Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Bondeenkan Ida Wilhelmina Åbergi egenskap af förmyndare för hennes motförenämnde Elis Wilhelm Åberg, utförd sådan talan, att emedan Tor ReinholSoltin vid tiden för upprättandet af ifrågavarande testamente varit minderårig och Soltin fördenskull så mynt ket mindre varit berättigad att genom testamente förfoga öfver sin egendom som han erhållit densamma genom arf, testamentet måtte förklarar ogiltigt och Soltins qvarlåtenskap upplåtas till laga skifte. affordrade svaromål, har Öfversten Hirn och Öfverstinnan Hirn vid omförmälda rättegångstillfälle invändtatt Öfverstinnan Hirn, ehuru bosatta om annat lån, först den 9 Augusti 30o fått emottaga stämning af Thoma kändt samt att förty åtminstone de 1901 fått emottaga stämning af Thom kördt samt att förty åtminstone de 1901 fått emottaga stämning af Thom kördt samt att förty åtminstone de Viktor Sandberg, Erik Henrik Rölsdalmi medelar af Tre Reinhold Soltens qvarlä Viktor Sandberg, Erik Henrik Rölsdalmi andelar af Tre Reinhold Soltens qvarlä Viktor Sandberg, Erik Henrik Rölsdalmi medelar af Tre Reinhold Soltens qvarlä Viktor Sandberg, Erik Henrik Böholmändelar af Tre Reinhold Soltens qvarla berg, medan Öfversten Korn icke blif uppnämnde parter, borde till laga skifvit af dem instämd, hvarföre makar tingslåtas, Rådstufvurätten medels den ne Korn vägrat svara å hvad samt fiskomber 1901. afsagdt utslag på deri de kärandeparter i socken yrkat, men upplupna skäl förkastat Handlanden nesti 1901 afsagdt beslut, enär jemlikt SS: 11. kap. R. B. stämnings tid till radstufvurätt vore endast åtta dagar, förkastat sagda invändning. I hufvudsaken hörda hafva Mathilsa Henriette Sundström och hennes föenämnda döttrar, Stadsfullmäktige Kristinestad, makarne Hirn samt Ida Wilhelmina Åberg motsagt käromålet; å och sedan Handlanden Åberg samt Thoras Viktor Sandberg och dennes med parter, under återhemtande af käromålet, dessutom anmärkt, att ifrågavarande testamente icke blifvit af Mathilda Henriette Sundström och ej helder å Stadsfullmäktiges i Kristinestad vägnar eller för omyndige Elis Wilhelm den 9 Augustiberg inom i lag stadgad tid beva Jakob Isovila och Sven Reinholdt inskap som genom testamentet tillagts har Rådstufvurätten medels den af de Åbergs äfvensom Thomas Viktor Sand619
bergs, Erik Henrik Roholms, Jakob Isovid tas och Sven Reinhold Inbergs i saken utförda talan samt förklarat sagda testamente, såvidt detsamma berörde Handlanden Åbergs och öfrige nynnämnde parters rätt, fast och ståndande. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Åberg, Thomas Viktor Sandberg, Erik Henrik Roholm, Jakob Isovid ta och Sven Reinhold Inberg äfvensom Öfversten Hirn, den sistnämnde jemväl beträffande Rådstufvurättens den 19 Augusti 1901. afsagda invändningsbeslut, i vadevåg dragit målet, har genom dom den 30 Januari 1904 Junnit Öfverstinnan Hirn, såsom bosatt utom lånet, jemligt stadgandet i 4 SS: 11. kap. R. B. egt tillgodonjuta en stämningstid af fyra veckor, hvarföre och då hon först den 9 Augusti 1901. blifvit af Thomas Viktor Sandberg, Erik Henrik Roholm, Jakob Isoviita och sven Reinhold Inberg stämd till Råd stufvurättens sammanträde den 19 i samma månad samt