Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
huonosti hoitanut pesän asioita, minkä vuoksi Elisabet Joronen on anonut, että hänelle myönnettäisiin pesäero. Vilhelm Jorosen selitettyä, ettei hän hakemusta vastustanut, on Muolan ja Heinjoen pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeus 24 päivänä Syyskuuta 1910 julistamassaan välipää töksessä, katsoen hakemukseen olevan perusteellista syytä, 15 päivänä Huhtikuuta 1889 aviopuolisoiden omaisuus- ja velkasuhteista annetun lain 5 luvun 8 SSn nojalla määrännyt, että pesän velkojat olivat kutsullavat 3 päivänä Joulukuuta 1910 Kihlakunnanoikeuteen hakemuksesta kuultaviksi sekä että Vilhelm ja Elisabet Jorosen pesästä oli toimitettava ja mainittuna valvontapäivänä Oikeuteen annettava luettelo, johon heilän tuli tarkkaan ilmoittaa kaikki yhteiset ja yksityiset varansa ja velkansa sekä Vilhelm Jörosen hallinnasta erotettu omaisuus. Pesän velkojien jäätyä valvontapäivänä Oikeuteen tulematta ja Elisahel Jorosen vahvistettua valallaan känen puolestaan 24 päivänä Syyskuuta 1910 Oikeuteen jätetyn pesäluettelon, on Kihlakunnanoikeus 3 päivänä Joulukuuta 1910 julistamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että Vilhelm Joronen, sitoutumalla takauksiin, joista ei oltu väitettykään levan hyötyä asianosaisten pesälle li sitä suuressa määrässä rasittanut ja siten saattanut Elisabet förosen naimaosan vaaraan joutua hukkaan, minkä vuoksi ja kun hakemusta ei oltu vastustettu, vaikkakin Vilhelm Joronen oli asianomaisesta määräyksestä toimeenpantavaksi aiotiissa pesänkirjoituksessa kielläytynyt antamasta tarpeellisia tietoja ja valvontäpäivä, nä esteettömästi ollut Oikeuteen saapumatta pesänkirjoitusta valallansa vahvistamaan, on Kihlakunnanoikeus, mainitun lain 5 luvun 2 SSn nojalla myöntänyt Elisabet Jöroselle pesäeren miehes717
tään, joten kaikki omaisuus, joka pesäerohakemuksen tekopäivän jälkeen lankeaisi Elisabet Jöroselle perinnön, lahjan ja testamentin kautta tahi muulla tavoin, oli pidettävä hänen yksityisenä omaisuutenaan, ollen Elisabet Jormen, jos hän tahtoi sanottua etua velkojain vaatimuksia vastaan hyväkseen nauttia, velvollinen asiassa annetun tuomion saatua lainvoiman näyttämään sen Kihlakunnanoikeudelle avioehtopöytäkirjaan kirjoittamista varten. Sen ohessa on Kihlakunnanoikeus määrännyt Wiipurin kaupungista kotoisin olevan Varatuomarin Feitz Wiikin kolmen kuukauden kuluessa Kihlakunnanoikeuden tuomion tullua lainvoimaiseksi toimittamaan Vilhelm ja Elisabet Jorosen pesässä jaon, jossa jakokustannukret olivat pesästä päällöpäin otettavat Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vilhelm Joronen oli veteamalla saattanut julun, on 8 päivänä Helmikuuta 1912 antamassaan tuomiossa jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan siten että asianosaisten pesässä pidettäväksi määrätty jako oli toimitettava kolmen kuukauden kuluessa Hovioikeuden tuomion antopäivästä. Hovioikeuden tuomioon on Vilhelm Joronen anonut muutosta perustelmalla, johon Elisabet Joronen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tulkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Vilhelm Jörenen ole esittänyt syytä muuttaa Holioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ollen Varatuomari Wiikin toimitettava kysymyksessä oleva jako ennen 1 päivää Marraskuu ta 1915; ja velvoitetaan Vilhelm jerenen suorittamaan Elisabet Joroselle korvaukseksi hänellä täällä julun vuoksi olleista kuluista seitsemänkymmentä 718
markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen SenaattiWalter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. K. R. Helanen K. Auer. Allan Dahlbeet Kesäkuun 3. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa ojituskustannusten suorittamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Taneli Aettalo, Kurkijoen pitäjän Elisenvaaran kylästä. on hakijana sekä Kauppias Mikko Mylin, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeus osastonsa 3. päivänä Kesäkuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Kurkijoen pitäjän käräjåkunnan. Kihlakunnanoikeudessa on Mikko Mylin lausunut että, sittenhein Viipurin läänin Kuvernööri oli päätöksellä 8. päivältä Lokakuuta 1903. oikeuttanut asianomaiset ynnä muut Elisenvaaran kylässä olevan, Purhonsso" nimisen Tuomaan omistajat heidän ojituakokouksissa 17. päivänä Elokuuta 1902. ja 29. päivänä Maaliskuuta 1903. tekemiensä päätösten mukaisesti kuivattamaan sanotun suomaan MarianLäsnä: K. A. - D. S. J. P. R. B. K. E. R. SS: 981. Sag. 212. R. D. 1913.
