heidän hallussaan jo entuudestaan olleen, sanottuun taloon kuuluvan Nikkarinnoision maan ja Stamiehen niityn kuin myös ottaa haltuunsa Rajalan lopan maat huoneineen kolmenkymme nenviiden vuoden ajaksi kahden markan vuotuista veroa vastaan. Sittenkun Antti Willehad Simola ja hänen vaimonsa Olga Simola kauppakirjalla 27 päivällä Huhtikuuta 1901 olivat myyneet Pulkkilan talon Juho Oskari Wäisselle ja tämän vaimolle Aina Maria Wäisselle, on Juho Oskari Wiissi, haastateltuaan Tobias ja Aleksandra Pulkkilan Oaveden på täjan käräjäkunnan sanotun vuoden syyskäräjiin, Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koskei Juho Oskari Waitsi ollut sitoutunut noudat tamaan edellämainittua 13 päivänä Marraskuuta 1899 tehtyä välikirjaa eivätkä Tobias ja Aleksandra Pulk kila itsekään olleet pitäneet tuota välikirjaa Juho Oskari Wäissiä vastaan pälevänä, koska Tobias Pulkkila oli noissa käräjissä uudistanut ylläkerrotun kiinnityksen, ruheenäläinen välikirja 13 päivältä Marraskuuta 1899 julistettaisiin mitällö näksi sekä Tobias ja Aleksandra Pulkbila velvoitettaisiin luopumaan Rajalan torpasta huoneineen kuin myös viljelemistään Pulkkilan taloon kuuluvista maista sekä jättämään ne Juho Oskari Wäissin vapaasti nautittaviksi; minkä ohessa Juho Oskari Wäissi on anonut korvausta oikeuden käyntikulungeistaan. Stanteesta kuulusteltuna, on Tobias Pulkkila väittänyt, että hän, ennen kuin kauppakirja 27 päivältä Huhti 548
kuuta 1901 tehtiin, oli Juho Oskari Wäissille ilmoittanut Tobias ja Aleksana ra Pulkkilalle 13 päivänä Marraskuu ta 1899 laaditun välikirjan mukaan kuuluvista eduista ja että Juho Oskari Wäissi, kun Antti Willehad Simola samassa tilaisuudessa oli huomauttanut, ettei näitä etuja saisi loukata, oli suostunut pitämään ne voimassa; ja on Tobias Pulkkila siis vaatinut kannetta hyljättäväksi, Sittenkun Antti Willehad Simola, joka oli haastettu kuultavaksi asias sa, oli yhtynyt Tobias Pulkkilan vastineeseen, on Kihlakunnanoikeus 11 päivänä Marraskuuta 1904 julistaman saan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Juho Oskari Krisrin jutussa ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tulkittavaksi Juho Oskari Wäissi oli vetoamalla saalta nut julun, on tuomiossa 10 päivältä toinikuuta 1905 asiasta lausunut, että koska luotettavasti oli näytetty, että Juho Oskari Waissi ostaessaan Pulkkilan talon Antti Willehad Simo lalta oli ottanut vastatakseen niistä eduista, jotka välikirjan mukaan 13 päivältä Marraskuuta 1899 kuuluivalPulkkilan talosta Tobias ja Aleksandra Pulkkilalle, sentähden ja kun mainitut aviopuolisot olivat saaneet nuoedut Antti Willehad Simolalle luovuttamansa sanottuun taloon kiinnitetyn eläkkeen asemista, on Hovioikeus vahvistanut sen loppupaätelman, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli tullut. Hovioikeuden tuomioon on Juho Oskari Wäissi anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Tobias Pulkkila omasta puolestaan ja vaimonsa Aleksandra Pulkkilan edusmiehenä sekä Antti Willehad Simola ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo toteennäytelyksi, että Juho Oskari Wäissi ostaessaan 27 päivänä Huhtikuuta 1901 Pulkkilan talon Antti Willehad ja Olga Simolalta, on sitoutunut noudattamaan edellämainittua välikirjaa 13 päivältä Marraskuu349
ta 1899, sekä harkitsee senvuoksi oikeaksi jältää sen loppupäätöksen pysyväiseksi, johon Oikeudet ovat asiassa johtuneet, minkä ohessa Juho Oskari Wäissi velvoitetaan monittamaan Tobias Pulkkilalle ja Antti Villehad Simolalle, heillä julun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bredle. Fredr. Luudenius. C. J. Timgren 1al. Fungird. 20 Sokakuun 29. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostrahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moittimista koskevassa jutussa, jossa Rustitilallisenleski Amanda Vilhelmiina Juhontytär Salmen, Rågon yksinäisellä säteritustitilalta Sokalahden lappelissa, omasta puolestaan ynnä alaikäisten lastensa John Henrik, Aaima Maria ja Alli Wilhelmiina Salménin holhoojana, kuin myös Merikaptuni Henrik Ulrik Suotonen, hänbin Rågen tilalta, mainittujen alaikäisten oikeudenvalvjana, yhteisesti, ovat hakijoina sekä Amanda Wilhelmiina Salminin poika Talollinen Oskar MiKarl Salmén Kahiluoto, Kahi luoden yksinäiseltä tilalta Toivassalon pitäjässä, vastaajana: Annittu Oikeusosastossa 29. päivänä Lokakuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirLäsnä: R. A. W. C. J.J. - K. W._ F. F. d. - C. J. V. R. 558 No 1007. Pag. 214. R. D, 1905.
