Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kaa otetuksi yhtiön asioihin asianosaisten yhteisestä kassakreditiivistä vaikka tämä rahamäärä olisi ollut 25. päivänä samaa kuuta merkittävä Karhun hyväksi, ja että Gustaf Wilhelm Karhu oli 17. päivänä Tammikuuta 1913. yhtiön puolesta omilla varoillaan lunastanut pankista Sahanomistajan Cajan derin asettaman ja yhtiön hyväksymän 5000 markan vekselin, opatinut Emil Gustaf Eleniusta velvoitettavaksi suorittamaan Gustaf Wilhelm Karhulle hänen puheena olevassa välinnelvityksessä riitaiseksi jääneen saamisensa Emil Gustaf Eleniukselta korkoineen sekä korvausta oikeudenkäyn tikuluistansa. Kanteesen vastaten on Emil Gustaf Elenius kieltänyt Gustaf Wilhelm Karhun selityksen mainituista 10033 markasta sekä väittänyt tuon Gustaf Wilhelm Karhun suorittaman vekselin annetuksi Karhun ja Sahanomistajan Cajanderin yksityisten välitysten suoritukseksi, johon nähden Elenius on vastustanut hannetta. Kihlakunnanoikeus on 28. päivänä Marraskuuta 1908. julistamallaan päätöksellä, koska Gustaf Vilhelm Karhuoli näyttänyt asianosaisten yhtiön puolesta omilla varoillaan suorittaneensa kysymyksenalaisen 17. päivänä Tammikuuta 1903. maksettavaksi joutunan Sahanomistajan Cajanderin asettaman 5000 markan vekselin, voimatta sitä vastoin toteensaattaa yhtiön hyväksi maksaneensa kanteessa mainittuja 1500 markkaa hyljäten kanteen muuten velvoittanut Emil Gustaf Eleniuksen kuitin saades saan suorittamaan Gustaf Wilhelm Karhulle viisituhatta markkaa viiden prosentin korkoineen 17. päivästä Marras kuuta 1905. jolloin Emil Gustaf Elenius oli saanut juttuun haasteen, kunnes täysi maksu tapahtuisi, sekä korva maan Gustaf Wilhelm Karhun oikeuden käyntikustannukset kahdeksallas edella markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Gustaf Wilhelm Karhu ja Emil Gustaf Elemius puolin ja toisen olivat vetoa malla saattaneet jutun, on 16. päivänä Maaliskuuta 1911. antanut siitä 638
tuomion; ja koska Gustaf Wilhelm Karhuoli näyttänyt suorittamansa kysymyt senälaisen, 17. päivänä Tammikuuta 1913 maksettavaksi joutuneen Tahanomistajan Cajanderin asettaman ja asianosaisten yhtiön tunnustaman viidentuhannen markan rekselin sisällyksen josta Emil Gustaf Eleniuksen olisi ollut suoritet tava puolet eli kaksituhatta viisisataa markkaa, mutta Gustaf Wilhelm Karhu, sitä vastoin ei ollut toteensaattanut saarittomeensa asianomaisten yhtiön puolesta edellämainittuja kymmentätuhatta markkaa eikä Emil Gustaf Eleniuskaan ollut näyttänyt maksaneensa asianosaisten yhteiseksi hyödyksi sitä hänen 18. päivänä Heinäkuuta 1903. Tahanomistajan Cajanderin tunnusteena suorittamakseen merkittyä viidentuhannen markan erää, joka oli välinselvityksessä luettu Emil Gustaf Eleniuksen hyväksi sittä varalta että Elenius vastedes voisi esittää näytöksen sen suorittamisesta, on Hovioikeus jättänyt asien sen loppupäätelmän varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Gustaf Wilhelm Karhu sanonut muutosta perustelmalla johon Anna Margaretha Elenius on vastaanut; minkä jälkeen suullineen kuulustelu, on täällä tapahtunut, niinkuin siitä tehty pöytäkirja osottaa. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän natur ja katsoo, ettei Gustaf Pethelm Karhu och esiintuoneet syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Gustaf Vilhelm Karhu suorittamaan Anna Margaretha Eleniukselle hänellä täellä jutussa olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noutattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Landin Saarinen Mardtuksiala. Johannes Pesonen. A. J. Rausuvaara. Allan Dahlbeck 639
Narraskuun 24. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Henriksudesta tullees sa vesivirnan ja vesilaitokseen aseman luovuttamista koske vassa jutussa, jossa nyttemmin kuolleen Talollisen Matti Akrasen leski Hilda Oksanen ja Talokas Elias Virtanen, niinhyvin omasta puolestaan kuin Matti ja Hilda Oksanen alaikäisten lasten holhoojana, sekä Talollinen Aukusti Okranen, kaikki Laukaan pitäjän Aareekosken kylästä, ovat yhteisesti hakijoi na sekä osakeyhtiö Paul Wahl  & C. Aktiebolag, Wiipurin kaupungista, Kauppahuoneen Paul Kahl6ne oikeuden omistajana, vastaa jana: Annettu Oikeusosastossa 24 päivänä Marraskuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Huistatettuaan Stauppahuoneen Paul läsnä: A. A. - J. P. - A. B. - K. G. E. W. No 1579. No 1579. No 135. R. T. 1811.