viljelysinsimäöri Georg Svar von Fieandtin laatiman suunnitelman mukaan sekä Pirhonsuon kaikki muut omistajat, paitsi Taneli Aettaloa ja kahta muu ta henkilöä, olivat sen jälkeen 12. päivänä Elokuuta 1909. pidetyssä kokouksessa päättäneet omilla varoittaan kuivattaa tuon suomaan, minkä jälkeen Mikko Mylen, tultuaan vali tuksi kuivaamiehankkeen rahastonhoitajaksi, oli sitä varten 1. päivänä Syyskuuta 1909. ottanut osakasten puolesta Suomen Yhdyspankilta 7000. markan kässakredituvihainan, niin oli kuivaamistyö Syyskuun alkupuolella vastamainittuna vuonna alotettu Insinööri von Tieandtin johdolla, mutta 20. päivänä Maaliskuuta 1910. kankkeen osakasten 3. päivänä samaa kuuta tekemän päätöksen mukaisesti varojen puutteesta jätetty kesken eräiseksi, jolloin kumminkin koko sanottu kassakreditiivilaina oli kuivaa. miehanketta varten käytetty; ja koska Taneli Mettalo, vaikkei hän ollutkaan ottanut osaa kuivaamiskankkeen osakasten 12. päivänä Elokuuta 1909. tekemään edelläkerrottuun päätökseen, kumminkin siihen nähden, että kuivaamishankkeen tuottama hyöty oli tullut hyväksi myöskin hänen omistamalleen osalle verotaloa No 1. Elisenvaaran kylässä ja että kuivaamiskankkeen alkuuripanijat omistivat suurimman osan Pirkonsuosta, oli 23. päivänä Heinäkuuta 1902. annetun Kesioikeus lain 3. luvun 11. SSn mukaan vastasa notun tilan omistajana velvollinen suorittamaan Insinööri von Fieandtin 4. päivänä Kesäkuuta 1910. laatiman työkustannusten osittehen mukaan samalta tilalta maksettavan osuuden 1910 prosenttia sanotuista kustannuksista, on Mikko Mylén, jonka sittemmin oli 26. päivänä Elokuuta 1911. täytynyt Suomen Yhdyspankille maksaa koko puheenalainen kassakredi tiivilaina uudistuskuluineen, vaati nut Taneli Mettaloa velvoitettavaksi suorittamaan hänelle sanotun osuuden edellämainitusta työkustannus. ten suorittamiseksi käytetystä kassa720
kreditiivilainasta eli 1387. markkaa kuuden prosentin korkoineen lainanottopäivästä sekä samansuuruisen osuuden eli 33. markkaa 40. penniä Suomen Yhdyspankille suoritetuista kassakreditiivilainan uudistuskuluista. Teredi Mettalon vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 2. päivänä Lokakuuta 1911. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla kyljännyt kanteen, mutta kuitannut oikeuden käyntikustannukset asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin oli vat vetoamalla saattaneet jutun on 30. päivänä Kesäkuuta 1913. antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että Taneli Mettalo oli ollut läsnä Pirhonsuon kaivasmishankkeen osakasten 17. päivänä Elokuuta 1902. ja 29. päivänä Maaliskuuta 1903. pidetyissä ojituskokouksissa ja ottanut osaa sanotuissa kokouksissa tehtyihin päätöksiin; ja koska Taneli Mettalo sen vuoksi oli pidettävä Pirhonsuon ojitus yhdistyksen jäsen nä ja Insinööri von Tieandtin laskelman mukaan 19,10 prosenttia kuivasmiehank keen tuottamasta hyödystä oli katsotta. va tulleen Taneli Mettalon omistaman tilan hyväksi, sentähden ja kun Taveli Mettalo Vesioikeuslain 3. luvun 12. SS: mukaan oli velvollinen vastaavalla osuudella ottamaan osaa puheenaole van kassakreditavilainan ja sen uudistuskulujen suorittamiseen, on Hovioikeus kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen velvoittanut Taneli Mettalon kuittia vastaan maksamaan Mikko Mylenille Taneli Mettalan tilalle jaetun osuuden puheenalaisesta kassakreditiivilainesta eli tuhat kolmesataa kolmekymmentäseitse män markkaa kuuden prosentin korkoineen, lukien lainanottopäivästä 1. päivästä. Syyskuuta 1909. täyden maksun tapahtumiseen asti, kuin myös saman suuruisen osuuden kassakredituvilai nan uudistuskuluista eli kolmekym721