Rådstufvurätten förty saknat skäl att, på sätt skett, genom nästnämnde dag afkunnadt beslut ålägga Öfversten Hirn och Öfverstinnan Hirn att genmäla Thomas Viktor Sandberg och dennes nyssnämnle medparter, Hofrätten undanröjde sagsa beslut och Rådstufvurättens i det sutliga utslaget meddelade yttranle, såvidt detsamma hänförde sig till Thomas Viktor Sandbergs, Erik Henrik Roholms, Jakob Isoviitas och Sven Reinhold Inbergs mot makarne Hirn utförsa klandertalan Vidkommande sedan saken i öfrigt har Hofrätten utlåtit sig, att enedan För Reinhold Soltin med afunde å den ålder och förständsmagad, till hvilken han vid upprättan let af ifrågavarande testamente kommit, å mycket hellre måste anses hafva arit berättigad att, såsom skett, föroga öfver sin förmögenhet som hans omyndare, Kommerserådet Carlström och nästsagda tillfälle närvarit och förfogandet godkänt; ty och då Mathil ja Henriette Sundströms påstådda ur620
aktlåtenhet att bevaka testamentet och rörde klandrarenes af testamentet rätt samt omordade testamente blifvit den 23 Oktober 1901. å Stadsfullmäktiges i Kristinestad och omyndige Elis Wilhelm Åbergs vägnar vid Rådstufvurätten bevakadt samt Handlanden Åberg och Thomas Vihtor Sandberg jemte medpar ter, hvilka vid Rådstufvurätten icke ens gittat påstå det stadsfullmäktige och Ida Wilhelmina Åberg tidigare ån sex månader före sistssagde dag egt kännedom om testamentet, icke styrkt sin i Hofrätten derom gjorda invändning, och testamentet vid säd dant förhållande med så mycket stör re skäl måste anses hafva blifvit inom den i 18 kap A. B. stadgade tid å Stadsfullmäktiges och Elis Wilhelm Åbergs vägnar bevakadt, som desse att dan den 19 nästförutgångne Augusti, dem affordrats svaromål i saken, med sagt vederparternes talan och sålunda hos domstolen tillkännagifvit sin af rigt att begagna testamentet, Hofrätten faststälde det slut, till hvilket Rådstufvurätten i sitt utslag kommit. Uti Hofrättens dom hafva Thomas Viktor Sandberg, Erik Henrik Roholm, Jakob Isoviita och Sven Reinhold Inberg äfvensom numera myndig blefne Elis Wilhelm Åberg, den sistnämnde i egenskap af närnaste arfvinge efter Handlanden Åberg, hvilken under rättegången aflidit sökt ändring medels ingifna deduktio ner, hvilka af Mathilda Henriette sundström och hennes döttrar samt stadsfullmäktige i Kristinestad gemen samt och af Öfversten Hirn för sig i föreskrifven ordning bemölts. Keiserliga Senatin har tagit mådet i öfvervägande och finner Thomas Viktor Sandberg, Erik Henrik Roholm, Jakob Isoviitä och Sven Reinhold Inberg icke hafva anfört skäl till rätelse i Hofrättens dom såvidt derige som undanrojts ej mindre Rådstufvurättens förenämnda beslut, dessmedels Öfverten Hirn och Öfverstinnan Hirn ålagts ett genmäla Thomas Viktor Sandberg och hans nyssuppräknade medparter, än äf621