Wahl von Laukaan pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeuteen, ovat Matti Oksanen Elias Virtanen ja Aukusti Oksanen siellä esiintuoneet, että vuonna 1833. Simunen lohkohuomari isosajassa eli Simunan sittemmin perinnöksi ostetulle talolle No 3 Kopeekosken kylässä, josta talosta Matti Johanen ja hänen myösäpuoleensa bukin omistivat osan, yhteiseksi myllyn paikaksi jaettu Alspeekos kessa eli Iimunariksi kassa sijaitseva Storkomääri niminen ja tiluskortoilla kuvisksi 119 merkitty maa-alue, sekä että Paul Karl " 6o, joka omisti Alapeekosken eli Simunankosken komaispuolella olevat Niiltyniemi ja Myttyniemi nimiset osuudet Niittyvienen eli Salon perintötalon No 5. edellämainitussa Kopeekosken kylässä, hallitsi ja käytti Myllyniemen talonosuuteen kuuluvana muutamien Simunan jakokunnan talojen omistajain Waasen läänin Kuvernöörin 17. päivänä Marraskuuta 1856. antaman päätöksen nojalla Mapeekoskeen uudestaan rakentamaa vanhaa jalkamyllyä vesivoimineen minkä myllyn eräs Talokas Erkki Oksanen, tultuaan eri luovutuskirjoilla sen omistajaksi sekä ostettuaan yllämainitut Niittyniemen ja Myllyniemen talonosuudet, sittemmin sanotun Kuvernööpin 22. päivänä Heinäkuuta 1896. antaman päätöksen nojalla oli kajentenut muun muassa rakenlamalla sen yhtetyteen sahalaitoksen; minkä tähden ja kuin tämä mylly - ja sahalaita oli rakennettu kiville Kapeekosken eli Simunankosken läntiseen haaraan ja sen perustuspaikka siis isonjaon asiakirjain mukaan kuului Matti Olisa sen ja hänen myötäpuollensa omistamiin osiin Simunan taloa eikä Niittyniemen eli Salon talolle koskaan oltu jaettu eikä Simunan talosta erotettukaan myllynpaikkaa, eikä myöskään Erkki Oksanen, asian näin olsen, ollut voinut itsellensä hankkia muuta kuin jonkimlaisen mies; kohtaisen oikeuden sanottuun myötynpäikkaari, Matti Okraaren ja hänen asiakumppaninsa ovat vaatinut Paul Wahl & Een velvoitettavaksi muut611
tanvaan pois Kapekoskesta eli Simunankoskesta puheenalaisen mylly - ja saha laitoksensa sekä luovuttamaan heille mainitun kosken vesivoimineen ynnä laitoksen aseman. Tämän kanteen johdosta on Paul Wahl & Coin puolesta räitetty, että vuonna 1828. toimitetussa isosäjässä oli Simuunan jakokuntaan kuuluville taloisle Noitti 3, 4 ja 5, eikä ainoastaan Nolla 3 yhteiseksi myllynpaikaksi jaettu edellämainittu keskellä Stapeekoskea eli Simurankoskea oleva, jakokirjoissa kuvioksi 119. merkitty Storkensaari niminen saari, jota jakokunnan edellämainitut osakkaat eivät kuitenkaan korkaan oiket myllynpaikaksi käyttäneet, sekä että kyseenalaisen mylly- ja sahelaitöksen oli alkuaan muitten muassa Niittyniemen eli Salon perintötalon silsoinen omistaja Gabriel Pohjoraho rakentanut useinmainitussa Waasen läsnin Kuvernöörin päätöksessä 17. päivältä Marraskuuta 1856. annetun myönnytyksen nojalla; minkätähden ja kun se paikka, johon puheena oleva myllyja rahalaitos oli rakennettu, Niittynienen oli Salon talossa toimitetun halhomisjaon mukaan kuului yksinomaan Paul Wähl & 6en omistamaan osuuteen samaa taloa, eivältä Matti Oksanen ja hänen myötäpuolemaa olleet voineet väittääkään saatikka toteemäyttää että Paul Wahl & Co kysymyksenalais ta mylly - ja sahalaitosta varten käytti enemmän vesivoimaa kuin