Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kande, samt Hängö stad och Finska, Ingfartys Aktiebolaget, från Helsingfors, tillstädes kom na, men Finska Kronan äfven som Öfverkonduktören Axel Waldemar Tallroth Prokuristen Sanfrid Leonard Friis och Hamnfogden Viktor Richard Ingberg, enhvar från Hangö, samt Handlanden Uno Ständinger, från Helsingfors, uteblifne svarande. Gifven i Justitiedepartementet den 29 Oktober 1915. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt numera är i fråga, inhämtat följande Efter Hango stad ågången stämning hafva Michael Stockmakare och hans medparter vid Rådstufvurätten i sagde stad anfört, att sedan Smeden Otto Fohlin år 1834 eller 1835 i ego bekommit en i tiden inom Handels fästningsomräde belägen, ursprung ligen å kronoöfverloppsjerd befintlig jerdott, hvilken vid senare skedd om regtering af fästningsområdet tagitse anspråk för fästningens behof, men ersätts Otto Tehlin sålunda att honom i stället anvisats motsvarande om räde å det så kallade Kyrkoborget, så hade efter Otto Kohlins den 5 Juni 1872 timade frånfälle, hvarvid han såsom rättsinnehafvare efterlämnat numera aflidna enkan Catarina Elisabet Fohlin och barnen Charlotta Bernhardi na Storkmakare, Amanda Erika Sundström, Matilda Josefina Gestrin, Olga Pehlens hädangångne man Manninisten Johan Edvard Kohlin, såsom ogift af lidne Smeden Karl Fredrik Tehlin samt Maskinisten Gustaf Berndt Fohlin, nästnämnda jordomräde, som jämte annan mark genom nödigt funda tionsbref af den 12 Februari 1878 underlagts Hango stad, vid den 10 Juni 1897 af Otto Fehlens sterbhus anstäld auktion inropats af Gustaf Berndt Feklin, hvilken sedermera såsom ogift den 2. September 1899 med döden afgått, därå nyssberörda område enligt uppgjorat och af Kejserliga Senaten den 15 Januari 1191
1900 faststäldt förslag till utvidgning och förändring af Hangö stadsplan, inryckts i nämnda plan, men hade Kejserliga Senaten medels resolution af den 30. i sistsagde månad likväl förordnat att Hango stads regtering i enlighet med omförmälda stadsplan finge verkställas endast i den man sådant vore möjligt utan förnärmande af den rätt Gustaf Berndt Fehtin kunde hafva till ifrågavarande, å den nödigst fast stälda plankustan utmärkta omräde och hvarom vederbörande, i fall godvit lig öfverenskommelse icke kunde fås till stånd, egde å ort, som vederborde särskildt tvista; och som Hango stad utan vidare tagit i besittning nämnda område, hvars yta i det närmaste om fattades af tomterna Nris 22, 23, 24 och 25 i tredje kvarteret och första stadsdelen af sagde stad eller de tomter, hvilka innehades, tomten No 22 af Öfverkonduktören Sallroth, tomten No 23 af Finska Auglatygs Aktiebolaget efter Trekuristen Frics, tomten No 24 af Humnfogden Ingberg och tomten No 25 af Handlanden Studinger, hafva Michael Stockmakare och hans medparter yrkat att nämnda område måt te till dem afträdas samt anhällit att varda godtgjorda för sina kostnader å rättegången. Genmäle affordrad har Hangi stadinrändt att staden alltsedan ifrågakom na jordområde tillagts densamma utöfvat eganderätt till området och i sådant afseende bland annat, uppburit arrende för marken, låtit indela största delen däraf i tomter samt härå eller den 26 Mars 1903, den 3 påföljande Augusti och den 15 Augusti 1904 försålt tomterna till enskilda personer, utan att klanler å stadens eller tomtegarenes åtkomst inom den i Kongl. förklaringen af den 14 Maj 1805 stadgade tid af natt och år anstälts, hvarför käromålet såsom sentida väckt borde äfvisas; men för den händelse att invändningen icke god kändes har Hangö stad framhållit, att hvarken Michael Steckmäkares och hans medparters eller deras fångesmäns besittning af sagda jordomräde eller Otto ehtens besittning af det omräde, för hvil1195
