Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
varit af så olämplig beskaffenhet, att desamma måste anses vara i landet nästan osäljbara, samt vid sådant förhållande David Tikander, hvilken vägrat att godkänna omordade skodan, så mycket mindre kan anses skyldig att med dem åtnöjas, som nämnda firma genom ett ombud Wiborg upptagit beställningen, ty finner Kejserliga Senaten firmans deduk tion icke föranleda ändring i det sluthvari Hofrätten genom dess dom i saken stannat och vid hvilket alltså kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. sktteinet Lars Homén. E. Johnsson. Juhan Hummelin Ch. till afbrostens. 4 Maaliskuun 21. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessa Hänen Suomen Senaattinsa tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa nostojutussa jossa Talollinen Olli Matilainen, Jaak kiman pitäjän Kostamojärven kylästä, on hakijana, sekä Torppari Matti Soikkeli samasta kylästä tulematta jaaneena vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Maaliskuun 21. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut seuraavat tiedot: Haastalettuansa Olli Matikaisen Jaakkiman pitäjän karajäkunnan 1897. vuoden syyskäräjiin, on Matti Soikkeli Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Olli Matikainen kontrahdin kautta Helmikuun 18. päivältä 1887, mihin aikaan Matti Soikkeli oli Matikaiselle luovuttanut lampuotioikeutensa Suomen valtiolle kuuluneesen lahjoitustilaan, nykyjään perintöluon toiseen viidenteen osaan taloa No 2. Kossäsnä: Aap- Ef - J. E. H. J. N. L. H M. P. No 404. No 404. No 404. Pag 107 R D. 1900.
tamojärven kylässä, oli oikeuttanut Matti Soikkelin hänen elinajaksensa hallitsemaan erästä tilaan kuuluvaa torppaa ja sen alle viljelemään kuudenkymmenen kapanalaa peltomaata sekä viiden puuvälin niittyä; mutta koska Olli Matikainen kumminkin sittemmin oli kieltänyt Matti Soikkelia viljelemästä muita sanotun torpan tiluksia kuin viisi kapanalaa peltomaata, on Matti Soikkeli jonka hallussa torpan huoneet edelleen olivat, vaatinut, että Olli Matikainen velvoitettaisiin palkitsemaan se vähinko, minkä Matti Soikkeli oli kärsinyt sanottujen tilusten puutteesta 1894. vuoden Lokakuun 18. päivän ja oikeudenkäynnin alun väliseltä ajalta, laskettuna seitsemäksi hehtolitraksi rukiita, kahdeksaksi hehtolitruksi kauro ja ja kahdeksituhanneksi viideksi kymmeneksi kiloksi heiniä kultakin vuodelta, sekä sen ohessa korvaamaan Soikkelin kulut asiassa Kanteesta kuultuna on Olli Matikarnen väittänyt, että mainittu Helmikuun 18. päivänä 1887. tehty välipuhe oli kumottu Kihlakunnanoikeuden eräässä aikaisemmassa oikeudenkäynnissä julistamalla päätöksellä, joka oli saanut lainvoiman; minkä tähden Olli Matikainen on pyytänyt kannettä hyljättäväksi Maaliskuun 15. päivänä 1899. julistamassaan päätöksessä on Kihlakunnanoikeus katsonut näytetyksi, että Matti Soikkeli Helmikuun 18. päivänä 1887. tehdyssä kont. rahdissa oli saanut Olli Matikaiselta oikeuden Matikaisen edellämäinitulla tilalla viljellä kuuttakymmentä kapanalaa peltoa ja korjata viisi puuväliä heiniä, sekä että Olli Matikainen, joka ei ollut voinut näyttää että mainittu kontrahti oli kumottu, kuitenkin oli estä nyt Matti Soikkelia 18. päivästä Lokakuuta 1894. samaan päivään 1897. nautti masta sanottuja etuja, joiden oli katsottu tuottavan seitsemänkymmentä viisi kappaa rukiita, satakaksikymmentä kappaa Kauroja ja kaksituhatta viisikymmentä kiloa heiniä vuodessa sekä siemen ja työkustannukset vähennettyä jättävän saastoksi yhden tynnyrin kaksikymmentä kappaa eli kaksi hehtolit296