jat ja niistä, mikäli nyt on kysymylsessa, saanut tietää seuraavaa: Wehmaan, Taivassalon ja Kustavin pitäjäin sekä lokalahden, Frion ja Velkuan kappelien käräjäkunnan 1904. vuoden talvikäräjiin houstatettuaan Amanda Wilhelmiina salminin, hänen omasta puolestaan ja edellänimitettyjen alaikäisten lastensa ynnä silloin myös alaikäisenä olleen, 24. päivänä Heinäkuuta 1883. syntyneen tyttärensä Olga Amanda Salménin holhoojana, kuin myös Merikaptuni Suotosen, samojen alaikäisten oikeudenvalvojana, on Oskar Mibad Salmon Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Amanda Wilhelmiina Salmen oli, hänen miehensä ja Oskar Mikael Salminin isän, Rustitilallisen Mikael Salménin kuoltua 29. päivänä Joulukuuta 1902., niinhyvin itu edestään kuin alaikäisten lasten sa puolesta valvonut Mikael halminin 29. päivänä sitä edellistä Toukokuuta tekemää kirjallista testamenttia, jonka kautta Mikael Salmen oli omistamastaan ylempänä mainitusta Rågin tilasta määjännyt, että hänen kuoltuaan Amanda Wilhelmiina Salmen jaihallita äskensanottua tilaa niin kauan kuin John Henrik Salmin joka oli syntynyt 18. päivänä Heinäkuuta 1887., oli alaikäinen sekä että tämä, täysi-ikäiseksi tultuaan, saisi Rågin tilan omakseen Mibad Salminin perillisille maksettavaa neljänkymmenenviidentuhannen markan lunastusta vastaan; mutta koska Mikael Salmén, jonka isä Henrik David Salmin eläissään oli veljeltää n Efraim Hellmanilta perinyt 2/9 osaa ja avioliitossa vaimonsa Agatha Juhon tyttären kanssa ostanut 7/9 osaa Rågön tilasta kuin myös testamentin kautta vanhempäinsä jälkeen saanut Rauvolan ja Pietilän perintötalet lokalahden kappelin Riihirannan kylässä, eli 551
mainitun isänsä jälkeen, kuten perintöjakokirja 29. päivältä Marraskuuta 1877. osotti, perinyt 20/243 osaa Rågön tilasta ynnä 1/9 osan Rauvolan ja Pietilän taloista, jonka yhdeksänneksen Mikael Palmén kuitenkin oli 1,888. markan 88 8/7 pennin lunastusta vastaan luovuttanut veljelleen Martti Ferdinand Salmenille, sekä osaksi äitinsä jälkeen perinyt, osaksi kanssaperillisiltään sukuun ostanut muun van Rågon tilaa, jotenka siis tämä tila oli Mikael Salminilta ollut osaksi perimysmaata, osakirperimysmaan vastiketta, joista hänellä ei ollut ollet valtaa testamentin kautta määrätä, on Oskar Mikael Salmén vaatinut, että kysymyksessä oleva, Mikael Salmenin Riigon tilasta tekemä testamentti julistettaisiin mitättömäkesKanteesta kuulusteltuina, ovat Amanda Wilhelmiina Salmen ja Merikapteeni Luotonen kieltäneet Rågon tilan olleen MiKarl Salménilla perimysmaata tai sen vastiketta sekä hänen ensinkiän perineen tai edes omistaneen mitään osaa Kauvolan ja Pietilän taloista, koska Henrik David Salmén oli suullisella testamentilla, jota valvomattakin hänen perillisensä olivat suostunut noudattamaan, luovuttanut omistusoikeuden Rågon tilaan Mibad Salménille ja omistusoikeuden Kauvolan ynnä Pietilän taloihin Martti Ferdinand Salminele; ja ovat Amanda Wilhelmiina Talmen ja Merikapteeni Suotonen siis anoneet kanteen hylkäämistä, Kihlakunnanoikeus on 5. päiränä Syyskuuta 1904. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla määrännyt, että Mikael Salminin kysymyksesjä oleva testamentti, joka muuten pysytettiin voimassa, oli oikaistava siten, että Oskar Mikael Salmen asianmukaisesti pidettävässä perinnönjaossa oli saapa muu552
