Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ta ja purkamisesta syntyneet kustan nukset, neljän markan jälkeen liitetuhannetta, sadalla markalla ja maksamaan takaisin niin hyvin ne kolmekymmentä markkaa, jotka Matti Iloponen oli suorittanut aluksen hinaamisesta tutitehlaalla Miettulan sahalle ja hintaajalaivan höyrypannun turhasta lämmittämisestä aijotun matkan jatkamista varten, kuin myös ne kymmenen markkaa, mitkä Matti Ilopönen oli maksanut matkakulujen korvauksi kymmenelle henkilölle, joka hän oli varannut alukseen lastin purkamista varten sen tullessa Takaharjulle, eli siis yhteensä kolmesataa yhdeksänkymmentä markkaa, minkä ohessa Matti Koponen on pyytänyt korrausta jutun vuoksi kärsimmistään kustannuksesta. Sittenkun Kaarle Hämäläinen, vaslakanteesta kuulustettuna, oli vailta nyt, että matka oli keskeytetty Matti Hoposen ja hänen isänsä, Sahanhoitaja Juhana Koposen käskystä, ja sentäkden anonut Matti Koposen vaatimukjen hytkäämistä, on Kihlakunnanoikeus 7 päivänä Syyskuuta 1903 julista massaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla julistanut Matti Koposen oikeutetuksi saamaan Kaarle Hämäläiseltä vaatimansa kolmesataa yhdeksänkymmentä markkaa, mutta kun Kaarle Hämäläinen puolestaan oli saapa Matti Hoposelta, joka oli käyttäryt Kaarle Hämäläisen alusta 21 päiTästä Lokakuuta 1902, jolloin tiillien lastausta oli alotettu, saman kuun 26 päirään, jolloin matka oli keskeytetty vuotramaksuna viideltä vuorokaudelta opimuksen mukaisesti yhteensä satamarkkaa, on Kihlakunnanoikeus, lyhennettyään Matti Iloposen velko misesta Kaarle Hämäläiselle tulevat jata markkaa, velvoittanut Kaarle Hänäläisen suorittamaan Matti Ilopo jelle kaksisataa yhdeksänkymmentä markkaa sekä korvaamaan hänen oi keudenkäyntikulunsa sadalla kahdellakymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Hämäläinen oli vetoamalla 430
saaltanut jutun, on tuomiossa 16 päivättä Syyskuuta 1905 katsonut selville käyneen että, sittenkun Kaarle Hämäläi nen 20 päivänä Lokakuuta 1902 oli sitoutunut omistamallaan aluksella kuljeltamaan lasten tulia Matti Komosen tiilitehtaalta Takakarjun parantalalle ja Matti Iloponen, lastattuaan alukseen täyden lastin tiliä, oli henauttanut aluksen tiilitektaalta Miettulan kylän rantaan, olivat asianosaiset, paljäten vesien jäätymistä, yhsissä neuvoin päältäneet keskeyttää tiilien kuljetuksen, jonka tähden ja kun Kaarle Hämäläistä siis ei voitupitää velvollisena vastaamaan Matti loposen aluksen henaamisesta Miettulan kylän rantaan suorittamista kustannuksista ja siitä muusta vahingos ta, minkä Matti Koponen oli liilian tuljetuksen keskeyttämisestä ehkä saanut härsiä Hovioikeus on, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, vapauttanut Kaar le Hämäläisen kaikesta maksuvelvollisuulesta asiassa, jota vastoin sama paata muuten, eli mikäli se koski Kihlakunnanoikeuden Kaarle Hämäläiselle Matti Koposen suoritettavaksi määräämää sadan markan suuruista vuokramaksua aluksen käyttämisestä jäi voimaansa Hovioikeuden tuomioon on Matti Koronen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Matti Koponen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeusen edellämainittua tuomiota, joka siis jääpysyväiseksi Jätä kaikki asianomaiset noulattakoota Keisarillinen Suomen Senaatti. Mant. förinnan¬ C. J. Lindren Fredr. Sundenius Fall Hingvin E. Thesleff. 131