mitä sille Niittyniemen eli Salon talon osakkaama kuului tai että tämä nyt ty ja sahalaitos millään tavalla esti ylläsanottuja Simunan jakokunnan osakkaita käyttämästä heille isosnajana sa jaettua yhteistä myllynpaikkaa, Paul Påhl & 6on puolesta on vaadittu kannet; ta hyljättäväksi. Sittenkun Simunnan talon muita osakkaita oli asiasta kuulustettu sekä riitapaikalla Oikeuden määräyksestä maanmittarilla toimitutettu katselmus, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat aroneet korvausta oikeudenkäynti kuluistaan, 4. päivänä Toukokuuta 1903. 612
julistamassaan päätöksessä havainnut selvitetyksi että vuonna 1838. tapahtu neessa isossajassa Simunan jakokun ralle, johon sekä Matti Ursasen ja hänen myötäpuotteonsa omistamat ovat Simunan perintötaloa että Paul Wahl & 6on omistama osa talon eli Niittynienen taloa kuuluivat, oli yhteiseksi myllynpaikaksi määrätty Koskensaari niminen, tiluskartalle kuvioksi 119. merkitty, Simunarkoskessa eli Stopeekos ja oleva saari, joka olikin Matti Iksosen ja hänen myötäpuoltensa tiluskartoille merkitty jakokunnan yhteiseksi myllyvipaikaksi; minkätähden ja koskeivät Matti Oksanen ja hänen myötäpuoleensa olleet voineet näyttää että heidän taloilleen oli annettu myt syryraikkaa Paul Hahl & Co n omistaman talonosuuden maalla Simunamikosken i si Kareekosken läntisellä rannalla, johon kyseenalainen mylly - ja sahalaites oli rakennettu, vaan päinvastoin jutussa esiintuodun selvityksen mukaan jakokunnalle ei oltu vesilaitoksia varten Simunarkoskessa eli Kapeekos kessa annettu muuta maata kuin Storken saari, eikä myöskään Waasan läänin Kuvernöörin päätös 7. päivältä Marraskuu ta 1856. ollut voinut myllyn silloisille pirustajille Simunan jakokuntaan kuuluvien talojen omistajina tuottaa mitään oikeutta itse myllynpaikkaan ja anoen paikka tietysti oli seurannut Niittynienen eli Salon taloa, kun Erkki Skrasen aikanaan sen osti, eivätkä myöskään Matti Okraaren ja hänen myötä puoleensa olleet näyttäneet heillä olevan mitään yksityistä oikeutta Simumerksken eli Stapkokosken vesivoi maan toi että Paul Wahl & Ei siitä köytti enempää kuin se oli oikeutettu käyttämään sekä sitä paitsi sen omistusoikeus Niittyniemen eli Salon taloon mylly - ja pahalaitokrineen myösoli Köteensäätettu, Kihlakunnanoikeus on hyljärmyt Matti Okkasen ja hänen myöstäpuollensa asiasta ajamaan kanteen sekä velvoittanut Matti Ohrasien ja hänen asiakumppaniinsa, yhteisesti täki kellä heistä oli varoja, korvaamaan Paul Wahl & bn oikeudenkäynnistä oikeutunut 613
kustannukset kuudellasadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Matti Oksanen ja hänen asiakump parminsa että Paul Wahl & Co vetsämnas la olivat saattaneet jutun, on 12. päivänä Huhtikuuta 1913. antamallaan tuomiolla katsonut ettei oltu tuotu esiin syytä muuten muuttaa Kihlakunnan oikeuden päätöstä kuin että Hovioi keus Paul Wahl & Co intekanteen johdosta velvoitti Matti Oksasen ja hänen myötäpuolensa yhteisesti tai kellä heistä oli varoja, tuhannella kahdellasadalla markalla komaamaan Paul Wahl & Edla Kihlakunnanoikeudessa asian vuoksi olleet kustannukset sekä niinikään yhteisvastuullisesti palkitsemaan siltä Hovioikeudessa juttuun menneet kulut seitsemälläkymmenellä markalla Hovioikeuden tuomiooon ovat Hilda Ohsanen sekä Elias Virtanen ja Ankusti Oksanen yhteisesti anoneet muutosta perustelmalla, johon osakeyhtiö Paul Wahl & Co Aktiebolag, joka 20. päi vänä Helmikuuta 1909 oli ostanut Niiltyniemen ja Myllyniemen talonosuudet Paul Wahl & botta, om vastan nut; minkä jälkeen kuultinen kuuluste tu on Keisarillisessa Senastissa tapahtunyt kuten siitä tehty pöytäkirja osoittaa. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, muut taen Hovioikeuden tuomiota, jättää asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Täsä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Tomatti: Lanteri Saarinen Johannes Pesonen. A. J. Ollmanra. K. AuerG. E. Winter 644
Marraskuun 25 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisaril lisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa suorituksen takaisin saantia koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Juho Tuomaanpoika Kiuru, Kaukolan pitäjän Monittulan kylästä, hakijana sekä Talollisenleski Eeva Tuomaantytär Jääskeläinen, Käkisalmen pitäjän Tenkalahden kylästä tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 25 päivänä Marras kuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselken esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Eeva Jääskeläiselle toimituttamansa haasteen nojalla on Juho Kiuru Käkisalmen ja Kaukolan pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän kauppakirjalla 5 päivältä ElokuuLäsnä: F. S. V. A. R. A- R. H. K. F. U. S. No 1583. Pag. 72. R. D. 1910.
ta 1895 oli 2500 markan hinnalla ostanut rintaperillisittä kuolleen veljensä Pekka Tuomaanpoika Kiuriin nyttemmin niinikään edesmenneeltä leskeltä Liisa Jääskeläiseltä 1/2 perintötaloa No 2 edellämainitussa Monittulan kylässä sekä kaiken Pekka Kiurun ja Liisa Jääskeläisen pesuuteen kuuluvan irtaimen omaisuuden ja että Juho Kiuru, joka sanotusta kauppasummasta oli antanut velkakirjan Liisa Jääskeläiselle, oli mainittua velkakirjaa vastaan maksanut Liisa Jääskeläiselle 1873 markkaa 25 penniä; mutta kun Pekka Kiuru ja Liisa Juas keläinen olivat edellämainitun kiinteimistön ostaneet avioliittonsa aikana rahoilla, jotka Pekka ja Juho Kiuru olivat saaneet pakkoluovutushintana eräästä isältään Tuomas Kiurulta perimästään Wuoksessa olevasta myllystä, ja Juho Kiuru, kun ylläsanottu hänen Liisa Jääskeläiseltä ostamansa kiinteimistö niinmuodoin oli pidettävä Pekka Kiurun perimysmaan vastikkeena, joka Pekka Kiurun kuoltua oli joutunut hänen lähimmän perillisensä Juho Kiurun omaksi siis oli oikeettomasti Liisa Jääskeläiselle suorittanut edellämainitut 1873 markkaa 25 penniä, on Juho Kiuru vaatinut, että Liisa Jääskeläisen siner Eeva Jääskeläinen, jonka hallussa Liisa Jääskeläisen pesuus oli, velvoitettaisiin Juho Kiurulle takaisin maksamaan sanottu rahamäärä Kanteesta kuulustettuna on Eeva Jääskeläinen, ilmoittaen Liisa Jääskeläisen hänen hyväkseen tekemän testamentin nojalla hallitsevansa Liisa Jääskeläisen jäämistöä ja muun muassa edellämainittua velkakirjaakin, vastustanut kannetta sillä perusteella, että Juho Kiuru ole vapaaehtoisesti ostanut Liisa Jääskeläiseltä puheenäolevan tilan sekä vapaasta tahlostaan sitoutunut maksamaan siitä ilmoittamansa määrän. Kihlakunnanoikeus on 3 päivä616
