Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Huhtikuun 9 päivänä 1900. Keisarillisen Majistatin Korkaassa Nimessä, Hänen Suomen Senuutinsa tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tullassa nostopitussa, jossa entinen Talollinen Juhana Ahvenainen, Mäntyharjun pitäjän Särkämäen kylästä, on hakijana sekä Kunnullisnaavos Aksel Kijander ja Wärjäri Tidrik Hallman, saman pitäjän Kyttälän kylästä, ynnä sanotun pitäjän Kruununnimismies Berndt Israel Broms, tulematta jääneinä vastaajina, ja joka juttu koskee omistusoikeutta ulosmitat. tuun irtaimistoon: Annettu Keisarillisessa Suomen Senuutissa ja Sen Oikeusosustossa. Helsingissä, Huhtikuun 9 päivänä 1900. Keisarillinen Senvulti on Itsellensä esityttänyt juttuen kuuluvat asiakirjat ja niistä saanut tiedokseen seuraava: Mikkelin läänin Kuvernöörin antaman tahaverikkomäräyksen mukaan on Kruununnimismies Broms suamisen vakuudeksi, joka Kunnallisnevers Kyanderilla och Pedrik Kallmenilta, 23 päivänä Marraskuuta 1895 pannut tukavarikkoon Kullmanin huukkemet, Mäntyharjun seurukunnan kirkkoherranverkatalon muulla sijaitsevat tuparakennuksen, suunun, verihuoneen, läävän, sikoläten, kaksi rekulataa, Lusna 97.W. R. B. - 48. 76. 229 No 443. Sivu 178. Rb. 1897.
kaksi aittaa ja kaksi liiteriä, minkä jälkeen Juhana Ahvenainen Kuvernöörille antumassuun kirjoituksessa on anonut että, koska sanotut rakennukset olivat Tammikuun 31 päivänä 1887 Vidrik Hallmanin ja Ahvenaisen kesken tehdyllä kanspakirjalla joutunut Ahvenaisen omiksi ja Kallman ainoastaan vuotuista vuokraa vastaan ole saanut ne käytettävikseen, mainittu takavarikko huudtaisiin, ja on Kuvernööri, sittenkun Kunnallisneuvos Kyanderia ja Didrik Kallmania oli asiassa kuulustettu jolloin Kyander eli väittänyt, ettei Hallmanin ja Juhana Ahvenaisen välinen kauppa ollut todellinen vaan ainoastaan tehty Hallmanin omaisuuden suojelemiseksi ulosotolta, lykännyt asian riitairena oikeuteen ja määrännyt, että tuhavarikko jäisi voimaansa kunnes siitä toisin määrättäisiin. Kupurin Hovioikeuden sittemmin päätökseltä 7 päivältä Heinäkuuta 1596 velvotettua Didrik Hellmäinen maksamaan Kunnullisuuves Piganderille, Toukokuun 3 päivänä 1870 annetun velkakirjan perusteella, tuhat markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 3 päivästu Toukokuuta 1891 ja kolmekymmentäviisi muikkuu Klanderin lainhukukulujen korvaukseksi, on Kruununnimismies Broms, asianmukaisen määräyksen nojalla, sanotun päätöksen sisällyksen makjamiseksi 28 päivänä Elokuuta 1876 ulosmitannut, muun muassa, mainitun takavarikkoon pannun omaisuuden; mistä toimenpiteestä Juhana Ahvenainen, ylläsanotuista syistä, jälleen on valittanut Kuvernöörin, joka, asianomaisten tultua valituksesta kuulustetuiksi, on lykännyt ariin riitaisena oikeuteen. Tämän johdosta Juhana Ahvenainen on haastattanut Mäntyharjun pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen