Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
voitetaan Moosas Savolainen suorittamaan Karoliina Siproselle, korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi olleista kuluista, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset nou dattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Aleksi Käpy. Johannes Peltonen 43 Alfred Liukiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. Oscar Tihannen Marraskuun 1 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatutuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa eläkevälikirjan julistamista pysyväksi koskevassa nostojutussa, jos sa Talollinen Tuomas Matinpoika Potinkara, Kirvun pitäjän Sairalan kylästä, on hakijana ja Talollisen leski Elli Hynni, sanotusta kytästä, vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 1 päivänä Marraskuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Elli Hynni oli Kirvun pitäjan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa anonut, että hänen miesvainajansa Matti Potinkaran 22 päivänä Huhtikuuta 1902 pojallensa ja Elli Kymin poikapuolelle Tuomas Potinkaralle myymä osa perintötalosta No 4 yllämainitussa Sairalan kylässä kiinnitettäisiin Elli Hynnille sanottua kauppaa tehtäessä eri väliLäsnä: S.S. W. A. B. A: A. R. H H. af H. 502 No 1519. Pag. 271 R. D. 1909
kirjalla määrättyjen etujen ja eläkemaksujen suorittamisen vakuudeksi, sekä Tuomas Potinkara oli hakemusta vastasta nut, koska Elli Hynni, muuttamalla puheenaolevalta tilalta pois, oli luopunut hänelle tulevasta eläkkeestä ja eläkevälikirja siten tullut mitättömäksi, oli Kihlakunnanoikeus 11 päivänä Toukokuuta 1907 julistamallaan päätöksellä lausunut, että, koska Tuomas Potinkara oli väittänyt mainitun välikirjan lakänneen voimassa olemasta ja asia siten oli tullut riitaiseksi, kiinnitysasian ratkaiseminen oli viivähtävä kunnes Elli Hynni eri riidalla oli näytänyt eläkevälikirjan vielä olevan Tuomas Potinkaraa sitovan. Tämän johdosta on Elli Hynni Tuomas Polinkaralle toimitetun haasteen nojalla mainitussa Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Tuomas Totinkara sanotussa välikirjassa oli sitoutunut Matti Potinkaran kuolemankin jälkeen talossaan antamaan Elli Hynnille asuntoa ja elatusta, jotka eläke edut Elli Hynni kuitenkin menettäitäisi, jos hän ilman laillista syytä luopuisi yhdyselannosta Tuomas Potinkaran kanssa, jota vastoin Tuomas Potin kara, jos hän oikeuttaisi Elli Hynninpoismuuttamisen talosta, olisi velvollinen hänelle maksamaan vuotuiseksi elatukseksi 150 markkaa; ja koska Tuomas Potinkara oli vuonna 1905 pakottanut Matti Potinkaran ja Elli Hynnin, jotka siihen asti olivat asuneet yhdyselan nossa Tuomas Potinkaran kanssa, muut tamaan talosta pois, eikä Elli Hynninsiis välikirjan äskenkerrotun määräyksen mukaan voitu katsoa rikkoneen sopimusta, on Elli Hynni vaatinut että se julistettaisiin päteväksi ja Tuomas Potinkaraa sitovaksi Kanteesta kuulustettuna on Tuomas Potinkura kieltänyt käskeneensä Elli Hynniä ja Matti Totinkaraa talosta tai yhdyselannosta pois, ja koska Elli Hynnin eläkevälikirjaan perustuva oikeus oli katsottava alkaneen vasta hänen miekensä kuoltua ja Elli Hynnin, välikirjan sanamuodon mukaan, oli tämän jälkeen tyydyttävä yhteiselantoon Tuomas Petin503
