Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Mitä sitten Juli Kirjapainanjaktajan Järvion Anna Elvira ja Anni Mattilan holhoojana valvomiin eriin, niin koska Anna Elvira ja Anni Mattila siihen aikaan, kun heidän nimissään ollista rahoja oli pankista ulosotettu eivät viilä ollut täyttäneet viittatoista, vuottaa kä nosta varaja siis voitu katsoa silläi siksi, että he itse olivat voineet niitä hallita; sentähden, ja kun Heikki Mattila, viimeksimainittujen lastensa luonnollisena holhoojana, näin ollen oli voinut puheenalaisia varoja hallita ja käyttää eikä Mattila, kun ei oltu näitettu, että rahat olisi annettu näille lap sille sillä nimenomaisella ehdolla ja määräyksella, että ne olisivat käytettä vät yksinomaan lasten hyväksi tahi iehenkin muuhun määrättyyn tarkoituksiin, niinmuodoin ollut odistut velvitlinen niistä tiliä tekemään, on Maasta kanoikeus hyljännyt Kirja vainenjohta jän Järviön ilma Elma ja Anni Kattilan puolesta tekemäl vaatimieksi. levioikeus, jonka tutkittavaksi anoiosaiset molemmin puolin olivat velaa alla saattaneet jutun on 27 päivänä Helmikuuta 1914 antamallaan tuomiolla alkaisut sen; ja koska puheenalaiset Heikki Mattilan konkurssissa valvotut akallat olivat olleet talletetut edellä sanottuihin pankkoihin Oelinda Maria förvion ynnä Emil Hjalmar Ferdinand Johan Leopold, Anna Elvira ja Anni fallilan nimissä sekä Heikki Anttila oli pankoista ulosottanut muo hänen mainituille lapsilleen kuuluvat rahat untähden, ja kun Sankirjohtaja Villman ja Maanviljelijä Koskela eivät olket näyttäneet, että rahat olivivat tullut käytetyiksi sanottujen lasten hyväksi, eikä Heikki Mattila ollut Metoikeutettu niitä omiin tarpeisiinsa käyttämään, on Hovioikeus jättänyt asian sen lopneräätöksen varaan, johon Käästuvanoikeus mikäli koski Raastuvan oikeuden konkurssisän varoista maksittaviksi huomitsemia eriä, oli pääteksessään johtunut, sekä, keskiin muita nyt kysymyksessä olevia velvottuja viä, oikaisuut mainittua, päivästä oikeuettä nekin vahvistettiin konkurssipesästä 269
sauritettaviksi, nimittäin: Johan Leopold Mattilalle sata markkaa ja viisikymmentä markkaa, Anna Elvira Matti lalle kaksi esi sadan markan suuruista osaa ynnä kaksisataa viisikymmentä markkaa sekä Anni Mattilalle tuhat markkaa, kaksi eri viidensadan markan suuruista erää ynnä kaksi sataa markkaa Hovioikeuden tuomioen ovat. Sankirjohtaja Hellman ja Maanviljelijä Koskela anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän julun ja katsoo, etteivät Rankinjohtaja Hellman ja Maanviljelijä Koskela ole esittäneet syytä muut la tavoin muuttaa Hovioikeuden tuomiota, kuin että, koskei Kirjapainen johtajan, Järvien Raastuvanoikeuteen antamasta otteesta Selinda Maria Järvion kodensäästökapatilin vastakirjan ta käy utville, että 2. päivänä Huhti kuuta 1910 olisi viimeksimainitun jodensaastokansatililtä Peljoismaiden sakepankin Oulun haarakonttorista nostettu enempää kuin sala markkaa, Kirjapainenjohtajan Järviön, hänen mainitun vaimonsa edusmiehenä, valvoma ja Oikeuksiin konkurssipesän moista maksettavaksi tuomitsema kahlensadan markan erä alunetaan sataan markkaan, mikä rahamäärä siis n konkurssipesästä Kirjapainenjohtajal1. Järviölle hänen sanotussa toimisvan, suoritettava konkussituomiossa määrätyllä oikeudella. Tätä kaikki ajanomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin. Albed Luksiala Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. Asian tilauman 270
Maaliskuun 9. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa, josWiipurin kaupungista, on hakijana sekä oikeudenkäynnin aikana kuolleen Apteekkarin Frithiof Alexis Schaliemin leski Anna Lovisa Schalien, samasta kaupungista vastaajana: Annettu Oikeusosastessa 9. päivänä Maaliskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, nikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa on Apteekkari Schalien lausunut että, kun hän kauppakirjalla 1. päivältä Tammikuuta 1900. oli Apteckkari Werner Grenmanilta ostanut tämän omistaman kivenmäisvesitestaan sanotussa kaupungissa, Grenman oli sanalla sitoutunut etpteekkari Schapanilta ottamaan kaikki omistamassaan Kiipurin kolmannessa upteekissa tarvittaLäsnä: W. A. J. P. R. H. K.t. 271 No 376. Pag. 199. S.D. tuomio nostorahalla Keisarillisesta sa Apteckkari Yrjö Björklund, /E. Th: 1912.
