Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nes täysi maksu taraktui, sekä kasvaa mään Kalle Lahtunmäen kulut Kuvernöörin hona ja Maastuvanoikeudessa viidellänadalla pitemättäkymnenelläviidellä markalla forioikeus, jonka tutkittavaksi Osakeyhtiö Anttiin oli vetoamalla ovat tanut jutun, on 23 päivänä tammi kuuta 1917 antamassaan tuomiossa poistaen Raatuvanoikeuden, mualle tyn ottaa tutkiakoon Kalle Lähtiin näin vaatimus saada korvausta hämellä Kuvernöörin luona ollista kukista, koski Maastuvanoikeuden asiana ollut ollat antaa mitä kumustaa katsonut, ettei Juho Emil Aajoren ja Osakeyhtiö Antumin välinen soimus lähtemmäen talon maalla otettujen meiden luovuttamista Osakeyhtiö Aiphenille oikeuttanut Kalle Lähkenniska yhtiöltä mamaan vaatimaansa jään nössantavan kolmentuhatta viittäsataa markkaa, minkä vuoksi ja kun lähtien mäki ei ollut näyttänyt olevansa muul lakaan perusteilla siihen oikeutettu, levioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden wäliken, on hyljännyt kanteen Hovakauden tuomion on Kalle Lähteenmäki anonut muolesta perustetmalla, johon Osakeyhtiö Aptun on vastannut Pougalle on tutkinut tämän uteen ja katsoo, elle Kalle lähtiin näki ole esittänyt nytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka niis jiää myväksi; ja ulvoitetaan Walle lähteenmäki suorittamaan Osake yhtiä Aukulalle sillä ilmaalessa utan vuoksi olkiden kuhjan korvauksiksi, mitu markkaa siitä kaikki asianomaiset neudattakoot Suomen Tervalli Julius Gretenpeld. All Margments Julius sjetenpeld. Ahl Chaarentia Välin Hirvinen Vilhelm Blåfield 220
Joulukuun 19. päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Waasan Rovioikeudesta tulleessa kaupan purkamista ja korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Kautavan pitäjän Ylikylästä oleva ntinen Mylläri Yrjö Ylipelko ta eli Perttula hakijana sekä samasta kylästä oleva Mylläri Elias Hakila vastaajana: Annettu Oikeuserastissä joulukuun 19. päivänä 1917. Ilmaatti on itsellensä esittelyt tänyt jutun kirjat ja niistä, mirelle nyt en kysymyksessa, saanut seuraavat tiedet: Kauhavan pitäjän käräjakun nan Kihlakunnanoikeudessa on eikän Rubela, haastattuaan Yrjo Ylipelholan, lausunut, että tämä toukokuun 16. päivänä 1913. tehdyllä kauppakirjalla Elias Rubelalle myylassaan omistamansa Romppelin koskissa tähden talon No 10. aluutta mainitun pitäjän Ylikylässä olevan viimellyn kahustoineen ynnä läsnä: J.S - 1. R. 1. B. - R.G.S. J A. P. No 2254. Pag. 328. Rdr SS: 16.