ven Rådstufvurättens i dess slutliga utslag meddelade yttrande i den del detta hänför sig till Thomas Viktor Sandbergs och hans nyssnämnde medparters mot makarne Hirn utförda klandertalan Vidkommande sedan saken i öfrigt, så alldenstund Tor Reinhold Solten vid tiden för ifrågavarande testa mentes upprättande varit omyndig samt i följd häraf och då det icke ens påståtts, att Soltin efterlemnat egendom som han genom eget arbete förvärfvat, lagenligen icke egt att vare sig med eller utan biträde af förmyndare genom testamente förfoga öfver sin qvarlåtenskap; fördenskull pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom och Rådstufvurättens utslag i nu förevarande del, förklara berörda tehr mente vara utan kraft och verkan mot Thomas Viktor Sandberg, Erik Henrik Roholm, Jakob Isoviita och Sven Reinhold Inberg, såsom målsmän för deras hustru Alexandra, Vendla Mathilda, Hulda Adolfina och Fredrika Wilhelmina Soltin, allt öfrigt utom beträffande fördrandet till förmån för Öfverstinnan Hirn samt genremot Elis Wilhelm Åberg, hvilken för egen del godkänt testamentet, till den del Handanden Åberg genom detsamma utestängts från arfvet efter Tor Reinhold Soltin, äfvensom berätti ga Thomas Viktor Sandberg, Erik Henrik Roholm, Jocob Isoviita och Sven Reinhold Inberg, i deras angifva egenskap, samt Elis Wilhelm Åberg att genom laga skifte af Tor Reinhold Soltins qvarlårenskap få Alexandra, Wendla Mathilda, Hulda Adolfina och Fredrika Wilhelmina Soltin samt Elis Wilhelm Åberg sålunda tillkommande andelar af samma qvarlåtenskap utbrutna. Det alle, som vi derbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland J. J. Löhman Andersin. Valentin Gummerul. J Nederlund A. Nismelin Bom Lupblag venn Klemme Johannes Littnig stru Charpentin 322
Marraskuun 4 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahatta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Antrean pitäjän Kuparsaaren kylästä kotoisin oleva Työnjohtaja Juho Nykänen on hakijana sekä osakeyhtiö Taimen konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehet Kauppiaat Engen Polf ja Heinrich Fredrich Franck, Viipurin kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 4 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen sityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Viipurin kaupungin Raastuvana. keudessa on Juho Nykänen, haasteen nojalla, kertonut olleensa osakeyhtiö Taimen palveluksessa neljä vuotta, niistä kolme viimeistä vuotta työnjohtajana, ja että Nykänen, jolle oli luvattu sata kaksikymmentäviisi markkaa rahapalkkaa ja seitsemän mark kaa kortteerivuokraa kuukaudessa, ole issä: A. R. K. L. - W. H. - J. Z. Häf H. 123 No 1068. Pag. 80. R. D 1904.
osakeyhtiön joutuessa 1900 vuoden lopulla konkurssitilaan ollut yhtiöltä saapa, Oikeuteen jätetyn konttokurantin mukaan, kuusisataa yhdeksänkymmentäneljä markkaa neljäkymmentä penniä; ja kun osakeyhtiön velkojat olivat ensimäisessä kokouksessaan päättäneet, että yhtiön työmiehille, palvelijoille ja työnteettäjille oli edeltäkäsin ilman valvomista konkussipesän varoista maksettava heidän palkkasaata. vansa pesän toimitsijamiesten kautta, mutta Kauppiaat Wolff ja Franck, joille sanottu toimi oli uskottu, kuitenkin olivat kieltäytyneet suorittamasta Juho Nykäselle hänen kerrottua saamistaan, Juho Nykänen on vaatinut, että Kauppiaat Wolff ja Kaukheidän edellämainitussa ominaisuudessaan velvoitettaisiin maksamaan Nykäselle puheenalaiset kuusisataa yhdeksänkymmentäneljä markkaa neljäkymmentä penniä korkoineen sekä sen ohessa korvaamaan Nykäsen eikeudenkäyntikulut asiassa. Sittenkuin Kauppiaat Wolff ja Franckolivat kanteeseen vastanneet, on