vat terveys- ja virvoitusvedet, uhalla että Grenman, jos hän rikkoisi tämän sitoumuksensa, oli velvollinen suorittamaan Schalienille vahingonkorvaukseksi viisituhatta markkaa, minkä välipuheen Apteekkari Björklund, joka sittemmin oli Apteekkari Grenman´ilta ostanut edellämainitun apteckin, oli kirjallisesti sitoutunut täyttämään; ja kun Apteckkari Björklund tästä huolimatta ei 1910. vuoden alusta ollut noudattanut sanottua välipuhetta, vaan ottanut apteckkiinsa tarvittavat kivennäisvedet muualta, on Apteekkari Schalien vaatinut, että Apteekkari Björklund velvoitettaisiin hänelle maksamaan viisituhatta markkaa korkoineen. Asiasta kuulusteltuna on Asateekkari Björklund, myöntäen sitoutuneensa noudattamaan edellämainittua välipuhettu, ilmoittanut saaneensa vuonna 1909. kuulla että Apteekkari Sekalien oli myynyt vesitehtaansa Tehtailijalle Knut Schalianille sekä sen johdosta, koska kysymyksessä oleva välipuhe oli tehty vain Apteekkari Schallionin kanssa, katsonut olleensa oikeutettu hankkimaan tarvitsemänsä virvoitusjuomat muualta; ja on Apteekkari Björklund sen vuoksi anonut kannetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus on Huhtikuun 5. päivänä 1911. julistanut päätöksensä asiaan; ja koska Apteekkari Björklund oli sitoutunut ottamaan kaikki upteekkiinsa tarvittavat terveysja virvoitusjuomat Apteekkari Sehnlienin silloin omistamasta vesitehsaasta uhalla että hän, jos hänn rikkoisi sitoumuksensa, olisi velvollinen suorittamaan Apteekkari Sekälienille vahingonkorvausta viisituhatta markkaa, niin ja kun Apteckkari Björklund oli myöntänyt 1910. vuoden alusta lähtien ottaneensa mainitut juomat muualta eikä ollut todistanut vuitettään, ettei upteekkari Sehalien enään omistanut sanottua vesitehdasta, on Raastuvanoikeus velvoittanut Anteekka272
ri Björklundin kuittia vastaan suorittämaan Apteckkari Schalanille vaaditut viisituhatta markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien haastepäivästä Marraskuun 11. päivästä 1911. täyden maksun tapahtumiseen asti. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Apteckkari Björklund oli vetoamalla saattanut jutun, on 20. päivänä Kesäkuuta 1912. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Kovioikeuden tuomioon on Apteckkari Björklund anonut muutosta perustelmalla, johon Anna Lovisa Schalien, Apteekkari Sekalienin tällä välin kuoltua, on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Aiteckkari Björklund ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota; joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Apteekkari Björklund suorit tamaan Anna Lovisa Schalienille, näG. E. Thesleff nellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: dotter Andersin Johannes Pesonen. dotter Andersin. Johannes Pesonen. dotter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Halanen. K. Auer. K. R. Halanen. K. Auer. 273
ri Björklundin kuittia vastaan suorittamaan Apteekkari Schalienille vaaditut viisituhatta markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien haastipäivästä Marraskuun 11. päivästä 1911. täyden maksun tapahtumiseen asti. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Apteckkari Björklund oli vetoamalla saattanut jutun, on 20. päivänä Kesäkuuta 1912. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvunoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Apteckkari Björklund anonut muutosta perustelmalla, johon Anna Lovisa Schalien, Apteekkari Schalienin tällä välin kuoltua, on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Apteckkari Björklund ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Apteckkari Björklund suorit tamaan Anna Lovisa Sokalisnille, hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: dotter Andersin. Johannes Pesonen. dotter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. 273
Maaliskuun 9 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, osuuskunnan lisämaksun ulosmittausta. koskevassa jutussa, jossa Talollinen Kasper Tuura, Leivonmäen pitäjän Havumäen kylästä, on hakijana sekä Kangasniemen pitäjässä toimineen Kangasniemen Osuusmeijeri nimisen osuuskunnan konkurssipesän toimitsijamiehet Poliisikonstaapeti Herman Mustonen Kangasniemen pitäjän Pylvänälän kylästä, ja saman pitäjän Kaihlamäen kylässä asuva Vuokraaja Kaarlo Hautio vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 9 päivänä Maaliskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun asianomainen ulosLäsnä: W. A. J. P. R. H. K. A: B. F. A. No 579. Såg. 200. R. D. 1914.