Kunnallisneuvos Kujanderin, Didrik Hallmunin ja Kruununnimisnus Bromsin ja mainitussa Oikeuksa, toistuen edelläkerrotut väitteensä, vaatinut että kysymyksessä olevat rakennukset selitettäisiin Ähvenuiselle kuuluviksi. Sittenkun todistaja oli jutussa kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus, jossa Juhana Ahvenainen, Kunnallisneuvos Kyander ja Kruunionnimismies Broms ovat anonut korvaista asiason härvimistään kulunqvista, 4 päivänä Marruskuuta 1895 julistiemessensa puutoksessä lauannut selvitetyksi, ettei Juhana Ahvenaisen mainitsemä kauppa ollut tarkoittanut todellista puheenalaisten rakennusten omistusoikeu
den siirtoa, sekä sen vuoksi hyljännyt Juhana Ahvenaisen kanteen ja määrännyt, että ulosmittaus oli laillisessa järjestyksessä loppuun saatettava; jonka ohessa Juhana Ahrenainen on velvoitettu korvaamaan Kunnallisnaivas Kjanderin ja Kruununnimismies Bromsin kulungit asiassa ja sitä varten maksamaan Kyanderille neljäkymantäkaksi ja Bromsille kaksikymmentä markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juhana Akernäinen oli vetoimalla suoltanut jutun, on Hiinäkuun 5 päivänä 1899 antumallensa tuomiollu vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päädöksen, minkä ohessa Juhana Ahvenainen on velvoitettu suorittamaan Kunnullisneuvos Kyanderille maksut hänen kappulustuun Kovioikusden tuomiotu, viisitoistu markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomion on Juhana Ahvenairen ulomaisuuksi anonut muutosta. Mitä näin on kerrottu tapahtuneeksi sekä asiukirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senuutti ottanut tutkittavaksensa ja katsoi ettei Juhieni Ahveniinen ole esiintuonut syytä muuttuu Hovioikeuden tuomiotu, jonka viiruun asia siis jämpi. Teitä kaikki asianomaiMichel Pogvelin. set alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Augustatin Korkeissa Simessä, Hänen Suomen Senaallensa. S. W. Kangdels 231 Henr. Berenius Ludvig Chreberg. Julian Serla hvilLudvig Ombud. Julian Serta hvil
Huhtikuun 9 päivänä 1900. Keisarillisen Majestutin Korkeassa SimonsHänen Suomen Senaattinsa tuomiomaksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa entinen Talollinen Paavo Pietarinpoika Junttonen, Muolaan pitäjän Alakuusan kylästä, on hakijana, ja Talollinen Matti Kiiski, saman pitäjän Kaukilan kylästä, poisjääneenä vastaajana, ja joka juttu koskee talonkaupan purkamista: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Huhti kuun 9 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Abelensa esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Muolaan ja Heinjoen pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Paavo Juottonen, Matti kiiskille ja tämän vaimolle Anna Ruokoselle toimitetun haastua nojalla lausunut, että Paavo Juottosen nykyään kuollut isäpuoli tämä: A. af N. C. S. - A. N. K. F. J. A. C. 99 No 448. Pag. 64. R. D. 1899.