ket det nu omtvistade skulle lämnats i vederlag, varit förenad med eganderätt till själfva marken, hvilken tjänat såsom kostadstomt utan rätt för åkon att där kvarsitta längre än tillsvidare, och, enär käromålet alltså vore foglöst, emotsett dess förkastande. Sedan Öfverkonduktören Tallseth, Prokuristen Frics, Hamnfogden Ingberg Handlanden Ständinger och Finska Äng förtygs Aktiebolaget, hvilka äfven instämts till svarandeparter i saken, samt Finska Kronan, som af Hangö stad instämts att värja dess åtkomst till om rådet ifråga, blifvit hörda och Hängi stad ytterligare anmärkt att, emedan Olga Maria Fohlin, hvilken under rätte gången blifvit myndig, icke tagit sig talan i saken, Olga Maria tehtin måste anses hafva frångått densamma, har Rådstufvurätten medels utslag, afsagdt den 12 Januari 1911, funnit visserligen utredt vara, att Gustaf Berndt Feklin å förberörda auktion den 10 Juni 1877 för ett pris af åttahundra femtioen mark inropat aflidne Otto Fohlins rättsinne hafvare tillhöriga, å Kyrkobergel belägna, Fohlinska torpet" benämnda lägenhet jämte densamma åtföljande uthus med den rätt till grunden, som de då varande innehafvarene till densamma haft, samt att denna lägenhet af Otto Kohlin uppförts å dess nuvarande plats enligt anvisning af ryska fästningsmyndigheter; men emedan de af Michael stockmakare och hans medparter till Råd stufvurätten inlämnade kartorna endast gåfve vid handen att Otto Tehlin egt inom Hangördds fästningsomräde egna hus, men däremot icke utredde hans rätt till grunden än mindre det af honom disponerade områdets storlek eller gränser, och enär de i målet afhörda vittnena samstämmigt utta lat att Otto Fehlin, i likhet med öfri ga personer, hvilka inom fastningsemradet haft egna hus, egt rätt till grunden endast så länge fästningsmyndigheterna icke haft behof af tomtplatsen, hvilken omständighet ytterligare bestyrktes såväl däraf att Otto Fehlinutan vidare invändning på militär 1196
myndigheternas befallning flyttat sina hus och byggnader från den af honom tidigare disponerade tomtplatsen till de ras nuvarande plats, utan att ens före burits att det förmenta egobytet jämlikt stadgandet i 2 SS: 1 kap. J. B. skulle skriftligen ingåtts, som däraf att Gabarina Elisabet Kohlin själf hos Kejserliga Senaten anhållit att varda tryggad vid sin besittningsrätt till platsen samt jämväl med staden af slutat skriftligt arrende aftal om tomten äfvensom till staden erlagt den faststälda arrendeafgiften och sålunda icke ens själf vilat utöfva eganderätts befogenheter med afseende å området, alltså, och jämte det utåtande angående Olga Maria Kohlins talan i saken för ofvanantydda orsak fått förfalla, har Rådstufvurätten, som ansett bestämningarna i Kongl. förklaringen af den 14 Maj 1805 å förevarande mål icke tillämpliga, funnit käromålet vara foglöst, helst Michael stockmakare och hans medparter icke tillförlitligen utredt att Otto Fohlen skulle disponerat öfver ett större område än det nuvarande af vittnena uppgifna, hvarest byggnaden vore belägen, och förty förkastat detsamma. Hofrätten, under hvars pröfning Michael Stockmakare och hans med parter i vadeväg dragit målet, har medels den 31 December 1912 gifven dom låtit vid Rådstufvurättens utslag bero. Uti