Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
detta haft den omgång handlingarna döri utvisa, har Rådstufvurätten medels den 2 Oktober 1899. afkunnadt utslag för klarat utredt vara: att sedan Magistraten den 5 Februari 1872 emottagit uppdraget att bringa till verkställighet aflidna Audolja Andrejeffs ifrågavarande testamen te mot "skälig ersättning eller minst tio procent af den aflidnas qvarlåtenskap, om rättegång derom möjligen uppstode. intill dess medlen åt testamentstagarene utdelats, men för den händelse, att tvist om testamentet ej ifrågakomme, någon mindre, skälig, årlig godtgörelse, så hade fullgörandet af detta uppdrag fortgått från Andelja Andrijeffs den 27 Januari 1872. timade död till den 25 Juli 1896 eller tjugufyra år och sex månader, hvarunder, bland andre, Vicelandskameraren Cajander, Vicehäradshöfdingen Löfgren och Bokhandlaren lankinen å de af dem uppgifna tider tjenstgjort i Magistraten, Vicelandskamreraren Cajander, såsom ordförande under sju månader och i egenskap af rådman i två år och fem månader samt Vicehäradshöfdingen Löfgren och Rokhandlaren Lankinen, såsom rådman, den förre under ell år och tio och en half månader och Lanki ren under åtta och en half månader, samt att Borgmästaren Stenius af Audotju Andrejeffs qvarlåtenskap såsom arvode för testamentets bringande till verkställighet uppburit den 13 Maj 1875. adertontusen fem tiofem rubel fyratioen kopek och den 31. December samma år tvåtusen åttahun dra nittionio rubel tretton kopek eller sammanlagdt tjugutusen niohundra lemtiofyra rubel femtiosyra kopek; och medan Kankdirektören Stenius och hans medparter icke i ringaste män gittat styr ra sitt förebärande att Borgmästaren Stenius uppburit nämnda arvode å Magistratens vägnar och för de personers äkning, som under åren 1872-1875 varit ledamöter i densamma, samt Bankde ehlören Stenius och hans medparter gens kunnat påstå att hedandskamereraren Cajander och hans medparter, hvilka äfven ledes deltagit i testamentets bringande till verkställighet, hvar för sig skulle uppburit något anode för sitt deltagande i full862 salmen kylässä prt No 9 i
görandet af ifrågakomna uppdrag eller erhållit någon del af de utaf Borgmästaren Stenius uppburna medlen, lyoch då Vicdandskamreraren Cajander, Vicehäradshöfdingen Löfgren och Bok handlaren Lankinen jemlikt Magistra tens förberörda beslut tillkomme andel af nu ifrågavarande anode, hvilket enligt ordalydelsen i sagda beslut samt med afseende å beskaffenheten af testamentets bringande till verkställighet borde, på sätt Vicelands kamreraren Cajander och hans medparter yrkat, fördelas i förhållande till den tid Cajander, Löfgrén och Lankinen varit testamentseskutore har Rådstufvurätten ålagt Bankdirehto ren Stenius och hans medparler att, gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, jemlikt den af Vicelandskamreraren lajander och hans medparter uppstälda beräkningsgrund, enligt hvilken det Magistraten tillkommande årliga arvodet dock utgjorde endast åttahundra fem tiofem rubel tjugunio kopek, emot qvitto genast utgifva till Vicelandskom reraren Cajander sjuhundrasextiosex rubel tjugufyra kopek, till Vicehäradshöf dingen Töfgren fyrahundra rubel nittio fem kopek och åt Bokhandlaren Lankinens konkursbo etthundra femtioen rubel fyratiosju kopek, eller motsvarande belopp finskt mynt, enligt den vid liden för betalningen gällande kurs, jemte fem procents årlig ränta, räknadt från rättegångens början den 2. Mars 1895; hvarhos Bankdirektören Stenius och hans medparter skyldigkänts att, likaledes gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, med ettusen etthundra femtio mark hålla Vicelandskamreraren Cajander och hans nedparter godtgjorda för kostnaden i rätte gången. Hofrätten, under hvars pröfning Bank direktoren Stenius och hans medparter i vadeväg dragit målet, har den 21 Juli 1900 deri gifvit dem; och alldenstund enligt ordalydelsen i Magistratens åberopade den 5. Februari 1872. fattade be slut ifrågavarande ersättning borde beräknas efter procent af Andelja Andre jeffs hela qvarlåtenskap och fördelas såsom årlig godtgörelse " efter hela den 863