karan kanssa, sen vuoksi ja kun Tuomas Potinkara oli Matti Potinkaran kuoleman jälkeen pyytänyt Elli Hynniä luoksensa asumaan, Elli Hynnin kuitenkaan siihen suostumatta, on Tuomas Potinkara katsonut, ettei tuo välikirja enää ollut häntä sitova, ja siis vastustanut kannetta Elli Hynnin vielä huomautettua että hänen miesvainajallensa välikirjassa määrätty vuotuinen eläke 350 markkaa oli ollut Elli Hynnille ja Matti Polinkaralle yhteinen, sekä ettei siis Elli Hynnin eläkeoikeus ollut voinut alkaa vasta Matti Totinkaran kuoltua, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä 10 päivältä Huhtikuuta 1908 mainitsemillaan perusteilla julistanut puheena olevan välikirjan, mikäli Tuomas Polin kärä siinä oli sitoutunut maksamaan Elli Hynnille sadan viidenkymmenen markan vuotuisen eläkkeen, pysyväksiHovioikeus, jonka tutkittavaksi Tuomas Potinkara velvamalla oli saalta nut jutun, on tuomiolla 17 päivältä Heinäkuuta 1909 antanut asiasta lausuntonsa; ja koska selville oli käynyt että Tuomas Potinkara oli ollut syypää Elli Hynnin ja hänen nykyään kuolleen miehensä Matti Potinkaran poismuuttamiseen Tuomas Potinkaran yhdyselannosta, eikä Elli Hynni, niin ollen, ollut ollut velvollinen noudattamaan Tuomas Petinkaran Matti Polinkaran kuoleman jälkeen Elli Hynnille antamaa kehoitusta muuttaa takaisin Tuomas Potinkaran luoksi, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut, sekä velvoittanut Tuomas Potinkaran neljälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Elli Hynnille häneltä jutun vuoksi Hovioikeudessa ollut kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Tuomas lotinkara anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Elli Hynni on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Tuomas Petinkara ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylemhänä mainittua tuo304
miota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Tuomas Potinkara suorittamaan Elli Hynnille häneltä täällä juttuun men neiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Lauten Saarinen Waltu Andersin. B. Arneberg. K. R. Helanen. B. Ameborg K. R. Helanen. B. Anneberg K. R. Helanen. Haf Hellen Marraskuun 2 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, häätöä koskevassa jutussa, jossa Pankirjohtajanleski Elin Bogdanoff, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Aleksandra, Sonja ja Liisi Bogdanoffin holhoojana, Konttoristi Aleksander Bögdanoff, Ylioppilas Eino Aikola, Lääketieteen kandidaatti Vilho Visoloff ja hänen vaimonsa Eva Vesoloff, Filosofianmaisteri E. A. Kurola ja hänen vaimonsa Maria Kurola sekä Sanhinjohtajantytär Olga Bögdanoff, kaikki Hämeenlinnan kaupungista ovat hakijoina sekä Kirkkoherra Wladimir Anningsky, samasta kaupungista, ja Kauppias Jakob Rasehäroff, Hattulan pitäjän Nierolan kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 2 päivänä Marraskuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saaO. Th Läsnä: S.S. - A. K. - V. A. - J. P. 505 No 1522 Pag 342 R.2 1909.