Hofrättens dom hafva Michael Stockmakare och hans medparter än hållit om ändring medels deduktion hvilken Hango stad och Finska Ängförtygs Aktiebolaget bemitt Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Michael Steckmakare och hans medförter icke hafva anfört skäl till ändring af Hofrättens dem, vid hvilken för ty kommer att bero; och skyldigkännas Michael Stockmakare och hans medparter, gemensamt eller den som tillgång eger, att utgifva åt Hangöstad och Finska Angfartygs Aktieke laget, hvardera, sjuttio mark i ersätt 197
myndigheternas befallning flyttat sina hus och byggnader från den af honom tidigare disponerade tomtplatsen till de ras nuvarande plats, utan att ens föreburits att det förmenta egobytet jämlikt stadgandet i 2 SS: 1 kap. J. B. skulle skriftligen ingåtts, som däraf att Catharina Elisabet Kohlin själf hos Kejserliga Senaten anhållit att varda tryggad vid sin besittningsrätt till platsen samt jämväl med staden af slutat skriftligt arrende aftal om tomten äfvensom till staden erlagt den laststälda arrendeafgiften och saken da icke ens själf vilat utöfva egan derättsbefogenheter med afseende å området, alltså, och jämte det utåtan de angående Olga Maria Sohlens talan i saken för ofvanantydda orsak fär förfalla, har Rådstufvurätten, som ansett bestämningarna i Kongl. förklaringen af den 14 Maj 1805 å förevarande mål icke tillämpliga, funnit käromålet vara foglöst, helst Michael stockmakare och hans medparter icke tillförlitligen utredt att Otto Pehlen skulle disponerat öfver ett större område än det nuvarande af vittnena uppgifna hvarest byggnaden vore belägen, och förty förkastat detsamma Hofrätten, under hvars pröfning Michael Stockmakare och hans med parter i vadeväg dragit målet, har medels den 31 December 1912 gifven dom låtit vid Rådstufvurättens utslag bero. Uti Hofrättens dom hafva Michael Stockmakare och hans medparter anhållit om ändring medels deduktion hvilken Hango stad och Finska Äng förtygs Aktiebolaget bemött Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Michael Steckmakare och hans medför ter icke hafva anfört skäl till ändring af Hofrättens dom, vid hvilken förty kommer att bero; och skyldigkännas Michael Stockmakare och hans medparter, gemensamt eller den som tillgång eger, att utgifva åt Hangöstad och Finska Angfartygs Aktiebolaget, hvardera, sjuttio mark i ersätt
ning för deras härstädes i målet hafda umgälder. Det alle, som vederbör, till efter rättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Walter Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer 7.o. tiliusLokakuun 29 päivänä 1915 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa jutus sa holhoustilin moittimisesta, jossa Losentti Harri Holma ja hänen vaimonsa Alli Maria Holma, omaa sukuaan Haapakoski, Helsingin kaupungista, yhteisesti ovat hakijoina sekä samassa kaupungissa asuva Lehtori, Filosofvantohtori Filip Erik Edvin Hagfors vastaajana: Annet tu Oikeisosastossa Lokakuun 22 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut Haastatettuaan holhoojanaan olleen tintää: Filosofiantohloren Hlagforsin Helsingin kaupungin, Maastuvanoikeuteen, on Alli Maria Holma, joka silloin vielä oli naimatonna, siellä, moittiakseen Filosofian tohtori Hagforsilta Lokakuun 8 päivänä 1909 täysikaiseksi tultuaan saamaansa holhoustiliä, lausunut: että Orimattilan pitäjän yhtei sessa pitäjänkokouksessa Tammikuun 21 päivänä 1866 tehdyn päätöksen mukaan Läsnä: F. A. L. B. t. - A. R. S. K. H. af H. förut Pag. 22 R. D. 194.