na Joulukuuta 1907 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perus teilla velvoittanut Eeva Jääskeläisen kuittia vastaan maksamaan Juho Kiurulle tämän mainittua velkakirjaa vastaan suorittamat tuhat kahdeksansataa seitsemänkymmentä kolme markkaa kaksikymmentäviisi penniä sekä sen ohessa kuitattuna ilman vastiketta luovuttamaan Juho Kiurulle puheenaolevan velkakirjan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Eeva Jääskeläinen oli vetoamalla saattanut jutun, on 17 päivänä Helmikuuta 1910 antanut siihen tuomion; ja koska asiassa oli käynyt selville, että Juho Kiuru oli Liisa Jääskeläiselle antanut kysymykseen tulleen velkakirjan vastikkeeksi siitä, että Liisa Jääskeläinen luovutti Juho Kiurulle osansa hänen ja Pekka Kiurun yhdyspesään, sentähden ja kun Juho Kiuru ei ollut voinut toteennäyttää, että edellämainittu 12 perintötaloa No 2 Monittulan kylässä olisi ollut pidettävä Pekka Kiuru vainajan yksityisenä emaisuutena, Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Juho Kirunen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Juho Kiuru anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Juho Kiuru ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tiitä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti teris Suaribork. Waltor Andersin. B. Annsberg K. P. Halanen. B Anneberg K. R. Helanen. K. Auer Uno Strömsten 647
Joulukuun 1 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatutuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa, kiinteimistön omistusoikealta ja perinnönjaon miettimista koskevassa jutussa, josra ovat Pöytyän pitäjän Juvan kylässä asuva Maanviljelijä Juho Samuelinpoika Juva eli Vähäjuva ja hänen vaimonsa Taria Fredriika Tuomaantytär hakijoina sekä samassa pitäjäs sa olevan Pihlavan Kartanen omistaja Juho Tuomas Tuomaan poika Pihlava vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 1 päiväna Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkun Juho Tuomas Pihlavan isän Tuomas Tuomaanpoika Pihlavan nuoremman ja Maria Fredriika Tuomaantyttären vanhemmat Tuomas Tuomaanpoika Pihlava vanhempi ja Elisabeth Läsnä: F. S. W. A. B. A- R. H U. S. 618 No 1599. Pag. 155. R. D. 1911
Fredriika Simontytär 23 päivänä Maaliskuuta 1864 tehdyllä kauppakirjalla oli vat silloin vielä alaikäiselle Tuomas Pihlaralle nuoremmalle myyneet Reko lan, Pohjolan, Sätilän, Makkaran, Tyryn ja Kurpan rälssitalot Pihlavan ja Pajun kylässä Pöytyän pitäjää muun muassa sellaisilla ehdolla että Tuomas Pihlavan nuoremman oli katjottava siten saaneen täyden suorituksen siitä perintö osuudesta, mikä hänelle vähempiensa yhteiseen pesään kuuluvasta kiinteästä omaisuudesta vanhempiensa kuoltua muuten ehkä olisi langennut, on, Tuomas Pihlavan vanhemman kuoltua Toukokuun 31 päivänä 1869, hänen jälkeensä Huhtikuun 29 ja 30 päivänä 1872 toimitettu perinninjako, jossa edellämainitut talot on jätetty jakamatta Tuomas Pihla valle nuoremmalle kuuluvina sekä Maria Fredriika Tuomaantyttärelle jaettu päältäpäin pesänomaisuudesta hänelle sanotussa kaupassa tehty jen määräysten mukaan maksettavat 40.000 markkaa, minkä ohessa Tuomas Pihlavan vanhemman mainitun kaupan jälkeen ostaman, Ruision