Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
luovutettavaksi Wasili Patvoselle. Kanteesta kuulustettuina ovat Olli Huovinen ja Fedot Makaroff sitä vastustaneet, väittäen että puheena olevaan 11. päivänä Joulukuuta 1885. laadittuun siirtokirjaan varta vasten oli merkitty lampuotioikeuden koko yllämainittuun taloon Huoviselle siirretyksi, kosk'ei Kruununvouti Tengén ollut voinut Kuvernöörin tykönä puoltaa edellisen siirtokaupan hyväksymistä syystä, että puoli sanotusta talosta pidettiin liian pienenä eri tilana hallittavaksi, jonka ohessa Fedot Makaroff on ilmoittanut 23. päivänä Kesäkuuta 1899. myyneensä puheenalaisen talon Utra Weod Co nimiselle osakeyhtiölle Sittenkuin Wasili Patronen tämän johdosta oli asiaan vastaajiksi haastattanut sanotun osakeyhtiön kuin myöskin Olli Huovisen oikeudenkäynnin kestäessä kuoltua, Huovisen kuolinpesän osakkaat: hänen leskensä Maria Kurosen, pojat, Kappalaisen Kaarlo Mathias Huovisen ja Niilo Huovisa, viimeksimainitun omasta puolestaan ja kuuromykän sisarensa Liisa Huovisen holhoojana, sekä tyttäret Maria ja Anna Huovisen ynnä heidän miehensä Talollisen Juho Monosen ja Lampuoti Heikki Kekkosen, sekä osakeyhtiö Utra Köod Co ja Olli Huovisen äskensanotut oikeudenomistajat olivat, kantusta kuulustettuina, yhtyneet asiassa annettuun vastuusen, on Kihlakunnanoikeus, jossa Aleksei Patrostakin on asiassa kuulusteltu, 14. päivänä Syyskuuta 1901. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Wasili  Patronen ollessaan puheenalaisen talon vakinaisena lampuolina vuosina 1879 1890 oli edelläkerrotussa tilaisuulessa 11. päivänä Joulukuuta 1885. siirlänyt Olli Huoviselle lampuotoikeuden ainoastaan puoleen sanotusta talosta ja että Wasili Patronen, jolla oli ollut hyvä syy luulla, ett'ei hänen jälellä oleva osansa talosta ollut vieraissa käsissä, oli vointinsa mukaan toiminut säilyttääkseen talonosaansa itselleen ja siten myös säilyttänyt 401
puhevaltansa asiassa, minkä tähden ja kun se seikka että Keisarillinen Senaatti oli antanut Fedot Makaroffille perintökirjan koko riidanalaiseen taloon ei voinut estää Wasili Patrosta takaisin voittamasta hänelle laillisesti kuuluvaa omaisuutta, koska mainittu perinnöksimyynti perustui virheelliseen edellytykseen, Kihlakunnanoikeus on tuominnut puolet talosta No 9. Kokkarin kylässä Wasili Patroselle luovutettavaksi ja oikeuttanut Wasili Patrosen, päätöksen saatua lainvoiman, asianomaisessa paikassa hakemaan taloa koskevan perintökirjan oikaisemista. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Niilo Huovinen, Olli Huovis-vainajan kuolinpesän puolesta sekä Fedot Makaroff ja osakeyhtiö Utra Wuod Co vetoamalla olivat saattaneet jutun, on Elokuun 12. päivänä 1903. antamallaan tuomiolla lausunut, että koska Wasili Patronen ei edes ollut voinut väittääkään hänellä olleen lampuotioikeutta suurempään osaan kuin puoleen syysymyksessä olevasta talosta eikä häellä siis ollut mitään puhevaltaa talon toisen puoliskon hallintoon nählen, sentähden Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljäsi Wasili Patronin asiassa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon ovat Wasili ja Aleksi Patronen, viimeksimainittu vietaten säännöksiin O. K. 30. luvun 18 SS:ssä ja 25. luvun 21 SS:ssä, hakeneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Niilo Huovinen ja osakeyhtiö Utra Koot Co ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneeet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa että Keisarillinen Senaatti, kosk'ei Aleksi Patronen, joka on ollut saapuvilla Kihlakunnanoikeudessa asiata käsiteltäessä, ole säädetyssä järjestyksessä ilmoittanut tyytymättömyyttä Hovioikeuden tuomioon, ei tahdo ottaa tutkittavakseen mitä Aleksi Patronen täällä on esiintuonut saadakseen muutosta Hovioikeuden tuomioon, 102
