Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
utförda talan och förkastat densamma i hela dess vidd; men enär dock, med hänsigt till sakens beskaffenhet, skäl icke blifvit af Otto Sjöblom anförda till ändring i Rådstufvurättens utslag, såvidt Sjöblom ej tillerkänts rättegångskostnadsersättning, låt Hofrätten derut innan bero vid Rådstufvurättens utslag; och förföll vid sådan utgång af saken allt utlåtande i anledning af Prokuristen Lindroos vadelibell. Uti Hofrättens dom har Prokuristen Lindroos i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, den Otto Tjöblom i föreskrifven ordning bemöttHvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner Prokuristen Lindroos icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken alltså kommer att bero Adv. Aminoff jemte det Prokuristen Lindroos kännes skyldig att till Otto Sjöblom utgifva lösen för dennes exemplar af Kejserliga Senatens dom i målet med fyratio mark tjuguåtta penni. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. J; Wienet E. Johnsson. Julina Hummelin 495
Den 10. Oktober 1900. J Hans Kejserliga Majestäts Higa Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Moder Amanda Nordund, från Helsingfors stad, sökande, och Handelsförman i staden Kamborg uti Tyska riket Foget i Kose, warande, angående fordran: Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Jutitie Departement, i Helsingfors, den 10. Oktober 1900. Systtinga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: På Amanda Nordlund ågången tämning har Finnan leget i Konvid Rådstufvurätten i Helsingfors stad yrkat Amanda Nordlunds förpligtande att på grund af vähning öfver särskilda af finnan åt Amanda Nordlund under år 1897. utbergade handelsvaror till förman utgifva fyratusen fyratio viehemark tjugufem pennige tyskt mynt Ofde A. af A. C. J. E. H. - A. B. f. Erik - EriksA. af K. No 1046. No 1046. Pag. 122. R. D. 1899.
jemte ränta, efter afdrag af derå i tre poster guldne, hvarje gång sexhundra sjuttiotre riksmark trettioju offennige. Häröfver hörd har Amanda Nordlund genmält, att firmans ombud Handelsresanden H. Torfeldt den 19. November 1877. å firmans vägnar godkänt ett af Amanda Nordlund gjordt förslag om ockord med sina borgenärer emot femtio procent af deras fordringar samt att förman derefter uti bref af den Februari 1898. förklarat sig ingå på nämnda förslag med vilkor likväl, att Amanda Nordlund för finnan framlade intyg derom att Amanda Nordlunds samtliga friga borgenärer jemväl gått inpå enahanda årkörd, hvarföre till då Amanda Nordlund till finnan insändt det äskade intyget och ålagt den öfverenskomna ockords summan, Amanda Nordlund emot att käromålets förkastande. Sedan förman i anledning häraf anmärkt, att omförmälda af Amanda Nordlund firman tillsända intyg varit ofullständigt deri att en af Amanda Nordlunds borgenärer derifrån utlemnats och att finnan fördenskull icke velat vid hålla sitt uti ofvannämnda bref för den 9. Februari 1898. gifna lifte om och ordförslagets godkännande, har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråkpå godtgörelse för sina umgälder i målet, medelst utslag den 7. September 1898. på upptagna skälålagt Amanda Nordlund att emot qvitto till Firman taget i Rose utbetala ifrågavarande räknings innehåll fyratusen fyratio vieksmark tjugufem offentige efter afdrag af derå guldne tvåtusen tjugu vicehemark elfva offennige ller således tvåtusen tjugu viiksmark fjorton offennige lyskt mynt antingen i samma myntslag eller i finskt mynt efter vid betalningstiden å orten gällande å vista 497