pitäjässä olevan Hintsan rustitilan myyntikinta m 10 päivänä Heinäkuuta 1874 toimitetussa jaossa ja tilinteossa joettu Tuomas Pihlavan vanhemman kuolinpesän osakasten kesken siten, että Tuomas Kihlava nuorempikin oli saanut hänelle siitä laillisen perintöjärjestyksen mukaan tulevan osan; ja on sittemmin, Elisabeth Fredriika Simontyttärenkin Helmikuun 16 päivänä 1901 kuoltua, hänen jälkeensä Syyskuun 16 päivänä 1904, päättyneessä perinnönjaossa muiden muassa Juho Tuomas Pihlavalle Elisabeth Fredriika Simontyttären jälkeen jääneestä niin kiinteästä kuin irtaimestäkin omaisuudesta jaettu Juho Tuomas Pihlavalle perintöoikeutensa nojalla lankeava osa Syyskuun 15 päivänä 1905 Juho Tuomas Pihlaralle toimituttamansa haasteen nojalla ovat Juho Juva ja Maria Fredriika Tuomaantytär Pöytyän ja Yläneen pitäjäin kärä jäkunnan Kihlakunnanoikeudessa moit449
tineet viimeksi kerrottua perinnöninkoa ja vaatineet että, koska Tuomas Pihlava nuorempi, tehdessään Maaliskuun 23 päivänä 1864 vanhempainsa kanssa edellämainitun kaupan Rekolan, Pohjolan, Sätilän, Makkaran, Fyryn ja Kurpan taloista, oli ollut alaikäinen ja tuo kauppa niin ollen oli laiton, Juho Tuomas Pihlava, joka Tuomas Pihlavan nuoremman kuoltua hänen ainoana perillisenään oli saanut haltuunsa sanotut talot, velvoitettaisiin luovuttamaan ne sellaiseen lailliseen jakoon, että Maria Fredriika Tuomaantyttärelle perintönä niistä tuleva osa hänelle erotettaisiin minkä ohessa Juvan aviopuolisot, sillä varalta ettei heidän vaatimustaan hyväksyttäisi, ovat anoneet, että Juho Tuomas Pihlava kysymyksessä olevassa kaupassa tehtyjen määräysten nojalla julistettaisiin velvolliseksi luopumaan siitä kiinteästä omaisuudesta mikä hänelle perintönä vanhempiensa jälkeen oli langennut edellä kosketeltuissa perinnönjaoissa, joten siis Elisabeth Fredriika Simontyttären jälkeen toimitettu perinnönjakokin olisi sen mukaan oikaistava. Kanteesta kuulusteltuna on Juho Tuomas Pihlava sitä vastustanut; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 15 päivänä Syyskuuta 1906 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että sittenkun Tuomas Pihlava vanhempi ja Elisabeth Fredriika Simontytär olivat kauppakirjalla 23 päivältä Maaliskuuta 1864 silloin vielä alaikäiselle Tuomas Sihlaralle nuoremmalle myyneet edeltämainitut Pihlavan ja Pajun kyläin talot ja samana päivänä laaditussa kauppavälikirjassa määränneet, muun muassa, että Tuomas Pihlavan nuoremman oli katsottava sanotun kaupan kautta saaneen täyden hyvityksen siitä perintö osuudesta, joka hänelle Tuomas Pihlavan vanhemman ja Elisabeth Fredriika Simontyttären yhteiseen pesään kuuluvasta kiinteästä omaisuudesta heidän kuoltuaan muu ten ehkä lankeaisi, sekä että Maria Fredriika Tuomaantytär oli pesän irtaimesta omaisuudesta saapa neljä650