432 Pag 10 83/12 1906. Syyskuun 6. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, torpan erottamista itsenäiseksi tilaksi koskevassa jutussa, jossa Petäjäveden pitäjån Petäjäveden kylässä asuvat Torppari Simo Juhonpoika Myllymäki ja hänen poikansa Toivo Severus Myllymäki sekä Talollinen Taavetti Klinga, Toivo Severus Myllymäen konkurssipesän toimitsijamiehenä, ynnä Asioitsija Pietari Pekka, Simo Myllymäen konkurssipesän toimitsijamiehenä, sanotusta kylästä, yhteisesti ovat hakijoina ja Talollinen Viktor Juhonpoika Ruoppaanmäki, myöskin Petäjäveden kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 6. päivänä Syyskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja mistä saanut tietää seuraavaa Waasan läänin Kuvernöörille vuonna 1897. jättämässään hakemuksessa oli SimoMyllymäki anonut, että Kuoppaanmäen perintötaloon No 1. Petäjäveden kylässä kuuLäsnä A. H. C.S. Å. S. (A
luva Myllymäen torppa, jonka sanotun lisessa tuomioistuimessa olivat kesketalon silloinen omistaja, Simo Myllyä viinsä niidellut siitä oikeudesta, jonka talon silloinen omistaja, Simo Myllyä viinsä niidellut siitä oikeudesta, jonka mäen veli Severus Juhonpoika Ruokamo ilmo Myllymäki oli niittänyt itsellään näin veli Soveus Juhonpoika Ruokamo Myllymäki oli niittänyt itsellään mäki vähkirjalla 24 päivältä Maaliska olevan saadakseen torpan erotetuksi mäki välikirjalla 24 päivältä Maaliska olevan saadakseen torpan erotetuksi ta 1873. oli luovuttanut Simo Myllymän Kuoppaanmäen talosta le ja hänen vaimolleen perintöosan vaimitettuaan hänsteen Viktor Ruoptikuksi ja ikuisiksi ajaksi, määrätalo maamaille on Simo Myllymäki sen siin erotettavaksi erityiseksi palstatilaksi minkä hakemuksen johdosta saman lainin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeunin Kuvernöörinviasto päätöksellä 1. dessa vaatinut, että Simo Myllymäille nen Kuvernöörin väästö päätöksellä 19. oleva vaatinut, että Simo Myllymäelle päivältä Helmikuuta /40 oli määrännes julistettaisiin olevan Myllymän torpäivältä Helmikuuta /ee oli määrännyt jon lautettaisiin olevan Myllynäin toreri palstatilaksi, jota vastoin Keisarille omaisiin maatilojen osittamisesta 12 sen Senaatin Talousosasto, jossa Petter yvänä Kesäkuuta 1895. annetun asijana, oli valittanut Kuvernöörinvirastiisi tilaksipäätöksestä, 21. päivänä Helmikuuta Silkikuun Tervo Severus Myllymäki, 1904 antamassaan päätöksessä ole julle Otto Myllymäki välikirjalla 7 päitanut Simo Myllymäen hakemuksia esillä Lokakuuta 1901 oli luovuttanut perusteeksi mainitseman oikeuden Nyrahundolevan torpan ja Taavetti Klentynään torppaan riitaiseksi sekä sen hänen edelläkerrotussa toimessaan päätöksen ja määrännyt kysymyksen mukaan, sekä Viktor Kuoskaanmäki, puheenaolevan maan osittamisen torasiassa kuulusteltuna, vastustanut kanmunpumisesta pitettäväksi toista meitta, on Kihlakunnanoikeus 5. päivänä päivältä Maaliskolevan saadakseen torpan erotetuksi le ja hänen vaimolleen perintöosan vaimitettuaan huusteen Viktor Ruopeksi palstatila k jälkeen Jyväskylän ja Petäjäveden pitämaanmittarin erotamaan tuon torpan jon tiluksiin silloinen oikeus, että neRuorhaanmäki, mainitun talon omistituksen 42. SS mukaan osittaa erinäisaktähden kumonnut Kuvernöörinvirastan olivat yhtyneet Simo Myllymäen vaatiseksi sillensä, kunnes asianomaiset täyskuuta 1903. julistamassaan päätöksessä 433
mainitsemillaan perusteilla julistanu Simo Myllymäen oikeuden Myllymäen torppaan sellaiseksi, että hän yllämä nitun asetuksen 42. SS:n mukaan oli oi keutettu lohkaisuttamaan sanotun torpan eri tilaksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vikti Ruoppaanmäki oli vetoamalla saatta nut jutun, on tuomiossa 19. päivältä Maaliskuuta 1906. antanut asiasta lausuntonsa; ja koskei Simo Myllymäelle välikirjassa 24. päivältä Maaliskuuta 1873. oltu luovutettu omistusoikeutta Myönlymäen torppaan, vaan hän sanotun likirjan nojalla oli saanut ainoastaa hallintooikeuden samaan torppaan, sen tähden Hovioikeus ei katsonut Simo Myllymäellä olevan sellaista oikeutta tuohon torppaan, että se tilusten lohdo misesta 19. päivänä Joulukuuta 1864. urnetun asetuksen nojalla sekä 42 SS:n kaan edellämainitussa asetuksessa sepäivältä Kesäkuuta 1895. saataisiin otilaksi lohkaista, minkä