ottomies saamansa määräyksen. mukaan oli Kangasniemen Osuusmeijerin konkussipesän hallinnon laatiman sekä pesän velkojain ja osuuskunnan jäsenten kokouksessa 11 päivänä Marraskuuta 1911 hyväksymän ositteluohjelman perusteella 2 päivänä Huhtikuuta 1912 KasperPuuralta ulosmitannut häneltä osuuskunnan jäsenenä velotun 904 markan 8 pennin lisämäksiin suorittamiseksi irtainta omaisuutta. yhteensä 950 markan arvon, on Kasper Puura Kangasniemen pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koskei hän ollut liittynyt kysymyksessä olevan osuuskunnan jäseneksi eikä niin ollen ollut velvollinen edellämainittua hänelle laittomasti pantua lisämaksua suorittamaan, kerrottu ulosmittaus kumottaisiin. Kanteesta kuultuina ovat Heiman Mustonen ja Kaarlo Rautio väittäneet, että Kasper Tunra oli vuonna 1907 kirjallisesti ilmoittautunut Kangasniemen Osuusmeijerin jäseneksi, sekä sen vuoksi, ja kun Puura sitten tämän ilmoituksen perusteella oli otettu osuuskunnan jäseneksi ja hän kaikella toiminnallaankin oli osottanut olevansa osuuskunnan jäsen, anoneet kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, on 4 päivänä Marraskuuta 1912 julistetulla päätöksellä ratkaissut asian; ja koska Herman Mustonen ja Kaarlo Rautio, vastoin Kasper Puuran kieltoa, eivät olleet näyttäneet toteen, että Puura olisi Kangasniemen Osuusmeijerin jäsen, sentähden, ja kun Puura niin ollen ei ollut velvollinen suorittamaan osuuskunnan konkurssipesälle puheenalaista lisämaksua, on Kihlakunnanoikeus kumonnut väli tuksenalaisen ulosmittauksen sekä velvoittanut Herman Mustosen ja Kaarlo Raution konkussipesän va275
roista maksamaan Kasper Puuralle oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi neljäkymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Herman Mustonen ja Kaarlo Rautio olivat vetoamalla saattaneet juteen, on 15 päivänä Lokakuuta 1914 antamassaan tuomiossa katsonut jutussa selville käyneen, että Kaspei Puura oli vuonna 1907 kirjallisesti ilmoittautunut Kangasniemen Osuusmeijerin jäseneksi, minkä vuoksi, ja kun Puura tämän johdosta oli otettukin osuuskunnan jäseneksi eikä hän sittemmin ollut ilmoitta. nut siitä eroavansa, Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Kasper Puuran jutussa ajaman kanteen sekä velvoittanut Puuran sadalla markalla korvaamaan Kangasniemen Osuusmeijerin konkurssipesälle sen Kihlakunnanoikeudessa jutun takia kärsimät kulungit. Hovioikeuden tuomioon on Kasper Puura anonut muutosta perustelmalla, johon Herman Mustonen ja Kaarlo Rautio ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinat tämän jutun ja katsoo ettei ole näytetty Kasper Puuran ilmoittautuneen Kangasniemen Osuusmeijerin jäseneksi sitsä tavoin kuin 10 päivänä Heinäkuuta 1901 annetun osuustoimintalain 11 ja 33 SS:ssä säädetään; minkä vuoksi, ja kun osuuskunnan hallitus niin ollen ei ole voinut laillisesti ottaa häntä jäseneksi osuuskuntaan, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen SenaattiWalter Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen. D. F. Män 276
Maaliskuun 9 päivänä 1915 Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa testamentin moitetta. koskevassa jutussa, jossa ovat Kymin pitäjän Yläniemmen kylästä kotoisin olevat Talolliren Tuomas Eerikinpoika Paavola, Itsellisenvaimo Eeva Stiina Eerekintytär Eklund Itsellisenleski Anna Heikintytär Paavola, avioliitossa kuolleen miehensä Erik Eerikinpoika Paavolan kanssa syntyneen alaikäisen poikansa Johan Heskias Paavolan holhoojana, Itselliset Anton ja Hjalmar Eerikinpojat Paavola sekä Olli Reika, vaimonsa Jenny Wilhelmiina Eerikintytär Roihan edusmiehekäynin aikana kuolleen Itsellisen Vilhelm Eerikinpoika Paavolan leski Miina Eerikintytär Paavola, avioliitosta VilW. A. J. P. - R. H. - H.A. 277 No 380 Pag 19 R. D. nä, Talollinen Esaias Eerikinpoika Paavola ynnä oikeudenSS: 56. 1913.