marraskuun 18. päivänä 1889. Tahden talon omistajan Matti Lahden ja Yrjö Ylipelkälän välillä tehtyyn valikirjaan perustuvan 31. vuoden vuoksaoikeuden myllypaikkaan 3000. maikan kauppahinnasta, oli samalla suutlisesti sitoutunut tursaamaan Elias Häkelän oikeuden sanottuun mylly paikkaan ja hänen oikeutensa veden täyttämisien kuin myöskin lailtamaan myllyn tarpeelliseen kiintoon; mutta niin Yrjö Ylipulkela ei kuitenkaan ollut täyttänyt mainittu ja sitoumuksiaan ja Elias Käkelä rin vuoksi iti ollut pidettu kustantamaan muun muassa myllypädon ja myllyyn yhdistetyn parekirjlän korjaukset, on Elias Mäkelä vaatinut että sanottu kauppa julistettaisiin puetuksi ja Yrjö Ylipikola velvoitettaitiin Elias Mäkelälle maksamaan takaisen tämän Ylipelkolalle suorellana myllyn kauppahinta 5000. marklaa korkoineen sekä tervasmaan mainitut korjauskustannukset ja Elias Hakolan oikeudenkäyntikulut. Kanteesta kuultuna on Yrjö Ylipelkola kiellänyt kaupassa sitoutuneensa muuhun kuin mitä ajanosaisten välisessä kauppakirjassa eli mainittu, minkä vuoksi ja kun ei tämä sisältänyt puheenalaisia kaupanpurkamisen ja korvausvelvollisuuden perusteeksi kanteessa esiintuotuja määräyksiä, Ylipuoda on anonut sen kylkäämisKihlakunnanoikeus on lokakuun tä. 17. päivänä 1914. julistamassaan pääteksessä siinä mainituilla perus teilla velvoittanut Yrjö Ylipelkolan Elias Aakolalle maksamaan puheiksitulleen parekylän kuntoon saatta misesta neljäkymmentä ja puolin korjauksesta kuusikymmentäviin markkaa eli siis yhteensä satavii si markkaa sekä neljälläkymmeheitamatta markalla tervaamaan Elias Hakolan oikeudenkäyntikulut, mutta kylännyt Elias Hakolan ment vaatimukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi 228
asianosaiset molemmin puolin oli vat vetoamalla saattanut jutun, on elokuun 24. päivänä 1916. antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että Yrjö Ylipelkola myydes sään puheena olevalla kauppakirjalla Elias Hakolalle omistamansa lahden talon maalla olevan vesimyllyn Kemppelin koskessa kaikki ne halustoineen sekä myllyn alle kuuluvan tilan arentikirjan mukaan marraskuun 18. päivältä 1889. oli suullisesti sitoutunut Elias Mäkilalle jättämään täydelliset kirjat nyt tyyn sekä Huhelan kanssa kesällä 1913. laittamaan myllyn palon tunteen ja yksin torjaamaan myllyn yhteyteen rakennetun panhöytän, vaikki näitä välipuheita asianosaisten sopimuksen mukaisesti oltu kauppakirjaan merkitty, kuin myöskin, ettei Yrjö Ylipelkola tästä huolimatta ollut Elias Hakolalle jättänyt me tään asiakirjoja myllyn vedenkäytti oikeudesta ja ettei Ylipelkolalta edes etlutkaan mitään oikeutta veden pitoa miseen kysymyksessä olevassa koslissa, mistä syystä Elias Hakola Waasan läänin Kuvernöörin syyskuun 4. päivänä 1915. antamalla päätöksellä, jonka Alavioikeus päätöksen lään maaliskuun 21. päivällä 1916. oli vahvistanut, eli velvoitettu poista maan myllyn pato ja myllyä ei sen tähden enää siitu laskutukseen ja täyttää, minkä vuoksi ja kun Yrjö Ylipelkola ei ollut sitoumuksivan täyttänyt sekä määräys siitä, että yli holkolan tuli esittää tarpeelliset kirjat myllyn ndenkäyttäoikeudesta, eli sellainen oleellinen ehto, että mylly ilman sen täyttämistä eli tarkoituknensä arviten, Henriksi, kumden Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyläten Elias Hakolan panteen muina oussa näyttämättömänä, on julin tanut puheena olevan myllykaupan mitättömäksi sekä oikeittanut Yrjö Ylipelkolan Elias Mäkelälle suoritta maan tämän myllystä maksaman kunnan viisituhatta markkaa kuuden prosentin korkoineen oikeuden 220