Talollinen Juhana Juvonen sekä Paavo Juottonen, joille Matti Kiiski oli 11 päivänä Huhtikuuta 1892 velaksi antanut kaksisataa ruplaa venäjän rahaa, olivat tämän velan takaisinmaksamisen vakuudeksi pantannet Juhana Juvosen ja Paavo Juottosen yhteisesti omistaman 1/12 osan vanhaa manttaalia eli 4,49/42 osaa uutta manttaalia perintötaloa No 2 Alakuusan kylässä, joka panttaus, paikkakunnan tavan mukaan, kuitenkin eli tapahtunut siten että Paara Juottonen ja Juhana Juvonen olivat samanä päivänä tehdyllä välikirjalla myyneet tilan Matti Kiiskille välikirjaan kuitatusta kahdensadan viidenkymmenen ruplan kauppahinnasta sekä samalla suullisesti sopineet Kiiskin kanssa, että PunJuottosella ja Juhana Juosella oli oikeus kahdessa vuodessa, luhua vastamainitusta päivästä, maksamalla puheenaolevan kauppahinnan lunastaa tila takaisin; minkä tähden ja kun Paavo Juottuna määrätyn ajan kuluessa oli Matti Kiiskille tarjennut sovitun lunastushinnan, jota Kiiski kuitenkaan ei ollut vastaanottanut, Paavo Juottanen on, Juhana Juvosen kaikkiin perillisten oikeudenhaltijana, vaatinut, että mainittu välikirja, mikäli se koski Juvosen oikeutta sanottuun tilaan, julistettaisiin mitättömäksi ja ttä Juvosen eläessään omistama puoli tilaa, jolle Matti Kiiski sillä välin 24 päivänä lokakuuta 1895 oli saanut kiinnekirjan, tuomittaisiin Paavo Juoltoselle. Sittenkuin Matti Kiiski ja Anna Ruokonen, asiasta kuultuina, olivat vastustaneet Paavo Juottossa kannetta, on Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 1 päivänä 1895 julistanut pääteksensä jutussa ja, kun Matti Kiiski ja Anna Ruokonen olivat puheenalaisella kauppakirjalla omaksensa saaneet Juhana Juvonu elä pään omistaman osan perintötaloa No 2 Alakuusan kylässä, hyljännyt Paavo Juottosen asiassa ajaman
kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Taujo puottonen vetoamalla on saatta neet jutun, on tuomiolla Helmikuun 18 päivänä 1899 lausunut, että koska kiinteimistöä myytäessä tehty ehto, jolla myyjä on pidättänyt itsellään oikeuden vastaisuudessa, määrättyä hintaa vastaan, lunastaa tilan takaisin, 20 päivänä Kesäkuuta 1864 annetun asetuksen 2 SS:n mukaan on voimaton ja vaikutukseton, sentähden jätti Hovioikeus asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan; minkä ohessa Paavo Juottonen velvoitettiin neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Matti Kiiskitti Hovioikeudessa juttuun menneet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Paan Juottonen alamaisesti anonut muutosta. Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Käsarillinen Senaatti ottanut tutkitta väkseen ja katsoo, ettei Paavo JuotAxel Charpentier tonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jääpi pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Nimenä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. Isac Gylling Och Nyborg. Isac Gytting August Nyberoh Nederdetterlom.
No 452. Pag. 108. R.2. 1899. Huhtikuun 10 päivänä 1900. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Timessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomionostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Hovioikeudenauskultantti Lakitiedettenkandidaatti Juho Kustaa Saarikivi, Lahden kauppalasta, on hakijana sekä entisen Kauppiaan Kustaa Kollinin konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamies Varatuomari Arvid Nordenstreng, sanotusta kauppalasta, poisjääneenä vastaajana, ja joka juttu koskee saatavan vahvistamista: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Huhtikuun 10 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä etyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedet: Kustaa Kollinin Hollolan, Nastolan Kärkölän pitäjäin käråjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vireillä olleen kenlurssin saapumuspäivänä Lokakuun päivänä 1897 on Hovioikeudenauskultantti Taasikivi Kollinen pojan, tähden läsnä: A. af N. G. - G. S. - A. N.
