Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
salmen kylässä salmen kylässä kolunastuslautakunnan toimenpiteet 4 päivänä Syyskuuta samana vuonna ja silloin tekemät arvioimiset oli vat kokonaan merkitystä vailla, koska jo pakkohunastustautakunnan edellisessä kokouksessa toimitus oli julistettu päättyneeksi; että, jos kuitenkin katsottaisiin mahdolliseksi tulkia pakkolunastuslautakunnan kokouksessa 4 päivänä Syyskuuta 1908 tehtyjä vaatimuksia oli lautakunnan arvio suhteettoman korkea; ja että numaalla 5 merkityn alueen nautinto oikeuden menettämisestä vaadittu korvaus niinikään oli liiallinen; mihinnähden Rautatiehallitus on vaatinut kannetta hylättäväksi Sittenkun toiminimi E. Math. B.nn. oli myöntänyt vaaditusta 11,681 markan korvauksesta vähennettäväksi aikaisemmin mainitut jo suoritetut 583 markkaa 5 penniä ja Kihlakunnan oikeus oli toimittanut paikalla tarkastuksen, on Kihlakunnanoikeus Lokakuun 30 päivänä 1912 julistamallaan päätöksellä, koska toiminimi, laiminlyömällä vaatia edellä sanottua 33,491. markan 95 pennin korvausta pakkola nastuslautakunnan varsinaisessa, Hinäkuun 30 päivänä 1908 pitämässä, kokouksessa, oli 14 päivänä Heinäkuuta 1898 kiinteän omaisuuden pakkalunastuksesta annetun lain 35 SS:ssä olevan säännöksen mukaan menettä nyt oikeutensa sellaisen vaatimuksen tekemiseen jälestäpäin, kylän nyt tuon vaatimuksen. Mitä sitten tuli numerolla 5 merkityn alueen luovuttamisen johdosta tehtyyn korvansvaatimukseen, on Kihlakunnanoikeus katsonut pakkohunastuslautakunnan arvioimaa 583 markan 5 pen nin korvausta siitä liian alhaiseksi sekä sentähden, nojautuen edellämainitun lain 5 SS:ssä oleviin säännöksiin ja muuttamalla Kuvernöörin päätöstä tässä kohden, velvoittanut Rautatiehallituksen kysymyksessä olevassa suhteessa toiminimelle E. Math. Bonnelle maksamaan summan, joka viiden prosentin mukaan tuotti vuotuista korkoa kym820
ran kylässä menen penniä neliömetriä kohti, eli seitsemantuhatta seitsemänsataa seitsemänkymmentäneljä markkaa viiden prosentin korkoineen 1 päivästä Tammikuuta 1909, jolloin luovutettu alue joutui Rautatiehallituksen haltuun kunnes täysi maksu tapahtui, siitä kuitenkin vähennettyä jo suoritetut viisisataa kahdeksankymmentäkolme markkaa viisi penniä; jota paitsi Rautatiehallituksen tulikorvata toiminimen oikeudenkäynti kulut viidelläsadalta markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun on 20 päivänä Toukokuuta 1914 antamallaan tuomiolla vahvistanut. edelläkerrotun väitepäätöksen sekä jättänyt asian muuten Kihlakunnanoikeuden lopullisen päätöksen varaan, paitsi että Rautatiehallitus, asian laatuun nähden vapautettiin suorittamasta toiminimel te E. Math. Ronnille Kihlakunnan oikeuden tuomitsemaa oikeudenkäyn tikulujen korvausta. Hovioikeuden tuomioon ovat asianosaiset kumpikin anoneet muutosta perustelmalla, johon vastapuoli on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Rautatiehallitus ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, mikäli Rautatiehallituksen oikeudenkäynnistä teke mä väite on hylätty. Metsä pääsiaan tulee, havaitsee Keisarillinen Senaatti, että se korvaus, minkä Kuvernööri on määrännyt toiminimelle E. Math. Bonden le hankaluudesta käyttää toiminimen sahalaitosta oikeastaan käsittää korvauksen toiminimellä alueeseen numero 5 olleen käyttäoikeuden menettämisestä; että tuo korvaus itse alueesta määrättyyn hintaan verraten ja varsinkin siihen nähden, että toiminimi tuon käytte oikeuden sijaan, jonka kestävyysäjästä tai laillisuudestakaan ei ole esitetty luotettavaa selvitystä, on saanut omistusoikeuden alueisiin numerot 6 ja 7, jotka alaltaan ovat 821.