käynnin alusta eli lokakuun 17. päivästä 1914. lukien, jota paitsi Yrjö Ylipelkolan tuli, kuten Kihlanimanoikeus oli lausunut, Elias Hakolalle maksaa korvaukseksi padon ja pärehöytän korjaamisesta sataviisi markkaa ja oikeudenkäyntikuluista neljäkymmentäviisi markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Yrjö Ylipelkola hakenut muutosta perustilmalla, johon Elias Hakola on vastannut. Tinaalle on tutkinut tämän jutun; ja koska Elias Hakola hieltamalla on saanut haltuunsa hänelle asianosaisten välisellä kauppakirjalla toukokuun 16. päivältä 1900. luovutetun vesimyllyn ja vuokra-alueen, eikä ole näytetty Yrjö Ylipelkolan sitoutuneen lääjemmin. kuin mitä sama kauppakirja sisältää, Elias Hakolalle turvaamaan oikeutta mainittuun alueeseen ynnä siihen kuuluvan veden käyttämilen taikka odes että Elias Mähö laa olisi hänen oikeudestaan siinä kohden estetty joko Hovioikeuden tuomion perusteeksi mainitun Kuvernöörin päätöksen kautta, joka myltyn käyttämisestä ainoastaan sirättää luvattoman patoomisen ehläiseniseksi annettuja määräyksiä myllypidon lisätaittoiden poistamijestä ja siinä olevien aukkojen avaimisesta, taikka muulla tavoin rentähden Tingatti harkitsee oikaksi kumata Stovioikeuden tuomion, mikäli sen kautta kysymyksessä oleva myllykauppa on julistettu milättömäksi ja Yrjö Ylipelkola velvoitettu Elias Hakolälle suorittamaan takaisin kauppahinta kortoineen, sekä jättää asian tällä orätta sen lopputuksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus on päätiksessään johtunut, jota vastoin, poika Yrjö Ylijelkola täällä nythemmin on myöntänyt oikeiksi elias Mäkelän vaatimukset padon ja pärekrylän kustannusten korvaa misesta, Hovioikeuden tuomio jää 230
pysyväksi mitä tulee Yrjö Ylipelkolalle pantuun velvoitukseen suorittaa Elias Hakolalle korvaukset si äskensänotuista kustannuksesta jataviisi markkaa ja oikeudenkäyntikuluista neljäkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Tuomen Senaatti. Julius Grötenfelt Axel Charpintie Aino Hemmans Vilhelm Blåfield J. E. Erics Ollan Dahlbeck Joulukuun 19 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Turun Hovioikeudesta tulleessa velkonenjutussa, jossa ovat Eikuri Kaarlo Oskari Metjoka ja hänen vaimonsa Anna Impi Metsola, Kauvataan kappelista, hakijaina seksi Punkinkonttorenhoitaja Karl dotter Pourar, Tammelan pitäjästä vastaajana. Annettu Oikeus osastossa joulukuun 19. päivänä 1917 Senaatti on Antlemä enttelyttä nyt julun kirjat ja niistä, mikä li nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Pankinkonttorinhoitaja Pousurin oikeudenkynnen aikana kuolleelle niille Tehtenliga Carl Jooch Paisarille toimituttamansa huasteen nojalla on Anna Impi Metsolan isävainaja Maan viljelijä Kaarlo Albert Ferdinand Witsola Tommelan pitäjän Lämä: J. G. K. - V. H. - K. B. - Fl. B F. M. 231 No 225. Pag. 373 R. S. 1910
käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa kertanut elokuun 24 päivänä 1898 tehdyllä kauppakirjalla ostaneensa Maanviljelijä Ernst Ivar Roinilta ja tämän vaimolta Miina Roinilta Heporeltä nimisen maatilan Palkjärven pitäjässä 5000 markan kauppahinnasta, jonka lyhennykseksi. Muunviljelijä Metsola oli heti maksunut 8800 markkaa, että Maanviljelijä Hetula sittemmin, suurluksensa talon hinnan jäännöksen suorite tuksi, ole Tehtaileja Pousinen ja Reinin aviopuolisoiden kanssa sopinut siten että sanottu kauppa punettiin ja tammikuun 19 päivänä 1899 tehtiin viin kauppakirja, jolla Roinin aviopuolisot myivät  Heponlän tilan Tehtoiliga Pousanelle 4600 markasta sekä omisti vat kauppahinnan lyhennykseksi saaneensa edellämainitut Maanviljelijä Metsolan makuunut 1841. markkaa; mutta piti tilan kuitenken, tästä kaupasta huolimutla, edelleen jäädä Metsolan omaksi ja hänen maksaa Pousarille kerottämän talonkauppaan käyttämistä rahoista, sekä että Maanviljelijä Wetrola