oli Alli Maria Holman isänissän leskelle ja lapsille Orimättilan seurakunnan kirkkoherran virkatalon maalle rakennettu huoneusta näiden asuttavaksi niin kauan kuin leski eli leskenä tai lapset olivat pieniä, minkä jälkeen ja sittenkuin Orimattilan kunta Syyskuun 1 päivänä 1898 pidetyssä kuntakokouksessa oli päältänyt jättää saman huoneus ton Alli Maria Holman isälle, Penninaarin lehtori Ernst Arthur Hagforsille hänen omakseen ilman minkääntoista korvausta, Seminaarliktori Hagfors oli tuohon huonens toon rakentanut lisää asuin ja ulkohuonei ta, jollaisena mainittu, Hagforsin huvilan nimellä tunnettu huonnesta eli, Siminaarin lehtori Hagforsin Elokuun 18 päivänä 1900 kuoltua, otettu hänen jälkeensä Lokakuun 22 päivänä 1900 laadittuun pesänkirjoituskirjaan, mutta että Filosofiantohtori Hagfors, Alli Maria Holman äidin Elin Malikla Sofia Hagforsin kuoltua Maaliskuun 14 päivänä 1902 ja Hägforsin huvilan sen jälkeen jonduttua Alli Maria Holman ja hänen alaikäisen, Filosofianlahtori Hägforsin holhottava na olevan veljensä Eero Ilmarin omaksi, ei ollut tehnyt huvilaa tuloa tuottavaksi, vaan anlanut kahden tätinsä ilman vuokraa asua siillä ja siten, kun huvilan oli katsettava voineen vuosittain antaa 220 markan suuruisen vuokran, vuodesta 1903 alka en tuottanut Alli Maria Holmalle 110 markan vuotuisen vahingon; että Alli Maria Holman äidin jälkeisessä, Kesäkuun 10. päivänä 1902 toimitetussa perunkirjoituksessa oli merkitty vainajan pesään kuuluvaksi, muun muassa, yksi Torkavalan Kirjapaino Osakeyhtiön osake, joka, nimellisarvollaan 1000 markkaa, oli Filososianlohtori Hagforsin tilin mukaan antanut osinkoa 100 markkaa vuodessa eli siis viiden proentin koron 2000 markan pääomalle, mutta että Filosofiantohtori Hogfors siitä huolimatta oli, vaikkii holhottien toimeentulo sitä vaatinut, Marraskuun 19 päivänä 1908 myynyt saman osakkeen 1500 markasta ja siten oikeuttanut Alli Maria Holmalle 250 markan tappion; sekä että Alli Maria Holman isväiti, Heinäkuun 19 päivänä 1865. toiseen avioliittoonsa Jyväskylän Keminaarin Wehtorin, Lääketieteen ja Kivigiantohtori Erik August Hagforsin kanssa vihitty Selma Evaldina Rosula ja hänen mainittu 1199
puolisonsa, Filosofiantohtori Hagforsin isä, olivat Tammikuun 12 päivänä 1902 keskenänsä tehneet ja, sittenkuin Selma Evaldina Kesalia oli Heinäkuun 28 päiväna 1906 kuollut, hänen puolisonsa valvo nut testamentin, jonka mukaan toisen testamentintekijoista kuoltua eloon jää nyt sai omistaa heidän pesänsä jaka mattomana kuolinpäiväänsä saakka, vaikkei näillä, rintaperillisiä jälkeensä jättäneinä, kaupunkilaisoikeuden mukaan ollut valtaa testamentilla määrätä ohemmästä kuin kuudenneksesta jäämistöänsä, ja kun Filosofianlohtori Hogfors ei ollut moittinut testamenttia, joka siten oli päässyt lainvoimaiseksi, oli siitä ollut seurauksena että Alli Maria Holma vasta epävarmassa tulevaisuudessa tuli saamaan perintöosansa isoäitinsä jälkeen ja sen johdosta jo kiirsi korkotappiola, joka, kun hänen isoriten sä kuolinpesässä, Syyskuun 25 päivänä 1906 toimitetun kalunkirjoituksen mukaan, puholas säästö oli 6692 markkaa 36 pen. niä, josta vainajalle kuului naimaosana puolet eli 3346 markkaa 48 penniä, ja koska Alli Maria Holmalle ja hänen veljelleen oli viimeksi sanotusta määrästä tuleva yhteisesti puolet eli 16748 markkaa 24 penniä, siis toki kuusi prosenttia