Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
genom den 10 därförutgångne April emellan finnan George Latus och Limited, såsom ägent för ängfartyget Karls rederi, och Kommerserådet Ek ingånget verteparti sagda angfartyg af Kommer erådet Ek befraktats för transport af en full och komplett last stenkol från staden Hell i Konungariket Storbritannien till Helsingfors, i hvilket eerteparti bestämts, bland annat, att inlästningen borde ske inom 96. löpande timmar från det skriftlig underrättelse om att fartyget vore färdigt att emottaga hela lasten lemnats stufvaren eller kolgrufveågenten eller inhändigats å den sistbemäldes kontor emellan klockan 6 på morgonen och middagen, men att, om ängaren längre skulle uppehållas, befraktarens borde betala för öfverliggetid efter beräkning af 16. skilling 8. pence engelskt mynt för löpande timme, samt att lössningen i Helsingfors skulle ske vid brygga eller flytande magasin eller i pråmar, hvarvid i medeltal 350 tön per dag skulle utlössas, vid äfventyr att lastemottagaren eljes vore skyldig att i ersättning för öfverliggetid till ängarens befälhafvare utgifva 20. pund för hvarje dag och i förhållande därtill för del af dag. Men ehuru Kaptenen Backe den 4. Maj 1907. klockan 10. före middagen underrättat ägenten för Hardwick kolgrufvorna i Hull om att ängfartyget "Jarl, efter att hafva inlupit i Albert Dock i Hull, vore i beredskap att emot taga lasten, så hade inlastarene begynt lasta fartyget först den 8. Maj klockan 5. efter middagen, då fartyget först befordrats till kolkranen, och fullbordat inlästningen den 11. i samma månad klockan 4. efter middagen, hvar igenom fastyget sålunda fördröjts 52 timmer utöfver den i eertopartiet öfver enskomma lastningstiden, af hvilka dock 7. timmar upptagits med att intaga bunkerkol. Sedan ängfartyget "Jarl" den 17. i sagde Maj månad på aftonen anländt till Helsingfors och Kaptenen Racke anmält såväl för Kommerserådet Ek, hvilken tillika uppgifvits vara last emottagare, som och för Helsingfors Elik425
triska Belysnings Aktiebolag, som påstätts hapa köpt lasten af Ek, att ångaren vore färdig att börja lössningen följande dag klockan 11. före middagen hade lössningen, som enligt lastemotta garenes önskan verkstälts i förmänskarror, i följd däraf att lastemottagarene icke anskaffat nödigt antal förmänfordrojts sålunda att, ehuru densamma bort vara slutförd den 27. Maj klockan 11. på morgonen, den slutförts först 3. dagar och 9. timmar senare. I anseende härtill och då Kaptenen Backe ansett sig vara berättigad att erhålla ersättning för 45. timmars öfverliggetid i Hull efter 16. skilling 8. penee för timmeeller tillsammans 37. pund 10. skilling äfvensom för de 2. pund 8. skilling 4. penee, Backe därstädes utgifvit för verkstäld protest i anledning af berörda dröjsmål med inlastningen, samt den omständigheten att en del af förmännen i Helsingfors strykat vid tiden för lössningen, enär Kaptenen Backe icke varit skyldig att lossa i kärror, icke kunde fritaga lastemottagarene från skyldigheten att till Kaptenen Backe utgifva ersätt ning för öfverliggetiden i sistnämnde stad, hvilken ersättning, efter beräkning af 20 pund för dag och 16 skilling 8. pence för timme, utgjorde 67. pund 10. skilling, har Kaptenen Backe yrkat Kommerserå det Eks och Helsingfors Eliktriska Belys nings Aktiebolags förpliktande att, gemensamt eller den af dem som tillgång egde, till Kaptenen Backe utbetala ofvanomordade belopp eller sammanlagdt 107. pund 8. skilling 4. pence engelskt mynt jämte ränta därå, räknad från dagen för lössningens slutförande den 27 Maj 1907., äfvensom ersättning för protestkost naderna i Helsingfors, hvarhos Kaptenen Backe gjort anspråk på ersättning för sina rättegångskostnaderÖfver käromålet hörde hafva Kom merserådet Ek och Helsingfors Elektriska Betygnings Aktiebolag motsagt detsamma såsom obefogadt, därå och redan vittnesförhör jämväl förriggått samt sakkunnige i sjörrättsmål afgifvit utlåtande, Käd stufvurätten medels den 14. December 1907. afkunnadt utslag förkastat Kaptinen 126