katsoo Keisarillinen Senaatti selvitetyksi että, sittenkuin Wasili Petronen oli siirtokirjalla Joulukuun 11. päivältä 1885. Olli Huoviselle luovuttanut lampuolioikeutensa puheena olevaan taloon, Olli Huovinen on Maaliskuun 26. päivänä 1891. asianmukaisessa järjestyksessä otettu sanotun talon lampuodiksi ja, Huovisen luovuttua talosta, niinikään siirtokirjan perusteella Toudkokuun 24. päivänä 1892. Fedot Makaroff, joka viimeksimainittu on siihen saanut perintökirjan 15. päivänä Toukokuuta 1899. ja sittemmin kauppakirjalla Kesäkuun 23. päivänä 1900. myynyt sen osakeyhtiölle Ulra Kood Cojohon nähden ja kun Wasili Patronen ei ole tehnyt muistutusta Olli Huovi sen ja Fedot Makaroffin lampuodiksi ottamista vastaan eikä myöskään ennen perintökirjan antoa Fedot Mäkäröffille ole pannut hänen lampuotioikeuttansa riitaan, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Hovioikeus on siinä johtunut; jonka ohessa /Aill ChristenAleksi Patronen ja Wasili Patronen, velvoitetaan maksamaan Niilo Huoviselle ja osakeyhtiö Ultra Hovd Colle koraukseksi heidän kuluistaan Keisarillisessa Senaatissa viisikymmentä markkaa kummallekin. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Af skinnan Anders M. Wentin hemmanet. J N Börnlund A; Numm. Den Liljeblades Gemme Helmmal 403
Toukokuun 26. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta maaalueeseen koskevassa jutussa, jossa Maanviljelijä John Parviainen, Kiihtelysvaaran pitäjän Hammaslahden kylästä, on hakijana ja Tohmajärven pitäjän Wärtsilän kylässä toimiva Wirtsilan Osakeyhtiö vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, Toukokuun 26. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä nityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin vanhempi Komisionimaan nittari Karl Aohte Osakeyhtiö N. L. Arppen perillisten pyynnöstä oli Kesäkuussa vuonna 1899. Kolmilampi nimisen Kuikkalan perintötaloon No 59. Mäsanotussa Hammaslahden kylässä kuuluvan salopalstan erilleen ottamissa varten toimittanut mainitun talon ohkomisen ja Kuopion läänin Kuvernööri tämän jälkeen toimituksessa synuneiden riitaisuuksien johdosta päätökLäsnä: 76, S. Eil - RG - J. B No 627. Påg. 127. R. D. 1903.
sellä 12. päivältä Elokuuta 1899. osoittanut asianomaisia laillisen oikeudenkäynnin kautta hankkimaan selvitystä omistusoikeudesta puheeksi tulleeseen salopalstaan, on Wirtsilain Osakeyhtiö, John Parviaiselle toimitetun kirjallisen haasteen nojalla, Kuhtelysvaaran pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Talollisen Heikki Määltäs vainajan leski Maria Parviainen oli 26. päivänä Syyskuuta 1896. tehdyllä kauppakirjalla luovuttanut edellämainitun salopalstan Osakeyhtiö N. L. Arppen perillisille; ja koska sittemmin siinä kirjallisesti tehdyssä kaupassa, jossa Maria Parviainen 2. päivänä Helmikuuta 1897. myi Kuikkalan perintötalon John Parviaiselle, Kolmilanimin salopalsta nimenomaan ja John Parviaisen suostumuksella oli viimeksi mainitusta kaupasta erotettu, on Wärteilän Osakeyhtiö, ilmoittaen kauppakirjalla 28. päivältä Tammikuuta 1875. ostaneensa kaikki Osakeyhtiö N. 2. Arppen perillisten