Alli Maria Holman 8374 markan 12 pennin suuruiselle perintöosalle eli täsaisissa sataluvuissa 500 markkaa vuosittain; ja on Alli Maria Holma sen vuoksi vaatinut Filosopantohtori Hagforsia velvoitettavaksi palkitsemaan kerrotuin lavoin oikeuttamansa vahinko ja sitä varten Alli Maria Holmalle suorittamaan huvilan vuokraa 110 markkaa vuosittain 1903 vuoden alusta. Alli Maria Holman täysivaltaiseksi taloon raakka kullekin vuosimaksulle juoksevine kuuden prosentin korkoineen, luettuna sen vuoden lopusta, jotta maksu oli korvaus, menetetystä osakehinnasta 250 markkaa niinikään korkoineen kuusi sadalta vuodessa osakkeen myyntipäivästä lukien, ja perintökorkoa 500 markkaa vuositlain Alli Maria Holman isoäillin huolemasta siksi kunnes perinnönjako isovidin jälkeen tapahtui kuin myös korkoa tälle summalle, luettuna siitä kuin mak1200
sverä kulloinkin olisi tuthet Alli Maria Holman hyväksi; jonka ohessa Alli Maria Holma on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuultuna on Filosofian tohtori Hagfors väittänyt: että edellämainittu puvila, jota oli käytetty Alli Maria Holman mielivikaisen sedan ja hänen kahden hoitajattaron asuntena, oli ainakin sellaisena kuin miksi Orimat tilan seurakuntalaiset aikanaan olivat sen rakentaneet Alli Maria Holman i sänisän lesken ja lasten asuttavaksi, Orimattilan seurakunnan omaisuutta, josta Orimattilan kunnalla Syyskuun 1 päivänä 1898 pidetyssä kuntakokouksessa ei ollut ollut oikeutta määräillä, vaan oli se edelleenkin käytettävä sanottuun tarkoitukseensa, ja kun myöhemmin tehty ja lisärakennuksia niin havan kuin mainittu mielivikainen asui huvilassa ja muutenkaan ei voitu sinänsä vuokrata muille, ei Alasofrantohtori Hägfors ollut katsonut velvollisuudekseen huvilas ta lukea mitään vuokraa holhottiensa hyväksi, otletikin kun huvilan asukkaat olivat kustantaneet sen kunnossapidon, mutta jos lisärakennuksista, joiden hinta Alli Maria Holman isän jälkeisessä perunkirjoituksessa oli arvioitu 600 markaksi, sittenkin oli luettava jotain vuokraa, ei sitä voitu laskeä 600 markalle juoksevaa viittä prosenttia eli 30 markkaa suuremmaksi, joten Alli Maria Holma oli sellaisessa tapauksessa saapa vaatimanaan vuotuisena vuokvana ainoastaan 15 markkaa viiden prosentin korkoineen, että kun ei Filosofiantohtori Hagfors, muualla asuvana, voinut Sorhavalassa valvoa holhottiensa parasta kysymyksessä olevaan osakkeeseen nähelen, niin hän kuulusteltuaan siiltä ja täällä ostajaa saamatta kuitenkaan 1500 markkaa suurempaa tarjoista, vihdoin, asianymnärtävänä käyttämänsä lakimiehenkin neu vomana, oli myynyt osakkeen tuosta hinnasta, minkä vuoksi ja kun ei oltu selvitetty että osakkeesta siihen aikaan oli si suurempaakaan hintaa saatu, Filosofian tehtori Hägfors on katsonut olevansa vapaa maksamasta osakkeesta vaadittua korvausta; että, koska puheena olevalla tes1201