raa viisikymmentä litraa rukiita, kaksi tynnyriä kaksikymmentä kappaa eli neljä hehtolitraa kauroja sekä tuhat kaksikymmentäviisi kiloa heiniä vuodessa; jonka vuoksi Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Olli Matikaisen raaditussa tarkoituksessa puheenaolevista kolmesta vuodesta Matti Soikke lille kuittia vastaan suorittamaan seitsemän hehtolitraa viisikymmentä litraa aukiita, kaksitoista hehtolitraa kauroja ja kolmetuhatta seitsemänkymmentäviisi kiloa heiniä, joko tavarassa tahi rahassa paikkakunnalla maksun aikaan käyvän hinnan mukaan; minkä ohessa Olli Matikainen on velvoitettu kahdeksallakymmenelläkuudella markalla palkitsemaan Matti Soikkelin oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Olli Matikainen oli vetoamalla saattanut ja tun, on Maaliskuun 17. päivänä 1900. antamassansa tuomiossa asiasta lausunut mielensä; ja oli tosin Olli Matikainen, uudistaen Kihlakunnanoikeudessa täkemänsä ilmoituksen että Matti Seikkelin kerrottu kanne oli jo aikaisemmin lainvoiman saaneella päätöksellä rätkäistä, muutoksen hakemukseensa liittänyt mainitun Kihlakunnanoikeuden pöytäkirjan ja 18. päivänä Marraskuuta 1889. julistaman päätöksen, jossa Kihlakunnanoikeus, Matti Soikkelin vaatimuksen johdosta että Olli Matikainen velvoitettaisiin suorittamaan palkintoa siitä, ett´ei Matti Soikkeli vuosina 1887. ja 1888 ollut saanut viljellä ennenmäinettua torpanpaikkaa, oli julistanut Olli Matikaisen oikeutetuksi peruuttamaan kosketellun, riitapuolien välisen kontrahdin; mutta koska Olli Matikainen ei ollut näyttänyt, että riitapuolet sittemmin olivat purkanneet sanotun välipuheen, jonka oli päinvastoin katrottava edelleen olevan voimassa, kun Olli Matikainen vielä hallitsi tilaa ja Matti Soikkelikin edelleen oli torpan haltijana, niin Hovioikeus on jättänyt Kihlakunnanoikeuden ylläkerrotun päätöksen voimaan, samalla kuin Olli Matikainen on velvoitettu suorittamaan Matti Sockkelille maksut hänen kappalees297
taan Hovioikeuden tuomiota viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Olli Matikainen alamaisesti anonut muutostaKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska asiakirjoista käyilmi, että Kihlakunnanoikeus aikaisemmassa asianosaisten kesken vireillä olleessa oikeudenkäynnissä, jossa Olli Matikainen, joka on Joulukuun 16. päivänä 1890. ostanut sanotun talonosan perinnöksi, oli vaatinut Helmikuun 18. päivänä 1887. tehtyä kontrahtia kumottavaksi ja Matti Soikkelin häätämistä puheenalaisesta torpasta, on Syyskuun 21. päivänä 1896. julistamallaan päätöksellä, joka on saanut lain voiman, hyljännyt askenmainitun kanteen, sentähden ja Hovioikeuden tuomiensa tueksi mainitsemilla perusteilla katsoo Keisarillinen Senaatti ett'ei Olli Matikainen, jonka täällä tekemää ilmoitusta, että hän on jo Syyskuun 24. päivänä 1894. myynyt talonosan, asian ylläsanotulla tavalla ollen sitä vähemmin voi ottaa huomioon, kuin sellainen myyminen ei ole voinut vaikuttaa Matikaisen vastuuseen siitä, mitä hän on mainitus sa kontrahdissa luovuttanut Soikkelille, ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpi pysyväiseksi Tätä kaikki asianomaiset atamaisuudessa noudattakoot Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. J; Wiehel Lars Homen. E. Johansson SS 97 Juhan Nummelin Michael Paqvalin. 998