omistamat kiinteistöt ja niiden joukossa Kolmilamnin Talopalstan, vaatinut, että sama paista julistettaisiin Wärtsilän Osakeyhtiön omaksi. Asiassa kuultuna on John Parviainen, heltäen tietäneensä mitään Maria Pariaisen 26. päivänä Syyskuuta 1896. Osakeyhtiön N. L. Arppen perillisten kanssa kemästä kaupasta tai sitä hyväksymän ä, vastustanut kannetta, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa Maria Parviaista ja hänen nykyistä miestään Talollista Antti Hukkaa niinikään on kuulustettu, on 2. päivänä Joulukuuta 1901. julistamassaan päätöksessä katsonut ejemmän kuin puolen näytöstä olevan sitetyn siitä, että yllämainitussa Maja ja John Parviaisen välisessä tilanlaupassa nimenomaan oli kaupasta eroettu kysymykseen tullut, Maria Parviaien jo sitä ennen Osakeyhtiö A. I. L. Ar ren perillisille luovuttama salopalsta, johon nähden ja kun John Parviainen si tämän kieltänyt, Kihlakunnanoirus, on, O. No 17. luvun 20. oikeastaan 29. SS:n mukaan, velvoittanut John Parviaisen va405
lallansa vapauttamaan itsensä asiasta, uhalla että muuten katsottuisiin hänen ei voineen valaa tehdä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Parviainen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Huhtikuun 4. päivältä 1903. katsonut ainakin puolen näytöstä olevan olemassa siitä, et tä John Parviainen oli ostaessaan 2. päivänä Helmikuuta 1897. perintöta lon No 59. Riihtelysvaaran pitäjän kun mastähden kylässä Maria Parviaiselta, hyväksynyt sen luovutuksen, minkä kautta Maria Parviainen oli myynyt kysymyksessä olevan, sanottuun taloon kuuluvan metsäpalstan Osakeyhtiä N. L. Arppen perillisille; jonka vuoksi ja kun John Parviainen oli tämän kieltänyt, Hovioikeus katsoi, että ei John Parviainen ollut esiintuonut syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä muulla tavoin kuin että John Parviainen velvoitettiin valallani vapauttamaan itsensä siitä, mitä rää tä vastaan täten oli esiin tullut. Hovioikeuden tuomioon on John Turiainen anonut muutosta tänne jättämällään perustelmalla, johon Wärtsilän Osakeyhtiö on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei John Säriainen ole esiintuonut syytä muuttaa levioikeuden edellämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan John Parviainen Wärtsilän Osakeyhtiölle, siltä täällä juttuun mennei sen kulujen korvaukseksi, suorittamaan kuusikymmentä markkaa. sätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. J. Salomon E. Andersin. Talentin Gammereus. J. N. Börulund. Edavonius. 100
Den 26. Maj 1904 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt reversskilling från Vasa Hofrätt inkommit mål emellan Enkefru Karolina Herler, såväl för egen del som i egen skap af förmyndare för sin omyndige son Josef Herler, Tröken Bertha Herler och Normalshålläraren Alelander Björklund, den sistnämnde såsom målsman för sin hustru Maria, alla från Nykarleby sockens kyrkoby, Byggesgaren Alfred Herler, bosatt i Uleåborgs stad, Kontoristen Axel Herler, från Helsingfors stad. Törmäenden Hugo Herler, från Borgå stad, och Folkskolläraren Fredrik Thors, såsom målsman för sin hustru Ellen, från Jippo kapellförsamling, sökande, samt Tjenarinnan Maria Johanna Kiviniemi, från Forsby by i Nykarleby socken, warande, angående bidrag till barna underhåll: Gifven i Justiliedaparte mentet den 26. Maj 1904. Kejserliga Senaten har låtit handlinarna i målet sig föredragas och " A. R. V. S. W. H. J. Z. F. Pro 107 No 628. Pag. 29. R. D. 1904.