vuoksi Koor oikeus, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Simo ja Toin Severus Myllymäen sekä Taavetti Klingan asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Simo ja Toivo Severus Myllymäki sekä Taavetti Klinga ja Pietari Pekka, joka viimeksi mainittu Simo Myllymäenkin jouduttua konkursitilaan on määrätty tämän pesän toimitsijamieheksi, anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Simo Myllymäki ja hänen asiakumppanin sa ole esiintuoneet syytä muuttaa Kovioikeuden edellämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti J. H. W. hemman- C. J. Fingren J. H. W. hemman- C. J. Fingren Rdr. Lundenius. Ael. Blangint 434
Syyskuun 7. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa Itsellinen Kaarle Kustaa Juhonpoika Koljander, Petäjäveden pitäjän Kuivasmäen kylästä, on hakijana ja Talollinen Alfred Hermaninpoika Wiitamäki, samasta kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa J. päivänä Syyskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Alfred Wiitamäki Petäjäveden ja Jyväskylän pitäjäin käräjåkunnan 1902. vuoden talvikäräjissä oli Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että Kaar1. Kustaa Koljander velvoitettaisiin Kuivasmäen kylässä sijaitsevaan Sikakoskien rakentamansa myllyn - ja myllä ainhuoneen ainoista sekä rakenniskus tannuksista suorittamaan Alfred Wiitamäelle laskiin mukaan tuhat seitsemän sataa kahdeksankymmentäviisi markkaa seitsemäntoista penniä, siitä kuitenkin Läsnä: Hs. C. J. F. B. H. af H. 435 SS: 845. Sag 230 Rd 1905.
roisluettua maksetut seitsemänkymmentä täyksi markkaa kaksikymmentäviisi peniä sekä kahden pumpun hinta kolmekymmentäyksi markkaa, ja Kaarle Kustaa Koljander oli myöntänyt Alfred Wiitamäen antaneen tuon myllyn raken een kaikki sanottuun laskuun oirahat, aineet ja muut erät, mutta väittänyt myllyn tehdyksekin Alfred Wiitamäelle eikä Kaarle Kustaa Kol Asiasta kuulusteltuna, oi anderille, joka päin vastoin olisi eli samari lullangt Kaarle Kustaa Kolanderille, joka näin vastoin olisi Asbud Wiitamäeltä työpalkköja saamaan jorderin vaatimuksen ja sen perustuna oli korolta juttä päättynyt siten, että olevan laskien kokonaisuudessaan, minAlfred Kulamäki oli luopunut kan jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa teestaan kun Kaarle Kustaa Koljande asianosaivat molemmin puolen ovat ulyn Alfred Wiitamäen huostaan ja maitaan, 9. päivänä Syyskuuta 1903. julistotettavaksi Haastalettuaan sittemmin Alfred Karusteella hyljännyt kantun ja veltämän mainittuun Kihlakunnano osittanut Kaarle Kustaa Koljanderin tun, on Kaarle Ruotaa Koljander on jolmella kymmenellä markalla kormeteen, on Kaarle Kustaa Koljander, vaimolmella kymtinut, että, joska hän Alfred Kulamk van Alfred Kulamaille hären jupyynnöstä ole tälle rakentanut yllä tten vuoksi kärsinässä kustannuksettarvittavia aineita ja maksaan lyösä Kustaa Köljande oli ostanala saaAlfred Wiitamäelle muitakin törtä kuin myös antanut hänelle velaksi rukiita ohria ja kauroja, Alfred Wiitamäki velvoitettaisiin 6. päiväksi Maaliskuuta 1902 päivätyn laskun mukaan suorittamaan Kaarle Kustaa Koljanderille sen maksamatta oleva sisältö kuusisataa yhdeksänkymmentä markkaa neljäkymmenlä penniä. Wiitamäelle eikä Kaarle Kustaa Rol Asiasta kuulusteltuna on Alfred Kuderille, joka päin vastoin olisi och tumäki iullänyt Kaarle Kustaa Koldi sitoutunut heti jättämään luon nygonut korvausta oikeudenkäynte kulmismassaan päätöksessä on mainitsemillaan Kanslaltuaan sittemmin Alfred Karusteilla nytjännyt kantun ja velnotun myllyn, itse hankkies siihen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kuurtaroittavia aineita ja maksaan työsä Kustaa Kiljander oli oitoamalla saatten palkkoja, sekä jälestäpäin tehnyn jutun, on 11. päivänä Elokuuta ten palkkoja, sekä jälestäpäin tehnyn jutun, on 11. päivänä Elokuuta 436