kauppalassa asuvan Kauppiaan Kustaa Willehad Kunnaan Syyskuun 24 päivänä 1897 laatiman ja seuraavana päivänä Paasikivelle siirtämän konttekuranttilaskun perusta, johon laskuun muun muassa oli debetpuolelle otettu Kustaa Villehad Kunnaan palkka hänen palveluksestansa Kustaa Kollinin luona, laskettuna Joulukuun 8 ja 31 päivien 1893 väliseltä ajalta kahdensadan markan mukaan kuukaudelta sekä viimesänotusta päivästä Kesäkuun loppuun 1897. kahdensadan viidenkymmenen markan ja keen kuukaudelta, valvonut mainitun laskun sälden 22,549 markkaa 88 penniä ja vaatinut, että siitä vahdesta 4,500 markkaa Runnaalle vuosilta 1896 ja 1897. tulevana palkkana tuomittaisiin etuoikeudella suoritettavaksi, sekä pidättänyt itselleen vallan, jos valventaa vastaan tehtäisiin muistutuksia, joita ei katsettaisi voitavan konkurssiasian yhteydessä ratkaista, eri oikeudenkäynillä näyttää toteen saatavansa; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus Joulukuun 18 päivänä 1897. julistetussa konkurssituomiossa samalla kuin Hovioikeudenauskultantti Pääsikivelle konkurssipesän varoista tuomittiin maksettavaksi kymmenentuhatta markkaa ynnä viiden prosentin vuotuinen korko Joulukuun 8 päivästä 1893 Kesäkuun 29 päivään 1897, joka korko mainitun konttokuranttilaskun mukaan tekee 1,781 markkaa 67 penniä, on vahristanut jäännöksen sanotun laskun saldosta suoritettavaksi konkurssipesästa korkiintaan valvotulla tahi sillä määällä, miksi Taasikivi saattoi tässä orassa riitaiseksi tehdyn saatavansa eri oikeudenkäynnissä toteen näyttää, sekä määrännyt sen etuoikeuden, jonka tähän jäännökseen sisältyvä, Kauppias Kunnaan vuosilta 1896 ja 1897 vaatima palkka 4,500 markkaa oli nauttiva. Tämän johdosta on Hovioikeudenauskultantti Paasikivi, Varatuomari Torden strengille toimittamansa haasteen nojalla, Kihlakunnanoikeudessa vireille pannut mainitun oikeudenkäynnin ja, saatuan ra siinä eri päätöksellä itsellensä tuomituiksi 3,438 markkaa 95 penniä, vielä lisäksi vaatinut, että Taasikivelle mää
rättäisiin konkurssipesän varoista maksettavaksi Kauppias Kunnaan palkkaan hänen palveluksestaan Kustaa Kollinin luona se, mitä konttokuranttilaskun paldosta näinmuodoin vielä oli jäljellä, eli seitsemantuhatta kolmesataa yhdeksänkolmatta markkaa kuusikolmattu penniä ja niistä neljätuhatta viisisataa markkaa valvotulla etuoikeudella Sittekun Varatuomari Nordenstreng oli kantaeseen vastannut ja todistajia oli jutussa kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus Huhtikuun 23 päivänä 1898 julistanut päätöksen asiassa; ja koska Taratuomari Nordenstreng oli myöntänyt, että Kauppias Kunnas oli ilmoitetun ajan eli Joulukuun 8 päivästä 1895 Kesäkuun 29 päivään 1897 ollut Kustaa Kollinin kauppaliikkan ensimmäisenä miehenä, mutta ei ollut voinut väittääkään Kunnan suostuneen palkatta palvelemaan, on Kihlakunnanoikeus katsonut Kauppias Kunnaan oikeutetuksi saamaan työstänsä palkan. Mutta kun ei oltu näytetty paljonko palkkaa Kauppias Kunnialle olisi ollut tuleva, ja hän oli palvelusajallaan Kustaa Kollinilta saaut täyden ylläpiden sekä sitä paitsi ojaksi omaksi hyödyksensä tehnyt työtä isänsä liikkassä, on Kihlakunnanoikeus määännyt Kauppias Kunnaulle tulevan palkan kahdeksituhanneksi markaksi vuodelta, minkä vuoksi Varatuomari Nordenstreng on velvoitettu Kustaa Kollinin konkurssiperän varoista konkursituomiossa määrätyllä etuoikeudella Hovioikeudenauskultantti Taasikivelle, jolle Kauppias Kunnas oli saatavansa siirtänyt, heti kuittia vastaan maksamaan mitä yllämainitun konttokuranttilaskun saldosta vielä oli suorittamatta, sikäli kuin se koski Kunnaan palkkaa sekä sillä tavoin että sanottu palkka konttekuranttilaskussa luettiin kahden tuhannen markan jälkeen vuodelta Joulukuun 8 päivästä 1893 Kesäkuun 29 päivään 1897. Herioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomari Nordenstreng on veteamalla samt tanut asian, on Huhtikuun 28 päivänä 1899 antamassaan tuomiossa katsonut ettu Hovioikeudenauskultantti Taarikivi ollut voinut näyttää Kustaa Kollinin