tamentilla eloon jäänyt puoliso oli saanut vain oikeuden kuolinpäiväänsä hallita pesää jakamattomana, testamenttia ei ollut tarvis moittia, mutta jos vastakkai nen mieli katsottaisiinkin oikeaksi, niin oli otettava huomioon, että eloon jäännelle aviopuolelle kuitenkin oli erotettava lain mukainen etuosansa jakamattomista pesästä ja että toinen aviopuoli oli ollut oikeutettu testamentilla määräämään jäämistönsä kuudenneksesta, vaan kun korvaus missään tapauksessa ei voisi tulla kysymykseen, siihen nähden ettei Alli Maria Holmalle testamentin moittimatta jäämisestä, ollut koitunut todes lista vahinkoa, koskapa hänen perintöosan sa oli tallella sekä yli 80 vuotiaan ja hiljaisen vanhuksen tunnollisella hoidolla yhä kasvoi, oli Alli Maria Holman vaatimus tässäkin kohden oikeeton; ja on Filosofientohtori Hagfors siis anonut kannetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus on Joulukuun 4 päivänä 1911 julistanut jättuun päätöksen ja koska kysymys siitä, omistivatko Alli Maria Holma ja hänen veljensä puhelna olevan huvilan kokonaisuudessaan vaiko ainoastaan osaksi, oli riitainen eikä kuulunut Raastuvanoikeuden tutkittavak si, ja kun niin ollen ei voitu arvostella, olisiko heille riidattomasti kuuluvaa osaa huvilasta edes voitu erikseen toiselle vuokrata ja mikä vuoka siitä konties olisi ollut saatavissa, a Raastuvanoikeus ole katsonut voivansa hyväksyä Alli Maria Holman vuokrasta tekemää vaatimusta. Mitä taas siihen tuli ettei puheeksi tullutta testamenttia oli tu moitittu, on Raastuvanoikeus, siihen nähelen että sanotulla testamentilla oli eloon jääneelle puolisolle myönnetty ainoastaan oikeus hallita pesää jakamatonna, jollaisissa tapauksissa rintaperillisten puolelta tavallisesti ei ryhdytty testamenttia moittimaan, ja siitäkin syystä että eloon jäänyt aviopuoli ja oli yli kahdeksankymmenen vuoden vanha eikä Alli Maria Holma ollut voinut näyttää tai edes tehdä luultavaksikaan että hänen vastainen perintöosuutensa olisi ollut milliin tavalla aaranalainen, katsonut ettei Filosofientohtori Hagforsilla ollut ottut aihettu moittia mai1202
nittua, hänen omien vanhempiensa tekemää testamenttia. Sitä vastoin on Raastuvanoi keus katsonut näytetyksi, että Filosofianloktori Hagfors ilman riittävää syytä ja holhottinsa vahingoksi oli Marraskuun 19. päivänä 1908 tuhannen viidensadan markan hinnasta myynyt Alli Maria Holman ja hänen veljensä yhteisesti omistaman Kortavalan Kirjapaino Osakeyhtiön sakkeen, jonka arvo, katsoen siihen että sama osake oli edellisinä vuosina tuotta nut osinkoa sata markkaa, oli ainakin kaksituhatta markkaa, minkä tähden ja samalla kuin kanne muissa kohdin jatettiin varteen ottamatta, Raastuvanoi keus on velvoittanut Filosofiantohtori Hagforsin korvaamaan Alli Maria Holmälle tuon osakkeen myymisestä aihentuneen vahingon maksamalla hänelle kuitin saadessaan kaksisataa viisikymmentä markkaa viiden prosentin vuotusine korkoineen Marraskuun 10 päivästä 1908, mutta asian laatuun ja sen päättymiseen nähden sai Alli Maria Holma itse kärsiä kulunsa jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asian osaiset puolin ja toisin vetoamalla olivat saattaneet jutun, on Joulukuun 8 päivänä 1913 antamassaan tuomiossa lausunut, ettei Alli Maria Holmalle isoaitinsa jälkeen tulevan perintöosuuden voitu, siihen nähden mitä asiassa oli tullut ilmi, katsoa joutu neen Alli Maria Holmalle päedullisen hoidon alaiseksi sillä että kysymyksessä oleva testamentti oli jätetty moittimalta, ja ettei Filosofiantohtori Hypforsia siis voitu velvoit taa maksamaan siinä suhteessa vaadittua korkobyvitystä, sekä muissa kohdin pysyttänyt. Raastuvanoikeuden päätöksen paitsi että, koska oli jäänyt selvittämättä että Filosofiantohtori Hägfors olisi myynyt tysymyksessä olevan osakkeen alle sen hinnan ja siten tuottanut holhotilleen vahinkoa, Filosofrantohtori Hagfors on vapautettu maksamasta Raastuvanoikeuden hänen suoritettavakseen määräämää vahingonkorvausta kahtasataa viittäkymmentä mark kaa korkoineen. Hovioikeuden tuomioen ovat Dosentti Holma ja Alli Maria Holma, heidän tillä välin mentyä toistensa kanssa avioliit toon, hakeneet muutosta perustelmalla, johon 1203