af dem, såvidt nu är i fraga, inhemtat följande. Efter Enkefru Herler och hennes medparter ågången stämning har Maria Johanna Kiviniemi vid Rådskap verätten i Nykarleby stad anfört, all numera aflidne Sjömannen Zimmert Henler i lifstiden under vintern år 1901., nedan Maria Johanna Kiviniemi tjenat i sagda stad, lägrat henne med ten påföljd att hon blifvit hafvande och den 20. Oktober samma år framfödt ett ännu lefvande flickelarne, som i dopet kallats Signe Bertka Johanna; hvarför och som Enkefru Herler och hennes med parter, af hvilka Enkefru Herler varit moder, Fröken Herler, Maria Björklund och Ellen Thors systrar samt Brygger egaren Herler, Kontoristen Herler och Tarnasulten Herler bröder till bemälde af lidne, i egenskap af Simbert Herlers nänaste arfvingar tillträdt all dennes af terlemnade egendom och förty vore skyldige att bidraga till barnets underhåll och uppfostran, men icke kunnat dertill sömäs, Maria Johanna Kiviniemi yrkatras åläggande att till henne i om omäldt afseende utbetala antingen ett för allt tretusen mark eller och inhundra mark årligen intill dess barad uppnådde tjuguett års ålder, hvar utom Maria Johanna Kiviniemi gjort inpråk på ersättning såväl för de ad barnsbörden förenade kostnader a med etthundra mark som för umgälderna å rättegången. I saken hörde hafva Enkefru Herlo jemte medparter genmält att de icke kade sig bekant, huruvida Simbert Herler lägrat Maria Johanna Niiniemi nen deremot hört uppgifvas, att Maria Johanna Kiviniemi vid tiden för har ets aflidse haft hölleligt umgänge med andra manspersoner; och jemte det Enkefru lerler och hennes medparter förmält, att Kimbert Herler vid denna tilpunkt varit innessjuk samt i följd deraf äfven dermera den 11. Juli 1901 afhändt sig fvet, hafva Enkefru Herler och hennes vilparter anhållit om käromålets förka dedels den 23. Juni 1902. afsagdt tande. 100
utslag har Rådstufvurätten funnit af den målet förebragta utredningen framgå, att Simbert Herler vid tiden för ifrågavarande barns afledse haft höttsligt umgänge med Maria Johanna Kivinies ni, men någon tillförlitlig utredning ichet ara framstäld derom, att äfven andra nanspersoner under samma tid häst lägersmål med henne; hvarför Rådstufen ätten, jemte det Enkefru Herlars och henres medparters pårtående, att Timlert Heler sagda tid icke varit tillräknelig, såsom ortyrkt underkänts, ålagt Enkefru "Harler och hennes medparter såsom arflingar till aflidne Simlert Herler att gemensamt eller den af dem som tillgång egde till Maria Johanna Kiviniemi såsom bidrag till ifrågakomna barns underhåll och uppfostran utgifva tvåhun ordning ben underhåll och uppfostran utgifva tvåhun ordning ben enderhåll och uppfostran utgifva tvähus ränng bemött dra mark om året, räknadt från borrets föddel den 20. Oktober 1901. intill dess detsamma fyllt femton år, äfvenom skyldigkänt dem all på enahan da sätt ersätta Maria Johanna Reviniemi de med barnsbörden förena de kostnader och umgälderne i målet och hennes medfarter åläggas att till de kostnader och umgälderne i målet och hennes medfarter åläggas att till funnit af den och sammanlagdt etthundra sjuttiofem Hofrätten, under hvars pröfning parter ömsesides i vädeväg dragit målet, har edels den 13. Februari 1904 gifven dom funnit Enkefru Herler och hennes medparicke hafva anfört skäl till ändring Rådstufvurättens utslag samt Maria JoAnna Kiviniemis andringsansökan i, se heller föranleda annan rättelse i samma utslag, än att det henne tillag a underhålls bidraget skulle utgå intill oss ifrågavarande barn kunde sig gift visorja. Uti Hofrättens dom hafva Enkefru toroch hennes medparter anhållet om än ning medels ingifven deduktion, den Ma ria Johanna Kiviniemi i föreskrifven Kejserliga Senaten har tagit detta väl i öfvervägande samt finner Enkefru foder och hennes medparter icke hafva fört skäl till ändring i Hofrättens vanberörda dem, vid hvilken förty kom na att bero, jemte det Enkefru Herler kortnader och umgälderna i målet hennes medfarter åläggas att till 109
Maria Johanna Kiviniemi i ersällning för hennes härstädes hafda kost nader utgifva sextio mark. Del aller som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: A; H. Numm. venut silmaa F. Em. Liljeblax. Johannes Litting Frans Salmias Den 26. Maj 1904. Kejserliga Senalens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Politierödmannen i Åbo Mbel Mannström, sökande, samt Justila rådmannen i samma stad Fredrik Rasael Wasenius, uteblifven svarande, angående klander af förmyndare redovis ning: Gifven uti Juuhteedepartemen bel den 26 Maj 1904. Kejserliga Senaten har låtit hans garna i målet sig föredragas och af som såvält nu är i fråga inhemlat följande: Medelst den 21 Maj 1892 skriftligen uppalladt testamente har Handlanden Henrik Koskinen, från Åbo stad förordnat, bland emot, att efter Kockinens död hans fader en Viktor Erland Kockinen skulle erhålla Handlanden Koskinens alla fastigheter i nämnda stad emot uppfyllande af vissa värmare angifna vilkor samt att Landlanson Kockinens broder, Torparen Erik Gustafsson Ojala och Inhysesmannen Ananias Gustafsson Tikkaniemi, bägge från Keina koski by i Storå socken, hvardera från Landlanden Kaskinens bo skulle bekomÖfde A. K. V. W. H. K. G. K. No 629 Pag. 2. R. B. 1904.