tid slutbringandet af testamentet taget i anspråk, fördenskull och emedan något annat beslut, såvidt ur handlingarna i målet framginge, angående fördelningen och lystandet af nämnda ersättning af Magistaten icke fattats samt af den omständigheten, att det af Borgmästaren Stenius i anlydt afseende uppburna belopp, tjugutusen nio hundra femtiofyra rubel femtiosyra kopek, i det närmaste motsvarade tio procent af testamentssifvarens efterlemnade hela förmögenhet, sådan densamna uti den af Borgmästaren Stenius arfvingar aflemnade redogörelsen uppgifvits, jemväl frånginge, all nämnda belopp mäste anses utgöra den Magista ten tillkommande ersättning för hela förvaltningen af änsagda qvarlåtenskap ty och då Vielandskamreraren Cajan der och hans medparter sålunda af detta belopp egde bekomma den dem tillbörande andelen för sysslandet med sagda testamentariska medel, har Hösrätten funnit Bankdirektören Stenius och hans medparters vädeinlaga icke föranleda rättelse vare sig i Rådstufvurättens den 12 Juni 1899 uti rättegången eller uti dess sedermera den 2 derpåföl jande Oktober i saken afkunnade utslag, vid hvilka förty, på nyss angifna skäl och de af Rådstufvurätten anförda grunder lemnats beroende. Uti denna Hofrättens dom hafva Bankdirektoren Stenius, Träd gårdsmästaren Stenius, som Bankkommissarien Stenius Tarvinnan Stenius och emellertid aflidna Enkebiskopinnan Johnssons ofvanuppräknade rättsinnehafvare gemensamt i underdanighet anhållit om ändring Kyrelliga Senaten har tagit må del i öfvervägande samt finner Bankdirektören Stenius och hans medparter icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken för denskull kommer att förblifva Det alle, som vederbör, till un864
derdånig efterrättelse länder I Hans Kejserliga Majestäts Högredämn, Dess Senat för Finland: J. G. Tohman. 1 L; Heinel Julius Nummelin. Lars Hirven. / Karl Sandertskjuts Den 28. Oktober 1901 Hans Kejserliga Majestäls Höga NämnDess Senats för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommet mål emellan Fabrikören William Alexander Ahlläck, från staden Jakobstad, sökande, samt dennes i samma stad bosatta moder, Garfvareenkan Henrika Wilhelmina Ahlbäck, uteblifven svarande, angående ersättning Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och dess Justilie Departement i Helsingfors, den 28. Oktober 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: På Henriika Wilhelmina Ahlbäck till Rådstufverättens i Jakobstad sammanträde den 22 Februari 1899 ågången stämning har William Alexander Ahlbäck vid Råd stufvurätten anfört, att sedan hans fader Garfvaren Carl Aron Ahlbäck den 19. December 1887. aflidit, hade William Alesander Ahlläcks förbemälda moder uppmanat honom att öfvertaga ledningen af fadrens i Jakobstad bedrifna gärfveri Öfde f G. S. - Ef - J E. H. f. N. Ch. Em. af F. SS: 5/12 56 Pag. 163. R. D. 1900. Pesolan 3/16. prt No 9. Korpe
skomakari - och sadelmakeriafför, hvilken modren fortsatt under firma C. Ahlbäcks enkä, och uti hvilken William Alexander Ahlbäck under sin faders lifstid arbetat i fjorton år; att William Alexander Ahl bäck jemväl mottagit den erbjudna be sättningen och handhaft densamma från den 1. Januari 1888 till den 1. September 1897. då modren skilt honom från hans syssla att Henrika Wilhelmina Ahlbäck, vid det William Alexander Ahlbäck tillträdt befattningen, såsom ersättning för hans arbete åt honom utlofvat sin andel i bort samt att någon annan lön derför hvarken aftalats eller af William Alexander Ahlbäck uppburits. Men emedan Henrika Wilhelmina Ahlbäck, då hon skilt William Alexander Ahlbäck från omordade befallning. förklarat, att han icke hade att påräkna någon godtgörelse för sitt ifrågakomna är bete våre sig af henne eller från bort i af rigt, har William Alexander Ahlbäck yrkat Henrika Wilhelmina Ahlbacks åläggande att efter