nut tietää seuraavaa: Hämeenlinnan kaupungin Raastuvanoikeudessa on Pankinjohtaja Aleksander Bogdanoff Kirkkoherra Anninskylle ja Kauppias Bascharoffille toimitetun haasteen nojalla lausunut, että muutamat sanotussa kaupungissa ja sen ympäristöllä asuvat yksityiset kreikkalais-katolista uskon oppia tunnustavat henkilöt olivat muodostaneet seurakunnan, jota ei kuitenkaan oltu sellaiseksi asianmukaisessa järjes tyksessä vahvistettu, sekä että Kirkkoherra Anninsky sanotun seurakunnan pappina ja Kauppias Basehäroff saman seurakunnan kirkonisäntänä ilman oikeutta käyttevät kirkkona erästä Sankinjohtaja Bogdanoffin omistamalla tontilla No 5. mainitun kaupungin kolmannessa korttelissa sijaitsevaa rakennusta; ja on Tankirjohtaja Bogdanoff vaatinut Kirkkoherra Anninskyä ja Kauppias Basehäräflia velvoitettaviksi tavaroineen heti muuttamaan pois mainitulta tontilta sekä jättämään se rakennuksineen Pankinjohtaja Bagdanoffin vapaasti hallittavaksi. Asiasta kuulustettuina, ovat Kirkkoherra Anninsky ja Kauppias Pasahaoff väittäneet, että Pankinjohtaja Bogdanoffin isä Kauppias Aleksander Bogdajoff oli 21 päivänä Kesäkuuta 1867 tehdyllä lahjakirjalla luovuttanut kysymyksessä olevan rakennuksen ja sen osan edeltämainittua tonttia, jolla tämä rakennus sijaitsi, ikuisiksi ajoiksi Hämeenlinnan heikkalais katolisen seurakunnan ja sotilaskirkkirkkokunnan omaisuudeksi, jonka lahjan vastaanottamiseen sanottu seurakunta 19 päivänä Lokakuuta 1869 oli saanut armollisen luvan, minkä jälkeen mainittu rakennus, kirkkona läytettynä, oli ollut Venäjän sotilaspiirikallituksen huostassa, kunnes sotilaspiirinhallitus, Pyhän Synnodin määrättyä Kirkkoherra Anninskyn Hämeenlinnan kruhkalais- katelisen kaupunkisairatunnan vastaperustettuun pastorinviskaan, oli 22 päivänä Joulukuuta 1904 luovuttanut rakennuksen Suomenmaan kaikkalais Katolisen kansis tarin huortaan Tähän nähden ja koska se osa puheeksetulleesta tontista, jonka Kauppias Fogdanoff kerrotuin tavoin oli lahjoittanut sanotun kirkon asemak306
si, oli ainoastaan yhdestoista osa siitä Hämeenlinnan kaupungin maasta, jonka Kauppias Bogdanoff lahjoituksen tehdesrään oli omistanut, ovat Kirkkoherra Anningsky ja Kauppias Basehäroff, jotka ennenmainittu konsistori oli määrännyt Pankinjohtaja Bogdanoffin kanssa oikeudessa riitelemään kysymyksessä olevasta rakennuksesta, anoneet kannetta hyljättäväksi Sittenkun Pankinjohtaja Högdanoff oikeudenkäynnin kestäessä oli kuollut, jättäen jälkeensä lesken Elin Bögdan oflin sekä heidän avioliitosta syntyneet