mentäkolme markkaa neljäkymmentä penniä, minkä ohessa Hovioikeus on velvoittanut Taneli Mettalon korvaamaan Mikko Mylvin kulut Kihlakunnanoikeudessa viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Tandi Mettalo anonut muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Mikko Mylin on täältä ottanut, minkä jälkeen Lahitieteenhandidaatti Paul Sundman on tän ne antanut Mikko Mylenin nimeen kanditun kirjoituksen. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa että Kesarillinen Senaatti jättää varteen otta matta mitä vastamainitussa kirjoituksessa on esiintuotu, koska Lakitieteenhandidaatti Sundman ei ole näyttänyt olleensa valtuutettu sanottua kirjoitusta tänne antamaan, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Taneli Mittalo ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. K. Annsberg. Walter Andersin. K. Annsberg. Johannes Pesonen. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. 722
Kesakuun 3 päivänä 1915. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, ojituskustannusten korvaamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Taneli Mettalo, Kurkijoen pitäjän Elisenvaaran kylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuva Kauppias Mikko Kylön ja Kurkijoen seurakunnan Kirkkoherra Rovasti Gustaf Arokallio vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 3 päivänä Kesäkuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niis ta saanut tietää Kurkijoen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Mikko Mylön ja Rovasti trokallio lausuneet että sittenkuin Wiipurin läänin Kuvernööri oli päätöksella 8 päivältä Lokakuuta 1903 oikeuttanut asianosaiset sekä muut ylempanämainitussa Elisenvaaran kylässä olevan Pirhousuo nimisen Läsnä: Kit. B.t J. P. R. A-Ket (E. Th. 72 No 982 Pag 215. R. 1915.
suomaan omistajat heidän kokouksissa 17 päivänä Elokuuta 1902 ja 29 päivänä Maaliskuuta 1903 tekemänsä päätöksen mukaisesti kuivattamaan sanotun suomaan Maanviljelysinsinööri Georg Ivar von Pieandtin laatiman suunnitelmän mukaan sekä Pirhonsuon osakkaat sittemmin 12. päivänä Elokuuta 1909 pitämässään kokouksessa olivat päättäneet omilla varoillaan yhdessä kuivattaa saman suomaan, oli Mikko Kylén, joka oli valittu kuivaamishankkeen rahastonhoitajaksi, hankkien totuuttamista varten 1 päivänä Syyskuuta 1909 ottanut osakaston puolesta Suomen Yhdyspankilta 7000 markan kassakredituvilainan, minkä jälkeen kuivaamistyö oli Maan viljelysinsineöri von Tieandtin johdolla Syyskuun alkupäivinä vastamainittuna vuonna alotettu, mutta 20 päivänä Maaliskuuta 1910 hankkeen osakasten 3 päivänä samaa kuuta tekemän päätöksen. mukaan varojon puutteesta jätetty kesken, jolloin hanketta varten oli käytetty koko sanottu kassakreditiivilaina ja sen lisäksi 1740 markkaa, jotka Mikko Mylén ja Rovasti tokallio olivat Suomen Yhdyspankilta 1 päivänä Maaliskuuta 1910 lainaamillaan varoilla suorittaneet; ja koska Taneli Mettalo, jonka osuuden hankkussa Maanviljelysinsinööri von Tieandt oli 4 päivänä Kesäkuuta 1910 laatimassaan työkustannusten osittelyssa laskenut 1910 prosentiksi, oli ottanut osaa edelläkerrottuihin 17 päivänä Elokuuta 1902 ja 29 päivänä Maaliskuuta 1903 tekemiin päätöksiin ja hankkeen tuottama hyöty oli tullut hyväksi myöskin hänen omistamalleen osalle perintötaloa No 1 Elisenvaaran kylässä sekä Taneli Mettalon niin muodoin oli Maanviljelysinsineeri von Tuandtin laskemalla osuudella vastattava muinituista Mikko Mylinin ja Rovasti Arokallion yksityisillä varoit724