beräkning af ettusen mark för året räknadt från den 1 Januari 1889 till den 1. September 1897, ersätta William Alexander Ahlbäck omförmälda arbete I saken hörd har Henrika Wilhelmina Ahlbäck genmält, att William Alexander Ahlbäck, som vid tiden för fadrens död icke varit anstäld i förberörda affar, utan i egenskap af gårfvarelärling haft befatt ning annorstädes, efter fadrens frånfälle anhållit att få återrånda till hemmet och arbeta i nämnda affar; att Henrika Wilhelmina Ahlbäck jemväl villfarit denna William Alexander Ahlbäcks önskan, utan att dervid någon ersättning för hans är bete betingats eller utlofvats; samt att William Alexander Ahlläck, som i gårfveriet utfört endast lättare arbeten och för öfrigt ombesörjt försäljningen af i af fören förfärdigade varor och uppköpet af hudar, härför af Henrika Wilhelmina Ahlbäck erhållit, förutom bostad och uppehålle, särskilda förmåner jemte penningar och annan egendom till ett sammanlagdt värde af inemot sextusen mark. Och som William Alexander Ahlbäck sålunda blifvit till fullo ersatt för det arbete han utfört samt han, som qvarstått vid sin befatt ning det ena året efter det andra utan 866
att derför betinga sig några nya vilkor, sedermera sjelf skilt sig från densamma, har Henrika Wilhelmina Ahlbäck anhållit om förkastande af käromålet Härå har Rådstufverätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersätt ning för sina kostnader i målet, genom den 10. April 1899 deri afkunnadt utslag förklarat det vara utredt, att William Alexander Ahlbäck kort efter sin faders död på Henrika Wilhelmina Ahlbäcks anhållan öfvertagit ledningen och skölseln af ofvanomförmälda affär samt vården om boets öfriga angelägenheter och till sin moders fullo belåten het handhaft denna syssla till den 1. September 1897., då han på grund af misshålligheter med modrin skilt sig derifrån, äfvensom att William Alexander Ahlbäck för sitt arbete icke hållit annan ersättning än bostad och uppehälle i anseende hvartill Rådstufvu rätten ålagt Henrika Wilhelmina Ahlbäck att godtgöra William Alexander Ahl bäck för omförmälda arbete samt att i sådant afseende till honom utbetala, ef ter pröfning, fyrahundra mark för året, räknadt från den 1 Januari 1889 till den 1. September 1897; men i anseende till panternes nära skyldskap och målets utgång qvittades rättegångsumgälderna dem emellan. Hofrätten, under hvars pröfning William Alexander Ahlbäck och Henrika Wilhelmi ra Ahlbäck ömsesides i räderig dragit målet, har genom dom den 24. April 1900. yttrat sig i saken; och emedan William Alexander Ahlbäck, då han efter sin faders död återvändt hem och vidtaget med ofvanomförmälda befattning, icke gjort anspråk på särskild aflöning för det arbete, han dervid komme att utföra, eller derefter, medan han innehaft befattningen, framstält något sådant anspråk samt utredning icke förebragts de om, att Henrika Wilhelmina Ahlläck varit vållande till, att William Alexander Ahlbäck nödgats skilja sig från befatt ningen och öfvergifva hemmet, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvu rättens utslag, förkastut William Alexan867 prt No 9. Korpe
Herr Senats och att uppodla i Witkå S. 32. kpt: och 2/26 3 1830. kop: Silf¬ och aflifWilfver samt äg vuoden kylässä prt No 9. Korpeprt No 9. KorpeLokakuun 31. päivänä 1901. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Nimmi, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, maan lohkomista koskevassa jutussa, jossa ovat Torpparit Wilppu Wilpunpoika Marjoniemi ja Herman Hiskias Juhonpoika Marjoniemi, Korpilahden pitäjän Oittilan kylästä, ynnä Torppari Joonas Tuuruspää ja Pesolan 3/16. hänen vaimonsa Eeva Kristiina Juhontytär, saman pitäjän Muuramen kylästä, hakijoina sekä Talollinen Anton Uusioitti la, ensinmainitusta kylästä, omasta ja vaimonsa Aleksandra Maria Matintyttären puolesta vastaajana: Annettu Keisarilli sessa Suomen Senaatissa ja sen Oikeusosastossa, Helsingissä, takakuun 31. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää: että Wilppu Marjoniemen Toukokuun 2. päivänä 1866. kuollut isä Läsnä: J. E. S. - J. C. H. J. N. 3. l.tt. J. M. Em af F. Nummer Nyyjäs prt No 9. KorpePesolan kylässä 1/3 5. 33 1/3 1. 11. 19