ma 10,000 mark äfvensom att Handlanden Koskinens bo skulle i afseende å utredning omhändertagas af Handlanden Julius Leonard Teonroth och Rådman nen Manuström, hvilka i ersättning för detta sitt sysslande i testamentet tillagts, Tornroth 10,000. mark och Mannström 30,000 mark, att utgå öfverst från boet, efter det all afkortning i detsamma blifvit gulden, hvarfömlom till förmyndare för Viktor Erland Koskinen uti testamentet utsatts Rådmannen Mannström och Handlanden Toenroth. Sedan Handlanden Koskinen den 9. April 1894. aflidit och skifte af hans bo den 23 Januari 1896 påbegynt. samt skiftesmännen utlåtande i saken afgifvit, hafva utom andre Erik Ojala och Ananias Tikkaniemi vid Rådstufvurätten i Åbo utfört talan om klander af berörda skrifter förrättning, uti hvilken rättegång Rådstufvarätten genom utslag den 30. Februari 1897 i afseende å skifte af Handlanden Koskinens qvarlitenskap på grund af ifrågakomna testamente förordnat, att, innan skifte finge finge ega min, att boet vidförande Karhonens dört af Rätstufvurätten för gäld och annan afkalning föret bank gällande att förmyndare för Kortor bogäld och annan afkalning föret bank gällande att förmyndare för Kortor bosamt derefter fastighelena tilläggas Viktor Erland Koskinen äfvensom dernäst öfrige testamentslagare i man af borts tillgångar Uldlas hvad dem i testamentet tillagts med lika rätt sig emellan, men all derest boet tillgångar icke företage till dylik del ning, gälden och afkortningen skulle utgå öfiscalillgångarna samt bristen ur värdet för de Viktor Erland Kockinen tillfallande helighelena, i hvilket fall någon utdelning I öfrige testamentslagare icke komme att ga rum; och hade nämnda utslag af Åbo Hofrätt fastställs medelst dom den 14 Februi 1898, hvarvid Kejserliga Bonden genom som den 27. Mars 1899 låtit beroSedermera har Rådmannen Wasenius efter lemning å Rådmannen Mannström samt Jachdirekonen Johannes Osvald Warastjeme och Handlanden Carl Gustaf Wahlström, de tvänne sistnämnde i egenskap af sysslo man i Handlanden Toonroths till konkurs upplåtna bo, vid Rådstufvurätten, med för jälan att Rådmannen Mannström äHandlanden Tornvoth efter Handeskifte fingo ega min, att Carl vidtalens Karhonens död af Rådstufvurätten förnygäld och annan afkulning föort börds gällande måls förmyndare för Kator Ortens s. 411
Koskinen samt att, sedan Sönnöth upplåtit sitt bo till konkurs Rådmannen Wasenius den 14 Juni 1899. utsells till förmyndare i stället för Tornroth, anfört, att vid Handlanden Koskinens frånfälle endast en af omförmälda fastigheter, nämligen gjorden N 1. vid Slottsgatan i nämnda stad, varit graverad med intecknad gäld till ett belopp af 125,000 mark, hvilken fortfarande vore ogulden, hvarjemte bouppteckningsinstrumentet efter Handlanden Koskinen utvisade berörtillgång, utestående fordringar deri inberäknade, 132. 753 mark 78. penni samt annan gäld än den intecknade jemte öfrig afkort ning 79.719. mark 54. penni, hvadan lärondelt gången skulle öfverstigit denna gäld med 63.034 mark 24. penni, äfvensom att, enär af Kejserliga Senatens ofvanberörda dom följda att Viktor Erland Kockinen bort derest lösöretillgången i boet varit tillräcklig till gål dens betalning, utfå fastigheterne ograverade samt i annat fall vore berättigad att af vederbörande utredningsmän i boet erhålla redovisning öfver berördech utredning och förvaltning samt huon detsamma använde till gäldens betalning, dess hade, Rådmannen Mannström för egen del samt Bankdirek linen Wasastjerna och Handlanden Wahl bom, de två sistnämnde, i sin ofvanuppifna egenskap, gemensamt