kurs med fem procents årlig ränta å sistnämnda summa från lagsökningsdagen, den 21. Maj 1898., till dess full betalning följde, hvarhos Amanda Nordlund känts skyldig att med etthundra mark ersätta finnan dess rättegångskostnader i målet Hofrätten, under hvars pröfning Amanda Nordlund i väderag dragit målet, har genom dom den 4. Maj 1899. funnit Amanda Nordlund, enär hon icke gittat styrka, att Finnan Teget & Rop skulle ingått på det af henne uppgifna och ordförslaget, icke hafva anfört skäl till ändring i det slut, hvari Rådstufvurätten genom dess utslag i saken stannat och hvarvid förty fått bero, jemte det Amanda Fordlund ålagts att till Firman Voget & Röse gälda afgifterna för ders exemplar af Hofrättens dom med femton mark åttatio penni. Uti Hofrättens dom har Amanda Nordlund i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, den Herman Teget å Raui föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner utredt vara att sedan Handelsman den Tofffeldt den 19. November 1897. å finnans vägnar ingått på ett af Amanda Nordlund åt hennes fordrings egare erbjudet ockord att till dem erlägga femtio procent af deras fordringar och firman uti bref af den 9. Februari 1898 godkänt berörda öfverenskommelse med det vilkor, att af Amanda Nordlund för firman framlades intyg derom, att äfven öfriga fordungsegare ingått på enahanda ochord, så har firman uti skrifvelse af den 16. derpåföljande Mars vidgått att den fått emottaga ett så beskaffadt intyg. I anseende härtill och som firmans invändning, att nämnda intyg varit ofullstän198
digt deri, att derifrån utlemnats en af Amanda Nordlunds fördringsegare, som enligt finnans förmenande icke godkänt sagda vekord, icke förtjenar afseende, enär firman tillika erkänt att bemälde borgenär försålt sin fordran till annan person, hvilken emellertid enligt omförmälda intyg godkänt ickerdförslaget, altså och då förman medgifvit sig hafva fått uppbära femtio procent af sin fordran samt Amanda Nordlund sålunda fullgjort de af förman för ockordets antagande faststälda vilkor, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag och Hofrättens dom, förkasta finnans ifrågavarande talan. Pet alle, som vederbör, till underdrag efterrättelse länderI Hans Kejserliga Majestäts Höga Tamm, ders Senat för Finland: A. af Nyborg. Merkis. Julius Hummelin E Johasson A; J. Humlin. Andersin. Haf Hellen Den 13. Oktober 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Aiga Namn dess Senats för Finland dom uti ett, na nedsatt sessionsskilling, från ÅboHofrätt inkommit mål emellan Häradsdomaren Teurus Pukkala, från Korpilaks sockens kyrkoby, i egenkap af fordringsgare i förre Landthandlaren Otto Raungs, från lähtes köping i Hollola socken, till konkurs upplåtna bo, sökande, samt Otto Räring och hans öfrige borgenärer, uteblifne närande, angående nedannämnda i konkursen berakade fordringsanspråk: Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Lars Juslitte Departement, i Helsingfors, den 13. Oktober 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig jordragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Sedan Otto Raning den 4. Juli 1899. till vederbörande Domhafvande inlemnat ansökning att få till sine fordringsegares förnöjande på en Ofde K. R. C. J. - E. F. - A. K. - Ent. / E. J. A. 499. No 1047. Pag. 187. R. D. 1900
gång afstå all sin egendom, så har i den i anledning häraf utsätta intallelsedagen vid Häradsrättens i Hollola, Nastola och Kärkölä socknars tingslag sammanträde den 31. Oktober 1899., utom andre, Handlanden i fyväskylä stad Johan Torsa såsom utredningsman i aflidne Handlanden  berörde stad Michel Paulins efterlemnade bo ej allenast yrkat att utbekomma, på grund af en utaf Otto Rörings den 20. Februari 1899. aflidne fader förre landthandraren Wilhelm Röring den 5. December 1896. utstäld, af Otto Kaning god känd, åt Handlanden Paulin öfverlåten vexel, 3,500. mark med sex procents årlig ränta från vexelns förfalbolag den 8. Juni 1897. och 6. mark i puoliskostnadsättning, efter ofdrag dock af den 7. April 1895. guldne 57/. mark 36. penni, samt jemlikt en af Otto Häring den 10. September 1798. åt Handlanden Paulin utfärdad skuldsedel 10,000. mark med sex procents ränta från den 15. i samma månad, efter afdrag af den 27. April 1875. erlagde 1,670. mark 93. penni, utan ock, med bifogande af Rådstufvan åttens i Jyväskylä stad den 21. Juni 1897. afsagda utslag, hvarigenom Råd etufvurätten ålagt Wilhelm Haring att till Handlanden Paulin enligt en af denne den 27. Juli 1896. utstäld och af Wilhelm Karing aceptevad vexel utbetala 6,000. mark med sex procents ränta från den 27. Januari 1897. och 25. mark i rättegångskostnadsersättning, anhållit att, enär Otto Haring såsom Wilhelm Haringsende arfvinge vore använg för den sistbemäldes gäld, omförmälda utslags innehåll, efter afdrag af derå den 27. Juli 1899. influtna 0,326. mark 20. penni, måtte fastställas till betalning ur Otto Harings till konkurs upplåtna tillgångar; hvarjemte Johan Torsa gjort anspråk på att samtliga af honom ofvan levakade fordringar måtte utdömas med sådan förmänsrätt att desamma finge afräknas från 500