luvannuen Kauppias Kunnaalle mitään palkkaa sen yli, minkä Kunnas puheenalaisessa tarkoituksessa eli saanut; jonka vuoksi Hevioikeus on kumonnut Riklakunnanoikeuden päätöksen ja hyljännyt Paasikiven asiassa ajaman kanteen. Tähän Hovioikeuden tuomioon on Hevioikeudenauskultantti Taasikivi alamaisesti anonut muutosta Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkittavakseen ja katsoi, ettei Hovioikeudenauskultantti Taasikivi ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jääpi pysymään. Tätä kaikki asian omaiset alamaisuudessa noudattakast. Keisarillisen Majesteetin Korkiassa Finnin Klänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. Oscar Gylling Gäraegenskild. - Bonde. Backenart Glouppuskilad. - Bonden Någångs 1/Axel Charpuntus Huhtikuun 11 päivänä 1900. Keisarillisen Majestodin Korkiassa FinnuHänen Suomen Senaattensa tuomionostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Talolliset Herman Matinpoika Vanhaseppä ja Juho Kaarlenpoika Uusiseppä, Niikan kappelin Leikkuun kylästä, ovat hakijoina sekä Torpparit Herman Vihtori Matinpoika Kivimäki ja Eevertti Tuomaanpoika Mäkelä ynnä viimemainitun vaimo Matilta Matintytär, Kiikoisten kappelista, vastaajina, ja joka juttu koskee nautintooikeutta torppaan: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Huhtikuun 11 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä sityttänyt juttuun kuuluvat asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Haastutettuansa Herman Vihtori Kiimäen, Eevertti Mäkelän ja Matilta Matintyttären Tyrvään pitäjän sekä Riikan ja Kiikoisten kappelien käräjäkunnan 1898 vuoden talvikäräjiin, oParnu: A. af 5. - O. G. - G. L. - A. N. B. F. No 463. Sivu 74. R. 2. 1899
vat Herman Wanhaseppä ja Juho Uusisoppä, jotka yhteisesti omistavat yllä. sanotussa Heikkuun kylässä sijaitsevan Sepän perintötalon, lausuneet: että Herman Vihtori Kivimäen ja Matilta Matintyttären isänisa Matti Jaakonpoika, Sepän siihen aikaan kruununluontoisen talon haltijana, oli välikirjalla 15 päivältä Tammikuuta 1849 luovuttanut näiden isälle Matti Matinpojalle hänelle mainitusta talosta tulevan perintöosan sijaan erinäisiä talon kuuluvia tiluksia Mäkelä nimisenä torppana Matti Matinpojan ja hänen vaimonsa omistettavaksi ja hallittaviksi heidän elinaikansa velvollisuudella tehdä taloon vuosittain kolme päivätyötä, sekä Matti Matinpojan lastenkin käytettäväksi heidän elinaikansa vuotuista neljän hopearuplan veroa vastaan; että Matti Jaakonpoika, sittenkuin Sepän talo tällävälin oli ostettu perinnöksi, oli 10 päivänä Kesäkuuta 1851 tehdyllä lisäyksellä Tammikuun 15 päivänä 1849 laadittuun välikirjaan vakuuttanut Matti Matinpojalle, hänen vaimollen ja lapsilleen edellämainitun torpan järkähtämättömän hallinnon sanotussa välikirjassa määrättyjä rasituksia vastaan; sekä että, Matti Matinpojan ja hänen vaimonsa Kaisa Liisa Juhontyttären kuoltua, heidän elossa olevat lapsensa Herman Vihtori Kivimäki ja Matilta Matintytär ynnä tämän mies Evertti Mäkelä olivat ottaneet haltuunsa mainitun torpan, joka sijaitsi Kiikoisten kappelissa ja jota nykyään viljeltiin kahdessa osassa, Kivimäen ja Mäkelän torppien nimillä. lutta koska Herman Vihtori Kivimäki ja Matilta Matintytär olivat syntyneet vasta sen jälkeen kuin edelläkerrottu välikirja 15 päivältä Tammi ruuta 1849 ja lisäys 10 päivältä Kesäkuuta 1851 oli tehty eikä heillä siis saattanut olla mitään oikeutta sanotulla välikirjalla Matti Matinpojalle suorutettuihin torpantiluksiin, ovat Hernan Vanhasippa ja Juho Uusiseppä vaatinut että Herman Vihtori Kivinä ri, Eevertti Mäkelä ja Matilta Matin