tensa kahdestakymmenestä kaksisataaneljäkymmentäkolmas osasta Rågon tilasta sekä hänelle, P: Kn 17. luvun 2. SS:n ynnä Maaliskuun 23. päivänä 1807. annetun Kunink. selityksen 5. kohdan mukaan, tulevan vastikkeen Mikael Salminin Martti Ferdinand Salménille tuhannen kahdeksansadan kahdaksankymmeninkahdeksan markan kahdeksankymmenenkahdeksan ja kahdeksan yhdeksäsosan pennin lunastusta vastaan luovuttamasta Kauvolan ja Pietilän talogen yhdeksänneksestä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Oskar Mikael Salmén että Amanda Wilhelmiina Salmén ja Merikapteeni Suotonen olivat vetoa mällä saattaneet jutun, on tuomiossa 31. päivältä Heinäkuuta 1905. lauvunut, että koska oli näytetty Mibad Salmenin perineen isänsä Henrik David Salménin jälkeen kaksikymmentä kaksisataaneljä kymmentäkolmasosaa Rågon tilasta ja 29. päivänä Marraskuuta 1877. mainitun isänsä jälkeen pidetyssä perinnönjaissä saaneen siinä perimänsä Kauvolan ja Pietilän talojen yhdeksanneksen vastikkeenä tuhat kahdeksansataa bohdeksankymmentäkahdeksan mark kaa kahdeksankymmentäkahdaksan ja kahdeksan yhdeksäsosaa penniä, mutta sitä vastoin ei oltu toteen saatittu, että Mikael Salménin jälkeen jääneessä pesässä oli ollut muuta sellaista omaisuutta, josta hän ei ollut oikeutettu testamentin kautta määräämään, sentähden vahvistettiin se loppupää telmä, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli asiasta johtunut Hovioikeuden tuomioon ovat Amanda Wilhelmiina Salmen ja Merikapteeni Suotonen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustilmalla, johon Oskar Mikael Salmin on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutki553
nut tämän jutun ja katsoo, etteivät Amanda Wilhelmiina Salmen ja Merikapteeni Suotonen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Amanda Wilhelmiina Salmen omasta puolestaan ynnä ensinmainittujen alaikäisten lastensa holhoojana suorittamaan Oskar Mikael Salmenille, korvaukseksi hänellä täällä jutussa olleista kuluista, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brede. C. J. Timgren R. A. Brede. C. J. Timgren L. Wärsman Fredr. Luudenius L. Wärsman Fredr. Luudenius 1all Almqvist: Viteim Blåfield. 21 Sokakuun 29 päivänä 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, maan eroittamista koskevassa jutussa, jossa ovat Torppari Iisakki Wilhelmi Mäkelä, Kullaan kappelin Kosken kylästä, hakijana sekä Talollisenleski Mariana Matilda Perttula, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa holhoojana, ynnä Talollisenpojat Juho ja Kaarle Perttula, kaikki niinikään Kosken kylästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 29 päivänä Lokakuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja saanut niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, tietää seuraavaa: Ulvilan ja Kakkilan pitäjien sekä Porin maaseurakunnan ja Kullaan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Iisakki Wilhelmi Mäkelä 1903 vuoden talvikäräjissä, Mariana Matilda Perttulalle ja tämän myötäpuolille toimitetun haasteen nojalla, esiintuonut, että sittenkun Kosken kylässä Läsnä: A. A. S. G; R - E. T - W. W. (O. K. 554 No 1008. Pag 95. RDr. 1906.
