Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
man Inliger & Majenberg gälda afgifterna för dess exemplar af Hofrättens dom med tio mark åttatio penni. Uti Hofrättens dom har Janne Todder anhållit om ändring. Kejserliga Senaten här tagit målet i öfvervägande och finner utredt vara, att firman Inliger & Majenberg efter det förmåns ägent af Janne Todeder den 22. Februari 1902. emottagit afvannämnda beställning, tillsändt Todder särskilda uusikinstrument, af hvilka, enligt hvad framgår af ett Födders andringsansökning härstädes, bilagdt protokoll öfver en af Stadsfogden i Wiborg M. Björk den 26. Mars 1905. verkstäld granskning af de Tödder tillsända varorna, endast en del eller musikinstrument till ett pris af sjuhundratio reichsmark tjugufemus nige varit sådana, som Födder af friman bestält; i anseende hvartill och då Janne Todder icke visat giltig anledning för sin vägran att emottaga dessa, musikinstrument, Kejserliga Senaten pröfvar rättvist, med ändring af Hofrättens ofvanberörda dom, ålägga Janne Toeder att emot qvitto till för man Inligger s. Majenberg utgifva sagda penningebelopp samt tretton reichsmark för förenämnda två kistor eller således sammanlagdt sjuhundra tjugutre reicks mark tjugufem offemnige, antingen i tyskt mynt eller motsvarande finskt mynt efter gällande kurs vid betalningstiden, jemte derå af domstolarne bestämd ränta; vid hvilken utgång af saken Janne Todder befrias från skyldig heten att till firman Inliger & Maijen berg erlägga densamma tillagd rätte gångskostnadsersättning, etthundra fem tio mark, samt förenämnda afgifter för firmans exemplar af Hofrättens dom i målet. Det alle, som vederbör, till efter rättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland J. Johman N Nämnd bom Syhnerna, Johannes Littnig C. J. Timgren.
Syyskuun 14. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, vekselisaatavaa koskevassa jutussa, jossa Talollinen Juho Taavi Pessala, Heinolan pitäjän kirkonkylästä, on hakijana ja Heinolan kaupungissa asuva Kunnallisneuvos Niilo Helander vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 14. päivänä Syyskuuta 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on bysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Juho Taavi Pessalalle toimitutta mansa haasteen nojalla on Kunnallisneuvos Helander Heinolan haupungin Raastuvanoikeudessa vaatinut Juho Taavi Pessalan velvoitta mistä Kunnallisneuvos Helanderille maksamaan Pessalan Heinäkuun 8. päivänä 1904. Kauppias Tilda Bergströmille kolmen kiukauden kuluttua maksettavaksi anttaman ja Tilda Bergströmin hyväksyman, siirläsnä: J. E. S. - W. H. - J. N. B. — J. F. J. M. S. 318 No 794. Pag. 87. R. D. 1905.