helm Paavolan kanssa syntyneiden alaikäisten lastensa Elin Maria, Vihtori Alli Vilhelmina, Aarne Anton ja Lauri Vilho Paavolan holhoojana, yhteisesti hakijoina sekä saman pitäjän Helilän kylässa asuvat Itsellinen Herman Lindén ja hänen vaimonsa Emilia Lindén, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 9 päivänä Maaliskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Herman ja Emilia Lindénille toimitelun kirjallisen haasteen nojalla ovat Tuomas Paavola, Eva Stiina Eklund, Anna Paavola, silloin alaikäisten Anton, Hjalmar, Jenny Vilhelmiina ja Johan Hiskias Paavolan holhoojana, sekä Esaias ja Vilhelm Paavola Kymin ja Tyhtään pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Herman ja Emilia Lindén olivat 4 päivänä Lokakuuta 1907 Kihlakunnanoikeudessa testamenttina valvoneet Tuomas Paavolan sisaren sekä Eeva Stiina Eklandin ynnä Eerik Esaias ja Vilhelm Paavolan sisarpuolen 31 päivänä Heinäkuuta 1907 kuolleen Itsellisenlesken Liisa Erikintytär Ekin 17 päivänä viimeksisanottua kuuta laatiman asiakirjan, jolla Liisa Ek oli määrännyt, että koko hänen jälkeensä jääpä omaisuus oli hänen kuoltu ensa lankeava Herman ja Emilia Lindénille; mutta koska puheenalainen asiakirja, joka oli varustettu päällekirjoituksella "Perintökirja" ja johon todistajiksi kirjoittautunut henkilöt eivät olleet merkinnest, että se oli tehty terveellä ja täydellä ymmärryksellä ja vapaasta tahdesta, si muotonsa puolesta vastannut lainmääräyksiä kirjallisesta testamentista sekä Liisa Ek sitä paitsi mainittua asiakirjaa tehdessään oli ollut täyttä ymmärrystä väillä eikä asiakirja ollut syntynyt Liisa Ekin vapaasta tahdosta, ovat Tuomas Paavola ja hänen 178
asiakumppaninsa, jotka olivat LiisaEkin lähimpiä perillisiä, vaatineet, että sanottu asiakirja, mikäli se lukkasi Tuomas Paavolan ja hänen asiakumpaniensa perintöoikeulta LiisaEkin jälkeen, julistettaisiin mitällä mäksi sekä että Herman ja Emilia Lindén velvoitettaisiin luovuttamaan heidän hallussaan oleva Liisa Ekin jälkeen jäänyt omaisuus sellaiseen jakoon, että Tuomas Paavolan ja hänen asiakumppaniensa osuudet tulisivat siitä erotetuiksi, minkä ohessa Tuomas Paavola ja hänen asiakumppaninsa ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Asiasta kuultuina ovat Herman ja Emilia Lindén väittäneet, että puheenaoleva asiakirja, vaikka siihen oli päällekirjoitukseksi merkitty sana perintökirja, oli muotonsa puolesta laillinen testamentti; ja kun sanottua testamenttia tehtärsä läsnä olleet todistajat, valallaan kuulusteltuina Kihlakunnanoikeus dessa, olivat todistuneet, että Liisa Ekoli tehnyt tuon jälkisäädöksensä täydessä ymmärryksessä ja vapaasta tahdosta, ovat Herman ja Emilia Lindén vastustaneet kannetta. Kihlakunnanoikeus on 4 päivänä Toukokuuta 1911 julistamallaan päälöksellä siinä mainituilla perusteilla julistanut puheenalaisen asiakirjan mitättömäksi, mikä li se loukkasi Tuomas Paavolan ja hänen asiakumppaniensa perintöoikeutta Liisa Ekin jälkeen, sekä velvoittanut Herman ja Emilia Lindénin jättämään heidän hollussaan olevan Liisa Ekin jäämistön sellaiseen jakoon, että Tuomas Paavolalle ja hänen asiakumppaneilleen siitä lain mukaan tulevat osuudet heille erotettai siin, vaan saivat Tuomas Paavola ja hänen asiakumppaninsa, asian laatuun nähden, itse kärsiä heillä olleet oikeudenkäyntikulunget. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tuomas Paavola ja hänen asia279