taan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Olli Matikainen alamaisesti anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska asiakirjoista käyilmi, että Kihlakunnanoikeus aikaisemmassa asianosaisten kesken vireillä ollessa oikeudenkäynnissä, jossa OlliMatikainen, joka on Joulukuun 16. päivänä 1890. ostanut sanotun talonosan perinnöksi, oli vaatinut Helmikuun 18. päivänä 1887 tehtyä kontrahtia kumottavaksi ja Matti Soikkelin häätämistä puheenalaisesta torpasta, on Syyskuun 21. päivänä 1896. julistamallaan päätöksellä, joka on saanut lain voiman, kyljännyt�skenmainitun kanteen, sentähden ja Hovioikeuden tuomiensa tueksi mainitsemilla perusteilla patsoo Keisarillinen Senaatti ettei Olli Matikainen, jonka täällä tekemää ilmoitusta, että hän on jo Syyskuun 24. päivänä 1894. myynyt talonosan, asian ylläsanotulla tavalla ollen sitä vähemmin voi ottaa huomioon, kuin sellainen myyminen ei ole voinut vaikuttaa Matikaisen vastuuseen siitä, mitä hän on mainitussa kontrahdissa luovuttanut Soikkelille, ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpi pysyväiseksi Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa A. af Nyborg. E. Johansson Pettervet Johan Hummelin son Heiket Johan Hummelin Lars Homen. Michael Paqvalin 98
Maaliskuun 22 päivänä 1907. Keisarillisen Majesteilin Korkeassa Nimessä länen Suomen yngä tillsä tienut nästä kohatta kuusan toimukaudesta laillisesta; tytomenkin maittamista koskevassa siitäs sa, jossa Talollisenpoika Antti Akuli Ravinpoika Kaarakka, Kemin pitäjän Tähään kötan kylästä, on hakijalle ei ka josilainen tästi kiinne Aroinen ja täjän Wisääkkölän kylässä, seimä ta jääneenä vastaajana ilmettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä Maaliskuun 22. päivänä 1901. tyttänyt niittuun kuuluvat riirjat ja niistä mikäli niit on kummuksessa saanut artää seuraavaa: Sittenkuin Antti Akseli Kaurakka Loka kuun 29. päivänä 1876 oli Kemin ennen ja Tervolan pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa testamenttina valvonut edesmenneen Talollisen Antti Matinpoika Ylikaarakan eläessään Joulukuulla vuonna 1895. tekemän suullisen määräyksen, jonka mukaan hänen pojanpoikansa Antti Akochi Kaprakan tuli saada niinhevin etutLäsnä: Aaset - Ej - J. A. J. H - A. Em. af F. No 410. Turu 10. R 5. 1900
ti Ylikaarakan omistaman Ylikaarakkanimisen perintötalon No 41. yllämainitussa Alapaakkolan kylässä, kuin kaiken hänen irtaimistonsakin ehdolla että Antti Akseli Kanrakka maksaisi Antti Ylikaarakan tyttärelle, Kaisa Eriika Antintyttärelle tuhat markkaa, on Matti Kuiri, joka on naimisissa Kaisa Eriika Antintyttären kanssa, Antti Akseli Kaarakalle toimitetun haasteen nojalla, yllämainitussa Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koskii puheenalaista määräystä, joka oli syntynyt siten, että Antti Ylikaarakka oli lausunut sen vastauksena muitten henkilöitten tekemiin kysymyksiin, voitaisi testamenttina pitää, kerrottu määräys julistettaisiin mitättömäksi ja Antti Ylikaarakan omaisuus luovutettaisiin lailliseen jakoon. Asiasta kuultuna on Antti