aluetta numero 5 suuremmat eivätkä asemänsakaan puolesta ole sanottavasti esäedullisemmat, on täysin riittävä; sekä että alueille numerat 6 ja 7 pantu hinta mainitun vaihdon laatuun rähden ei ole tilallinen, huolimatta siitä että toiminimellä ilmoituksen nukaan olisi ollut maksuton käyttöoikeus mihin 28 päivään Huhtikuuta 1939; mihin nähden ja kun toiminimen vaatimus että toiminimen ilmoitettu vapaa käyttöoikeus edellä mainittuun sivuraiteen läneipuolella olevaan valtionrautateille vuonna 1897. pakkolunastettuun maahan myös kin lunastettaisiin on Oikeuksien mainitsemällä tavalla tehty myöhään harkitsee Keisarillinen Penaatti oikeaksi, muuttaen Hovioikeuden tuomiota ja Kihlakunnanoikeuden päätöstä, kylätä toiminimen E. Math. Rennin asiässä ajaman kanteen kokonaan. Asian näin päättyessä raukeaa lausunto toiminimen muutoksen hakemuksen johdosta. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Albed Luksiala Walter Andersin. Albed Luksiala Walter Andersin. Albed Luksiala Walter Andersin. Albed Luksiala 1. F. Helanen K. Auer K. P. Helanen K. Auer. K. P. Helanen 822
Heinäkuun 10. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Maanviljelijät Kustaa Palo Kangasalan pitäjässä olevalta Palon yksinäiseltä tilalta, ja Vihtori Peltonen saman pitäjän Lihasulan kylästä, yhteisesti ovat hakijoima sekä toiminimi Tampereen Asianajotoimisto Paloheimo & Osmonsa lo, Tampereen kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 16. päivänä Heinäkuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Kangasalan ja Messukylän pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoi keudessa on Tampereen Asianajotoimisto Paloheimo 1/8 Osmonsalo by sunut, että Kustaa Palo ja Vihtori Peltonen olivat omasta ja toisten ja puolesta menneet oman ikäiseen täytetakaukseen Lukkari - Vikuri Antti Willehad Simolan ja hänen vaiLäsnä: F. J. B. A. F. R. - 1. K. SS. 129. No 1254. Raj. 15. R. D. 1912.
monsa Olga Simolan 12. päivänä Marraskuuta 1902. omistajalle asettaman, Oriveden pitäjän kirkonkylässä olevaan Origohjan tiilitehdas - ja köysymyllylaitokseen kiinnitetyn velkakirjan sisällyksen 5.000. markan kuuden prosentin korkoineen maksamisesta. Tämän johdosta ja kun kiinnitetyn omaisuuden myymisessä pakkohuutokaupalla 27. päivänä Heinäkuuta 1909. saadusta kauppahin nasta ei ollut jakautunut mitään mainitun velkakirjan suorittamiseksi, on asianajotoimisto vaatinut että Kustaa Palo ja Vihtori Peltonen velvoitettaisiin yhteisesti tahi se heistä. jolla oli varoja, asianajotoimistolle velkakirjan omistajana suorittamaan 5000 markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 9. päivästä joukkuuta 1906., kuitenkin poisluettua ne1006. markkaa 49. penniä, jotka asianjotoimistö, valvottuaan kysymyksessä olevan saatavansa Simolan aviopuollen konkurssissa, oli osinkona konkurssista 7. päivänä Elokuuta 1909. nostanut. Kanteeseen ovat Kustaa Palo ja Kihtori Peltonen vastarineet että Antti Wilsehad Simola, jonka puolesta he olivat sitoutuneet kysymyksessä olevaan takaukseen, oli yllämainitulla velkakirjalla nostanut ainoastaan 2000 markkaa, jota vastoin loppuosan eli 3005 markkaa oli nostanut ja velkakirjaan kuitannut toiminimi A. W. Simola &. Furropp, joten Paloa ja Peltosta ei missään tapauksessa voitaisi velvoittaa takauksensa perusteella maksamaan enempää kuin 2000 markkaa korkoineen, josta kuiten kin edelläsanottu osireko Simolan aviopuotten konkurssista oli vähennet tävä; mutta koska Olga Simolalla, jolle konkurssituomiossa oli myönnetty pesä - ero miehestään, oli yksityistä omaisuutta puheenalaisen velan suorittamiseksi, vaan velkaa ei oltu hänellä haettu ovat Kustaa Palo ja Vihtori Peltonen anoneet bomnelta kokonaisuudessaan hyljättäväksi ennen aikaansa nostettuna. 821
Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Lokakuun 15. päivänä 1909. julistamassaan päätöksessä lausunut; ja koska Kustaa Palo ja Vihtori Peltonen olivat puheenalaiselle, Marraskuun 12. päivänä 1902 laaditulle, omistajalle asetetulle velkakirjalle 18. päivänä Marraskuuta 1904. kirjoitetussa sitoumuksessaan men neet omasta ja toistensa puolesta omavelkaiseen täytetakaukseen velka kirjan sisällyksestä 5000 markasta korkoineen ja asiassa oli selvitetty että velan vakuudeksi kiinnitetystä Oripohjan tiilitehdas - ja köyrymyllylaitoksesta, sitä julkisella pakkohus tokaupalla myytäessä, ei ollut kysynyksessä olevan velan maksuksi karttunut mitään, eikä Simolan aviopuotten konkurssistakaan, jossa koko velkasumona korkoineen oli tuomittu maksettavaksi oltu osinkona saatu muuta kuin velkakirjaan 7. päivänä Elokuuta 1909. kuitatut 1866 markkaa 49. penniä, sentähden on Kihlakunnanoikeus, hyljäten Kustaa Palon ja Vihtori Peltosen jutussa tekemät väitteet, velvoittanut Palon ja Peltosen yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli, saadissaan alkuperäisen velkakirjan kuitattuna, Tampereen Asian ajotoimisto Paloheimo & Osmonsalolle, velkakirjan omistajana maksamaan viisituhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 9. päivästä Joulukuuta 1906, siitä kuiten - kin vähentäen edellämainitut. Elokuun 7. päivänä 1909. suoriteteet tuhat kuusi markkaa neljäkymmentäyhdeksän penniä, jota paitsi Pelon ja Peltosen tuli viidelläkymmenellä markalla korvala asianajotoimiston kulut jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavak si Kustaa Palo ja Vihtori Peltonen vetoamalla olivat saattaneet ja tun, on 8. päivänä Maaliskuuta 1912. antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen kuitenkin siten että ne sata yhdeksänkymmentäkuusi markkaa 825
yhdeksänkymmentäkahdeksan penniä jotka Tampereen Asianajotoimisto Raloheimo i Osmonsalo Hovioikeudessa oli myöntänyt 2. päivänä Joulukuuta 1909. nostaneensa orinkoria Simolan aviopuollen konkurssista, oli laillisessä järjestyksessä vähennettävä Kustaa Palon ja Vihtori Peltosen toimistolle maksettavaksi jutussa tuomitusta määrästä. Sen ohessa on Hovioikeus velvoit tanut Kustaa Palon ja Vihtori Peltosen yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli, korvaukseksi Tampereen Asianajotoimisto Paloheimo & Osmonsalon Holvioikeudessa kärsimistä kuluista toiminimelle suorittamaan viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon ovat Kustaa Palo ja Vihtori Peltonen hakeneet, muutosta perustelmalla, johon Tampereen Asianajotoimisto Paloheimo & Osmonsalo on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Kustaa Palo ja Vihtori Peltonen ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, Valtero Parviainen. joka siis jää pysymäksi; ja velvoitetaan Kustaa Palo ja Vihtori Peltonen yhteis vastuullisesti suorittamaan Tämäreen Asianajotoimisto Paloheimo & Osmonsalolle sillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. toin Kaarikoski R. Annberg. telin Isaarikoski. R. Annberg. A. W. Ollleusvaara. Samuli Koski. 826
hustru hemman i Heinäkuun 12 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa jutussa välityspalkkios ta, jossa Viipurin pitäjän Perojoensuun kylässä asuva Maanviljelijä Juho Malakias Paavola on hakijana sekä Viipurin kaupungista kotoisin oleva Kotaloseppä Aatami Huotari vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Heinäkuun 12. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Viipurin pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Aatami Huotari kertonut, että Juho Malakias Paavola oli Elokuun 11 päivänä 1908 laaditulla välikirjalla valtuuttanut Aatami Huotarin vuoden kuluessa sanotusta päivästä myymään Paavolan ja Maanviljelijän Kalle Huitu-vainajan oikeudenomistajain yhteisesti omistaman PeroLäsnä: F. S. - B. t. - A. R. - S. K. K. L. P. No 1259. Pag. 23. R. D. 1912.