Raastuvanoikeus Syyskuun 16 päivänä 1902 julistamassaan päätöksessä ratkaissut jutun; ja koska Juho Nykänen, joka oli myöntänyt olleensa osakeyhtiö Tai men palveluksessa työnjohtajana, ei ollut voinut toteensaattaa että velkojat mainitun yhtiön konkurssissa olivat päättäneet suorittaa konkurssin alussa yhtiön palveluksessa olevien työnjohtajien maksamattomat palkat ilmän että niitä konkurssissa valvottiin, en Raastuvanoikeus kumonnut kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Nyhänen vetoamalla oli saattanut jutiin, on Huhtikuun 23 päivänä 1904 antamallaan tuomiolla vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Juho Nykäsen neljälläkymmenellä markalla palkitsemaan Kauppiaille Bolf ja Franck heidän Hovioikeudessa kärsimänsä kulut. Hovioikeuden tuomioon on Juho Nykänen hakenut muutesta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kaup624
piaat Wolff ja Fränck ovat vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Nykänen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Nykänen suorittamaan Kauppiaille Tolf ja Franck heiltä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudatta. koot. Keisarillinen Suomen Senaatti A; Kumlin. Hm. Lypeblemtty Finnäljelning Johannes Litting Genotjelning Johannes Zittning Faf Hellen. Marraskuun 7. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeulesta tulleessa velkomusjutussa, jossa ovat Pielaveen pitäjän Pielaveden kylässä asuneen Maakauppiaan Pekka Jänttivainajan konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehet Varatuomari Keliodorus huseff, Kuopion kaupungista, ja Asioitsija Abel Lyytikäinen, mainitusta Pielaveden kylästä, hakijoina sekä Lapinlahden pitäjästä, kotoisin olevan Maakauppiaan Lässi Kataisen niinikään konkurssiin luovutetun pesän uskottu mies Varatuomari Carl Henrik Borg, edelläsanotusta kaupungista, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeus osastossa Marraskuun 7. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Pielaveden ja Keitelleen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus oli määrännyt Pekka Jäntin kuolinpesän konkurssiin luovutettavaksi ja Lassi Katoinen konkurssin paikalle tulo päivänä 13. päivänä Maaliskuuta 1900. Pekka Jäntin läsnä: J. S. - E. A. - 7. G. - J. B. O. K. 628 No 1083 Sivu 144 RD 1904.
kanssa tekemistänsä tilan ja metsän kaupoista johtuneena saamisenaan laskun purusteella valvonut ja luovutetuista vapoista maksettaviksi vaatinut yhteensä 10,574. markkaa 37. penniä, siitä kuitenkin lyhen nettyä kaikkiansa 8000 markkaa, eli siis 2574. markkaa 37. penniä, on Kihlakunnan oikeus, jossa eräät konkurssipesän muut velkojat olivat tapahtuneessa esiinhuudossa vastustaneet Lassi Kataisen velkonusta toteen näyttämättömänä ja Lassi Katainen oli pyytänyt saada eri oikeudenkäynnellä todistaa saamisensa, asiassa 10. päivänä Kesäkuuta 1900. julistamallansa tuomiolla määrännyt Lassi Kataiselle konkursipesän varoista etuoikeudetta maksettavaksi sen määrän, kekeintaan 2574 markkaa 37. penniä, jonka Lassi Katainen tuomiossa määrätyssä ajassa nostamassaan eri oikeudenkäynnissä voisi näyttää olevansa konkurssipesästä saamassa. Tämän jälkeen on Lassi Katainen Jaratuomari Ituseffille ja Abel Lyytikäiselle, piidän