son kautta Kunnallisenvos Helanderille joutuneen sekä maksan lainninlyömisen tähden laillisessa järjestyksessä protesteratun vekselin sisällön tuhat yhdeksänsataa markkaa ynnä korkoja, protestikustannuksia ja provisionia sekä palkitsemaan Helandarille hänen oikeudenkäyntikulunsa jutussa. Kanteesta huultuna, on Juho Taavi Pessala sitä vastustanut, kieltäen kirjoittaneensa itseään asettajaksi puheenalaiseen vekseliin; minkä jälkeen Raastuvanoikeus Marraskuun 7. päivänä 1904. julistamassaan päätöksessä on katsonut selville käyneen, että kysymyksenalaisessa oikeulissä löytyvät Juho Taavi Tessalan nimikirjoitukset olivat oikeat; jonka vuoksi ja kun vekseli oli asiannukaisessa järjestyksessä protesteerattu, Raastuvanoikeus on velvoittanut Juho Taavi Pessalan, saadessaan alkuperäisen vekselin kuitattuna, Kunnallisneuvos Helanderille suorittamaan vaaditut tuhat yhdeksänsataa markkaa kuuden prosentin koron kanssa Lokakuun 5. päivästä 1904., kunnes täysi maksu tapahtui, kuusi markkaa protestikustannusten korvauksena sekä kolmanneksen prosenttia provisionia ja kuudellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Kunnallisenervos Helanderin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Taavi Pessala oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa Maaliskuun 15. päivältä 1905. vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Juho Taavi Pessalan suorittamaan Kunnallismervos Hlanderille viisikymmentä markkaa korvaukseksi hänen oikeudenkäyntikustannuksistaan Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Juho Taavi Pessala anonut muutosta tunne toimittamallaan perustelmalla, johon Kunnallisneuvos Helander on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ett'ei Juho 319
Taavi Pessala ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Taavi Pessälä suorittamaan Kunnallisneuvos Helanderille hänellä vastaajavallan valvomisesta täällä olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillisen Suomen Senaatti: il. Tohman Evan Kihmon il. Tohman Raun Kildunen J. Nämlund Johannes LittingJ. Nämlund Johannes LittingKarl Standertskjöds Den 16. September 1905. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommet mål emellan Bonden Jakob Abrahamsson Fleming, för egen del och i egenskap af förmyndare för sin i äktenskapet med sin aflidna hustru Greta Jakobsdotter Stemming sammanaflade omyndiga dotter Anna Brita Jakobsdotter Fleming samt såsom rätte bevakare för sina å utrikes ort vistande svärsöner, Bonden Karl Johansson Braunholm och Bondesonen Johan Alfred Jonasson Back samt deras hustrur Hanna och Edla Jakobsdöttrar Stemming, Bondesönerne Jakob Jakobsson Stumming och Abraham Anders Jakobsson Fleming äfvensom Bonden Johan Isak Eriksson Sall och Bondesonen Edvard Fredriksson Haldin, såsom målsman för sina hustru Maria och Sofia jabobsdöttrar Fleming, alle från Mustasaari socken, gemensamt sökandde J. E. S. W. H. - J. N. B. - 7. T. J. K. S. 550. No 804. Pag. 70. R. D. 1905.
de, samt Bondeenkan Werna Ulrika Eriksdotter Flemming, från samma socken, svarande, angående klander af testamente: Silfven uti Justitiedepartementet, den 16. September 1905. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemlat följande: Efter Werner Ulrika Fleming ägången skriftlig stämning, hafva Jakob Abrahamsson Fleming och dennes medparter vid Häradsrätten i Mustasaari, Ruplot och Kveflax jocknars tingslag, med förmälan att Jakob Abrahamsson Stemming vore fader samt Jakob och Abraham Anders Jakobssöner äfvensom Anna Brita, Hanna, Edla, Maria och Tofia Fleming syskon till Werner Ulrika Flemmings den 15. April 1901. aflidne man Isak Erik Jakobsson Stemming, yrkat att ett den 7. Juni 1000. dagtacknadt, af Werna Ulrika Flemming i laga ordning bevakadt skriftligt testamente, enligt hvilket Herna Ulrika och Isak Erik Flemming hade förordnat, att den af dem, som öfverlefde den andre, skulle ensom erhålla all i bemälde makars bo befintlig egendom, måtte upphäfvas, enär