Otto Härings arfsandel i Handlanden Paulins bo. Wid det sedermera i målet den 28. November 1899. försiggångna upprapet hafva Kronolänsmannen Fridolf Ferdinand Frostell, Handlanden Wilhelm Wessman samt Takförarefirmanjansson e Sundman, hvilka bevarat fördringar i kenkiusen, uti en af dem gemensamt undertecknad skrift anmärkt, att Handlanden Försas på grund af Rådstufvurättens i Jyväskylä den 21. Juni 1597. afkunnade utslag utsökta fordran icke kunde medgifvas till betalning ur Otto Raungs konkursto, mär Otto Haring hvarken blifvit ålagd att betala sagda fordran eller förbundit sig att gälda den samma, äfvensom att Handlanden försäs anspråk på förmånsrätt vore obefogadt, då Sorsa icke visat lagligt skäl för slikt anspråk och Handlanden Paulins dödobos fördran ej heller kunde qvittas emot Otto Harings arf, med afseende derå att endast ömsesidiga fordringar finge gå i qvittning emot hvarandra. Uti en annan af Häradsdomaren Pukkala och förre Sästgifvaren Karl Kokkonen, hvilka äfven utsökt fordringar i konkursen, undertecknad skrift hafva Pukkala och Kokkonen jemväl motsagt utdömandet af Handlanden Torsas på förenämnda Rådstufvurätts utslag grundade fordran, enär Otto Haring hvarken förbundit sig att gälda berörda fordran eller tagit arf efter Wilhelm Haring, utan tvärtom sökt urarfvaförmån efter honom. Pedermera har Häradsrätten medelst den 19. Januari 1900. i saken afkunnad dem, såvidt nu är i fräga, utlåtit sig, att emedan Otto Haring obestridt vore Wilhelm Haringsende arfvinge och således ansvarig för dennes skulder samt det icke visats att Otto Räring blifvit befriad från skyldigheten att betala desamma, Häradsrätten, med underkännande af an501
märkningarna emot Handlanden Forsas på grund af Rådstufvurättens utslag för den 21. Juni 1877. bevakade fordran, tilldömde Handlanden Paulins bo följande i laga ordning utsökta belopp, nemligen: tretusen femhundra mark med sex procents ränta från den 8. Juni 1597. och sex mark, efter afdrag af den 27. April 1895. guldna hemlunda sjuttiosju mark trettiosex penni; tiotusen mark med sex procents ränta från den 15. September 1596., efter afdrag af ettusen sexhundra sjuttio mark nittiotre penni, erlagda den 27. April 1898., samt sextusen mark med in procents ränta från den 27. Januari 1597. och tjugufem mark, efter afdrag af den 27. Juli 1599. influtna ettusen trehundra tjugusex mark tjugu penni; men emedan den af Handlanden Torsa å Handlanden Paulins efterlemnade bör vägnar fordrade förmänsrätt icke vore å lag grundad och Sorsa ej styrkt att boet vore berättigadt till den äskade qvittningen, förkastades Handlanden Sorras anspråk på slik rätt och förordnades att ifrågavarande fordringar skulle utgå ur de afträdda tillgångarna med den i 18. SS: af förordningen den 9. November 1868. angående borgenärers rätt och företräde för hvarandra till betalning ur egendem, som blifvit till konkurs afträda, stadgade rätt. Hefrätten, under hvars prifning, utom andre, Handlanden Torsa och Häradsdomaren Pukkala, hvardera för sig, dragit målet, har den 36. Maj 1900. deri meddelat dom; och jemte det Hofrätten, med stöd af ej ätt i konkivistadgan af den 9. November 1868., förklarat afseende ej kunna fätas å den bevisning Häradsdomaren Pukkala i fyrätten förestält derom att Otto Maring ansökt om warfvaförmån efter sin aflidne fader Wilhelm Karing, har Hofrätten funnit Häradsdomaren Pukkala icke hafva anfört skäl till än502