joen talon Perojoensuin kylässä vähintaan 31000 markan kauppahinnasta, välipuheella, muun muassa, että Aatami Huotari, kaupan välitettyään, saisi palkkiokseen siitä kaksi prosenttia sanotusta määrästä ynnä kaiken sen, mitä kauppahintana tuon määrän lisäksi talosta ehkä saataisiin, tahi että Juho Malakias Paavola, jos hän itse myisi talon, suorittaisi Aatami Huotarille yhden prosentin kauppahinnasta. Talosta oli sen jälkeen myyty metsää 15500 markan arvo ja oli Juho Malakias Paavola sen johdosta alentanut talosta irtaimistoineen saatavan vähimmän kauppahinnan 30000 markkaan, pysyttäen muuten asianosaisten alkuperäisen sopimuksen entisellään. Samaan aikaan oli tatami Huotari hankkinut talon ostajaksi silloin muodostuksen alaisena olleen, 23 päivänä Elokuuta 1909 vahvistuksen säännöilleen saaneen, Onnela Maanostoosuuskunta r. l.nimisen osuuskunnan ja Juho Malakias Paavola sekä Kalle Hiidun alaikäisten lasten holhooja, Manveljelijä Vihtori Hiutu olivat, hyväksyen Aatami Huotarin välitystoimen, Heinäkuun 28 päivänä 1909 antaneet sanotun osuuskunnan hallitukselle kirjallisen sitoumuksen myydä talo irtaimistoineen 3000 markan hinnasta osuuskunnalle, joka jo seuraavana päivänä pidetyssä kokouksessa oli päättänyt suostua kaupantekoon. Viimeksimainitun sitoumuskirjan perusteella oli Lokakuun 20 päivänä 1909 tehty talosta irtaimistoineen lopullinen kauppa Juho Malakias Paavolan ja Kalle Huidun oikeudenomistajain sekä osuuskunnan välillä; ja kun Juho Malakias Paavola ei ollut maksanut Aatami Huotarille välityspalkkiota kuin 430 markkaa, on Aatami Huotari vaatinut, että Juho Malakias Paavola velvoitettäisiin asianosaisten välillä Elokuun 11 päivänä 1908 tehdyn sopimuksen mukaan välityspalkkiona Huotarille 328
suorittamaan, ottaen huomioon että talosta irtaimistoineen edelläkerrotuin tavoin oli saatu kaikkiaan 318500 markkaa, kaksi prosenttia 31000 markasta eli 6200 markkaa ynnä ne 8500 markkaa, jotka talosta oli saatu yli 31000 markan, eli siis yhteensä 14700 markkaa korkoineen, siitä kumminkin vähentäen Aatami Huotarille maksetut 450 markkaa. Asiassa kuultuna on Juho Malakias Paavola, myöntäen muutoin Aatami Huotarin ilmoitukset oikeiksi, kieltänyt, että hän alentaussaan puheena olevasta talosta irtaimistoineen vaadittavan vähemmän kauppahinnan 500000 markkaan olisi suostunut Huotarille tulevaa välityspalkkiota määrättäessä ottamana lukuun talosta myydystä metsästä saatua hintaa, joka olikin käytetty talon irtaimiston kartuttamiseen, ja sen ohessa huomauttanut, ettei hänen ja Vihtori Huidun edellämainitulla sitoumuskirjalla, joka oli ainoastaan heidän allekirjoittamansa, ollut mitään merkitystä, koskee se ollut ollat heitä eikä ylempänä sanottua osuuskuntaa sitova eikä suuskuntaa silloin vielä edes ollut lut olemassakaan, minkä vuoksi ja kun kysymykseen tullut, Aatami Huotarin myötävaikutuksetta tehty kauppa, minkä tekemisestä osuuskunta oli päättänyt vasta Lokakuun 17 päivänä 1909 oli tapahtunut asianosaisten välillä sovitun vuoden määraajan jälkeen ja Aatami Huotari sitä paitsi oli rikkonut asianosaisten sopimuksen julkaisemalla vastoin Elokuun 11 päivänä 1908 tehdyn välikirjan nimenomaista määräystä sanomalehdissä ilmoituksia siitä, että talo oli myytäränä, Juho Malakias Paavola on, ilmoittaen tarjonneensa Aatami Huotarille ja edelleen olevansa suostuvainen Huotarille hänen vaivojensa palkkioksi suorittamaan hänen saaman sa 450 markan lisäksi 2570 markkaa, muuten vastustanut kannetta. 829