= i nyan sanottu torppa sitten oli ollut Joogius anders äganden samt öfWilfver och att uppodla i Witviksi Marjoniemen torpan; että kun nas Klemetingojan pojan WilppuJoonaanpojan hallussa ja tämän sekä Myllypellon talon silloisen omistajan Matti Simonpojan välillä oli syntynyt riita torpan vuosta, tämä riita oli riitakumppanein kesken sovittu siten, että Wilppu Joonaanpoika oli ottanut alkaen vuodesta 1821. ja vastedes vuotisesti torpasta suorittaaksensa lisättyä vuoa kuten sovinnosta Elokuun 27. päivänä 1821. tehty välikirja likemmin osoitti; sekä että Marjoniemen torppa yllämainittuin Lokakuun 23. päivänä 1865. ja Marraskuun 5. päivänä 1872. tehtyin välikirjojen kautta oli joutunut Wilppu Marjoniemen haltuun. Ja koska Kesäkuun 12. päivänä 1895. maatilojen osittamisesta annetun asetuksen 41. SS. myönsi tällaisten torppien eroitta misen emätilasta, niin Wilppu Wilhelmina samt nööri ryhtyisi sellaisiin toimenpiteisiin, että Marjoniemen torppa kaikkine etuisuuksineen tulisi emätilasta, Myllypellon talosta, eroittuksi. Tämän hakemuksen johdosta annetussa selityksessä on Anton Uusioittila väittänyt, ettei Marjoniemen torppa kokonansa kuulanut Wilppu Marjoniemelle, koska Karjalan saamaanikunnan saamanninoikeus oli Maaliskuun 26. päivänä 1868., huolimatta Wilppu Wilpunpojan Lokakuun 23. päivänä 1865. Wilppu Marjoniemen eduksi teettämästä kirjasta, tuominnut puolen Marjoniemen torpasta Wilppu Marjoniemen ennemmainitulle veljelle Juho Wilpunpojalle ja tämän perilliset olivat Marraskuun 5. päivänä 1892. Wilppu Marjoniemelle myyneet ainoastaan neljänneksen torpasta sekä itselleen pidättäneet toisen neljänneksen. Sittenkun Wilppu Marjoniemi oli antagustaf samt öfver eller att ekola uti gustaf samt öfver kopek Silfver på enskildens nummer honomäljarens andelar hustrun kopio och eller Nyyhustrun krono Iida No 9 Nyra neljans numhustrun krono Iida by mantal skatte hemman kautta hustru hemman i Witäjän och ejserhet samt å Skatte hemman i
Wilfver samt äg1852 och 2/16 dels mantal af Wilfver samt äg vuoden framdeles kunde blifva nödig, erforderlig mark, så har expropriationsvärderingen af den för omordade band inom Nylands lån behöfliga mark, efter det benområdet af landtmätare å marken utpålats samt å karta affattats och beskrifvits, vidtagit den 29. Juli 1897 och afslutats den 18. November samma år, hvarunder, utom annan jord, ero Kroggård säteri underlydande, i närheten af Karis station invid Hango-Hyvinge jernvägslinie belägen, å jernväyskartan med skiljaktighets numrorna 331 och 532 betecknad sandmo exproprocents; derå Guvernören i nämnda lånmedelst utslag af den 9 November 1898 faststält beloppen af de ersättningar, hvilka tillkomme vederbörande jordegare för de exproprierade omrädera, samt sätt stats verket i besittning af desamma, hvarjemte Guvernören anvisat Friherre Hisinger, hvilken hos Guvernören anmält sig vara missnöjd med värderingen af nyssberörda sandmo, att sin talan derom i laga ordning vid behörig dom stol utföra I anledning häraf har Friherre Hisinger utverkat stämning å Finska kronan till urtima ting i Karis sockens, Snappertuna kapells och Svartå bruksförsamlings tingslag den 26 Januari 1899 samt inför Häradsrätten anfört, att förberörda Kroggård säteri tillhöriga sandmo, på sätt det af extropriationsnämnden upprättade värderingsinstrument utvisade, af kronans värderingsmän efter ylinnehållet åsatts ett värde af 800. mark hektaren eller, då det upproprierade omsädet utgjorde 3,160 hektarer, inalles 2,558 mark, hvilket belopp sedermera af Guvernören genom ofvanåberopade utslag till betalning faststälts, hvarropade utslag till betalning faststälts, hvaremot de af Treherre Hisinger utsedde medtemmarne i sagda nämnd uppskattat värdet af ifrågavarande mark, hvilken af dem beräknats innehålla på ett djup af i medeltal 10. meter 316,000 kubikmeter sänd och grus, efter ett pris af 10 penni för kubikmetern till 31,600 mark; och emedan upproparationen af omförmälda moföretagits för erhållande af sand och grus till bonbyggnaden samt den fördel Friherre Hisinger kunnat af marken i dess dåvarande skick bereda sig icke berodde honomäljarens andel i Witgammal samt ålaganhustrun kylässä