1905. antamassaan tuomiossa katsonut tosen selvitetyksi, että Alfred Wiitamäki oli sillä välipuheella lainannut Kaarle Kustaa Koljanderille ai neita ja varoja kysymyksenalaisen myllyn rakentamiseen, että, ellei Koljander jaksaisi myllyn valmistuttua maksaa Wiitamäelle noita aineita ja varoja, tämä saisi myllyn omakseen velvollisuutta vastaan korvata, Koljanderille sen työn ja ne kulut, joka hän oli myllyn tekemiseen pannut; mutta koskei Kaarle Kustaa Kajander ollut Alfred Wiitamäen kieltä vastaan voinut näyttää puheena olevassa laskussa mainittujen menojin todenperäisyillä, on Hovioikeus vahvistanut sen lopputuksen, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli joko nut, ja samalla velvoittanut KaarKustaa Koljanderin suorittamaan eifred Wiitamäelle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, sitoista markkaa kahdeksankymmertä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Hof Hellen Kustaa Koljander anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kaarle Kustaa Koljander ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Pätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: M. W. Snell. hemmanl: C. J. Fingren. Fredr. Lundenius. Jachelminqvisti 437
Den 8. September 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt inkommit uiisionsmål emellan Öfverstyrelsen för väg - och vattenbyggnaderna, sökande, samt Muraremästaren Alexander Art, från Helsingfors stad, uteblifven svarande, angående fasttällande af arvode för ledamot i upropitionsnämnd: Sifven uti Justetidepartementet den 8. September 1906. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtal följande: Wid Häradsrätten i Helsinge mebens tingslag har Öfverstyelsen för väg - och vattenbyggnaderna, som haft utförandet af Helsingfors - Karis jemjägsbyggnad sig ombetrodt, anfört att Muraremästaren Art, för det han såsom utsedd ledamot i den för sagda bankyggnad tillrätta uprof Christiansnämnden deltagit i nämndens arbeten, gjort anspråk på godtGde H. F. - C. J. S. — F. d. - 6. et. SS: 1847. Pag. 71. R. D. 1906.
görelse, enligt räkning, med 175. mark, nemligen för tre förrättningsdagar efter femtio mark och för en dag efter tjugufem mark, samt att Guvernören i Nylands län medels utslag den 7. Juni 1902. ur slatsverkets medel tillerkänt Merarimästaren Artäkningens belopp, hvilket till denne jemväl erlagts; men enär Murare mästaren Art bort vara för berörda uppdrag fullt ersatt med åttio mark har Öfverstyrelsen yrkat Murarema taren Arts åläggande att till Öfvertendren återbära nittiofem mark, hvarhos Öfverstyrelsen gjort anspråkna godtgärelse för rättegångsumgälderna I saken hörd, har Kuraremasta ren Art motsagt befogenheten af käromålet; derå Häradsrätten indels den 7. September 1903. afkunnadt utslag utlåtit sig; och emdan Muraremästaren det icke ens gittat påstå, att han genom att deltaga uti ifrågakomna förrättning gått förlustig sina öfriga inkomter och att han därför hade att påräkna särskildt högt arvode, samt Muranmästaren Art således borde anses vara tillräckligt ersatt för det i anförd måt to verkstälda arbetet med ett arvode af trettiofem mark för enhvar af de tre dagar, för hvilka han uppburit emtio mark för dag, ty och jemte det käromålet i öfrigt såsom obefo gadt förkastats, blef Alivarmästaren til förpligtad att emot qvitto till bronan genast återbära sammanlagdt fyratiofem mark, men i anseende till sakens beskaffenhet fick Öfverstyrelsen sjelf vidkännas sina kostnader i målit. Hofrätten, under hvars pröfning Öfverstyrelsen för väg - och vattenbygg naderna i väderag dragit målet, har inom dem den 10. Februari 1906. sedt stält Häradsrättens utslag i öfrigt utom att, enär ett arvode af trettio man för dag måste anses vara tillräcklig ersättning för de tre dagar, i afseende å hvilka Muraremästaren det uppburit femtio mark för dag, Murarema 139