Kuulusteltuansa asiassa myöskin Vihtori Huitua on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, Toukokuun 23 päivänä 1910 julistamassaan päätöksessä katsonut käyneen selville, että Juho Malakias Paavola edelläkerrotulla välikirjalla Elokuun 11 päivältä 1908 oli jättänyt puheenalaisen talon Aatami Huotarin myytäväksi vuoden kuluessa sanotusta päivästä vähintään 31000 markan kauppahinnasta, luvaten suorittaa Aatami Huotarille välikyspalkkit. na kaksi prosenttia sanotusta kauppahinnasta ja kaiken sen, minkä hinta ehkä nousisi yli mainitun määrän; että tuola sopimustä sitten oli Heinäkuun 28 päivänä 1909 tehdyllä uudella sopimuksella muutettu siten että myyntikinta oli alennettu 3000 markkaan, ja että Juho Malakias Paavola ja Vihtori Huitu samassa tilaisuudessa olivat sitoutuneet myymään talon ylempänä sanotulle, Aatami Huotarin ostajaksi hankkimalle osuuskunnalle; sekä että tuota sitoumusta olikin seurannut Lokakuun 20 päivänä 1909 tehty kauppa; mihin nähden ja kun kysymyksessä oleva kauppa niin ollen oli saatu toimeen Aatami Huotarin välityksellä, eikä Juho Malakias Paavola ollut peruuttanut Elokuun 11 päivänä 1908 tehtyä sopimusta vuoden umpeen kuluttua, vaan sen oli katsottava edelleen jääneen voimaan, eikä oltu näytetty että Aatami Huotari olisi ilmoittanut talonkaupasta sanomalehdissä, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Juho Malakias Paavolan vaadittuna välityspalktiona Aatami Huotarille maksamaan kaksi prosenttia talosta saadusta 300000 markan kauppahinnasta eli siis kuusituhatta markkaa viiden prosentin vuotuisine kakoineen, lukien oikeudenkäynnin alusta Maaliskuun 23 päivästä 1910, siitä kumminkin vähentäen Aata830
mi Huotarin jo saamat neljäsataa kolmekymmentä markkaa, mutta kun kysymykseen tullutta metsähintaa ei ollut pidettävä itse talon kauppahintana tahi sen veroisena, vaan ainoastaan talon tuotteena, niin on kanne siinä kohden hyljätty. Sen ohessa on Juho Malakias Paavola velvoitettu sadalla markalla korvaamaan Aatami Huotarin jutussa kärsimät kulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Aatami Huotari että Juho Malakias Paavola olivat vetoteitse saattaneet jutun, on Marraskuun 30 päivänä 1911 antanut tuomion asiaan; ja koska oli käynyt selville että, sittenkuin Juho Malakias Paavola oli edellämainitulla, Elokuun 11 päivänä 1908 tehdyllä välikirjalla oikeuttanut Aatami Huttarin hänen ilmoittamillaan ehdoilla myymään kysymyksessä olevan talon ja siitä joku aika sen jälkeen oli myyty metsää 1850. markan hinnasta, Aatami Huotari oli, Juho Malakias Paavolan määrättyä talosta ja siinä olevasta irtaimistosta vaadittavan kauppahinnan 300000 markaksi, sovitussa vuoden ajassa hankkinut talolle irtaimistoineen halullisen ostajan aikaansaamalla sen, että ylempänä sanotun, silloin