dring i Häradsrättens dom, såvidt nu är i fråga. Widkommande sedan Handlanden Forsas Libell, har Hofrätten yttrat sig, att emedan Otto Harings borgenärer, till hvilkas förnöjande Otto Haring afstått sina tillgångar och deribland sin arfslott i qvarlåtenskapen efter Handlanden Paulin, derigenom icke åtkommit annan eller bättre rätt till nämnda qvarlåtenskap, än den Otto Haring dertill egt, ty och då Otto Haning vore förpligtad att vid skifte af behållningen i Handlanden Paulin bo å sin lott deri emottaga den tillgång i boet, som utgjordes af Otto Harings gäld till detsamma, förordnade Hofrätten, med ändring af Häradsrättens dem och godhännande af Handlanden Tervas å Handlanden Paulins dödsbor vägnar i sådant syste bevakade anspråk, att allt hvad genom sagda dem tillagts Handlanden Paulins bo skulle qvittas emot Otto Harings behållna lott i arfvet efter Paulin, så längt samma lott dertill försloge, samt den möjliga bristen uttagas ur de öfriga afträdda tillgångarna med den rätt Häradsrätten bestämt; och komme med antydda rättelser vid Häradsrättens dem i allt öfrigt att broUti Kofrättens dom har Häradsdomaren Pukkala i underdånighet sökt ändring. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna vidare innehålla har kejserliga Senaten tagit i öfvervägande; och alldenstund Severs Pukkala å inställelsedagen i förevarande konkurs till Häradsrätten inlemnat transport af Korpilaks sockens Häradsrätts den 1. September 1899. förda protokoll, utvisande att Otto Karing den 19. Mars samma år afträdt aflidne Wilhelm Harings bo till hans borgenären förnöjande, samt att afträdes ansökningen, enär den gjorts inom laga tid, upptagits af bemäl503
de rätt, som i anledning deraf jemväl utfärdat offentlig stämning å Wilhelm Rårings samtlige borgen å ver; fördenskull och emedan Otto Häring, hvilken icke uppgifvits hafva genom någon sin handling förverkat rätten till urarfvägörelse vid slikt förhållande ej kan anses hafva ådragit sig ansvarighet för sin bemälde aflidne faders gäld, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af dom talaines i denna del af målet afgifna yttranden, underkänna Handlanden Forsas anspråk att för Handlanden Pauléns sterbhus ur tenkuisbet utbekomma namnda uteblius enligt Rådstufvurättens i Jyväskylä utslag af den 21. Juni 1877. hör Wilhelm Staring egda fordran sextusen mark jemte ränta och rättegångskostnadersättning. Widkommande sedan Handlan den Torsas anhållan att de af honom bevakade fordringarna finge afräknas å Otto Marings andel i arfvet efter Handlanden Paulin, sa emedan berörda anhållan icke innebar yrkande att få qvitta nämnda fordringar emot någon Otto Harings hos Handlanden Paulins sterbhus egande genfordran eller innefattar anspråk att parmägen af de i gällande förordning om förmånsrätt angifna grunder erhålla företräde till betalning ur de afträdda tillgångar na, utan angår bestämmande af Otto Marings eller hans konkursbör rätt vid skeende delning af Handlanden Paulins qvarlåtenskap, ty och då sistberörda fråga ej kan sammanhang med detta mål afgöras, varder, med undanrödjande af hvad Hofrätten härutinnan tsagt, Sorsas ifrågavarande anhållan lemnad utan afseende. Pock skola dessa ändringar af Hofrättens dom jemlikt 100. SS: i konkunnstadgan icke gälla till 504
förmån för andra fordringsegare än Siverus Pukkala. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. 1o Hans Kejserliga Majestäts Higa Namn, Dess Senat för Finland: E. Johansson. Henr. Rosenius. l. Johnskap Andersin. A. J. Brunlin. E. Ascholin Lokakuun 16 päivänä 1900. Keisarillisen Majestatin Korkeassa Timossä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Talollinen Antti Jaakonpoika Nikkola, Teinäjoen kappelin Seinäjoen kylästä, on hakijana, sekä Talolliset Jaakko Jaakonpoika Pesterberg, Kustaa Matinpoika Siirilä, Salomon Heikinpoika Mäenpää ja Mikko Salomoninpoika Räenpää, sanotusta kylästä, vastaajina, ja joka juttu koskee korvausta: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Lokakuun 16 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut seuraavat tiedot: Antti Nikkola on Ilmajoen pitäjän ja Seinäjoen kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa Jaakko Nesterbergille ja hänen edellänimitetyille asiakumppaneilleen toimitetun haasSäsnä: t. af S- K. B - - E. F. - J. E. H. B. - C. A. C. J. T. No 1056. Sivu 67. R. D. 1899.