sijaitsevan puolen Perttulan perintötalon sen aikuinen omistaja Juho Juhonpoika välikirjalla 14. päivältä Syyskuuta 1836 oli luovuttanut veljellensä, Iisakki Wilhelmi Mäkelän isälle Iisakki Juhonpojalle, tämän vaimolle ja lapsille elinkautisen hallinta-oikeuden erinäisiin, välikirjassa mainittuihin tiluksiin Iisakki Juhonpojalle puolesta Perttulan talosta tulevan perintöosan vastikkeeksi sekä Iisakki Wilhelmi Mäkelä, jolle Iisakki Juhonpoika välikirjassa 30 päivältä Joulukuuta 1873 oli siirtänyt tuonoikeutensa Mäkelän torppaan, oli Turun ja Porin läänin Kuvernööriltä hakenut asianomaisen maanmittarin määräämistä Perttulan talon puoliskosta lohkomalla eroittamaan. Iisakki Wilhelmi Mäkelän edellä kosketeltujen välikirjain perusteella hallitseman Mäkelän torpan tilukset itsenäiseksi tilaksi, oli Varamaanmittari R G Lindström 8 päivänä Kesäkuuta 1900. alottamassa ja 10. päivänä samaa kuuta lopettamassa maan mittarintoimituksessa käynyt lohkaistavain tiluksien piisirajat ja pannut ne kartalle, mutta siihen nähden että Hariana Matilda Perttulan mies sekä Juho ja Kaarle Perttulan isä Tapani Heikinpoika, joka tähän aikaan omisti puheenalaisen talon puoliskon, oli vastustanut aiottua maan eroittamista, osoittanut asianosaiset jättämään syntyneen riitaisuuden tuonioistuimen ratkaistavaksi; ja on siis Iisakki Wilhelmi Mäkelä, ilmoittaen että Mariana Matilda Perttula ja hänen myötäpuolensa Tapani Heikinpojan kuoltua tämän oikeudenomistajina olivat tulleet Perttulan talon puoliskon omistajiksi, Kihlakunnanoikeudessa vaatinut itselleen oikeutta saada eroittaa puheenalaiset tilukset Väramaanmittari Lindströmin käymiä rajoja myöden joko itsenäiseksi tilaksi tai palstatilaksi, minkä ohessa Iisakki Wilhelmi Mäkelä on anonut korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan. Kanteesta kuultuina ovat Mariana Matilda Perttula ja hänen myötä555
puolensa vastustaneet kannetta muun muassa sillä perusteella, etteivät kysymyksenalaiset tilukset olleet Iisakki Juhonpojalle ja hänen oikeudenomistajilleen ainaiseksi luovutetut. Kihlakunnanoikeus on Syyskuun 9. päivänä 1903. julistamassaan päätöksessä antanut jutusta lausuntonsa; ja koska 14. päivänä Syyskuuta 1836. tehdystä, puoleen Perttulan perintötilaan kuuluvan Mäkelä-nimisen torpan hallintaa koskevasta välikirjasta kävi selville, että sanottu välikirja oli oleva voimassa ainoastaan torpan hallinnan silloisen vastaanottajan Iisakki Juhonpojan ja hänen lastensa elinajan, niin ja kun Häkelän torppa siis ei ollut ainaiseksi luovutettu, Kihlakunnanoikeus, nojautuen maatilojen osittamisesta 12. päivänä Kesäkuuta 1895. annetun Asetuksen 41 SSään, kumosi Iisakki Wilhelmi Mäkelän jutussa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Sisakki Wilhelmi Mäkelä on velaamalla saattanut jutun, on 24. päivänä Maaliskuuta 1906 antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Iisakki Wilhelmi Mäkelä hakenut muutosta, vastapuollen tänne saapumatta määrapäivänä, mutta on sen jälkeen Hariana Matilda Perttula tänne jättänyt erään kirjelmän. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa että Kiisarillinen Senaatti, koska Mariana Matilda Perttula ei ole määräpäivänä oikeuttansa täällä valvonut jättää varteen ottamatta, mitä Mariana Matilda Perttula äskenmäinitussa kirjelmässään on esiintuonut katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Iisakki Wilhelmi Mäkelän muutoksenhakemus anna oihettä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakatKeisarillinen Suomen Senaatti J. Kem. Mennan. L. Wiesman J. Kem. Mennan. L. Wiesman Edvard Paldani. Eelola Lejander. Edvard Paldani. Levan Lejander. Oman Karsten 556