lapset Konttoristi Bogdanoffin, Ylioppi las Aikolan, Perä Weseloffin, sekä siihen aikaan alaikäiset Maria, Olga, Aleksandra, Sonja ja Liisi Bogdanoffin, ovat Elin Bogdanoff, omasta puolestaan ja mainittujen alaikäisten lastensa holhoojana, sekä Konttoristi Bogdanoff. Ylioppilas Aikola ja silloin vielä naimaton terå Heseloff, Tankinjohtaja Högdanaf sin oikeudenomistajina, ottaneet puhevallan jutussa sekä, väittäen että puheena ollut asiakirja 21 päivältä Kesäkuuta 1867 koski ainoastaan siinä mainittua rakon neesta mutta ei maata, jolla rakennus sijaitsi, ja ilmoittaen että Pankinjohtaja Bogdanoff Kauppias Bogdanoffin kuoleman jälkeen oli kanssaperillisiltään ostanut puheeksi tulleen täntin sitoutumatta sallimaan että kysymyksessä oleva rakennus edelleenkin saisi olla sanotulla tontilla, toistaneet Pankinjohtaja Boglanoffen ylläkerrotun kanteen sekä, siltä varalta että puheenalainen rakennus katsättäisiin kuuluvan Kirkkoherra Anninskylle ja Kauppias Basehäroffille, vaatineet näitä velvoitettavaksi puheenaolevalta tontilta viemään pois mainittu sakennus ja jättämään sen alla oleva tonttimaa Elin Bogdunoflen ja hänen myöläpuoltensa hallintaan. Kirkkoherra Anningskyn ja Kauppias Basehäröffin vastattua Elin Bogdan af fin ja hänen asiakumppaniensa mainittuun vaatimukseen, on Raastuvaroi keus 11 päivänä Syyskuuta 1906 julista mallaan päätöksellä siinä mainitulla perusteilla hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi 507
Elin Bogdanoff, omasta puolostaan ja vastamainittujen alaikäisten lasten sa holhoojana, Konttoristi Bagdanoff, Ylioppilas Aikola, sekä Lääketieteen kandidaatti Wesoloff ja Vera Westeroff olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 22 päivältä Lokakuuta 1909ratkaissut asian; ja koska Kauppias Bogdanoff edellämainitulla asiakirjalla 21 päivältä Kesäkuuta 1867 oli luovuttanut kysymyksessä olevan rakennuksen Hämeenlinnan kaikkalaislatoliselle sotilassensakunnalle samassa kaupungissa asuvien sotilaiden ja sanottuunuskonoppiin kuuluvien asukkaiden käytettäväksi kirkkona ja tähän luovutukseen myös oli katsattava sisättyneen hallintaoikeus siihen osaan puheenalaista tonttia, jolla sanottu lakennus sijaitsi, sen lähden ja kun tätä rakennusta, Kirkkoherra Anninskyn tultua nimitetyksi perustettuun pasto rinvirkaan Hämeenlinnan kaikka lais-hatolisessa kaupunkisen rakun nassa ja sotilasviranomaisten jätettyä useinsanotun rakennuksen Suomenmaan hiippakunnan päällystön huastaan, Kirkkoherra Anninskyn hoitamana vieläkin käytettiin Hämän linnassa