teen nojalla lausunut, että kruunu vuonna 1887 oli asianosaisten nykyään hallitseman, sanotussa Seinäjoen kylässä sijaitsevan Mäenpään perintötalon silloisille omistajille maksanut rakasumman korvaukseksi siitä, että he olivat Tampereen - Waasan rautatien sakentamisen tähden pakotetut ylläpitämään aitoja tilustensa ja rautatien alueen välillä, sekä että tuo rahasumma oli mainittujen talonomistajain kesken jaettu sen mukaan kuin kullekirtuli sanottua aidanpitevelvollisuutta; muta kun Mäenpään tilalla sittemmin toimitetussa välijaossa osa niistä rautatien varrella olevista tiluksista, joita siihen asti sovintojaon perusteella ole viljelty Jaakko Westerbergin ja hänen asiakumppaniensa omistamien talonosuuksien alla, oli joutunut Antti Nikkolan talonosalle ja hänen siis nyt tuli ylläpitää suurempi osa puheenalairia aitoja kuin ennen välijakoa, on Anti Nikkela vaatinut, että Jaakko Wester berg ja hänen asiakumppaninsa velvoitettaisiin. Rikkolalle suorittamaan hänen lisättyä aitausvelvollisuuttansa vastaavat määrät edellämainitusta korvaussummasta Helmikuun 8 päivänä 1897 laaditun katselmuskirjan mukaan yhteen sä tuhannella neljälläsadalla kolmellakymmenellaseitsemällä markalla kuuden prosentin korolla Heinäkuun 28 päivästä 1896, jolloin puheenalainen välijako päättyi, sekä sen ohessa korvaamaan Antti Nikkelalle hänen oikeudenkäyntitulunsa. Sittenkuin Jaakko Vesterberg ja hänen asiakumppaninsa, asiasta kuultuina, olivat vastustaneet kannetta sekä juttu ollut sen käsittelyn alaisena kuin asiakirjat tarkemmin osettavat, en Kihlakunnanoikeus päätöksessä Maaliskuun 10 päivänä 1898 mainitsemistaan syista hyljännyt, Antti Nikkolan kanteen. Herioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Tikkola veteämalla oli saattanut jutun, on tuomiolla Helmikuun 18 päivänä 1899, kun ei oltu näytetty että puheenalaiset Ericunun vuonna 1887. Mäenpään talon silloisille omistajille maksamat korvausmäärät olivat sitä laatua, että ne sel506
laisinaan erittäin seuraisivat talon eri asia, jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jotussa johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Antti Nikkola alamaisesti anonut muutosta lanne toimittamallaan perustelmalla, johon Jaakko Westerberg ja hänen asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastannel. Keisarillinen Senaatti on tutkineu tämän jutun sekä katsoo, että Antti Tikkola ole esiintuonut syytä muuttaa Herioikeuden ylempänä mainittua tuomieta, jonka varaan asia siis jääpi, minkä ohessa Antti Nikkola velvoitetaan suorittamaan Jaakko Vesterbergille ja hänen asiakumppaneilleen, heilta taalia juttuun menneiden kulujen korvauksiksi, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattuksi Keisarillisen Majestäten. Korkeassa. Simons Känen Suomen Senaallensa. A. af Nyborg. E. Johansson Andersin. Henr. Rosenius Em. Forsman A. Nummi. Den 16. Oktober 1900. la by i Somero socken, sökande, och Landthandlaren Oskar Suutela, från Kärilä by i nämnda socken, svarande, angående fordran: tufven uti Kesserliga Senaten för Finland och Dess sustitie Departement, i Helsingfors, den 16 Oktober 1900. Kejserliga