sitten oli aminut ja viljeltyt Hepoulan tilaa kunnes TihtaiIija Pousen oli huoneikuun 6 päivänä 1901 laaditulla kauppakirjalla myynyt sen istuimistoineen. Metsolan hankkimalle ostajalle 6000 markan hinnasta. Kun Tohtailija Toiman, nästettuaan vastaman nitun kauppahinnan, kuitenkin oli kieltäytynyt antamasta siitä mitään Maunviljelijä. Hetulalle vaikka hänelle oli siitä tuleva en niusikin ne 8200 markkuu, jotka hän oli omista rahoistaan Roinen avio puolisoille suorittanut, ulosi vela talon myynnössä saatu voitto 14000 menkseen, joka kuului. Maanvilelijä Metsolalle ei ainoistaan känen ja Tehtailija Toimarin välisen sopimuksen mukaan vaan sillähin perusteella että voitto suurimmak si vecksi oli syntynyt Maanviljelijä 262
Wetsolan tilalla tekemistä paranneeksista ja sinne hankkimasta viimeksimainittua kauppaa seurannesta irtaimistosta, on Maanviljelijä Metsola vaatinut Tehtailija Pourarin velvoittamista heinelle suorittamaan yhteensä 22,220 markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, 8200 markalle elokuun 24 päivästä 1898 ja 1400 markalle heinäkuun 6 päivästä 1901, tästa kaitenkin vähentämällä kuuden prosentin korko Pousarin talonkauppaa varten lainaamista 37800 markasta siitä päivästä lukien jolloin Pousar oli maksanut rahat Maanviljelijä Roinille, minkä ohessa Maanviljelijä Aetiola on anonut konnusta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuultuna on Tehtailija Pousar ylittänyt, että Maan viljelijä Metsola, ostettuaan Maan viljelijä Roinilta Hepoulän tilan ja pyydettyvän Pousarilta rahalainaa talonhinnan maksamista varten, mutta saatuaan Pousaril ta siihen kiettävän vastauksen, oli enttänyt että Pousan ostuin tilan itselleen; että Pouvar, sittenkuin Roinen aviopuolisojen ja Maanviljeli ja Melvolan vitinen kauppa oli perettu ja Roinen aviopuolisot. Paajärin ulvuluessa suorittamaan koko talonhinnan käteenllä rahalla, olivat alentaneet kauppahinnan 46000 markkaan; oli ostanut tilan ilman minkäänlaista välipuhelta siitä että Maanviljelijä Metsola jain talon oikeaksi omistajaksi, mutta olivat viimeksimainittu ja Pousur tosen keskenään tehneet sellaisen sopimuksen että Maanviljelijä Ketjola saisi, niinkauvun kuin Tehtailija Pousen omisti talon, asua sitä ja mitä nauttia elatuksensa ehdoilla että hän hyvin hoituisi tilaa ja tekisi tilin sen tuloista sekä maksaisi Sönnarille korat talon kauppahinnasta; että Maan viljelijä Metsolun Maanviljalijä Rvinille suorittama kauppahin233
nan erä 8200 markkaa oli ensiksimainitun ja Pousarin keskinäisen sopi muksen mukaan jäävä Pousarille hänen aikaisempäin, Maanviljelijä Netsolalta olevien saataviensa makneksi; sekä että Tehtailija Pousar oli vaihellanut Heposelän tilan Tampereen kaupungessa olevaan taloon, joten Poisen ei ollut tilasta todellisesti saanut 6000 markkaa vaan oli tämä määrä ainoastaan merkitty kauppakirjaan talon arviohinnuksi Ja samalla kuin Tehtailija Toisar on Kihlakunnan oikeuteen antanut erityisiä asiakirjoja todistukseksi siitä että hän oli Maanviljelijä Metsolalle makjanut kosketellut 8200 markkaa, on Pousen, näyttääksien että hänellä vieläkin oli suuluva. Maanviljelijä Metsolulta, esille jättänyt kaksi lämän Poumerille antamaa velkakirjaa, toisen kesäkuun 27 päivältä 1896. 200 markalle viiden prosentin vuotuisine korkoineen ja toisen toukokuun 14 päivältä 1899 1000 markalle korkoineen, sekä vielä ilmoittanut Maanviljelijä Metsolan takausmiehenä maaliskuun 20 päivänä 1902 makuneensa Talonomistaja Matti Ivar Märdille 1884 markkaa 25 penniä. Kaikkeen tähän nähden on Tehtailija Pousen anonut kannella hyljättäväksi. Vastineen johdosta on Maanviljelijä Metsola myöntänyt saatavastaan lyhennettäväksi Pousarin esiintuomain kahden velkakirjan sisällyksen, jota paitsi Metsola, siinä tupauksessa ettei kannetta kokonemme desmän hyväkyttäisi, on pidättänyt itselleen oikeuden eri riidalla hakea korvausta siitä hänelle yksi tyisesti kuuluvasta irtaimistusta jonka Pousar oli Heposeliin tilan kaupassa myynyt. Sittenkuin Maanviljelijä Metsralu ja hänen vaimonsa Amanda Katriina Metsola olivat oikeuden käynnen aikana kuolleet, jota en jälkeensä ainoana perilliseneän Anna Impi Metsolan, ovat 234