muodostumaisillaan olleen osuuskunnan puolesta oli ryhdytty hieromaan kauppaa talosta sekä, Juho Malakias Paavolan ja Vihtori Huidun 28 päivänä Heinäkuuta 1909 kirjallisesti sitoudut. tua myymään talon irtaimistaneen osuuskunnalle 30000 markasta, seuraavana päivänä pidetyssä kokouksessa suostuttu päättämään kauppa; kuin myöskin että Juho Malakias Paavola vielä määrätyn ajan umpeen kuluttuakin oli sallinut Aatami Huotarin jatkaa välitystään lopullisen kaupan aikaansaamisessi, mitenkään ilmaisematta aikovansa kielläytyä sovitun välityspalkkion maksamisesta sen johdesta ettei kauppakirjaa vielä oltu 831
laadittu, ja siten samoin kuin ylimalkaan ryhtymällä kaupantekoon osuuskunnan kanssa sen vielä ollessa muodostuksen alaisena osottanut asianosaisten sopimuksen olevan käsitettävän siten, että Aatami Huotari, ostajan määrätyssä ajassa jo hankittuaan oli saapa tehdyn väli kirjan mukaisen palkkion välityksestään, jos kauppa sen johdosta todellakin päätettäisiin; sentähden ja kun Aatami Huotarin kerrotuista toimista olikin ollut tuloksena, että Juho Malakias Paavola ynnä muut talon omistajat olivat, osuuskunnan saatua säännöilleen, vahvistuksen ja tarpeelliset varat kankituiksi Lokakuun 20 päivänä 1909 tehdyllä kauppakirjalla myyneet talon irtaimistoineen osuuskunnalle 300000 markan kauppahinnasta, on Hovioikeus jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sillä muutoksella että, koska kysymykseen tullut, Aatami Huotarin välityksettä tapahtunut metsänmyynti ilmeisesti oli vaikuttanut talosta vaadittavan vähimmän kauppahinnan alentamisen 510000 markasta 300000 markkaan eikä oltu näytetty että metsänhintana saatua 1850 markan määrää olisi käytetty talon irtaimiston kartuttamiseksi sillä tavoin että talolla olisi sen kaupan tapahtuessa ollut irtaimistia suuremmasta arvosta kuin Elokuun 11 päivänä 1908 laadittua, kieltämättä myöskin irtaimiston myyntiä koskevaa välikirjaa tehtäessä, Juho Malakias Paavola äsken sanotun välikirjan mukaisesti velvoitettiin Kihlakunnanoikeuden hänen maksettavakseen tuomitseman palkkion lisäksi suorittamaan Aatami Huotarille yhden prosentin mainitusta 18500 markan määrästä eli sata kahdeksankymmentäviisi markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen Kihlakunnanoikeuden päätöksessä sanotusta 23 päivästä Maaliskuuta 1910. 832
Hovioikeuden tuomioon on Juho Malakias Paavola hakenut muutosta perustelmalla, johon Aatami Huotari on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska puheenalainen tilankauppa on tapahtunut vasta Lokakuun 20 päivänä 1909 ja siis sen määräajan umpeenkuluttua. jonka Aatami Huotarin valittämisvaltuutus Elokuun 11 päivänä 1908 tehdyn välikirjan mukaan oli kestävä, eikä ole näytetty asianosaisten kesken tehdyn mitään sopimusta tuon määräajan jatkamisesta, sen tähden katsoo Keisarillinen Senaatti ettei samaisen välikirjan määräykset, mitä kysymyksenalaiseen välityspalkkioon tulee, ole Juho Malakias Paavolaa sitovia, jonka vuoksi ja kun Paavolan Huotarille tämän puheenalaisesta välitystoimesta tarjama hyvitys, kolmetuhatta markkaa, on pidettävä kohtuuden mukaan riittävönä, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, muuttaen