Akseli Kaaeakka väittänyt, että Antti Ylikaarakka itsestään ja kenenkäön kyselemättä oli ilmoittanut kerrotun määräyksen sisältä vän viimeisen tahtonsa; ja on Antti Akseli Kaarakka siis anonut, että kanne aiheettomana hyljättäisiin. Kuulusteltuaan todistajia jutussa, on Kihlakunnanoikeus päätöksellä Marraskuun 12. päivänä 1898. julistanut selvitetyksi, että Antti Ylikaarakka, joka oikaisemmin umisja tilaisuuksissa oli ilmoittanut tahtonsa ole van, että Antti Akseli Kaarakka tulisi saamaan hänen omaisuutensa, jonakiniltana Joulukuulla 1895. täydellä ymmärryksellä ja vapaasta tahdosta oli suullisesti lausunut viimeisen tahtonsa olevan, että Antti Akseli Kaarakka saisi kaiken hänen omaisuutensa, ehdolla että Kaarakka siitä päältäpäin maksaisi Kaisa Eriika Antintyttärel le tuhat markkaa; jonka tähden ja kun tämä Antti Ylikaarakan tahden ilmaisii; siitä huolimatta, ettei hän nimenomaan ollut maininnut, että hänen omaisuutensa vasta hänen kuoltuaan lankeaisi Antti Akseli Kaarakalle, kuitenkin, Antti Ylikaa rakan muihin samassa tilaisuudessa lausumiin sanoikin nähden, oli katsottava testamentiksi, jolla Ylikaarakka eli määrännyt miten hänen omaisuutensa oli käytettävä hänen kuoltuaan, Kihlakunnanoikeus on katsonut puheenalaisen testamentin laillisessa järjestyksessä tehdyksi ja siis hyljännyt Antti Kuirin jutussa ajaman kanteen. 100
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Kuiri stoamalla oli saattanut asian, on tuomiossa Joulukuun 8. päivänä 1899. siitä lausuntonsa antanut; ja koska puheenalaista, Antti Akseli Raarakan testamenttina valvomaa lausuntoa ei voitu katsoa laillisessa järjestyksessä tehdyksi testamensti määräykseksi, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistanut mainitun lausunnon testamenttina mitättömäksi eikä estävän Matti Kuivia hyväkseen nauttimasta sitä oikeutta perinnön saamiseen Antti Ylikaarakan jälkeen, joka lain mukaan oli hänelle tuleva. Hovioikeuden tuomioon on Antti Akseli Kaarakka alamaisesti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Antti Akseli Kaarakka ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, jonka varaan asia siis jääpi - Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. J; Heikel Lars Ilomen. E. Johnsson Julms Hummelin leh. hu. afträsterus. 96 Maaliskuun 22. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä Hänen Suomen Senuallinna tuomio nosto ahalla Turun Hovioikeudesta tulleesen velkomusjuttuun, jossa ovat Talollisen leski Wilhelmiina Karoliina Hermanin tytär Frantsila, Kosken kappelin Talolan kylästä, toiselta, sekä Talollinen raman kappelin Tupalan kylästä Juho Vihtori Joosenpoika Löyhä, toiselta puolen, vuoroin hakijana ja vastaa ana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Ver Oikeusosastossa, Heiringissä, Maaliskuun 22. päivänä 1901 Keisarillinen Senuatti on asiaan kuuluvat kirjat Itsellensä esityttänyt ja niistä saanut tietiä, paitsi selloista, josta nyt eniä ei ole kysymystä, seuraavaa: Wilhelmiina Karoliina Hermanintyttären mies Talollinen Heikki Oskari Joosen poika Fruntsila on eläissään, huustutettu ansa veljensä Juho Vihtori Lochén, Martti lan pitäjän ynnä Kesken, Euran ja Karinäisten kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, siellä lausunut, että Juho Läsnä: H. B. - C. F - A. R. - E. A. O. K. 301 No 4. Pag 105. R. D. 1900