asuvain kreikkalais - katolisen uskonopin tunnustajain kirkkona sekä Kauppias Bogdanoffin kerrottu luovutus oli ollut Pankinjohtaja Fogdanoffia Kauppias Fogdanoffin perillisenä sitova ja se siis myöskin oli Pankinjohtaja Bogdanoffin oikeudenomistajiin Elin Bogdanottiin ja hänen asiakumppaniihinsa nähden pätevä, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätoksen varaan, johon Raastuvanoikeus oli päätöksessään johtunut. Talollinen hemman NäiElin Bogdanoff ja hänen ylempärä mainitut asiakumppaninsa, Maria Bogdanoffin jouduttua naimisiin Filosofianmaisteri Kurolan kanssa, anoneet muutosta tänne toimittama laan perustelmalla, johon Kirkkohersa Annonsky ja Kauppias Basehasoff ovat määrääjän kuluttua vaslänned 508
Elin Bogdanoff, omasta puolestaan ja vastamainittujen alaikäisten lasten sa holhoojana, Konttoristi Bogdanoff, Ylioppilas Aikola, sekä Lääketieteen kandidaatti Wesesoff ja Waa Weseloff olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 22 päivältä Lokakuuta 1909 satkaissut asian; ja koska Kauppias Bogdanoff edellämainitulla asiakirjalla 21 päivältä Kesäkuuta 1867 oli luovuttanut kysymyksessä olevan rakennuksen Hämeenlinnan kaikkalaiskatoliselle sotilassenrakunnalle samassa kaupungissa asuvien sotilaiden ja sanottuunuskonoppiin kuuluvien asukkaiden käytettäväksi kirkkona ja tähän luovutukseen myös oli katsattava sisättyneen hallintaoikeus siihen osaan puheenalaista tonttia, jolla sanottu rakennus sijaitsi, sen tähden ja kun tätä rakennusta, Kirkkoherra Anninskyn tultua nimitetyksi perustettuun pasto rinvirkaan Hämeenlinnan kriikkalais-katolisessa kaupunkisenrakun nassa ja sotilasviranomaisten jätettyä useinsanotun rakennuksen Suomenmaan hiippakunnan päällystön huastaan, Kirkkoherra Anninskyn hoitamana vieläkin käytettiin Häman linnassa asuvain kaikkalais - katolisen uskonopin tunnustajain kirkkona sekä Kauppias Bogdanoffin korrattu luovutus oli ollut Pankinjohtaja Fogdanoffia Kauppias Fogda noffin perillisenä sitova ja se siis myöskin oli Pankinjohtaja Bogda noffin oikeudenomistajiin Elin Bogdanottiin ja hänen asiakumppanei hinsa nähden pätevä, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastuvanoikeus oli päätöksessään johtunut. Hovioikeuden tuomioon ovat Elin Bogdanoff ja hänen ylempänä mainitut asiakumppaninsa, Maria Bogdanoffin jouduttua naimisiin Filosofianmaisteri Kurolan kanssa, anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johan Kirkkoherra Anninsky ja Kauppias Basehä roff ovat määräajan kuluttua vastaneet. taneet.