tämä ynnä Urkuri Metsola, jutun oltua asiakirjoista lähemmin nähtävän käntetyn alaisena, jatkuneet Maanviljelijä Metsolan kannetta asiassa; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on helmikuun 3 päivänä 1913 julistetussa päätöksessä lausunut ttä koskeivat Urkuri Metsola ja Anna Impi Metsola ollest Tehtailija Pousarin kuoltua vastaan näyttäneet Maanviljelijä Metsolan olleen oikeutetun Tehtaelija Pousari ta saamaan Hepouliin tilan myynnista karttunutta rahallista viittua sentähden kyljättiin siitä ajettu hänne. Koskien sitten kauppakirjassa tammikuun 19 päivältä 1899 kauppahinnan lyhennykuksi luettua kahdeksantuhatta kahlamataa markkaa, jotka Maanviljelijä Metsola olekuun 24 päivänä 1898 hänen ja Muunviljelijä Roinin välillä Hepouliin talosta tehdyn, sittemmin puritun kauppakirjan perusteella jo oli Reinille merittanut, on Kihlakunnanoikeus koska viimenittu kauppahinnan erä niin muodoin oli tullut Tehtaelija Pousurin hyväksi, tämän voimatta esittää laillista perustetta päästä tuon rahamäärän maksemenesta, vahvistanut Urkuri. Metsolan ja Anna Impi Metsolan saata vän Tehtailija Pousarilta kahdeksak situhanneksi kahdeksiadesi merkaksi viiden prosentin korolla haastepäivästä syyskuun 12 päiväistä 1906, josta summasta, kun mitä oli lyhennettäviksi myönnetty Tehlailija Pousarin Maanviljelijä. Melvolalle velkakirjoja vastaan kesäkuun 27 päivältä 1896 ja toukokuun 14 päivältä 1899 lainuksi antamat hakeisataa ja tuhat markkaa korkoineen sekä Tehtailija Poujen oli näyttänyt Maunviljelijä. detjolan takausmiehenä maaliskuun 20 päivänä 1902 vuorettaneensa Talon omistaja. Värdille tuhatkahdeksansa taa kahdeksankymmentäneljä markkaa viisikolmatta penniä ja postisja lähettäneensä Maanviljelyä Meljolalle joulukuun 7 päivänä 1899 kaksisataa markkaa, saman vuo285
den syyskuun 7 päivänä kolmeluhat tä markkaa ja seuraavan marraskuun 16 päivänä viisisataa markkaa eikä oltu selvitetty kolmen viimesanotun rahaerän suorituksen johtuneen joistakin muista. Maanvilje lijä Metsolan ja Toisarin välillä Meista liikenuhteista, Tehtailija Tousar oli oikeutettu laillisessa järjestyksessä vähentämään mainitut velkakirjaa vastaan annetut kaksisataa markkaa viiden prosentin korkoineen kenäkuun 27 päivästä 1896 ja tuhat markkaa samanluvulla korolla maaleskuun 13 päivästä 1909 sekä tuhat kahdeksasataa kahdekrunkymmentäneljä markkaa viisekolmatta penniä ynnä kaksisataa, kolmetuhatta ja viisisataa markkaa, mutta on kanne, mitä tuli oikeudenkäyntikulujen korvauksen jutun laatuun nähden jätetty varteen ottamat ta. Sen ohessa on Kihlakunnanoikeus oikeuttanut Urkuri Metsolan ja Anna Impi Metulan, eri oikeuden käynnillä, jos he luulivat siihen syytä olevan; Tehtuilija Pousarilta hakemaan konnusta Heposeliin talon kauppaa seuranneen. Maanviljelijä Metsolalle kuuluneen irtaimen omaisuuden myynnistä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosuut puolin ja toisin olivat velonmalla suuttuneet jutun, on lokakuun 19 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa jättänyt sen Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muun puolesta paitsi että Kihlakunnanoikeuden Tehteulija Pausarin hyväksi lukemin raha eriä vähennettäessä Urkuri Metsilalle tuomitusta suuluvasta näillerelle oli laskettava korkon huhdennetun markan esille kuten Kihlakunnanoikeus oli lausunut viiden prosentin mukaan kesäkuun 27 päivästä 1896, tuhannen markan erille vuoden prosentin mukaan siitä laidetun velkakirjan antopäivästä toukokuun 14 päivästä 1899, tuhannen kahdeksan meidän kahdeksankymmenesnel290