22 Lokakuun 31 päivänä 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa nostojutussa, jossa Pälkäneen ja Sahalahden kunnat ovat vuoroin hakijoina sekä Pälkäneen kunta saapuville tullena, mutta Sahalahden kunta tulematta jäännenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 31 päivänä Lokakuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellun evittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Palkäneen kunta oli Hämeen läänin Kuvernööriltä anonut, että talviteiden aukipitäminen Palkaneen ja Sahalahden kunnissa jaettaisiin siten, että kummankin kunnan tuli oman piirinsä sisällä pitää huolta mainittujen teiden ylläpidosta, mutta Sahalahden kunta oli vastustanut tuota anomusta, oli sanotun läänin Kuvernöörinvirasto, vaadittuaan asian omaiselta kruununnimismieheltäkin lausunnon asiassa, 9 päivänä HuhtiLäsnä: R. A. C. J. T. 72 C.t. B. F. M. Nr 1015 Pag. 176. R.D.pps.
kuuta 1888 antamallaan päätöksellä, koska oli selville tullut että Pälkäneen ja Sahalahden kunnat kuuluivat samaan tientekolakoon, mainitsemansa lainpaikan nojalla jättänyt Pälkäneen kunnan kerrotun anomuksen varteen ottamatta, minkä päätöksen Keisarillisen Sonaatin Talousosasto oli päätöksellä 19. päivältä Lokakuuta 1885. vahvistanut. Kun Palkäneen kunta sittemmin oli Kuvernöörin luona vaatinut että, koska Pälkäneen ja Sahalahden kunnat muodostivat yhteisen tientekolahkon, Sahalahden kunta velvoitettaisiin ottamaan osaa Pälkäneen kunnassa ehvain sittain rakentamiseen ja kunnos sa pitämiseen, oli Sahalahden kunta vastustanut tätäkin vaatimusta, väittäen että mainitut kunnat olivat eri tientekolahkoa; minkä jälkeen ja sittenkun viranomainen kruununnimismies häneltä vaaditussa lausunnossa oli ilmoittanut että puheenalaiset kunnat, jotka aikaisemmin olivat yhdessä Kuhmalahden kunnan kanssa olleet yhtenä tientekolahkona, asianomäisen Maarerran 14 päivänä Syyskuuta 1833 antamalla päätöksellä oli julistettu kukin eri tientekolahkoksi, Kuvernööri oli päätöksellä 15. päivältä Toukokuuta 1900, muun muassa sillä perustuksella että Sahalahden kunta muodosti eri tientekolahkon, hyljännyt sanotun vaatimuksen; jonka päätöksen Keisarillisen Senaatin Talousosasto oli päätöksellä 25. päivältä Tammikuuta poljättänyt pysyväiseksi Pälkäneen kunnan saatua luvan ilmoittaa yllämainitun, päätöksellä 9 päivänä Lokakuuta 1888. ratkaistun asian uudelleen käsiteltäväksi, oli Keisarillisen Senaatin Talousorasto 6 päivänä Helmikuuta 1903 antamassaan päätöksessä, kumoten Kuvernöörinviraston päätöksen 9 päivältä Huhtikuuta 1888. ja Keisarillisen Senaatin päätöksen 19 päivältä senjälkeistä Lokakuuta, vapauttanut Palkaneen kunnan kokonaan ottamasta osaa Sahalahden kunnassa olevain talviteiden kunnossapitoon sekä määrännyt että siitä lähtien kummankin kunnan tuli oman piirinsä si558