kumppaninsa sekä Herman ja Emilia Lindén puolin ja toisin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on sen 28 päivänä Marraskuuta 1912 antamallaan tuomiolla satkaissut ja koska ne kolme henkilöä, jotka ovat kirjoittautuneet todistajiksi puheena olevaan asiakirjaan olivat yhtäpitävästi valallaan vahvistaneet, että Liisa Eksanottua asiakirjaa tehtäessä oli selittänyt sen sisältävän hänen viimeisen tahtonsa sekä että Liisa Ek silloin oli ollut ternessä ja täydessä ymmärryksessä sekä toiminut vapaasta tahdosta, sentähden ja kun kysymyksen. alaista testamenttia, jonka Herman ja Emilia Lindén olivat asiannukaisessa järjestyksessä valvoneet niin ollen ei ollut Tuomas Puvolan ja hänen asiakumppaniensa mainitsemilla perustulla pidettävä pälemättömänä, on Hovioikeus kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja kyljännyt Tuomas Paavolan ja hänen asiakumppaniensa jutussa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon ovat Tuomas Paavola ja hänen ensiksi luetellut asiakumppaninsa anoneet muutosta perustelmalla, johon Herman ja Emilia Lindén ovat vastanneet. Keisarillinen Senaalle on tutkinut tämän julun ja katsoo, Meivät Tuomas Paavola ja hänen asiakumppanin. sa ole esittäneet syytä muuttaa Honoikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Tuomas Paavola asiakumppaneineen suorittamaan Herman ja Emilia Lindénille heillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer. 280
281 No 404 Pag. J. R. D. 1912. Maaliskuun 15 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuilta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusta koskevassa nostojutussa, jossa Asioitsija Anton Antoninpoika Mäkelä Wiipurin kaupungista, on hakijana sekä Sahanomistajanleski Mathilda Mäkelä, Helsingin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Maaliskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tistää: Anton Mäkelälle toimitutta mansa haasteen nojalla on Mathilda Mäkelä Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut että, kun Maakauppias Martti Kyckling, men tyänsä takaukseen Löntaan kaupungissa Englännin Kuningaskunnassa toimivan kauppahuoneen StoRiifter & Sons Anton Mäkelälle & päivänä Joulukuuta 1898 myöntämän Läsnä: F. F. - A. S. - B. 16. - R. B. —S. G.
2000 pennan lainan suorittamisesta, oli ollut pakotettu, Anton Mäkelän jouduttua konkussitilaan 11 päivänä Syyskuuta 1899, suorittamaan 10 päivänä Kesäkuuta 1903 tuon lainan maksamattoman jään nöksen 30 1916 markkaa 13 penniä, niin oli Mathilda Mäkelän mies Anton Mäkelä, vanhempi, joka Martti Kycklingin ynnä erään kolmannen hen kilön kanssa 25 päivänä Marraskuu ta 1898 tekemässään välipuheessa oli utoutunut muiden muassa Martti Hycklingille, jos tämä menisi edel läkerrotun lainan maksuista lakaukseen, maksamaan kolmannen osan siitä, mitä Kyckling täten ehkä tulisi takauksensa johdosta kärsimään, Kihlakunnanoikeuden päätöksellä 24 päivältä Lokakuuta 1904, joka päätös oli vahvistettu Keisarillisen Wiipurin Hovi oikeuden tuomiolla 22 päivältä Maaliskuuta 1907 ja vihdoin Keisarillisen Senaatin tuomiolla 8 päivältä Huhtikuuta 1908 velvoitettu suorittamaan Martti Kycklingille kolmannes edellä mainitusta Kycklingin maksamasta rahamäärästä eli 10,305 markkaa 37 penniä korkoineen ynnä oikeudenkäyntikulujen korvauksineen ja kun Anton Mäkelä, vanhempi, sitten oli Hovioikeuden edellämainitun tuomion ynnä ulosottokustannusten suoritukseksi 25 päivänä Huhtikuuta 1907. asianomaiselle ulos ottomiehelle maksanut 1,2005 mark kaa 96 penniä, on Mathilda Mäkelä ilmoittaen hallitsevansa, Anton Mäkelän 23 päivänä Lokakuuta 1908 kuoltua vainajan kuolinpesää hänen 21 päivänä Marraskuuta 1906 Mathilda Makelän hyväksi tekemän testa mentin nojalla vaatinut että Anton Antoninpoika Mäkelä, jonka velkaa Anton Mäkelä -vainaja oli kerrotuin tavoin maksanut, velvoitettaisiin mainitulle kuolinpesalle uonittamaan 1205 markkaa 96 pen niä korkoineen sekä korvaamaan Mathilda Mäkelän oikeudenkäyn 282