Senaten, har låtit handlingarna i målet sig föredragas och at dem inhemtat följande: "Wid Häradsrätten i Somero sockens och Sommarnäs kapells tingslag har Oskar Suutela, på stämning å Karl Viktor Suutela, den 8. September 1596. yrkat Karl Viktor Suutelas förpligtande att till Oskar Suutela ej mindre på grund af inlemnad kontokurant utbetala No 6. mark 73. penni, efter afdrag af 220 mark, eller således 60. mark 75. penni med laga ränta, än ock, enär Oskar Suutela under hösten 1895 och derpåföljande vinter, på Karl Viktor Suutelas Odde Alf- E. J. E. H. Y. N E. J. A. No 1057. Pag. 97. R. D. 1899 F Hans Kejserliga Majestäts Höga Tamm, Finsk öfver Dess Senats för Finland döm uti ett, sättning i på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Kejserliga SenaHofrätt inkommet mål emellan Bondens som medHofrätt inkommet mål emellan Bondens som medden Karl Viktor Suutela, från Rauto otjer obljer originala la by i Somero socken, sökande, och expeditionen expeditionen:
anmodan, förvaltat denne tillhöriga Alioikaahemman i Pyöli by af Somero socken samt derstädes verkstält, hvarjehända arbeten äfven som guldit särskilda utskylder och andra utgifter, i ersättning härför erlägga 392. mark 20. penni. I saken hörd, har Karl Viktor Suutela medgifvit, att Oskar Suutelas fordrings anspråk till en del vore befogadt men hemstält om tillförordnande af liqvid parterne emellan för närmare utredande af Oskar Suutelas tillgodohafvande; derå, och sedan Häradsrätten till denna framställning bifallit, slik liqvid egt rum den 20. Januari 1897, hvarvid Oskar Suutelas ostridiga fördingar befunnits uppgå till 50 mark 51. penni, men följande belopp antecknats såsom stridiga, nemligen: 49. mark 15. penni, utgörande skilnaden i priset för 24 tunnor 17. kappar hafre, för hvilka Oskar kuutela fordrat 15. mark för tunnan, men Karl Viktor Suutela medgifvit endast 15. mark för tunnan; 50 penni för rep; 7 mark 65. penni för socker; 1. mark, som uppstålt derigenom att Oskar, Suutela för en fjerding strömming fordrat mark, men Karl Viktor Suutela medgifvit endast 6. mark; 7. mark 50. penni för fem kilogrann socker; 1. mark 25. penni för åkoria; 11. mark 25. penni, utgörande återstående pris för 15. såckar Thomasforsat, för hvilka Oskar Suutela fordrat 7. mark för socken men Karl Aikta Suutela erkänt endast 6. mark 25. penni; 4. mark 50. pennii för 6 kilopare themotyro; 4 mark 25. penni för en låda spik och 5. mark 50 penni för två lådor enahanda vara; 95. penni, som Oskar kuutela fordrat för 37 riittor tapeter utöfver hvad Karl Viktor Suutela för dem till betalning medgifvit; 161 mark 99. penni, utgörande återstod af 200. mark, med hvilket belopp Oskar Puutela gjort anspråk på att blifva godtgjord för å Alioikea hemman verkstäld plöjning, men hvaraf Karl Viktor Suutela förklarat sig villig att betala endast 36 mark 1. penni; 15 mark, hvilhet belopp Karl Viktor Suutela stridiggjort af 20 mark, som Oskar Suutela fordrat för stubbars och qvistars ihopsamlande i Alioikea hemmans skog; 20. mark 96. penni, hvarpå Oskar Suutela gjort anspråk för släpning af ris utöfver af Karl Wiktor Suutela i 508