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja jättäen huomioon ottamatta Kirkkoherra Anninskyn ja Kauppias Baseharoffin määräajan jälkeen tänne antaman vastauskirjoituksen patsoo Keisarillinen Senaatti, ettivät Elin Bogdanoff ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Elin Bogdanoff ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Kirkkoherra Anninskylle ja Kauppias Baseharoffille maksut heidän yhteisestä kappalustaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota, kymmenen markkaa. Tätä kaikki asianonaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: kuten Karinen Alksi Käpy Lenten Karinen Alksi Käpy Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. E. Thesleff. 509 No 1526. Jag 1822. R. D. 1909 Marraskuun 4. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, pesanjakoa koskevassa jutussa, jossa onat Talollinen Juho Juhonpoika Rastas, Kurkijoen pitäjän Rickkalan kylästä, hakijana sekä Wiipurin kaupungissa asuva Laihdemies Antti Eerikäinen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 4. päivänä Marraskuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää seuraavaa. Kurkijoen pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Antti Eerikäinen lausunut, että hänen enonsa, Juho Rastaan veli Talollinen Antti Juhonpoika Rustas oli Syyskuun 8. päivänä 1901. tekemättään suullisella testamentilla määrännyt, että hänen jälkeensä jäävä niin kiinteä kuin irtainkin omaisuus eli täydellä omistusoikeudella menevä Antti Eerikäiselle, minkä testamentin Antti Eerikäinen, Antti Rastaan 8. päivänä Marraskuuta samana vuonna kuollua, eli 21. päiLäsnä: D. H. f. W. A. B. och R34
vänä Huhtikuuta 1902. valvonut, mutta koskei Juho Rastas, joka oli eliinyt yhdyspesässä Antti Rastaan kanssa ja jonka hallussa Antti Rastaan jäämistö oli ollut suosiolla sitä Antti Eerikäiselle luovuttanut, on Antti Eerikäinen vaatinut Juho Rastasta velvoitettavaksi jättämään yhdyspesän omaisuus sellaiseen jakoon, että Antti Eerikäiselle sanotun testamentin nojalla siitä tuleva osuus hänelle erotettaisiin. Kanteesta kuulustettuna on Juho Rastaa väittänyt keväällä vuonna 1902. tehneensä Antti Eerikäisen kanssa sellaisen sopimus sen, että Antti Eerikäinen, huolimatta siitä että hän valvoisi puheena olevan testamentin, luopuisi Juho Rastaan hyväksi kaikesta Antti Rastas vainajan jäämistös tä sitä vastaan, että Juho Rastas hänelle suorittaisi kolmesataa markkaa; johon nähden, ja kun Juho Rastas oli Antti berikäiselle tarjennut mainittua rahamäärää, Antti Eerikäisen sitä kumminkaan vastaanottamatta, Juho Rastas on vastustanut kannetta. Asiassa meneteltyä, kuten asiakirjald sottavat, on Kihlakunnanoikeus 22. päiväjä Huhtikuuta 1907. julistamassaan päätöksessä katsonut selville tulleen, että Antti Rastas puheena olevalla, sittemnin lainvoiman saaneella testamentilla oli määrännyt kaiken sekä kiinteän että irtaimen jäämistönsä Antti Eerikäi selle; johon nähden ja kun Juho Rastas oli haltuunsa ottanut tämän jäämistön ja yhä piti sitä hallussaan, eikä Juho Kastas ollut toteensaattanut väitettään, että Antti Erikäinen olisi sovinnolla Juho Rastaan hyväksi luopunut testanentin mukaan hänelle tulevista eduista, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Juho Rastaan sadan markan sakon uhalla neljän kuukauden kuluessa pääöksen julistamispäivästä lukien luovuttanaan puheenalaisen yhdyspesän sellaiseen jakoon, että kaikki siinä oleva Antti Rastas vainajan jäämistö tulisi Antti Eerikäiselle erotetuksi Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Rastas oli vetoamalla saattanut jutun, on päivänä Toukokuuta 1909 antamallaan tuomiolla jättänyt asian, mikäli siitä nyt 510
on kysymys, Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon on Juho Rastas anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Antti Erikäinen on säädetyssä järjestyksessä vastannutKeisarillinen Senaatti on tutkinut timän jutun ja katsoo, ettei Juho Rastas ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi, kuitenkin siten, että Juho Rastaan tulee edelläkerro tulla uhalla ennen 1. päivää Maaliskuta 1912. toimituttaa puheena oleva jako. Javelvoitetaan Juho Rastas kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Antti Eerikäiselle hänellä jutun vuoksi täällä olleet kustannukset. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Yläkunnanmaa Jotter Andersin. Yläkunnanmaa Jotter Andersin. Alfred Liuksiala. K. R. Helanen. B. Amberg Marraskuun 6 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, talonkaupan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa Wiljakkalan kappelin Sonnun kylästä kotoisin olevat Talolliset Kaarle Kuusniemi ja Iivari Eevertti Wiitaniemi, edellinen kuolleen Talollisen Juho Aleksander Honkanie men eli Kaitalan ja tämän mainitun kappelin Koiviston kylässä asuvan vaimon Aleksiina Kustaava Honkaniemen alaikäisten lasten Aleksiinan, Hilman ja Matias Urbanuksen holhoojana sekä Iivari Eevertti Wiitaniemi vaimonsa Kustaava Josefiinan edusmiehenä ovat yhteisesti hakijoina sekä Salollinen Juho Akatius Henkaniemi, Koiviston kylästä, ja edellämainittu Aleksiina Läsnä: S.S. - V. t. - A. L. B. No 1536. Pag. 92. R. D. 1909.