Backes i saken utförda talan. Hofrätten, under hvars pröfning Kaptenen Backe på erlagdt vad dragit målet, har uti dom af den 14. September 1908. funnit åberopade erteparti, som blifvit upprättadt för befraktning af hela äng förtyget "Jarl" med stenkolslast från Hulltill Helsingfors, innesatta bestämmedser: 1o) rörande inlästningen i Hull, att Kommerserådet Ek, i egenskap af befraktare, vore skyldig att på vanligt sätt låta verkställa inlastningen under nittiosex löpande timmar från det skriftlig underrättelse om att fartyget vore färdigt att lasta meddelats stufvaren eller kolgravegenten, sedan denne tio dagar därförinnan emottagit anmälan om fastygets beredskap att afgå till lastningsorten; att från liggedagsberäkningen finge undantagas söndagar, kolgrufvelidagar och den tid, hvilken åtginge till lastning af buskerhet, samt uppskof, vålladt af så dant hinder, som stode utom befraktarens kontroll; och att ersättning för öfverliggetid skulle utgå med sexton skilling åtta penecför löpande timme samt 2o/ beträffande lossningen i Helsingfors, att Kaptenen Backe å Federiets vägnar och Kommesse radet Ek, i sin ofvanuppgifna egenskap varit pliktige och berättigade, den förre att upplossa och Kommerserådet Ek att emotta ga lasten vid haj, bygga, flytande maga sin eller prämar efter Eks väl sålunda att i medeltal trehundra femtio ton i dygnet skulle utlössas och emottagas samt vid äfventyr att Ek, ifall han bruste i sitt åtagande halutinnan, vore skyldig att i ersättning för öfverliggetid till Kaptinen Backe utgifva tjugu pund för hvarje dygn, försåvidt icke hinder, hvilket stode utom Eks kontroll, vållat uppskofvet. Vidare har Hofrätten funnit utredt vara: att ägenten för Hardrick kolgrufvorna i Hull uti bref för den 22. April 1907. erhållit meddelande af firman George Låtus och Limsted det ängfärtyget "Jord beräknades vara lastfärdigt i Hull den 2. påföljande Maj och att Kaptenen Backe sedermera den 4. i nästnämnda månad klockan tio före middagen, efter det "Jarl" inlupit i Albert Dock därstädes, anmält fartyget färdigt till emot427
tagande af last, men att inlästningen likväl, efter fartygets befordrande till kolkran, påbörjats först den 8 berörda Maj och slutförts den 11. i samma månad klockan fyra eftermiddagen eller etthundrasjuttiofyra timmar efter omförmälda anmälan, hvadan fartyget sålunda blifvit utöfver den till nittiosex timmar fastställ da liggedagstiden uppehållit och öfverliggetiden vid inlastningen, enär berör da 4. Maj efter klockan tolf middagen, om intygats hafva varit kolgrufveski dag, och därpåföljande dag, såsom son dag, samt sju timmar, hvilka under lästningen åtgått för intagning af tunverkol, eller sammanlagdt en tid af fyrationio timmar på grund af åberopade bestämning i Cortepartiet finge från liggedagsberäkningen afdragas, utgjorde tjugunio timmar, äfvensom att Helsing fors Elektriska Belysnings Aktiebolag, till hvilket Kommerserådet Ek försått kollasten ifråga, med dennes begifvande och efter det Kaptenen Backe med delat såväl Ek som sagda bolag, att lossningen finge påbörjas den 18. Maj klockan elfva före middagen, bestämt sig för att emottaga lasten vid kaj och att lossningen i enlighet därmed jämväl å utsatt tid vidtagit, men fördröjts i så måtto att lösningen, hvilken enligt Kaptenen Backes obestridt lämnade pastående bort vara verkstäld den 27. Maj klockan elfva före middagen, slutförts först tre dygn och nio timmar unare, beroende därpå att bolaget icke kunnat emottaga den mängd kol, trehundra femtio ton i dygnet, antepartiet bestämde. I anseende härtill och då förenämnda deröjsmål med inlästningens i Huupåbörjande, om det och härrörde af den utaf vederbörande docksmyndighet föreskrifna ordning för fartygets befordrande till kolkran, icke kunde anses innefatta sådant hinder, som enligt urtepartiet fritage befraktaren från skyldigheten att utgifva ersättning för öfverliggetid, samt det ålegat Kommerserådet Ek, hvilken såsom befraktare, jämlikt SS: 86. i Sjölagen, gifven den 9. Juni 1873., vore ansvarig för aftalets fullgörande, att bereda till fälle för Kaptenen Backe att i Hel428