staren Art ålades att till kronan åter bära inalles sextio mark. Uti Hofrättens dom har Öfverstyrel ren för väg - och vattenbyggnaderna jökt ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt finner Öfvertyrelsen för väg - och vattenbyggnaderna icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken förty kommer att bero. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: A. Henr. hållman. C. J. Timgren A. Henr. hållman. C. J. Timgren A. Henr. hemman. e. J. Tingren Fredr. Lunderius. Paul Blangint. Lavonius Den 8 September 1906 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt inkommet revisionomälemellan Öfverstyrelsen för väg - och vat tenbyggnaderna sökande, samt Hofrådet Carl Fredrik Ekholm, från Wichtis socken, uteblifven svarande. angående återbärande af uppburna medel: gifven uti Justitiedepartementet den 8 September 1906. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Vid Häradsrätten i Helsinge sockens tingslag har Öfverstyrelsen för våg och vat lentyggnaderna, som haft utförandet af Helsingfors - Ilaris jernvägbyggnad sig ombetrodt, anfört att Hofrädet Ekholm. hvilken i egenskap af tillförordnad ordförrande i den för sagda bonbyggnad tillsätta uppropitionsnämnden deltagit i nämndens arbeten, gjort anspråk på godtgörelse härför, enligt räkning med inalles 5,892 mark 70 penni, hvilket belopp blifvit af Guvernören i Nylands län medels utslag den Juni 1902 Hofrådet Ekholm ur statsver Ofda H. A. - C; J T - 72 - bet Såg. 72 R. D 1906
hets medel tillerkändt och till denne sedermera jemväl erlagts; men emedan Hofrådet Ekholm, som uti berörda, förrättningen i dess helket omfattande räkning tillgodoräknat sig trakta mente efter fyratio mark för dag för inalles ett hundra trettiotre dagar, af hvilka, efter fördel ning emellan till bankäckan gränsande sju socknar och till dem hörande 141 lägenheter tolf dagar mäste anses belöpa sig å är beten, hänförande sig till Helsinge socken, bort vara för ifrågakomna uppdrag till säckligt ersatt med ett arvode af tjugufem mark för dag samt honom, med afseen de därå att införskaffandet och gransk ningen af upproprationshandlingarna, hvarför Hofrådet Ekholm i räkningen upptagit traktamente för sextiofem dagar, bort nedhinnas på högst fyratio dagar, således tillborde ersättning för endast etthundra åt ta dagar, af hvilka enligt anförd beräkning tio dagar belöpte sig å Helsinge socken, lyoch då verifikationer saknades till i räkning gen upptagna särskilda utgifter, samman sagdt etthundra nittionio mark fem penni hvaraf tolf mark sjuttio penni borde, anses härföra sig till sagda socken, har Öfverstyrel sen yrkat Hofrådet Ekholms skyldigkännande att till statsverket återbära inalles tvåhundra fyratiotvå mark sjuttio penni. I saken hörd, har Hofrådet Ekholm motsagt befogenheten af käromålet; därå Härads rätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på godtgörelse för rättegångskostnaden, medels den 8 Februari 1904 afkunnadt utslag utlåtit sig och alldenstund det af Hofrädet Ekholm uppgifa antalet dagar väl kunnat erfordras för införskaffande och granskning af de till ifråakomna uppropstätionsförrättning hörande handlingarna och för andra för fullgörande af uppdraget erforderliga arbeten samt Hofrädet beholm varit berättigad att fordra ersättning jemväl för erlagda belefonafgifter, kyrkuste lega och andra för berörda utproprintions förrättning nödiga utgifter till ett samman lagde belopp af etthundra nittionio mark fem penni, om och Hofrådet Ekholm icke kunnat öfver sagda utgifter aflemna behöriga verifikationer, fördenskull och emedan ett arvode jemte dagtraktamente för Hofvådel Ekholm af fyratio mark med afseende å de dryga lefnadekostnaderna i hufvudsladens närket icke kunde anses 141