laan suorittamista lisäkustannuksista ja niitä lainatessa maksetuista uudistuskuluista, ollen nämä osuudet yhteensä 538 markkaa 99. penniä, ovat Mikko Kylén ja Rovasti Arokallio vaatineet että Taneli Mettalo velvoitettaisiin heille maksamaan sanottu rahamäärä 333 markkaa 99 penniä korkoineen sekä korvaamaan heidän oikeudenkäyntikustannuksensa. Taneli Mettalon vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 2 päivänä Lokakuuta 1911 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Hikko Mylin ja Rovasti trekallio olivat vetoamalla saattanut jutun, on 30 päivänä Kesäkuuta 1913 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi että Taneli Mettalo oli ollut läsnä Pirhonsuon keivaamishankkeen osakasten 17 päivänä Elokuuta 1902 ja 29 paivänä Maaliskuuta 1903 pitämissä hokouksissa ja ottanut osaa sanotuissa kokouksissa tehtyihin päätöksiin; ja koska Taneli Mettaloa niin ollen oli pidettävä Pirhonsuon olitusyhdistyksen jäsenenä ja Maanviljelysinsinööri von Piandtin laskelman mukaan 1910 prosenttia kuivaamishankkeen tuottamasta hyödystä oli katsottava tulleen Taneli Mattalan omistaman tilan hyväksi, sentähdon ja kun Taneli Mettalo 23 päivänä Heinäkuuta 1902 annetun Jesioikeuslain 3 luvun 12 SS mukaan oli velvollinen samansuuruisella osuudella ottamaan osaa puheena oleviin lisäkustannuksiin uudistuskuluineen, on Hovioikeus, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen velvoittanut Taneli Mettalon heti kuittia vastaan maksa- maan Mikko Mylinille ja Rovasti Arokalliolle vaaditut kolmesataa kolmekymmentäkahdeksan markkaa yhdeksänkymmentäyhdeksan penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen lukien lainan725
ottopäivästä 1 paivästa Maaliskuuta 1910 sekä sen ohessa viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Mikko Mylinille ja Rovasti Arofalliolle heillä Kihlakunnanoikeudessa olleet oikeudenkäyntikulut. Hovioikeuden tuomioon on Saneli Mettalo anonut muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Mikko Mylén ja Rovasti Prokallio ovat täältä ottaneet, minka jälkeen Lakitieenkandidaatti Paul Sundman on tänne antanut Mikko Mylönin ja Rovasti Arokallion nimiin laaditun kirjoituksen Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa että Keisarillinen Senaatti jättää varteen ottamatta mitä vastamainitussa kirjoituksessa on esiintuotu, koska Sakitieteenkandidaatti Sundman ei ole näyttänyt ollensa valtuutettu sanottua kirjoitusta tänne antamaan, patsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Taneli Mettalo ole esittaE. Thesleff. nyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiöta, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. H. Annberg. Walter Andersin. H. Annberg. Johannes Pesonen. K R Helanen Johannes Pesonen. K. K. Auer. 726
Kesäkuun 8. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullees sa tilankaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa ovat Hyvilanomistaja Wilho Kailo, Hausjärven pitäjän Käran kylästä, hakijana sekä Talolli nen Juho Juhonpoika Penttilä samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 8. päivänä Kesäkuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itullen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut suraavat tiedot Hausjärven, Janakkalan ja Vanajan pitäjien käräjäkunnan Kihla kunnanoikeudessa on Juho Penttilä lausunut että Wilho Raila oli 12 päivänä Maaliskuuta 1909. Räran kylässä vietellyt Juho Penttilän, joka silloin oli otteet siksi juopunut, ettei hän ollut tunnossaan, allekirjoittanaan kauppakirjan, jolla Juho Penttilä kymmenentuhannen markan Läsnä: R. G. l. L. A. R. S.K 19. No 1015. Tag 28. R. SS. 1912
kauppahinnasta Wilho Moilolle ja hänen oikeutensa omistajille moi Juho Penttilän Käran kylässä omistamaan Penttilän taloon kuuluvan Juppalan torpan maat rakennuksineen ja metsi neen ynnä samaan tilaan kuuluvan osuuden Riihimäen huvila-aluettä, mikä omaisuus oli ainakin sadan viidenkymmenen tuhannen markan arvoinen, minkä vuoksi Juho Penttilä on vaatinut, että edelläkerrottu kauppa julistettaisiin mitättömäksi. Asiassa kuulusteltuna on WilhoRaila kieltänyt vitellensä Juho Penttilää allekirjoittamaan kauppakirjaa tahi Juho Penttilän kaupantekotilaisuu dessa olleen niin juovuksissa, ettei hän olisi tietänyt, mitä