singfors vid kaj eller, i fall lössning icke kunde därstädes försiggå, vid brygga eller i flytande magasin eller promar lössa uti antepartiet uppgifna mångd hol i dygnet, men Kommerserådet Eksådant icke fullgjort och ej heller styrkt, att hinder, som stått utom Eks kontroll, gjort det omöjligt för honom att vid kaj eller på något annat af de i ertepartiet angifna sätten kontraktsenligt emottaga lasten, ty och då andra invid "Järl "förtöjda fartyg intygats hafva samtidigt kunnat utan hinder lössa kol i järmågsrägnar och i pråmar samt icke ens påståtts, att Kaptenen Backe skulle hafva i någon mån vållat dröjsmålet vid lössningen, har Hofrätten, med ändring af Rådstufvurättens utslag, ålagt Kommerserådet Ek att till Kaptenen Backe i dennes ofvanuppgifna egenskap genast utbetala i ersättning för omför mälda tjugunio timmars öfverlige tid i Hell, efter beräkning af sexton skilling åtta pence för timme, tjugufyra pund tre skilling fyra penee samt för den till tre dygn och nio timmar uppgående öfverliggetiden i Helsingfors, efter beräkning af tjugu pund för dygn, sextiosju pund tio skilling äfvensom för protestkostnaderna i Hull två pund åtta skilling fyra penee eller sålunda sam manlagdt nittiofyra pund en skilling åtta penee, antingen i nämnda myntslag eller i finskt mynt efter gällande kurs vid betalningstiden, med fem procents årlig ränta från dagen för stämningens i målet meddelande förenämnda 6. Juli 1907. tills full likvid följde, samt att där utöfver ersätta Kaptenen Backe med tjugufem mark hans protistkortnader i Helsingfors och med femhundra mark Balkes vid Rådstufverätten i målet hafda rättegångsumgälder, hvaremot Kaptinen Backes emot Helsingfors Gektriika Belysnings Aktiebolag i saken utförda påstående såsom obefogadt för kastats och Kaptenen Backe skyldigkänts att med femtio mark godtgöra bemälda bolag dess rättegångskostnader i Hofrätten. Uti Hofrättens dom har Kommerserå det Ek anhållit om ändring medels in429
gifven deduktion, den Staptenen Backe och Helsingfors Elikteiska Belysnings Aktiebolag i föreskrifven ordning bemött, hvarefter mundligt förhör i målet härstä des förseggått på sätt det därvids förda protokollet närmare utvisarKejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner utredt vara, att angfartyget "Jarl" som den 4. Maj 1907. klockan 10. före middagen hos ägen ten för Hardwik holgrufvorna i Hellanmälts färdigt för intagande af last, på grund däraf, att andra fartyg haft företräde till kolkranen, först den 8. Maj klockan 5. efter middagen kunnat börja lastningen; hvilken afslutats den 11. i samma månad. klockan 4. efter middagen; ty och som det sålunda inträffade dröjsmålet med lastningen föranledts af sådant hinder, hvaröfver Kommerserådet Er icke kunnat rå da, pröfvar Kejserliga Senaten rätt vist, med förkastande af Kaptenen Backes anspråk på ersättning för öfver, liggetid i Hull och för hans därstädes hafda protistkostnader, befria Kommerrerådet Ek från den honom i sådant afseende åhvälfda betalningsskyldigheten, med hvilken ändring i Hofrättens dom vid densamma i öfrigt eller såvidt Kommerserådet Ek ålagts att i ersättning för öfverliggetiden i Helsingfors till Kaptenen Backe utgifva sextiosju pund tio skilling engeldt mynt eller motsvarande belopp finskt mynt med fem procents årlig ränta från den 6. Juli 1907. samt att ersätta Kaptenen Backe kostnader na för af honom i Helsingfors anmäld protet med tjugufem mark och hans rättegångskostnader med femhundra mark, därutinnan skäl till ändring icke förebragts, kommer att förblifva Det alle, som vederbör, till efterrättelse lander. Kejserliga Senaten för Finland: J. N. Bännund Walter Andersin. Panten Saarinen B. Armeberg Uno Strömsten. 430
Den 13. December 1910. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Handlanden Gustaf Svanljung, från staden Nikolaistad, i egenskap af sysslomän i aflidne Handlanden Ernst Heikelbergs, från samma stad, till konkurs upplåtna bo, sökande och Enkefru Amanda Waal, från Helsingfors stad, utiblifven svarande, angående klander af redovisning: Gifven i Justitiedepartementet den 13 December 1910. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inkämtat följande: Efter Amanda Waal ågången stämning har Handlanden Svanjung vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att Amanda Waal, som häst sig anför trodd förvaltningen af gården No 41. vid Sjömansgatan i nästnämnde stad, uti hvilken gård Handlanden Heikelberg Qdo J. N. B. - S.S. W. A. Rit. 131 No 196. Pag. 119. R. D. 1910.