jän markan kahdenkymmenenvuden pennin erälle kuuden prosentin mukaan maaliskuun 20 päivästä 1902, jolloin Tehtenliga Tourar Maanviljelijä Metsolan takaus miehenä oli mainitun rahamäärän tämän puolesta maksanut, sekä kolmentuhannen, viidensadan ja kahdensadan markan erille vuoden prosentin mukaan kanstopäivästä syyskuun 12 päivistä 1906 lukien. Hovioikeuden tuomioon ovat Urkuri Aeliola ja hänen vaimonsa anoneet muutosta perustelmalla johon Flinkinkonttorinhoitaja Poujos tällä välin kuolleen Tehtenliga Pouparen ainoana perillinen ja oi keudenomistajana on vastannut Senaalle on tutkinut tämän ja tiin ja katsoo, etteivät Akburi. Melsekä ja. Anna Impi. Metsola ole enttäneet nytii muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka niis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Urkuri Wetula ja Anna Impi Metsola suorittamaan Ranhinkonttorinhoitaja Päivärelle hänellä jutun vuoksi täät lä olleiden kulujen korvauksi ja ta markkaa siitä kaikki asianomai ut noudattakoot. Suomen Senaatti: Julius, Protenfelt Julius, Protenfelt F. d. bevis All Charpintus Wilhelm Blåfvus 237
Joulukuun 19 päivänä 1917 Suomen Senaatin tuomio maksuilla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa ovat Kivennärven pitäjän Raivo lan kylästä oleva entinen Maakauppias Matti Seppä nen hakijana sekä Kuuppiout. Antaj Nikelin ja Johan Lindgren, Wiipurin kuupungista, vastaajina: Annet tu Oikeusosustossa joulu kuun 19 päivänä 1917. senaatti on tulleen enttelyt tänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksestä, saaneet tietan seuraavaa: Matti Seppänen on Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa kertonut että, uttenkuin Kivenne van pitäjän käräjjäkunneen Kihlakunnanoikeus oli vuonna 1902 aettanut Antti Seppäsen konkursutilaan ja Seppänen sitten velka joensa kanna tehnyt Kihlakun nanoikeuden perätöksellä huhtiLiimä: A. N. A. W. H. - 1. R. — T. P. No 2261. Pag. 318. R. 1916.
kuun 23 päivänä 1903 vahvistetun konkursisopimuksen, jonka mukaan Seppäinen oli maksava etuoikeudettomille velkojilleen 25 prosenttia heidän konkurssissa vahomistaan saamisista ja oleva vapaa suemmästä maksuvelvollisuudesta heille, niin Kauppiaat Nikelin ja Lindgren, jotka Matti Seppäsen velkoja kohtaan olivat silvulunut vastaamaan siitä, että sopimuksessa mainittu osa saamisista tulisi velkojille Nihitinen ja Lindgrenin kautta suoritetuksi, olivat. Matti Seppäsen kanssa tehneet Seppäsen siten maksettavaksi jääneen velkamää nän merittamisesta silloian väli puheen, että Matti Seppänen, joka Kauppiaiden Nederlinin ja Lindgrinin tekemän luskienan miekaan oli saamamiehilleen konkurs suopimuksen perusteella maksava 24,012 markkaa 89 penniä, mainitusta määrästä. Aikilinille ja Lindgrenille luovuttaisi omistumansa, tilaan No 13 erkittämainetussa Ruvolan kylässä kuuluvan palstatilan sillä olevine rakennuksineen sekä kaiken itaimen omaisuutensa, ja että he luosta kauppahinnasta maksaisivat Seppäsen velkojille sopimuksen mukään tulevat rakenummat; mutta koska Kuuppiaat Nihelin ja Lindgren joille Matti Seppänen olihen huhti kuun 25 päivänä 1903 tehdyllä kauppakirjalla sovitusta hinnasta myynyt sanotun palstatilan rakennuksi neen ynnä irtaimen omaisuutensa, olevat välipuheesta huolimatta kauppahinnasta suorittaneet Matti Seppä sen velkojille ainoistaan 11234 markkaa 97 penniä sekä sen lisäksi Seppäsen konkurssipesän toimitsijumies len Turuluomari Bruno Laguksen ja Kuuppias Julius Leopold Grönroosin loimitsijumispalkkoon 21446 markkaa 62 penniä eli kaikkiaan 13381 markkaa 59 penniä ja Matti Seppäisen oli täytynyt itse maksaa loput saa mamiehillensä kysymykses vuoksopimuksen mukaan tulevasta raha määrästä, mikä sitä paitsi ei ollut 239