tikulut. Anton Antoninpoika Mäke lä, ilmoittaen olevansa vanhemman Anton Mäkelän poika tämän avioliitosta Anna Stiina Kiiskin kanssa on vastannut että hänen isänsä Anton Mäkelä oli 12 ja 13 päivänä Maaliskuuta 1900 antamallaan kahdella eri kuitilla elittänyt omansa ja nuorem man Anton Mäkelän välit kuitiksi samalla kieltäen oikeudena omistajiaan hänen kuolemansa jälkeen mitään nuoremmalta Anton Mäkelältä perimästä mihin nähden ja kun Anton Mäkelä - vainaja täten oli luopunut myös puheenäolevasta saamisesta, Anton Makelä nuorempi on anonut kannet ta hyljättäväksi ja korvausta kuluistaan asiassa. Raastuvanoikeus on 8 päivänä Syyskuuta 1910 julistanut päätöksen asiasta; ja koska Anton Mäkelä vanhempi, takauksen perusteella, johon hän oli sitoutunut nuoremmalle Anton Mäkelälle annetusta lainasta, oli 25 päivänä Huhtikuuta 1907 suorittanut edellä mainitun määrän 12005 markkaa 96 penniä, sentähden ja kun 12 ja 13 päivänä Maaliskuuta 1900 annetut kuitit, joissa Anton Mäkelä, vanhempi, selitti ettei hänellä ollut mitään nuoremmalta Anton Mäkelältä saamista, nähtävästi eivät koskenest puheenalaista, jälstäpäin syntynyttä velkaa, on Raastuvanoikeus velvoittanut Anton Antoninpoika Mäkelän suorittanaan Anton Mäkelä - vainajan kuolinpesälle kaksitoista tuhatta viisi markkaa yhdeksänkymmentäkuusi penniä kuuden prosen tin vuotuisine korkoineen, lukien 25 päivästä Heinäkuuta 1907 sekä Mathilda Mäkelän oikeudenkäyntikus tannusten korvaukseksi sata neljä kymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anton Mäkelä oli vetoamalla vaattanut jutun, on 16 päivänä Marraskuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt 283
asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Anton Mäkelän viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Mathilda Mäkelälle vastuupuhevallan valvomisesta Hovioikeudessa johtuneet kulutHovioikeuden tuomioon on Anton Mäkelä anonut muutosta perustelmalla, johon Mathilda Mäkelä on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun, ja koska Anton Mäkelä vanhempi on yllämaini tussa 13 päivälle Maaliskuuta 1900. päivätyssä kuitissa vakuutta. nut, että hänen ja hanen poi kansa Anton Mäkelän väli on kakin puolin kuitattu, ja ettei hän tahtonet eivätkä hänen perillisen säkään saaneet Anton Mäkelältä nunemmalta vastedes mitään karata sentähden ja kun Anton Mäkelän vanhemman, niinmuodoin m katsottava vapauttaneen sano tun poikansa antamasta Anton Mäkelälle, vanhemmalle, hyvitystä siitä, mitä tämä ylläkerrotun, 25 päivänä Marraskuuta 1898 tehdyn sopimuksensa johdosta joutuisi Martti Kycklingille maksamaan, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljätä jutussa Anton Mäkelää vastaan ajetun kanteen; mutta saaAnton Mäkelä, asian laatuun nähden, itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: tina Savikoski Alfred Luksiala. tina Savikoski Alfred Luksiala. B. Anneberg Samuli Koski. A. J. Ollleman J. Jännblt 284