Filosofiantohtori Hagfors on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Dosentti Holma ja Alli Maria Holma ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoite taan Dusentti Holma ja Alli Maria Holma suorittamaan Filosofiantohtori Hagforsille, hänellä täällä jutun vuoksi ollei den kulujen korvaukseksi, kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: terir Saanbroki Alfred Liukseala. K. Anneberg A. W. Lillhåll K. Anneberg A. W. Lillhåll Samuli Koski. No 2035. Pag. 261. R. D. 1912. Haf Hellen Marraskuun 1. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Wiipurin kaupungissa asuva Varatuomari Fritz Wiik on hakijana ja Hovioikeudennesessorinleski Mathilde Thesleff, samasta kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusorastossa 1. päivänä Marraskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Kouva Thesleffille toimituttamanja kirjallisen haasteen nojalla on Varatuomari Wiik Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, ttä Rouva Thesleffin miesvainaja, Hovioikeudenaessori Nikolai Thesleff, oli Loka - ja Marraskuussa vuonna 1905. mistamansa, Wiipurin pitäjässä sijaitsevan Davantsaaren hovin navetan perusmaria varten otattanut toiminimen Leinosen ja Mäkisen sanotun hevin maalla olevasta kivilauhimasta SS 40. kuntiometriä kiviä, Säsnä: W. A. J. P. R. H. K. et. F. T.
minkä vuoksi Varatuomari Heik, jotle sanottu toiminimi oli tästä syntyneen saatavansa siirtänyt, on vaatinut, että Rouva Thesleff, miesvainajansa oikeudenomistajana, velvoitettäisiin hänelle puheenalaisista kivistä suorittamaan laskiin mukaan yhteensä 3380. markkaa. Rouva Thesleffin vastustettua hännetta on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat anoneet oikeudenkäyntikulujensa borvaamista, 20. päivänä Huhtikuuta 1911. julistamassaan päätöksessä lausunut asiasta mielensä; ja keski Varatuomari Wiik ollut näyttänyt, että Hovioikeudennesessori Thesleff, joka eläessään oli kuljeluttanut puheenaolevia kiviä toiminimen Leinosen ja Mäkisen luchimosta navettavakemmukselleen, olisi täten hyväkseen käyttänyt muita kirja kuin sellaisia lonhemmolla ja sen ympäristöllä olleita jälteitä, jortten louhimiseen erityistä työtä ei ollee tehty, sentähden ja kun Väratuomari Wiik ei ollut väittänytkään, että Hovioikeudenaressori Thesleff oliei sitoutunut toiminimelle Leinoselle ja Mäkiselle kivistä maksamaan louhimispalkkaa taikka että sanottu toiminimi ennen hyren poisviemistä tai sen kestäessä olisi Hovioikeudenaessori Thesleffille ilmoittanut aikomustaan vaatia sellaisla maksua, on Raastuvanoikeus Nytjännyt Varatuomari Wiikin aiassa ajaman kanteen ja velvoittanut hänet kahdellasadalla kolnellakymmenellä markalla korvaamaan Rouva Thesleffin oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomari Wiik vetoamalla oli saattanut jutun, on jättänyt sen Raastuvanoikeuden päätöksen vaaan sekä velvoittanut Varatuomai Wiiken viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Rouva Theskap illä jutun vuoksi Hovioikeudessa neet kulut. Hovioikeuden päätökseen on ta205