nousut läkeskään niin numeroksi kuin Kauppiaat Nikitin ja Lindgren olivat sen laskeneet, sentähden ja kun Kauppiaat Nikitin ja Lindgren eivät ollut manalla morittaneet Matti Seppäiselle jään nöskauppuhintaa 10631 markkaa 30 penniä, Matti Syppänen, on vaatinut, että Kauppiaat. Nikilen ja Lindgren velvoitettaisiin hänelle maksamaan sanotut 1061. markkaa 30 penniä laillisine korkoineen kuin myös hyvittämään hänen oikeudenkäyntikulunsa. Kauppiaisen Nikitinen ja Lindgrénen vastuslettua kannetta, Ruus tuvanoikeus on elokuun 13 päivä nä 1912 julistamessaan päätöksessä lausunut asiassa tovin selvitetyksi, että Antti Seppinen viilikirjalla huhtikuun 25 päivältä 1903 oli Kauppuville. Kihilinille. ja Lindgrenille luovuttanut Kivennävän pitäjän Ruivolan kylässä sijaelevän palstatilansa rakennuksineen ynnä erinäistä irtainta omaisuilla, joiden kauppahinnaksi välikirjaan oli merkitty 24012 markkaa 89 penniä, mutta koska asiassa myös oli selville tullut, että Kauppiaat Oikilin ja Lindgren olivat sitoutunut suorittamaan tuon kauppahinnan ainoastaan maksmmalla Matti Seppäsen konkursa velko jille näille konkunnanojumuksen mukaan luovat suatavat, joiden oli lästettu yhteensä näenvän asianosaisten väliseen kauppakirjaan kauppa hinnaksi otettuun määrään, sentähden ja kun. Matti Seppäsen velko jiin oli konkurssijutussa näytetty suaneen täyden maksuin konkurin ropimuksen mukaan, eikä Matti typpänen ollut näyttänyt, että hän delläsanetun luovakisanopimukseen jälkeen olen maksunut velkoja, jotka Nikilä ja Lindgren sanotulla luvalla olivat ottaneet suoritlaukseen, Ruostuvanoikeus on hyljän nyt asiassa ajelun kanteen. Hovioikeus jonka tutkittavaksi Matti Seppänen ole velaamalla ovat 240
tanut jutun, on elokuun 31 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Ruostuvanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Matti Seppäsen suorittamaan Kauppiaille Nikolinille ja Lindgrenille korva yksi heillä Hovioikeudessa vastuupuhirallan valvomisesta olleista kuluista yhteensä viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Matti Seppänen anonut muulosta perustelnalla, johon Kauppuud Nikilen ja Lindgren ovat nästannut. Senaatti on tutkinut tämän ja tiin ja katsoi siinä ulvetetyksi, että Matti Seppänen aikaanmadekseen edelläkerrotun konkunnanojimukun on Kauppiauden Nikitinen ja Lindgrenin kanssa tehnyt välipuheen, jossa toisella puolen Rikelin ja Lindgren ollivat Seppäsen velkojille suorittauksensa näiden saatunut konkeeroisopimuksen mukaan, laskettuina 24002 markaksi 89 penniksi, ja toisella puolen laas Seppänen sitouksi maksamaan tämän hahamäärän Nikilinille ja Lindgrenille myymällä heille samasta hinnasta puheenalaisen palslatilan ynnä irtaimiston ja tunnus tamalla kauppahinnan makutuksi; mihin nähden ja kun kysy myksessä oleva kauppakirja huhtikuun 25 päivältä 1903 on tämän välipuheen perusteella tehty kauppaiktoihin nähden yhdennukaisesti Matti Seppäsen sanotun sitoumuksen kanssa eikä ole näy tetty mainittua laskelmaa. Kihi linin ja Lindgrenin suoritettu vista Seppäsen velkojain saata vista määrättään liian suurik si taikka että Seppänen olisi Nikitinen ja Lindgrenin tälä maksuolevollisuutta täyttänyt, Senaalle harkitsee oikeaksi jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon tuomioistuimet ovat jutussa johtuneet; ja velvoitetaan Matti Seppänen suorittamaan Kauppinille Nikitinelle ja Lind241