kymmentätuhatta markkaa, mutta että, sittenkun mainittujen aviopuoli soiden pojille Vilhelmi ja Kaarle Tuomaan pojillekin oli omaisuutta pesästä ero tettu, Tuomas Pihlavan vanhemman ja Elisabeth Fredriika Simontyttären muu omaisuus oli heidän kuoleman sa jälkeen menevä lailliseen jakoon perillisten kesken, niin oli, Tuomas Pihlavan vanhemman kuoltua, hänen jälkeensä 30 päivänä Huhtikuuta 1872. päättyneessä perinnönjaossa jaettavasta omaisuudesta jätetty pois edellämainitut talot Tuomas Pihlavalle nuoremmalle kuuluvina ja Maria Fredriika Tuomaantyttärelle jaettu päältäpäin pesän omaisuudesta ylläsanottu raha määrä, sekä sittemmin 10 päivänä Keinäkuuta 1874 toimitettu jako ja tilinteko, jossa Tuomas Pihlavan vanhemman pesään kuuluneesta edellä mainitusta Hintsan rustitilasta siihen kuuluvine tiloineen, mitkä Tuomas Pihlava vanhempi oli ostanut sen jälkeen kuin yllämainittu kauppa Reko lan ynnä muista edellä luetelluista taloista oli tehty, saatu myyntikinta oli jaettu Tuomas Pihlavan vähemmänkuolinpesän osakasten kesken siten, että Tuomas Pihlava nuorempi oli saanut laillisen perintöjärjestyksen mukaan hänelle siitä tulevan osan; ja kun Juho Juva, joka ei ollut väittänytkään, ikäiseksi tultuansa ja Tuomas Pihlavan vanhemman vielä eläessä olisi hyväksynyt mainittua Rekolan ynnä muista taloista tehtyä kauppaa, oli Maria Fredriika Tuomaantyttären edusmiehenä ollut saapuvilla sanetussa 30 päivänä Huhtikuuta 1872 päättyneessä perinnönjaossa sekä nostanut Maria Fredriika Tuomaan tyttä relle siinä päältäpäin jaetut neljäkymmentätuhatta markkaa kuin myös ollut läsnä 10 päivänä Heinäkuuta 1874 toimitetussa Hintsan tilan kauppahinnan jaossa sekä mainituissa jakotilaisuuksissa laadittujen toimituskirjain mukaan jaot hyväksynyt, sentähden ja kun Juvan aviopuolisot eivät olleet väittäneet ennen täettei Tuomas Pihlava nuorempi täysi651
män jutun vireille panoa moittineensa sanottuja jakotoimituksia eikä jatussa ottu näytetty, että Juho Tuomas Pihla va olisi menettänyt oikeutensa saada perintöä siitä Elisabeth Fredriika Simontyt tären omaisuudesta, joka ei kuulunut tämän ja Tuomas Pihlavan vanhemman yhteiseen pesään Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Juva ja Maria Fredriika Tuomaantytär olivat veteamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 24 päivänä Maaliskuuta 1911 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Juva ja Maria Fredriika Tuomaanty tär anoneet muutosta perustelmal la, johon Juho Tuomas Pihlara on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Juho Juva ja Maria Fredriika Tuomaan tytär ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi; ja velvoitetaan Juho Juva Uno Strömstén ja Maria Fredriika Tuomaantytär yhteisesti suorittamaan Juho Tuomas Pihtavalle häneltä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti till Sonikoski. Waller Andersin. Eric Saarikoski. Under Andersin. R. Amberg. K. R. Helanen 253
Joulukuun 1 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, rajankäynnin moittimista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Juhana Hyttinen Polvijärven pitäjän Kinahmonsaaren kylästä, on hakijana sekä Kontiolahden pitäjän Kontiolahden kylässä asuva Talollinen Pekka Kettunen tulematta jääneenä vastaajana Annettu Oikeusosastossa päivänä Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Tolvijärven pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juhana Hyttinen esiintuonut että, sittenkun Höytiäisenjärven laskemisesta syntynyt maatuma vuonna 1870 päättyneellä, Liperin pitäjän käräjäkunnan KihlakunnanLäsnä: S.S. - A. L. - 7. do A. R. T.o. L. 0,161595. Pag. 62. R. D. 1910.