egt en tredjedel, efter Handlanden Heikelbergs död öfver sin berörda förvaltning, såvidt angick Heikellers andel i gården till Handlanden Svanljung aflämnat en redovisning, omfattande tiden från och med den 1 Januari 1903 till den 1. Augusti 1907. Men enär i sagda redo visning upptagits särskilda belopp, sammanlagdt sextusen åttahundra sextio mark, såsom utbetalda af Amanda Waal med medel, som tillhört aflidne Heikeberg och efter dennes död hans konkursmassa, utan att i redovisningen angifvits, på hvilken grund medlen utbetalats, har Handlanden Svanljung i sin förberörda egenskap yrkat Amanda Waals förpliktande att inom viss tid och vid lämpligt äfventyr i anmärkt afseende rätta redovisningen samt att errätta Svanljung kostnaderna för rätte gangen. Isaken hörd har Amanda Waal hamhållit att, då Handlanden Heikdberg af sin moder Josefina Heikelberg i tiden tillhandlat sig en tredjedel af omordade gård, detta skett med sådant förbehåll, att Handlanden Heikelberg skulle behosta sin moders och sina broderbarns underhåll; och hade den del af inkomsten från gården, som belöpte sig å Handlanden Heikellers andel däri, på grund af sagda öfverenskommelse enligt Heikelbergs egen anvisning utbetalts åt Josefina Heikelberg. Medelet den 14 Augusti 1908 afkunnadt utslag har Rådstufvurätten funnit Amanda Waal hafva föreställt tillförlit lig utredning därom, att aflidne Handlanden Heikelberg i lifstiden förordnat, att hans andel i inkomsterna från förenämnda gård skulle anrändas till förmån för hans moder och broderbarn, hvar för Rådstufvurätten ansett Amanda Waal icke kunna åläggas att i antydt afseende andra ifrågavarande redovis ning och förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Svanljung i vadeväg dragit må let, har genom dom den 8. April 1910 låtit vid Rådstufvurättens utslag bero. Uti Hofrättens dom har Handlanden Svanljung anhållit om ändring 132
Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Svan ljung icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilren förty, enär Handlanden Svanljung icke kunnat bestrida att ifrågavarande medel användts till Handlanden Heikelbergs moders och broderbarns underhåll, kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: J. N. Päintund säntur Kaarimist J. N. Pämlund Jouturi Saarinen J. N. Pämlund Jouturi Saarinen Walter Andersin. B. Amberg. Walter Andersin. B. Amberg. 433 Väinö Hirvinen Joulukuun 16. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa menioikeusjutussa, jossa ovat Sysmän pitäjässä kotipaikkaoikeutta nauttiva Päijänteen Itäisen Väylän Saivassa keyhtiö ja Sawonkuljettaja Oskar ForssSuhangan pitäjän Tammilahden kylästä, yhteisesti hakijoina sekä Maanviljelijanleski Susanna Kustaava Konkola, Jämsän pitäjän Heikkilän kylästä, saapuville tulleena, ynnä Merikapteeni Johan Erik Saarinen, Wirolahden pitäjän Martinsaaren kylästä, Perämies Kustaa Adolf Lehtinen, Asikkalan pitäjän Wesivehmaan kylästä, ja Kruununnimismies Johannes Langinkoski, tulematta jääneenä, vastaajina: Annettu Oikeuosastossa 16. päivänä Joulukuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Susanna Kustaava KonLäsnä: D. W. A. K. - J. P. et. L. 12 No 1798. Tog. 59. R. D. 1909.