Wehteri Löyhä oli, hänen Lokakuun 28. päivänä 1887. antamansa kuitin mukaan, Heikki Oskari Frantsilalta vastaanottanut erityi siä velkakirjoja, joiden yhteenlaskettu sesältö teki 6140 markkaa, hoidettaviksi sen ajan kun Heikki Oskari Frantsilan tähinnä seuranneen Marraskuun 1. päivänä alkunut vakinainen asevelvolli uuspaloebus keste, mutta koskei Juho Pihton Pöyhä ollut sanotuista velkakirjoista tehnyt Heikki Oskari Frantsilalle täyttä tilia vaan Heikki Oskari Frantsilan niistä Sokakuun 4 päivänä 1894. laatima laskuosoitti Heikki Oskari Frantsilan vielä olevän saapa 2741., oikeustaan 2740. markkan, sekä Juho Vihtori Pöyhä oli yllä mainittujen velkojen korkoja kantunut paitsi sanottuun luskuun otetut 100 markkaa lisäksi 1341. markkaa 10 penniä, ja Heikki Oskari Frantsila oli ennen sata palvelukseen lähdettyvän Juho Vihtori Laihille lainaksi antanut 400. markkaa, jolle rakenmäärätt oli sovittu viiden prosentin vuotuinen korko, on Heikki Oskari Frantsila vaatinut Juho Vikteri Pöyhän velvoittamista Frantzilalle suorittamaan mainitut 2740 markkaa ja 1541. markkaa 10. penniä sekä 400 markkaa korkoineen Lokakuun 28 päivästä 1887 Sekakuun 10. päivään 1894., jolloin liima oikeudenkäyn ti alkoi, siitä viihentisen 950 markkaa, jonka rakamäärän Heikki Oskari Frantsila solupalveluksessa ollessaan oli erinäisissä erissä saanut Juho Vihtori Löyhältä vastuanottaa, eli siis 3670. markkaa 10. penniä laillisine korkoineen mainitusta Lokakuun 10. päivästä 1894. Kanteesta kuultuna on Juho Vihtori Löyhä vastannut, että Heikki Oskari Frantsilu oli puheenalaisen laskunsa vastaa van puolelta jättänyt pois seuraavat rahavat, nimittäin: 400 markkaa Heikki Oskari Kantsilan 1000. markan suuruisesta suatuvasta Talolliselta Juho Juhonpoika Kettilältä Juho Vihtori byhän hallussa ollutta velkakirjaa vastaan vaikka Pöyhä oli tuon velkakirjan sisällön Frant silalle täydellisesti suorittanut ne 600 markhaa, joista Juho Vihtori Pöyhä oli velkun on suorituksi tehnyt Heikki Oskari Frantsilalle velkakirjan ja jotka Löyhä sitten oli Fruntsilalle muksunut; ja ne 233 mark702
kuu 73. penniä, mitkä Heikki Oskari Frantila oli Nahkuri Kustaa Lehtisen konkurssista asinkona nostunet niistä 1000. markasta jotka Juho Vihtori Soikä oli Heikki Oskari Rantselan rahoista Lehtiselle lainannut ja länen konkurssissaan sittemmin valvonut, jota paitsi Juho Vihtori löyhä Heikki Oskari Frantsilan ylläsanotussa laskussa maanittujen velkojen korkojen suhteen on kieltänyt sellaisia korkoja nostuneensa enempää kuin. laskuun otetut 100. markkaa ja Talollisen Åboitti Kustaanpoika Ståhl. lagen 2900 markan suuruisesta lainasta korkeintaan 100 markkaa sekä huomauttunut että asiassa vaastettu korkomaara oli mielivaltaisesti laskettu, minkä ohessa Juho Vihtori Louhii on viiittänyt Heikki Oskari Frantselalle tukasin maksaneensa menmainitun 400. markan lainan. Vastauksen johdosta on Heikki Oikai Frantsila väittänyt Juho Vihtori sockan kantuneen Juho Kettilältä tämän velasta 1/4. mantalalle 400. markkaa sekä luettänyt vastaanottaneensa Juho Vihtori Lochatta tämän mainitsemaa 900. markan velkakirjan tuli Kustaa tehtisen konkurssi pesästä ennensanottuja 238. markkaa 75. penniä ynnä myös että Juho Viktori Pöyhä olisi lakaisinsuorittanut yllämainitut Prantsilalta lainamansa 