edellämainitussa toimessaan, ynnä PekJänten leskelle Olga Jäntille toimituttamansa haasteen nojalla Kihlakunnanoikeudessa uudistanut ylempänä kerrotun vaati muksen, jota Varatuomari Borg, Lassi Kataisen oikeudenkäynnin aikana luovutettua omaisuutensa velkojiensa tyydyttämiseksi, on konkurssipesän uskottuna miehenä jatkenut. Kihlakunnanoikeus, jossa Varatuomari Guseff ja hänen asiakumppaninsa ovat vastustaneet kannetta, on 17. päivänä Helmikuuta 1902. asiassa julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että Pekka Jäntti 6. päivänä Joulukuuta 1898. oli ollut Lassi Kataiselle velkaa ainakin 10,577. markkaa 37. penniä, minkä vuoksi ja koskei oltu näytetty Pekka Jäntin tätä velkaansa vastaan Lassi Kataiselle suorittaneen enempää kuin 8000. markkaa, jonka rahamäärän Lassi Kalainen oli saamaksensa myöntänyt, Kihlakunnanoikeus on tuominnut Pekka Jäntin konkurssipesän varoista konkussituomiossa lähemmin määrätyssä järjestyksessä Lassi Kataisen konkurssipesälle maksettaviksi vaaditut 2574. markkaa 37. penniä 626
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomari Joseff ja Abel Lyytikäinen olivat vitoamalla saattaneet jutun, on Heinäkuun 16. päivänä 1904. antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeu den päätöksen, minkä ohessa Varatuomariuseff ja Abel Lyytikäinen ylempänämainitussa toimessaan velvoitettu vastapuolelleen suorittamaan maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon ovat Varatuomari Suseff ja Abel Lyytikäinen yhteisesti anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei siinä esitetyllä selvityksellä, joka tosin osoittaa Lassi Kataisen ja Pekka Jäntin olleen erinäisissä asioissa keskenään, ole todistettu Jäntin jääneen niistä velkaa Katuiselle, jonka tähden ja kun Lassi Kataisen jutussa nostamaa vaatimusta siis ei ole näytetty toteen, Keisarille nen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja KihlakunOman Karsten nanoikeuden päätöksen, hyljätä jutussa ajetun kanteen sekä vapauttaa Pekka Jäntin konkurssipesän kuin myös Varatuomari Suseffin ja Abel Lyytikäisen, heidän edellä sanotussa toimessaan, kaikesta makpuvelvollisuudesta asiassa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti SS 10 J. Ahman Valentin hemmans Andersin. J Närnlund 627
Den 11 November 1904. i Kejserliga Senatensför Finland dom uti ett, på nedsattu bevisiensskillingar, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Bankkontorsföreståndaren Frithiof Eriksson och Bagare masturen Erik Bernhard Holmfrån Hungö stad, i egenskap af sysslomän i Handlanden, Konsu laragentin Murtin Lignells, från samma stad, konkusto, gemensamt äfvensom Resteratörsenkan Beata Matilda Hoffman, jämväl från Hango, för sig, sökande, samt inkan Hoffman och Aktiebolaget Johan Caivio, från Åbo stad, hvar för sig, svarande, angående häfvande af köp: Sifven uti Justitiedefemantet den 11. November 1904. Kejserliga Senaten har låtit nillingarna i målet sig föredragas och som inhemtat följande: Sedan Resteratörsenkan Hofman för egen del och såsom lagbestämd förmyndare för sina minderåriga döttrar Augusta Elisabeth och Ester Ingeberg Hoffman medelst salubref af den 23. Gsa 7 SS:S. A. R. B. K. W. H. j. N.B. K. S. K. No 1097. Pag. 78. R. D. 1904.