kolan omistama 65. rekisteritommin vetoinen ja 30. metrin pituinen matkasta jahoipyläivä Jämsä, jonka päällik hönä oli Merikapteeni Saarinen, oli matkalla Jyväskylän kaupunkiin 27. päivänä Lokakuuta 1907. noin kello 6. ai kaan aamulla törmännyt Päijänteen vesistöön kuuluvan Jodinsalon selän itaramalla Tuhangan pitäjässä sijaitsevan Ahosaaren läheisyydessä yhteen vastaantulevan, edellämäinileen yhtiön omistaman, alle 19.tonnin kantaviutta olevan ja 18,10. metrin pituisen matkustajahöyryläivan Lainettaren kanssa, jonka päällikköna oli Oskar Forss, sillä seurauksilla että Jämsä oli väsenpään kylkeensa, noin kolme metriä kuolasta saanut vuodon ja kohta sen jälkeen uponnut 11-12. sylen syvyyteen 125. metrin päässä Ahosaaren rannasta ja tainetar saanut aukon kualaansa vesirajan yläpuolelle, ovat sanotut laivanpäälliköt yhteentörmäyksen johdon ta antamissaan protesteissa ja merirelityksessä esiintuoneet, Merikapteeni Saarinen: että, Jämsän kysymyksenalaisena aamuna saavuttua Judinalon velalle, Kustaa Adolf Lehtinen, joka silloin oli huolehtinut peränpidosta, oli huomannut Lainettaren tulevan vastaan ja Lainettaresta näkyvän punaisen laitatulen ja valkoisen tulen mastosta, muttei vikeriäistä laitatulta; että Lehtinen, joka tulista päättäen ja siihenkin nähden, ettei Lainettaresta annettu mitään vihettymerkkiä, oli olaksunut Lainettären aikovan sivuuttaa Jämä laivan sen väsimmältä puolelta, oli ohjannut Jämsän oikealle elainettaresta ja, koska Lainettaren punoinen laitatuli hetken kuluttua oli lakannut näkymästä, suunnannut Jämsän yhteentormäyksen valttämiseksi yhä enemmän oikealle, mutta että Lainetar, kun laivat olivat enään toisistaan ainoastaan muutaman sylen päässä, oli kääntynyt suoraan Jämsää kohti ja täydellä vanhdilla törmännyt kaulallaan Jämsä taivan vasenpään 134
etusivuun ja että Jämsä, jonka kone heti oli seisäutettu, käännyttyäön thosaareen päin oli kymmenen taiviidentoista minuutin kuluttua upennut jonkun matkan päähän sanotusta saaresta, Jämsän matkustajien ja miehistön kuitenkin sitä ennen pelastauduttua Lainetar laivaan; sekä Oskar Forss, että hän, joka, Lainettären saavettua Judinsalon selälle, oli ohjannut sitä suoraan Ison Selkäsaaren länsirannalle Judenlahden suulta Ahosaaren lounaispuolella olevan merimerkin sivu johtavaa suuntaa, oli vastaantulevasta Jämsä laivasta ensen nähnyt molemmat laitatulet, mutta sen saaveittua lähemmäksi havainnut ainoastaan vikeriän laitalulen, joten Forss ei ollut katsonut olevan syytä muuttaa Lainettaren suuntaa, varsinkin koskei ollut aihetta yrittää sivuuttaa Jämsää oikealta, kun Jämsä oli Laineturta nopeakulkuisempi, ja poikkeaminen vasummalle taas ei ollut käynyt päinsä, koska Lainettaren suunta jo le ollut niin lähellä edellämäinitun merimerkin luotoja kuin mahdollista; että, lainojen kuljettua noin kymmenen minuutin ajan toistensa näkyvissä, oli Jämsä, josta ei oltu annettu mitään vikellysmerkkiä, jouduttuaan aivan lähelle Lainetasta, äkkiä muuttanut suuntansa niin, että sen punainen laitatuli myöskin oli tullut näkyviin, silloinkaan mitään vikellysmerkkiä antamatta; että Forss, joka mainitsemustaan syystä ei katsonut voivansa ohjata Kainetasta enempää vasummälle, oli tällöin, välttääksensä vaaraa törmätä Jämsän päälle, koittanut påästä Jämsän sivaitse oikealta puolen, jolloin, kun Jämsän vanhtia ei oltu hiljennetty ja Jämsä samalla oli tehnyt kerrotun äkillisen käännöksen oikealle, Lainetar oli törmännyt Jämsän vasenpään sivuun, saättäen siihen vuodon ja saadenomaan keulaansa aukon, kuitenkin siksi paljon vesisajan yläpuolelle, ettei se 435