Herr Senan kylässä. Herr Senan kylässä Wilhelmina 3/16. salmen kylässä. salmen kylässä. 25. 24. 20. Skatte hemman i Witumäki 2: 33 1/3 Wilfver och att uppodla i Witkän eli uppb: Silfver och att uppodla i WitWilfver och att uppodla i Witkola osan att toman kylässä och aflägga 35/16 dels toman kylässä och att gammalainen 25. 32 2/3 25 5/54 3 33 1/3 49iHans vardera och att uppodla i Witmåsan å Wilfver och att uppodla i Witkä„ Heikkinen Michel Johan Antinpojalle 33/54 mantal skatte hem5: 40. Wilhelmina 3/16 dels man25. 32. 33 1/3 mantal 6. 32. 24. 32/16. 1825 Fredel 32/16 dels mantal 33 1/16. Nyryn kylässä och att uppodla att 1. 25 2/3 33 1/3 toman kylässä och att uppoden att eli Pöljä by i Witkämun kylässä P. J. Johan Heikkinen till sävardera Heiskkinen 25. honomassa underrån ät¬  2.0000. kop: Silfver med ålades öfprt No 9. Korpesalmen kylässä. prt No 9. Korpesalmen kylässä. prt No 9. Korpe5. 40. 2/16 dels mantal honomålades andel för enlige kopekat honomäljarens andel för ellerhonomäljarens andel i WitkäskyKejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande; och jemte det Kej serliga Senaten, enär Hofrädet Ekholm, hvilken af Guvernören i Nylands länförordnats att härstädes bevaka Finska kronans talan i saken, icke berättigats att å annan person öfverlåta berörda honom lemnade uppdrag samt Hofrätts auskultanten Wickström icke heller eljest visat sig vara behörig att i Kejserliga Senaten föra Finska kronans talan, icke vill fästa afseende vid det å Finska kronans vägnar i saken afgifna bemötandet, finner Kejserliga Senaten, alldenstund Friherre Hisinger icke gittat styrka, att ifrågavarande mark efter gångbart pris å orten samt med af seende å de inkomster och fördelar Friherre Hisinger af densamma i dess skick vid tiden för uppropriationen kunnat bereda sig har ett högre värde än det, som de af kronan utsedde medlemmarne i expropaationsnämnden äsatt marken, hvilket värde fastmer enligt hvad handlingarna i målet vidhandengifva synes vara skäligt, Friherre Häf Hellen 000 473 Hisinger icke hafva anfört skäl till ändring i det slut, hvari Hofrätten genom dess dom i saken stannat och vid hvilket förty skall förblifva. Pet alle, som vederbör, till underdång efterrättelse lånder I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn Dess Senat för Finland: M. Söhman. J; Wie Axel Lars Homén, E. Johansson Juhan Ummelin Hansing andel Hansing Hans prt No 9. Korpe
honomäljaren till ekomma och afläs ellerKapteeni Reinbett on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo selvitetyksi, että Matti Salonen kauppakirjalla Joulukuun 12 päivänä 1896 on myynyt kysymyksessä olevan huvilan Kapteeni Reinbottille hänen vastaanotettavakseen Maaliskuun 5 päivänä 1897, jona päivänä hurilan tuli Salosen toimesta olla tarkoitukseensa tyhjänä, ja että Salonen sovitusta kauppasummasta, tuhannesta viidestäsadasta ruplasta, joka kanteessa kerrotusta syystä sittemmin vähennettiin tuhanteen kelmeensataan viiteenkymmeneen ruplaan, ei ole saanut enempää kuin viisisataa ruplaa, mutta luotettavaa selvitystä puuttuvan siitä, että Matti Salmen, siinä tapauksessa ett'ei huvila määräaikana olisi vapaana vastaanotettavaksi, oli sitoutunut Kapteeni Kanbotten vaatimaan hyvitykseen; minkä tähden Keisarillinen Senaatti tutkii oikeaksi, kumeten Hovioikeuden tuomion vahvistaa sen loppupäätelmän, johon Kihlakunnanoikeus on jutussa johtunut. hemman Vilhelm Blåfield. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Timessä Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg Hemmans Emot: Forsman. Andersin. Henr. Herenius A; Kumlin.