slars uppo till Konsulargenten Lignell försålt gården och tomten No 20 vid Bouhvardsgatan samt Nris 15 och 17 vid strändgatan i sjette kvarteret och första stadsdelen af Hangö stad jämte alla dag städes då befintliga och i ofvannämnda fastighet inrynda. Brand Hotil tillhöriga mötter, inventarier, åkdon och härtin för ett öfverenskommit pris af 115,000 mark hvaraf 100,000 mark belöpte sig å fastigheten, samt Konsulargenten Lignell åtagit sig att af nämnda köpeskilling genast ålägga 13,000 mark, å 12,500 mark utfärda tvänne allefter samt den 1 Januari 1901 betala 17,586 markas penni äfvensom återstoden framdeles, på sätt derom i köpebrefvet föreskrifvits, allt vid äfventyr att, i händelse köparen eller hans rättsinnehafvare skulle åsidosätta att å de utsuttu betalningstemingen fullgöra sitt åtagande med afseende å köpeskillingens erläggande, köpet i den utbel skulle återgå och hvad å köpeskillingen erlagts komme att tillfulla säljarene, har enkan Hoffman, efter Bonsuldragenten Lignell ågången skriftlig stämning, vid Rådstufvurätten i Hongi skat att, emedan Lignell, efter det han särskilda poster å berörda köpeskilling uldit sammanlagett 25,500 mark, försummat att den 1 Januari 1901 till Hofman erlägga föreskrifne 17, 1889 mark 68 penni, omförmälda köp måtte i dess belhet upphäfvas samt den sålda egendemen, hvilken fortfarande innehades af enhan Hoffman, äfvensom de å köpeskillingen emellertid guldne 25,500 mark måtte tilldömas henne och hennes benälda barn. Efter det Konsularanden Lignell blifvit under rättegången försått i konkuntillstånd, hafva Bankkontorsföreståndaren Eriksson och Bagaremonstaren Holmå konkursboets vägnar metsagt enkan Hoffmans talan på den grund, att det i förenämnda köpeafhandling upptagna förbehåll om köpets återgång, såvidt anginge fastigheten, jemlikt stadgandet 2 SS: af förordningen den 20 Juni 1864, angående olämplige förbehåll vid fastighetsköp med mera, vore ogiltigt, samt att lösegendomen, som jämte 629
fastigheten den 1. April 1900 från gått enkan Hoffmans besittning, me delst salubref af den 23 Mars 1900 med enkan Hoffmans samtycke af Konsularagenten Lignell försålts till Aktiebolaget Johan Rouvi för ett pris af 22,881 mark 25 penni Under rättegången har Aktion bolaget John Carri anmält sig såsom part i målet och efter uttagen stämning yrkat att, emedan Aktiebolaget på nyssomförmälda sätt tillhandlat sig berörda möbles, inventa riel, åkdon och hustus, enkan Hefmans talan beträffande nämnda egendom måtte förkastas och densamma tilldömas Aktiebolaget John bovie. Till genmäle härå har enkan Hoffman framhållit, att henicke afsagt sig sin å förberörda af handling grundade rätt att återbekomma ifrågavarande lösegendom och Konsularagentin Lignell förty icke kunnat till Aktiebolaget John Collie öfverlåta bättre rätt till samma egendom än han på grund af den emellan honom och enkan Hoffman belefvade köpeafhandlingen innehade Medelst den 16. November 1901 afkunnadt utslag har Rådstufvurätten femnit utredt vara, att enkan Hoffman för gen del och såsom förmyndare för Augusta Elisabeth och Ester Ingeborg Hoffman genom ofvannämnda köpeafhandling till Konsularågenten Liqnell försålt omförmälda fastighet jemte alla därstädes vid köpetillfället för varade mötter, inventarier, åkdon och bästar för ett öfverenskommit pris, tort etthundrafemtontusen finska mark på vilkor, bland andra, att af köpeskillingen 17,584 mark 68 penni erlades senast den 1 Januari 1901. vid äfventyr att i motsatt fall köket i dess helhet skulle återgå och bud å köpeskillingen guldits utan idare omgång eller ersättningsanspråk tillfalla väljarene, samt att Lignell, hvilken å köpeskillingen erlagt 25,500 mark, försummat att inom föreskrifven tid betala förberörde 17/7 1889 mark 630