hän teki, sekä sen vuoksi vaatinut kannetta hyljättäväksi ja korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Kihlakunnanoikeus on 15. päivänä Kesäkuuta 1909. julistamassaan päitöksessä katsonut toiin selvitetyksi. että Juho Penttilä edelläkerrotulla kauppakirjalla, jonka Penttilä oli kahden todistajan läsnä ollessa alle kirjoittanut, oli myynyt Wilho Railelle Juppalan torpan maat sekä siihen kuuluvat rakennukset, metsät ja osan Riihimäen huvilaaluetta kymmenentuhannen markan hinnas ta, mutta koska myöskin oli näytetty, että Juho Penttilä kaupantekotilaisuudessa oli ollut väkijuomien siksi lukuttamana, ettei hän ollut täydessä ymmärryksessään eikä kysnnyt tekemään oikeudellisesti pätevää sopimusta, on Kihlakunnanoikeus kunnan nut sanotun kaupan sekä julistanut sen voimattomaksi Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vilho Railo oli vetoamalla saattanut jutun on 4. päivänä Joulukuuta 1911 antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, minkä ohessa Wilho Raila velvoitettiin viidelläkymmenellä markalla korvaamään Juho Penttilälle hänellä jutussa Hovioikeudessa ollut kulut Hovioikeuden tuomioon on Wilho 28
Raila anonut muutosta perustelmalla johon Juho Penttilä on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julun ja katsoo, ettei Wilho Raila ole osittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi ja velvoitetaan Wilho Railo suorittamaan Juho Penttilalle kuusikymmentä markkaa korvaukuksi hänen täällä jutun vuoksi olleista kuluistaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Filis Jacoboski Alfred Luksiala. Kuis taankoski Alfred Liiksiala. A. W. Rullis.vaara Samuli Koski. F. A. ElineDen 9 Juni 1915 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit mål angående afträdande af andel i strömfall, emellan Bonden Anders Gustaf Gustafsson Öst, från Ytteresseby i Esse socken, sökande, samt aflidne Arkitehten Frans Ludvig Gabonius rättsinnehafvare, hans enka Johanna Karolina Calonius, från Birkkala socken, samt söner Handlanden Carl Ludvig Talonius, från Tammerfors stad, Katriksegaren John Mathias Calonius bosatt invid Jokela järnvägsstation och Provisorn Hans Börje Calonius, från Muonionniska socken, uteblifne svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 9 Juni 1915 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Häradsrätten i Pedersöre EsseOch: W. t. J. R. G. K.t. 729 No 1017. Pag 205. R.D. 1911.
Larsmo och Purmo socknars tingslag har Anders Gustaf Öst anfört, att Bönderne Jakob Hägglund, Matts Anttsson Öst och Anders Andersson Pettil. hvilka varit egare, till hälften eller 19/64 mantal af Öst skattehemman No 7 i Ytterissi by af hvilket hemman den andra hälften eller likaledes 1904 mantal egdes af Anders Gustaf Öst, genom en den 12 Augusti 1892 upprättad skriftlig afhandling åt Arkitehten Calonius försålt Långfors benämnda, sagda hemman underlydande förs i Esse å äfvensom ett invid forsen beläget jordområde af omkring 0,62 hehtars vidd jämte därå befintliga sågvar, kvarn och smedja; men enär nämnda fors och jordomräde underlydde hela Öst hemman, hvilket icke vore lagligen klufvet, samt Jakob Hägglund, Matts Mattsson Öst och Anders Pettil förty icke varit berättigade att föryttra hela försen och jordområdet, har Anders Gustaf Ost, under uppgift att Nämndemannen Matts Larsson Öst numera vore egare till den andel af hemmanet, som förut tillhört Matts Mattsson Öst, yrkat att Johanna Karolina Calonius och hennes ofvannämnda medparter måtte förpliktas att genast afträda hälften af ifrågavarande fors och jordomräde åt Anders Gustaf Öst såsom egare till hälften af Öst hemman I saken hörda hafva Johanna Karolina Calonius och hennes medparter genmält, att Konglig Majistäts och Sveriges rikes Kammar- och Kommersefollegier genom utslag af den 27 Februari 1794 berättigat Konslisten Wilhelm Hisinger med flere att i Esse å vid Långforsen på Ytterelse bys egor anlägga ett sagverk med tvenne råmar; att detta sågverk den 30 Oktober samma år blifvit skattlagdt såsom en sjäfbestående lägenhet, från hvilken skatt erlades direkt till kronan samt såsom sadan jämväl antecknats uti jordeboken; att sedan 730