ostänyt Lainetasta edelleen kulkemasta; ja että Lainetar, Jämsän pyydettyä apua, oli ajanut sen rinnalle ja yrittänyt hinta Jämsää Ahosaasta lähemmäksi, mutta ollut pakoitettu luopumaan tästä yrityksestä, koska Jämsä kohta oli täyttynyt vedellä ja noin kymmenen minuutin kuluttua yhteentörmäyksestä uponnut. Joutsan, Luhangan ja Leivonmäen pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on sitten Kusanna Kustaava Ronkola, Päijänteen Fräisen Väylän Laivaosakeyhtiolle ja Oskar Forssille toimitetun haasteen nojalla, vaatinut että, koska Lainetar, joka jo hyvissä ajoen ennen laivojen toisiaan kohlaamista oli huomannut vastaan. tulevan Jämsän, kuitenkin oli pitänyt suuntaa vasummalle eli itäänpäin siinä määrin, että Lainettaren suunta yhteentörmäyksen jattuessa oli ollut melkoisessa hulmassa Jämsän suuntaan, vaikka lainettarin, siihen nähden että laivat lähestyessään toisiaan olivat olleet ainakin läkes kula kulda vastaan, olisi, 22. päivänä Kesäkuuta 1897. läiväin yhteentörmäämisen estämiseksi annettujen määräysten 18. artiklan mukaan, tällöin ollut pidettävä oikealle, sekä Lainetta ren virheellinen ohjaaminen, huusesta myöskään ei oltu annettu säädettyä vikellysmerkkiä, yksinomaan oli ollut syynä kerrottuun yhteentoimäykseen, mainittu yhtiö ja Oskar Forss velvoitettaisiin yhteisesti, yhtiö kumminkin ainoastaan Tainettären arvolla ja sen rahdilla puheena olevalta matkalta, suorittamaan Susanna Kustaava Konholalle, yhteentörmäykses la Jämsälle johtuneiden vaurioiden korvaukseksi 32,850. markkaa, laivan vedestä nostamisesta oikeutuneena kustannuksena 20,000. markkaa ja korvauksena hukkaan men neestä rahtionsiosta, laivan ollessa häytäntöön kelpaamattomana, 12,000. 436
markkaa, eli siis yhteensä 64,850. markkaa, minkä ohessa Susanna Kustaava Konkola on vaatinert Oskar Forsintuomitsemista rangaistukseen siitä, että Forss edelläkerrotulla tavalla oli rihkonut ylläsanottuja, läiväin yhteentöimyksen valttamiseksi annettuja määräyksiä. Kanteesta kuulustettuina, ovat Päijänteen Itäisen Väylän Laivaosakeyhtiö ja Oskar Forss väittäneet, että kysymyksenalainen asia oli pidettäva haveriasiana ja siis käsiteltävä asianomaisessa Raastuvanoikeudessa; johon nähden ja kun Kihlakunnanoikeus siis ei ollut oikea tuomoistuin juttua käsittelemään, yhtiö ja Oskar Forss ovat kieltäytyneet antamasta vastuuta asiassa minkä väitteen johdosta Kihlakunnanoikeus 17. päivänä Joulukuuta 1907. julistamallaan päätöksellä on antanut lausuntonsa ja, koska Susanna Kustaava Konkolan asiassa ajama kanne koski laivain yhteentörmäämisestä johtuneen vahingon korvaamista eikä asia siis ollut haveriasia, Merilain 236. ja 237. SSn sekä 245. SS:n 1. kohdan mukaan, ensiksimainitun lainpaikan niinkuin se on 11. päivänä Marraskuuta 1889. annetussa asetuksessa, katsonut itsensä päteväksi juttua käsittelemään. Antaessaan tämän jälkeen vastuun pääsiässä, ovat mainittu yhlio ja Oskar Forss, uudistaen jälkimmäisen protestissaan ja meriselityksessaan antamat ilmoitukset, esiintuoneet että laivat, lähestyessään toisiaan, eivät olleet ollut kula kuulaa vastaan tahi edes lähes kuila kenlaa vastaan sekä että Jämsä olisi omin voimin yhteentörmäämisen jälkeen voinut saavuttaa Ahosaaren rannan, ellei Merikapteeni Saarinen olisi seisarittanut sen konetta kuin myös että Jämän vedenpitävien laipioiden puutteellinen kun to osaltaan oli edistänyt sen uproamista; mihin nähden ja kun, yhtiön ja Oskar Forssin mielestä, Jämsän virheellinen olijaaminen pää437