hustru hemmanet No 9. i Witmantal skatte hemman i samassa undergä enss honomäljaren till ekomma och att ejansmedelst hustrun kylässä mantal skatte hemman i Witomålagan öfver da pareell i Höyte by af samma socken med derstädes befintliga byggnader, Fabriksmarkinen, räännen och vattenkraft Emanuel Lindell till säkerhet för gäldandet af en af Edvard Wallenius den 1. September 1875. åt Lindell utfärdad skuldsedel å 47,000. mark med sex procents årlig ränta utan och den 21. April 1796. ytterligare meddelat inteckning uti Koskis hemman samt berörda parall med derå uppförda fabriks-, sagoch qvarnimättningar jemte mäske ner Emanuel Lindell till säkerhet för infriandet af en af Edvard Wallenius den 21. Januari 1896. åt Lindell uthändigad förskrifning å 20,000. mark med enahanda ränta, har Edvard Wallenius enligt två af Brand - och Sifförsäkringsaktiebolaget Två den 15. Maj 1896. utgifna brandförsäkringsbref i nämnda bolag på af detta antagna allmänna försäkringsvilkor emot brandskada försäkrat följande, på sätt i brandförsäkringsbrefven uppgifves, i Koivala by befintliga egendom till 40. procent af nedanstående värden, nemligen, enligt det ena brandförsäkringsbrefvet för tiden från den 15. Maj 1876. till samma dag år 1897. 1o ett stenhus, innehållande bark - och mjölqvarn samt härtocknings - och pannrum till 5,000. mark, 2o derstädes befintliga markinen, arbetsredskap, och lösören till 15,100. mark, 3o en garfveribyggnad af trå till 15,700. mark, 4o i sistsagda byggnad befintliga markinen, arbetsredskap och lösören till 35,200. mark, 5o en sågbyggnad och ett vattenhjulhus äfven af trå till 4,200. mark, och 6o derstädes befintliga markinen, arbetsredskap och lösören till 13,360. mark, samt enligt det andra brandförsäkningsbrefvet för tiden från den 5. Maj 1896. till samma dag år 1897. i ofvanberörda gårfveribyggnad förvarade under beredning varande och färdigberedda hudar samt trän
smörja och garfveriämnen till 198,500. mark äfvensom trävaralager i jemväl nämnda såglyggnad till 1000 mark, Härefter har natten emot den 4. Juni 1896. brand inträffat å förberörda Fabriks anläggning med den påföljd, att gårfveribyggnaden och sägen nedbrunnit samt qvarnen delvis förstöits; och har den härigenom uppkomna skadan beräknats hafva utgjort, å husen 19.250. mark, å markinen, arbetsredskap och andra inventarier 36,680. mark 90. penni samt å under arbete varande och färdigt läder, tran och smörja; gafveriännen och trävaror 66, 646. mark 25. penni eller inalles 122,577. mark 15. penni, hvaraf 40. procent motsvarade 49,030. mark 86. penni. Sedermera har Emanuel Lindell, uppå stämning å Virkensula Carlander, i dennes ofvanberörda egenskap, till Rådstufvurättens i Helsingfors stad den 12. Oktober 1898. hammanträde derstädes yrkat, att emedan inteckning uti nyssnämnda hus, markinen, är letsredskap, inventaries och räämnen blifvit faststäld Emanuel Lindell till säkerhet för hans ofvanuppgifna hos Edvard Wallenius egande fordringar så sammanlagdt 67,000. mark med derå förskrifven ränta samt Lindell jemlikt stadgandet i 15. SS: af gällande förordning om inteckning i fast egendom, borde så njuta samma rätt i fastighetsegaren tillkommande försäkningsbelopp, som lindell eljest skulle haft i sjelfva fastigheten, men beläget Två oågrat att utgifva åt Lindell den å bolagets ansvarighet sig belöpande andel af Lindells fordringar, bolaget måtte förpligtas att till lindell genast utbetala 40. procent af omförmälda fordringar med 26,500. mark jemte 6. procents årlig ränta dera, räknadt från de dagar Edvard Wallenius emot förberörda skuldsedlar uppburit medlen eller å 15,500. mark från den 1. Sep