å Handlanden lösnroths konkursmassas vägnar, låtit till tilla Rådmannen Wasenius, i dennes inskap af förmyndare för Viktor Erland Korkinen, hvar sin särskilda redovisning Mannström i Februari månad 1900. samt "Tusaslega och Wahlström i September må nad 1899, hvilka redovisningar, innefattande bade förmyndareredovisning och redovisning fver förvaltningen af Handlanden Korkiren sterbhus, slutade, Rådmannen Manni tions, som omfattade tiden från Handlanden Koskinens död till utgången af i upp, med ett saldo 2031 mark 29 penni Siktor Erland Kockinen till last samt Bankdirektoren Wasastjernas och Handlanson Wahlströms, omfattande tiden till den 1. Maj 1899, med ett sålde 36,60 mark 33 penni Siktor Erland Koskinen till godo; och har Rådmannen Wasenius i afseende å klander nämnda redovisningar anmärkt, att Rubel och kreditridarna i desamma vore omkartade samt att de icke, såsom veder 112
bort, enär förmynderskapet icke varit de ladt emellan Rådmannen Mannström och Handlanden Torn och, blifvit gemensamt underskrifna af Mannström samt Warastjerna och Wahlström äfvensom att redo visningarna hvarken började med en ingående eller slutade med en utgåendede balans, upptagande tillgång och gäld, till följd hvaraf en inblick i borts verkliga slättning icke kunnat erhållas; hvarförutom Rådmannen Wasenius, jemte det han framstält särskilda anmärkningar emot den af Bankdirektoren Wasasjerna och Handlanden Wahlström afgifna redovis ningen, mot Rådmannen Mannströmsre Lovisning gjort följande anmärkningar, min ligen: 1o att arvodet för boets utredning, 30,000 mark, införts redan den 1 Juni 1894. ehuru Handlanden Koskinens testamente i dess femte punkt innehölle, att ifrågavarande arvode skulle utgå öfverst efter della upp i redovisningen upptagits såsom skycrande mark skulle utgå öfverst efter till 40/40 i redovisningen upptagits såsom skylirande mark skulle utgå öfverst efter till 40/40 i redovisningen upptagits såsom skylirande arvode skulle utgå öfverst efter till 4845 i redovisningen upptagits såsom i ell afkolning i bort blifvit guldka, och uppldes ut Protocolen T. Werkdett, att enär ell afkolning i bort blifvit guldka, och uppldes ut Protocolen T. Werkdett, att enär da procents sålunda icke vore förfallit Rädmannen Mannström och Handlan till betalning, förren gulden blifvit lifvit och Ulfomåks och i ärende for borts uthvarföre och då i redovisningarna upplager fem procents ränta såväl å delat son brott dan, hvilket i förevarande fall, om Hand anden Tornroths enahanda arvode, 10,000 mark, medräknades, förorsakade boet en ränåtgift af omkring 10,000 mark, Rådmannen Tasmius, under framhållande att någon ränta i testamentet icke föreskrifvits, yrkat att sagda arvode måtte upptagas sist i redoningen, helst det icke vore sakenligt, att uvodet, såsom utgörande ersättning för verkstäldt arbete, utbetalades tidigare än är delst utfarts; 2o all för den 15. Februari 1895 upptagna följande utgiftsposter: Hilma Koski nens aukkon inrop å 251 mark 17. penni, 27. mark 30 penni och 155. mark 50 penni samt Erik Ojulas och Ananias Tikkuniemis auktions inrop å respektive 61 mark 10 penni och 5. mark henni, hvilka icke vore några boets utgifter. och från redovisningen utgå, 3o behäffande porter, inalles 3000 mark, hvilka under särsida dagar af åren 1894, 1895,1896. 1895. och da procents sålunda icke vore förfallit Vidmannen Mannström och Handlanden Toratill betalning förra gälden blifvit till 1843 af Ulfmakrade i arvode för borde utredning Uhopa 40,000 mark och de derjemte beräknat ej särskildt förmyndarevarande samt den 113