100. markkaa, vaikka kojhä eli saanut mistä tehdyn velkakirjan haltuunsa Kittenkun Heikki Oskari Frantsila ei keudenkäynnin kertaessa oli kuollut ja Wilhelmiina Karolina Hermanintytär niin omasta kuin alaikäisten lastensa puolesta oli jatkanut miesvainajansa edelläkerrottua hannetta, on Kihlakunnanoikeus ossa asianosaiset molemmin puolin oli vat anoneet korvausta oikeudenkäyntekuluistuun, Maaliskuun 6 päivänä 1899. ja sistamassaan päätöksessä katsonut selvistyksi, ettei Juho Vihtori Pöyhä eli Heikki Oskari Frantsilalta elaissaan tämän lahtiassä setapalodukseen vastaanottanut nityisiä lokakuun 28 päivänä 1887 laanti tussa kuitissa lueteltuja velkakirjoja, joi den yhteenluskettu arvo teki kuusituhat ta yksisata neljäkymmentä markkaa sekä ettei Juho Vihtori löyhi sen ohes sa oli ollut Heikki Oskari Maalsilulle ennen tämän luhtiä sextupalvelukseen 103
olkaa neljäsataa markkaa; jonka vuoksi ja koskei Juho Vihtori Löykä ollut toteen näyttänyt suorittaneensa enempää sanotussa kuitissa mainituista summen ta, kuin Wilhelmiina Karolina Hermanin tyttären puolesta oli maksetuksi omistet tu, mutta toiselta puolen myöskin oli selvitetty että Heikki Ohari Frantsila Elämsään oli kantaneet Juho Vihtori by han esinkoa Kustaa Lehlesen konkurssissa kaksisataa. kolmekymmentäkahdeksan markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Juho Vihtori Pöyhän kuittia vastaan Wilhelmiina Karolina Hermanintyttärelle suoettamaan kaksituhatta yhdeksänsataa yksi markkaa viisikolmatta penniä, tuosta kuitenkin vähennettyä ne yhdeksiinsataa viisikymmentä markkaa, jotka ja ho Vihtori Toijku oli Heikki Oskari Frantilalle lähettänyt tämän ollessa satapalveluksessa, eli siis luhannen yhdeksansataa viisikymmentäyksi markkaa viisikolmatta penniä korkoineen niisi suetulla vuodessa lainhukupaivästä lokakuun 10. päiväistä 1894, kiinies velka oli täysin suoritettu, mutta Juho Vihtori Röyhän puolelta tehdyt muut kuittausvaatimukset hyljättiin toteensauttamat tomina. Metsä sitten tuli vaadittuihin korkoihin niille saamisille, jotka Heikki Oskari Frantsila eläensään oli jättänyt Juho Vihtori Pöyhän haltuun, niin katsoi Kihlakunnanoikeus selville saaduksi että yllämainitun Alfertti Kustaanpojan alkuvan kahdentuhannen yhdeksänsadan markan suuruisesta lainasta oli maarätty maksettavaksi korkoa kuusi sadalta vuodessa ja että sanotulle sumnulle oli kasvanut korkon Sekakuun 99. päivästä 1886. lokakuun 15. paivään 1888., jolloin tuhat neljäsataa viisikymmentä markkaa pääomasta oli suoritettu sekä loppusummalle tuhannelle neljät lesadulle viidellekymmenelle markalle viimeksimainitusta päivästä saman vuoden Marraskuun 20. päivään saakka. Tähän nähden ja kun Juho Vikteri Liyhä vastasinettuna päivänä alkuperäiseen velkakirjaan kirjoitta massaan kuitessa oli omistunut täysin ylöskantuneensa kaksituhatta 304