Kustaava Honkaniemi, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 6 päivänä Marraskuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kaarle Kuusniemi ja Iivari Eevertti Wiitaniemi ovat, haastutettuaan Juho Akatius ja Aleksiina Kustaava Honkaniemen Hämeenkyrön pitäjän ja Wiljakkalan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, siellä lausuneet, että Juho Aleksander ja Aleksiina Kustaava Honkaniemi olivat 18 päivänä Helmikuuta 1899 tehdyllä kauppakirjalla luovuttaneet omistamansa Honkaniemen verotalon Koiviston kylässä vanhimmalle pojalleen 8 päivänä Toukokuuta 1883 syntyneelle Juho Akatius Honkaniemelle 2000 markan kauppahin nasta ja eläkkeestä; mutta koska Juho Akatius Honkaniemi sanottuun aikaan oli ollut alaikäinen, eikä niin ollen oikeutettu tekemään tuota kauppaa, joka siis oli laiton, ovat Kaarle Kuusniemi, Juho Aleksander ja Aleksiina Kustaava Henkaniemen edellämainittujen lasten sekä myöskin silloin vielä alaikäisenä olleen tyttären Hildan holhoojana, ja Iivari Eevertti Viitaniemi, jonka vaimo myöskin oli Juho Aleksander ja Aleksiina Kustaara Henkaniemen tytär, ilmoittaen että Juho Aleksander Honkaniemi oli kuollut 31 päivänä Toukokuuta 1903 eli siis Juho Akatius Honkaniemen edelleen ollessa alaikäisenä, vaatineet, että puheeksi tullut talonkauppa julistettaisiin voimaa ja vaikutusta vailla olevaksi sekä että Juho Akatius Honkaniemi velvoi. tettaisiin luovuttamaan Honkaniemen talo sellaiseen jakoon, että Kaarle Kuusniemen holhotit ja Iivari Eevertti Wiitaniemen vaimo saisivat siitä heille perintöoikeuden nojalla 512
tulevat osuudet. Kannetta ovat Juho Akatius ja Aleksiina Kustaava Honkaniemi vastustaneet; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 11 päivänä Marraskuuta 1905 julistetulla päätöksellä siinä mainituilla perusteilla julistanut moitteenalaisen Honkaniemen talon kaupan mitättömäksi ja määrännyt, että Juho Akatius Honkaniemen tuli heti luovuttaa Honkaniemen talo sellaiseen jakoon, että Kaarle Kuusniemen holhotit ja Iivari Eevertti Wiitaniemen vaimo saisivat hyväkseen nauttia perintöosuutensa sanotusta talosta Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Akatius Honkaniemi oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 13 päivältä Helmikuuta 1907. koska Juho Akatius Honkaniemi, vaikka hän 18 päivänä Helmikuuta 1899, jolloin puheena oleva kiinteistönkauppa tehtiin, olikin alaikäinen ja ilman oikeudenvalvojaa, kumminkin täysi-ikäiseksi tultuaan ole hyväksynyt sanotun kaupan ja noudattanut hänelle siinä määrättyjä velvollisuuksiakin, kunnan nut Kihlakunnanoikeuden päätökson ja hyljännyt Kaarle Kuusniemen ja Iivari Eevertti Wiitaniemen asiasta ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon ovat Kaarle Kuusniemi ja Iivari Eevertti Wiitaniemi anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Juho Akatius Honkaniemi, tulturan täysiikäiseksi, on hyväksynyt kysymyksenalaisen talonkaupan jota eivät myyjät tai heidän oikeudenomistajansa ole sitä ennen peräyttäneet, sentähden ja kun Juho Akatius Honkaniemi sitä paitsi on suorittanut suurimman osan sovittua kauppahintaa ja muutenkin kieltämättä neudattanut hänelle kaupassa pantaja velvoituksia, harkitsee Keisarillinen Senaatte oikeaksi jättää sen loppu113
päätöksen pysyväksi, johon Hovioikeus on jutussa johtunut. Tiitä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Manten Karinen Alhelm Andersin. Manten Karinen Alhelm Andersson. Manten Karinen Alhelm Andersson. Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. Alfres Lindström. Marraskuun 6. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullees sa, talonkaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Antturi Heikki Mutinpoiba Kuulu, Ruoviden pitäjän Pohjaslahden kylästä, on hakijana sekä Talollinen Juho Isotalo, samasta kylästä, vajavaltaisen Talollisentyttären Syyli Matintytär iteulan holhoojana, saapuville tulleena ja nyttemmin täysivaltaiseksi tullut Talollisentytär Lempi Matintytär kuula, niinikään Pohjaslahden kylästä, poisjääneenä vastaajana. Annettu Oikeusoitorpa 6. päivänä Marraskuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Antturi Heikki sekä läsnäs S.S. - W. A. - Bert. do P. J. A. Lm No 1537. lag. 151. R. B. 1909.