tytär, jotka olivat irtisanotut torpista ennen tuomaanpäivää 1897, velvoitettaisiin heti luopumaan mainituista Sepän taloon kuuluvista torpista ja jättämään ne huoneineen maineen Herman Vanharepän ja Juho Uusisepän vapaasti käytettäviksi. Kanteesta kuulustettuina ovat Herman Vihtori Kivimäki ja hänen asiakumppaniinsa väittäneet, että sanottu välikirjan lisäys Kesäkuun 10 päivältä 1851. oli ymmärrettävä siten, että sen kautta torpan hallintooikeus oli ikuisiksi ajoiksi luovutettu pois talosta; minkä vuoksi Herman Vihtori Kivimäki ja hänen asiakumppaninsa ovat anoneet kanteen kumoamista Kihlakunnanoikeus on Huhtikuun 27 päivänä 1898 julistamassansa päätöksessä siinä mainituilla syillä, velvoittanut Herman Vihtori Kivimäen, Eevertti Makelän ja Matilda Matintyttären, laillisen muutteajan nautittuansa, Maaliskuun 14 päivänä 1899 luopumaan Kevimäen ja Mäkelän torpista sekä jattämään ne huoneineen ja tiluksineen Herman Vanhasepän ja Juho Uusisepan vapaasti käytettäviksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Herman Vihtori Kivimäki, Eevertti Mäkelä ja Matilta Matintytär olivat veteamalla saattaneet jutun, on Maaliskuun 7 päivänä 1899 antamassaan tuomiossa katsonut elvitetyksi, että Matti Jaakonpoika, Sepän talon omistajana, oli, välikirjalla Tammikuun 15 päivältä 1849 vuokrattuansa skuperäisen Mäkelän torpan Antti Matinpojalle tämän sekä hänen vaimonsa ja lastensa elinajaksi, tuohon välikirjaan Kesäkuun 10 päivänä 1851 kirjoitetussa lisäyksessä, syystä että talo tällä välin oli ostettu perinnöksi, uulestaan vakuuttanut Matti Matinpopojalle sekä hänen vaimollensa ja lapsillensä sanotun torpan häiritsemätto män hallinnon välikirjassa määrättyä veroa vastaan; minkä tähden ja koska i viimeksisanotusta päivästä vielä ollut kulunut viittäkymmentä vuotta, joka silloin voimassa olleen Kesäkuun 13 päivänä 1800 maan vuokraamisesta maala annetun asetuksen mukaan oli perin
aika, joksi vuokra- ja lampuolikontrahteja ansiomaasta oli saatu tehdä, Hovioikeus, huolimatta siitä että Matti Matinpoika ja hänen vaimonsa Kaisa Liisa Juhontytär jo olivat kuollut sekä etteivät Herman Vihtori Kivimäki ja Matilta Matintytär mainittuna Kesäkuun 10 päivänä 1831 vielä ollut syntyneet, on kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä M. St:n 16 luvun 3 SS:n nojalla hyljännyt Herman Vanhasepän ja Juho Uusisepan asiassa ajaman kauteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Herman Jonhasuppa ja Juho Uusiseppä alamaisesti anoneet muutosta tänne toimitta. mallaan perustelmalla, johon Herman Vihtori Kivimäki, Eevertti Mäkelä ja Matilta Matintytär ovat vastannet. Mitä näin on kerrottu tapahtunuksi sekä asiakirjat sen lisäksi sisältä vat on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkittavaksensa ja katsoo etteivät Herman Jonkasippa ja Juho Uusiseppä ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, jonka varaan asia siis jääpiMichael Paqvelin Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Kockensa Timissä, Hänen Suomen Senaattinsa: A af Nyborg Ångenskull. Luhana Edestam. Oscar Jynius August yberg.