ockaligt högt, blef Öfverstyrelsens i målet utförda talan förkastand, hvarhos Öfverstyrelsen kändes skyldig att med sjuttiofem mark godtgöra Hofrådet Ekholm hans umgälder i saken. Hofrätten, under hvars pröfning Öfverstyrelsen för väg och vattenbyggnaderna i vadeväg dragit målet, har genom dom den 10 Februari 1906. faststält Häradsrättens utslag jemte det Öfverstyrelsen åtagts att till Hofrådet Ekholm gälda afgifterna för hansutom plar af Hofrättens dom med femton mark åttio penni Uti Hofrättens dom har Öfverstyrelsen för väg och vattenbyggnaderna sökt ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt finner Öfverstyrelsen för väg och vättenbyggnaderna icke hafva anfört orät till ändring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken förty kommer att bero. Det alle, som vederbör till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland. A. Henr. hvinnan¬ C. J. Tingren Fredr. Lautenius. Sundtmqvist. Fredr. Lautenius. Sundtmqvist. isäemius 4 No 849. No 849. Pag. 62. R.D. 1906. Den 8. September 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt inkommit revisionemälemellan Öfverstyrelsen för väg och vattenbyggnaderna, sökande, samt Godeegarehustrun Elin Sofia Åström, från Mårtensby by i Sibbo socken, i egenskap af tillförordnad förmyndare för rin man Godsegaren Henrik Bernhard Åström, svarande, angående fastställande af arvode för ledamot i uppropitionsnämnd: Gifven uti Justitiedepartementet den 8 September 1906. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Vid Häradsrätten i Helsinge sockens tingslag har Öfverstyrelsen för väg och wanbyggnaderna, som haft utförandet af Helsingfors - Karis jernvägsbyggnad sig ombetradt, anfört, att Godsegaren Åström, för det han såsom utsedd ledomot i den för sagda bankyggnad tillsatta eexpropriationsnämnden deltagit Och H. S. C.J. F. & 72 - 8.
i nämndens arbeten, gjort anspråk på godtgörelse, enligt räkning, med inalles 1,549 mark 60 penni, hvilket belopp blifvit af Guvernören i Nylands län medels utslag den 7 Juni 1902 Godvigaren Åström ur statsverkets medel tiller kändt och till denne sedermera jemväl erlagts; men emedan det Lagtraktamente af trettio mark, Godsegaren Åström uti berörda räkning tillgodoräknat sig, vore för högt, har Öfverstyrelt sen yrkat, att omordade traktamente, såvidt det hänförde sig till axproprit tionsförrättningen inom Helsinge socken eller för fem dagar, måtte nedsättas till tjugu mark för dag samt Elin Sofia Aström i sin omförmälda egenskap förty skyldigkännas att till kronan återbära femtio mark saken hörd, har Elin Sofia Åström motsagt befogenheten af käromålet samt anhållit om rättegångskostnadsersättning därå Häradsrätten medels den 7 September 1903 afkunnadt utslag, enär det Gode egaren Åström för ifrågakomna förke enduppdrag tillerkända arvodet af tre tio mark för dag vore skäligt, förkalat Öfverstyrelsens i målet utförda talan, hvarhos Öfverstyrelsen ålagts att med tjugu mark godtgöra Elin Sofia Åström hennes umgälder i saken Hofrätten, under hvars pröfning Öfverstyrelsen för väg och vättenbyggnader na i vadeväg dragit målet, har genom som den 10 Februari 1906 faststält Häradsrättens utslag, jemte det Öfverstyrelsen ränts skyldig att till Elin Sofia Åström gälda afgifterna för hennes exemplar af Hofrättens dom med femton mark åttio penni. Uti Hofrättens dom har Öfverstyrelsen för väg - och vattenbyggnaderna sökt änfring medels ingifven deduktion, som af Elin Sofia Åström i föreskrifven ordning bemälts Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande samt finner Öfverstyrelsen för väg och vattenbyggnaderna icke hafva anfört skäl till ändring i lofrättens förenämnda dom, vid hvilken förty skall bero, jemte det Öfverstyrelsen ålägges att till Elin Sofia Aström443