hdeksänsataa markkaa harvineen ja Pöykä ottaessaan velkakirjat haltuunsa oli sitoutunut nostamaan niille juoksevat korot, on Kihlakunnanoikeus tuominnut Juho Vihtori Pöyhän Wilhelmiina Karolion Hermanintyttärelle maksamaan myöskin korkon kuuden prosentin jälkeen vuodessa kahdellehannelle yhdeksälle sadalle markalle Lokakuun 29. päivästä 1886 Lokakuun 15. päivään 1888. se sai tuhannelle neljällesadalle viidellekymmenelle markalle viimesanotusta päivästä sitä seuraavan Marraskuun 20 päivään asti ynnä niille korkomää rille vuotuista kasvia, viisi sadalla, Joulukuun 4. päivästä 1896., jolloin niitä ensen Kihlakunnanoikeudessa vaadittiin mutta, kun Wilhelmiina Karoliina Hermanintytär vastoin Juho Vihtori Töyhan hietton ei ollut voinut todisti myttää että Löyhä oli kuulunut korhoja muillekin summille eikä puheena oleva Tokakuun 28. päivänä 1887. piivätty kuitti maininnut mitkä velkakirjat sisälsevät määräyksiä harvistu, sen tähden ja koskee myöskin läyttä todistus ta oltu esiintuotu siitä, minkä prosentin mukaan ja millä ajoilta velalliset oli vät sitoutuneet lainaamillensa summitle korkoa maksamman, ja kiin Kihlakunnanoikeudella siis tässä kohden puut tu perustettu korkojen ulostuomitsemiseen kyhälliin kiinne siinä osassa. Muuten velvoitettiin Juho Vihtori Pöyhä huudella radalla markalla korvaamaan Wilhelmiina Karoliina Hermanintyttärelle hanellä ja miesvainajallansa asiassa oileet kustannukset Henoikeus, jonka tutkittavaksi se kä Wilhelmiina Karoliina Hermanintytär että Juho Vihtori Toika olivat vekumalla suuttaneet julun on tuomiol la Helmikuun 28. päivänä 1900 katso nut, ette Wilhelmiina Karolina Herman intytär ollut luonut esiin syytä muuttää Kihlakunnanoikeuden vedenalaista raatosta, ja ette Juho Viktori Pöyhän velokirjakoon antanut ochettu muulla tuvun oikeista sanottua puutosta, kuin että koska seikä oli muutoksenhakemuksensa oheen liittänyt yllämainitun Heikki Oskari Frantsilalle antamansa 305
yhdeksänsadan markan velkakirjan paakirjana, jossa velkakirjassa, mikä oli päivätty Marraskuun 21. päivänä 1891., löytyi Heikki Oskari Frantsila vainajan kuilli Joulukuun 1. päivältä 1893. siitä, että sen pääoma ja korko oli maksettu, eikä Wilhelmiina Karoliina Hermanintytär ollut tuon asiakirjan oikeellisuutta vastauskirjossaan kieltänyt eikä hän myöskiän ollut toteen saattanut miesvainajansa vaimolta että Juho Vihtori Liykä oli suorittamatta sen sisältöä saanut haltuunsa Heikki Oskari Frantsilalle antamansa neljänsadan markan velkakirjan, min kai Tyhä myöskin oli pääkirjana Hovioikeuteen jättänyt, sanotut yhdeksänsadan ja neljänsadan markan määrat eli tuhat kolmesataa markkaa olivat poisvedettavat siitä tuhannen yhdeksänsadan viidenkymmenenyhden markan viidenkolmatta pennin määriistä, jonka Kihlakunnanoikeus oli velvoittanut Juho Viktori Pöyhän Wilhelmi na Karolina Hemunintyttärelle maksamaan Tämän johdosta tuli Juho Vihtori Syhän Wilhelmiina Karoliina Hermanintyttärelle siis suorittaa, pait si Kihlakunnanoikeuden hänelle tuomit semut korol kahdellatuhannelle yhdek sällesadalle markalle ja tuhannelle neljällesadalle viidellekymmenelle markalle kasoineen sekä oikeudenkäyntikus tunnusten korvaus kuusisataa mark kaa, kuusisataa viisikymmentäyksi markkaa viisikolmatta penniä viiden prosentin korkoineen Lokakuun 10. päivästä 1894. Houoikeuden tuomioen ovat Wilhelmiina Karoliina Hermanintytär ja Juho Vihtori Pöyhä alamaisesti anoneet muutosta liinne toimittamittaan perustelmilla sekä sittemmin maa rätyssä järjestyksessä toistensa perustelmiin vastanneet Keisarillinen Senuutti on tulkinut tämän asian ja katsoo että Wilhelmiina Karoliina Hermanintytär eikä Juho Vihtori Pöyhä oli esiintuonut syytä muuttaa Honöikeuden mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaik ki asianomaiset alamaisuudessa 306