68. penni, i anseende hvartill Rådstufvu rätten förklarat sagda köp böra i den helhet återgå samt tilldömt nämnda 25,500 mark enkan Hoffman och hennes förbemälda barn, hvarhos Bankken torsföreståndaren Eriksson och Bagamästaren Holm, i deras egenskap af syn toman i Lignells konkurs skyldigkäindes att med niohundra mark godtgöra enkan Hoffman hennes umgälda i målet. Vidkommande Aktiela get John bewies under rättegången framstälda erkände i målet, så och enär Konsularagenten Lignell ej kunnat öfverlåta bättre rätt till den åt bolaget försålda lösegendomen än han sjelf till densamma egt samt styrkt blifvit att Aktiebolaget Johan bewie vid köpetillfället haft sig bekant på hvilka vilkor Konsulargenten Lignell af enkan Hoffman tillhandlat sig samma lösegendom, har Rådstufvurätten underkänt Aktiebolagets talan saken. Hofrätten under hvars pröfning Bankkontorsföreståndaren Eriksson och Ragaremästaren Holm äfvensom Aktielaget Johan Collie i väderag dragit må let, har genom dom den 3 Maj 1904 sig utlåtit och, emedan den i omförmälla köpebref upplupna bestämningen om kopets återgång vid bristande betalning af köpeskillingen inom utsattu förfallotider icke kunde härföras till sådana lämpliga förbehåll vid fastighetsköp, hvilka enligt 2. SS: i förordningen den 20 Juni 1864 äro ogiltiga, låtit bero vid det slut, hvari Rådstufvurätten vidkommande berörda fastighet stunnat. Beträffande deremot Aktiebelaget Johan bevis talan, fann Hofrätten af den omstäneligheten, att enkan Hoffman närvarit ej blott vid det tillfälle, då köpet emellan Konsulargenten Signell och Akubelaget John bevis angående ifrågavarande lösegendom afslutats, utan äfoch vid den inrätning af samma gendom, som vid dess öfverlemnanse till Aktiebolaget John Conie ägt rum, utan att vid dessa tillfällen göra förbehåll om lösegendomens återbekommande, ifall Lignell försum631
made att till enkan Hoffman betala böpeskillingen inom bestämda terminer, pangå, att enkan Hoffman medgifrit lösegendomens ovilkorliga öfverlätelse till Aktiebolaget John Carvio samt förty frångått sin rätt till samma egendom, hvarföre enkan Hoffmans talan i denna del af saken, med andring af Rådstufvurättens utslag, förkastades och ifrågavarande möbles, inventarier, åkdon och hästar tilldömdes Aktiebolaget John Carie. Uli Hofrättens dom hafva Bankkontorsföreståndaren Eriksson och Ragaremästaren Holm i sin förenämnda sysslomännäegenskap samt enkan Hofman sökt ändring, hvarefter Bankkentersföreståndaren Erikssons och Bagarimastaren Holms deduktion bemätts af enkan Hoffman samt hennes andringsamsökan af Aktiebolaget Johan CourieKejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande samt finner hvarken Bankkontorsföreståndaren Eriksson och Baguremästaren Holm, enär ofvanåberopade förordning af den 20 Juni 1864 icke är å förevarande fall tillämplig, eller Resteratorsenkan Hoffman hafva infört skäl till ändring i Hofrättens ofinberörda dom, hvarvid förty kommer att bero, jemte det enkan Hoffman ålägges att godtgöra Aktiebolaget john Covid dess härstädes hapla umgälder i målet med sextio mark. Det alle, som erderbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: J. G. Tohman Andersin Samt Eljelmmen A; Nummi. Fem Lupblad Nämlund åt. G. Solin. 632
633 No 1100. Pag. 57. R. D. 1904. Marraskuun 12. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tullessa, metsäkaupan purkamista koskevassa jutussa, jos sa ovat Maakauppias Wasili Uschan noff, Muolan pitäjän Kyyrölän kylästä, hakijana sekä Talolliset Antti ja Otto Wilhelm Mikonpojat Kyyrä sanotun pitäjän Pällilän kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 12. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kaastatettuansa Antti Kyyrän ja Muolan pitäjän Tervolan kylässä asuvan Talollisen Pietari Pennasen Muolan ja Heinjoen pitäjäin käräjåkunnan Kihlakunnanoikeuteen, on Wasili Usehanoff siellä lausunut että Antti Kyyräja Pietari Pennanen, viimeksimainit tu silloin vielä alaikäisen Otto Wilhelm Ryyrän holhoojana, olivat 3. päivänä Lokakuuta 1898 tehdyllä kontrahdilla oikeuttaneet Wasili Usehandftämä Kp. - A. B - 32 - 76 - kH - J. B.