Huhtikuun 11 päivänä 1900. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaallinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Talollisenleski Maria Juhanantytär Heikkonen, Lappeen pitäjän Ruttoisen kylästä, on hakijana ja Talolliset Juhana ja Elias Heikinpojat Haimi, Hurtanmaan kylästä, sekä Talollinen Wilho Wilhonpoika Paronen, Savo lan kylästä samaa pitäjää, viimeksimainittu vaimonsa Maria Heikintytär Heimin edusmiehenä, vastaajina, ja joka juttu koskee testamentinmoiletta: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja sen Oikeusosastossa Helsingissä, Huhtikuun 11 päivänä 1900 Keisarillinen Senaatti on Itsellan esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tiedokseen seuraavaa: Haastateltuansa Maria Heikkosen 1898 vuoden varsinaisiin talvikäräjiin Lappeen pitäjän kärijäkunnassa Juhana Heimi, Elias Heimi ja Wilho Paronen lapsetonna edesmenneen enonsa, Maria Heikkosen miehen Talollisen Elias Esaiaksenpoika Leinon Läsnä S. W. H. B. - 2. l. C. - R. I. J.  O. K. No 464. Pag 180. R. D. 1899.
lähimpinä perillisinä ovat Kihlakunnanoikeudessa vaatineet, että Maria Heikkosen edellisissa syyskäräjissä Elias Leinon jälkeen testamenttina valvoma suullinen maaräys, jolla Elias Leino muka oli määrän nyt jäämistönsä Maria Heikkoselle, julistettaisiin mitällömäksi, koskee sanottua määräystä otte tehty testamenttia varten sääde tyssä järjestyksessä, ja Maria Heikkonen velvoitettaisiin Juhana Heinille ja hänen asiakumppaneillensa laillisesti jaettavaksi luovuttamaan Elias Leinon jälkeen jäänyt omaisuus Kanteesta kuultuna Maria Heikkonen on turvautunut velvomaansa testamenttiin, laillisessa järjestyksessä tehtynä, minkä jälkeen, ja sittenkun todistajia asiassa oli kuulustettu, Kihlakunnanoikeus Marraskuun 12 päivänä 1898 julistamassaan päätöksessä on lausunut, ett'ei Elias Leinon eläessään lausunia puheita, jotka Maria Heikkonen sittemmin oli testamenttina valvonut, voitupitää Elias Leinon viimeisenä tahtona julkenjättämänsä omaisuuden suhteen, ja ettei kerrottua määräystä myöskään oltu tehty P. K. 16. luvun 1 SS ssä säädetyssä järjestyksessä; johon nähden Kihlakunnanoikeus on kumonnut Maria Heikkosen valvoman testamentin ja velvoittanut Maria Heikkosen Juhana Heimille ynnä hänen asiakumppaneillensa luovuttamaan heille perinnön nojalla tulevan osuuden Elias Leinon jäämistöstä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maria Heikkonen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Kesäkuun 14 päivältä 1899 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen; minkä ohessa Maria Heikkonen on velvoitettu suorittamaan Juhana Haimille ja hänen asiakumppaneillensa maksut heidän kappalustaan Hovioikeuden tuomiota, kymmenen markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon Maria Heikkonen on alamaisesti anonut muutosta tinne toimittamallansa perustelmalla, johon Juhana ja Elias Hanni sekä Wilho Paro nen ovat säädetyssä järjestyksessä vastaneet Keisarillinen Senaatti on ottanut jutun tutkittavakseen ja katsoo, ett'ei Maria Heikkonen ole esiintuonut syytä muuttaa,