Hovioikeuden tillmiota, vapauttaa Juho Malakias Paavolan suorittamasta Huotaril le enempää välityspalkkiota kuin kolmetuhatta markkaa, josta on vähennettävä Huotarin jo saamakseen myöntämät neljäsataa kolmekymmentä markkaa, kuin myös maksa. masta yllämainittua oikeudenkäymiskulujen korvausta sataa markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Eerie Sandenki. B. Anneberg. Eerie Sandenki. B. Anneberg. A. W. Ollman Samuli Koski. A. W. Ollman Samuli Koski. Valterd. Parviainen 333
Heinäkuun 12. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Turun kaupungista oleva Kauppias Anton Sinervo on hakijana ja Tampereen kaupungissa asuva Talollinen Eino Esko tulemat ta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 12. päivä nä Heinäkuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Turun kaupungin Raastuvanoikeu. dessa on Eino Esko lausunvut, että asianosaiset, myytäessä 11. päivänä Joulukuuta 1908. pakkohuutokaupalla taloa ja tonttia No 3. mainitun kaupungin neljännen kaupungin osan kahderenessatoista korttelissa, olivat sopineet keskenään siten, että Eskon sanottuun taloon ja tonttiin kiinnitetty 4100. markan saatava päästettäi siin raukeamaan mutta että Siner vo, joka oli talon ja tontun itselleen Läsnä: T.S. - A. L. A. B. - S. 36. /T. O. SS: 4. No 1260. Pag. 43. R. D. 1912.
sitten huutanut, maksuisi sen vuoksi korvaukseksi Eskolle 3000 markkaa laillisine korkoineen; mutta kun Kauppias finnervo ei ollut tuota sitoumustaan täyttänyt, on Eino Esko vaatimut Kyypias Sinervoa velvoitettavaksi Eskolle suorittamaan mainitut 3000. markkaa korkoineen sekä korvaamaan Eskon oikeudenkäyntikulut. Kanteesta kuulustettuna on Kauppias Sönervo kieltänyt sitoutuneensa Eino Eskolle mitään maksamaan; minkä vuoksi, ja kun ei ylläsanotun talon ja tontin kauppahinta ollut noussut siihen määrään, että Esko olisi saanut siitä mitään kiinnitetyn satavansa maksuksi Kauppias Sinervo on vastustanut kannetta. Raastuvanoikeus on Huhtikuun 4. päivänä 1910. julistamassaan päätöksessä katsonut selville tulleen että Kauppias Simervo oli 11. päivänä Joulukuuta 1908. sitoutunut Eino Eskon, edellämainittuun tonttiin kiinnitetystä neljäntuhannen sadan markan saatavasta maksamaan Eskollskolmetuhatta markkaa siinä tapauksessa, että Sineero samana päivänä pidettävässä pakkohuutokaupassa huutoisi sanotun talon ja Esko luopuisi tekemästä huutokaupassa mitään tarjoustaja siten korottamasta talon hintaa, sekä että Kauppias Sinervo olikin tuon sopimuksen mukaan huutanut talon mihin nähden ja kun Kauppias Siner von siis tuli vastata puheenalaisten holmentuhannen markan suorittamisesta Eino Erholle, Raastuvanoikeus on velvoittanut Kauppias Sinervon kuitin saadessaan Eino Eskolle maksamaan vaaditut kolmetuhatta markkaa viiden procentin korkoineen luettuna oikeudenkäyrynin alkamisesta, 7. päivästä Helmikuuta 1910, sekä sadalla markalla korvaamaan Eskon oikeuden käyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Sinervo oli vetoamalla saat tanut jutun, on 20. päivänä Joulukuuta 1911. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Kauppias 833