Handlandene Th. U. Strengberg, Julius Malm, C. J. Thodén och Thure F. Malm, hvilka i tiden varit egare till såväl nyssnämnda sågverk som hälften af Öst hemman, hos Guvernören i Wasa län anhållit att åboerna å Pettil, Ingers och Rautas hemman samt den andra hälften af Öst hemman blefve förpliktade att undanskaffa en kvarn, som utan behörigt tillstånd blifvit uppförd å Torsholmen benämnda holme uti öfre delen af Långforsen och hvilken vore till min för sagverket, hade egarene till kvarnen, bland andra Bondeenkan Lovisa Johansdotter Öst såsom egare till den andel af Öst hemman, hvilken numera innehades af Anders Gustaf Öst medels en den 3 April 1862 dagtecknad förlikningsskrift förbundit sig att medrifva hvarnen samt till Långfors sågbolags fria ego och förvaltning nu ock för framtiden öfverlämna holmen och hvarustället; samt att Handlanden Strengbergs Julius Malms, Thodéns och Thure F. Malms egda hälft af hemmanet jämte omförmälda sågverk redermera genom köp öfvergått i Jakob Hägglunds, Matts Mattsson Östsoch Anders Pettils ego, hvarefter desse försålt Långforsen och ifrågavarande jordområde jämte därå uppförda sågverk, kvarn och smedja åt Arkilikten Calonius; och som egarene till sågverket genom Kammar - och Kommersekollegiernas omförmälda utslag och den försiggångna skattläggningen erhållit eganderätt till Långforsen samt Sövisa Johansdotter Öst dessutom genom berörda förlikningsskrift för all framtid afstått från den rätt till forsen, som möjligen kunnat tillkomma egaren till Anders Gustaf Östs nu innehafda andel af Osthemman, hafva Johanna Karolina Calonius och hennes medparter ansett någon andel i förren icke tillkomma Anders Gustaf Öst samt förty och då ej heller ifrågavaran731
de jordområde underlydde Anders Gustaf Östs hemmansdel anhållit om käromålets förkastande. Sedan jämväl Jakob Hägglund, Matts Mattsson Öst, Matts Larsson Ortsamt Anders Pettils enka Maja Greta Hansdotter Pettil och omyndige son Emil Andersson Pettils förmyndare Backstugukarlen Johan Johansson "Ost jämte Maja Greta Pettils muvarande man Alexander Pettil blifvit i saken hörda, har Häradsrätten medels den 7 September 1709 afsagdt utslag, på däri upptagna grunder, ålagt Johanna Karolina  Calonius och hennes medparter att till Anders Gustaf Öst genast afträda den på hans hemmansdel sig belöpande andelen i berörda fors jämte därinvid belägna mark. Hofrätten, under hvars pröfning Johanna Karolina Calonius och hennes medparter i vadeväg dragit målet, har medels dom den 12. Maj 1911 afgjort detsamma och funnit val Jakob Hägglund, Matts Mattsson Öst och Anders Pettil icke hafva varit berättigade att utan öfrige egares till Öst hemman bifall till parellägenhet försälja det i afhandlingen af den 12 Augusti 1892 omförmälda jordområdet; men emelan Anders Gustaf Öst icke bestridt riktigheten af Johanna Karolina talonius och hennes medparters påstående att sagda jordområde på grund af samjoskifte, som fortfarande egde bestånd häfdats under den af Jakob Hägglund, Matts Mattsson Öst och Anders Pettil egda andelen af hemmanet samt vid sådant förhållande Anders Gustaf Östs anspråk på besittningsrätt till en del af området vore obefagadt har Hofrätten förkastat Anders Gustaf Östs yrkande att hälften af jordområdet måtte till honom afträdas. Hvad sedan beträffade ifrågavarande fors, så emedan Anders Gustaf Östs talan ofsåg afträdande af del i försen, men han icke ens gittat påstå, 732