detsamma icke vore lagligen styrkt. Öfver käromålet hörd, har Werna Ulrika Fleming metsagt detsamma samt sökt genom vittnen styrka testamentets verklighet; derå Häradsrätten medels den 9. Februari 1903. afkunnadt utslag förklarat ofvannämnda testamente icke hafva blifvit styrkt på sätt i 1. SS. 16. kap. Ä: B: föreskrifves samt förty upphäft detsamma såsom ogit tigt. - Hofrätten, under hvars pröfning Werna Ulrika Hemming i vadeväg dragit målet, har genom den 22. Februari 1905. deri gifven dem pennit ifrågakomna testamente vara bevittnadt af två personer, af hvilka den ena samstämmigt med 551
en tredje vid testamentets upprättande jemväl närvarande person å vittnesed intygat, att testamentet på begäran af Isak Erik och Werner Ulrika Fleming skriftligen uppsatts af den andre af de personer, som bevittnat detsamma, men hvilken aflidit utan att derförinnan hafva aflagt vittnesmål i saken inför domstol, samt att makaren Stemming vid tillfället varit vid sundt och fullt förstånd äfvensom handlat af fri vilja; i anseende hvartill Köpeätten ansett omförmälda testamente vara lagligen styrkt och fördenskull, med upphäfvande af Häradsrättens utslag, ogillat Jakob Abrahamsson Fleming och dennes medparters ifrågavarande klandertalan. Uti Hofrättens dom hafva Jakob Abrahamsson Fleming och dennes medparter anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Wirna Ulrika Hemming i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och har väl afhörda vittnet Klockareenkan Hulda Nordlund eller Wiero intygat, att Isak Erik Fleming och Werner Ulrika Flemming den 7. Juni 1900. vid redig sinnesförfattning och af fri vilja lätit upprätta omtvistade testamentafhandling, hvilken Hulda Nordlunds sedermera aflidna man Klockaren Anders Helrian Nordlund skrifvit och jemte Hedda Nordlund bevittnat, sedan Isak Erik Fleming och Werna Ulrika Flemming derförinnan undertecknat densamma, äfvensom Klockaren Nordlunds son Kopparslagarelärlingen Anders Adrian Nordlund, som är född den 15. Septem ber 1887., vid Häradsrättens sammanträde den 1. Oktober 1903. på aflagd ad omvittnat, att någon dag ömkring två är derförut ett gift pår från Baskas by i Mustasaari socken hade infunnit sig uti Klockaren Nordlunds hemvist i Ni332
kolaistad, hvarest vittnet då uppehållit sig, samt anmodat Klockaren Nordlund att skrifva deras testamente och i sådant afseende förklarat, att, i händelse mannen, som vore på väg till Amerika, bomme att aflida, all hans efterlemnade egendom skulle tillfalla hustrun, såsom och att dessa makar vid detta tillfälle, såvidt vittnet kunde förstå, handlat med sundt och fullt förstånd och af fri vilja, hvarjemte vittnet bekräftat att den klandrade testamentsafhandlingen vore samma afhandling, som vid omvittnade tillfälle upprättats. Men emedan ifrågavarande testamente genom den af Werna Ulrika Flemming sålunda i saken förebragta bevisningen icke blifvit styrkt på sätt i 1. SS: 16. kap. A: B: föreskrifves, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom, låta bero vid det slut, hvari Häradsrätten i saken stannat. Pet alle, som Carl Sandertskjöb vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: J. J.  Kokman - (bom) o. J.J. C. Schman krono 6. i hwarJ N Bärnlunds Johannes Litting 553
Syyskuun 16. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, saamista koskevassa nostojutussa, jossa Makkarantekijä Aleksanteri Ohfertin vaimo Eveliina Öhfort, Walkealan pitäjän Kouvolan kylästä, on hakijana ja Kolkan kaupungista kotoisin oleva entinen Kauppias Adolf Durchman, kuolleen vaimonsa Lydia Durchmanin kuolinpesän hoitajana, tulematta jääneenä vastaaja na: Annettu Oikeusosastossa 16. päivänä Syyskuuta 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä saanut tietää seuraavaa: Adolf Durchmanille toimituttamansa kaasteen nojalla ovat Aleksanteri ja Eve liina Ohfort Kolkan kaupungin Raas tuvanoikeudessa kertoneet, että Eveliina Ohfertin ja Lydia Durchmanin isä, 10. päivänä Kesäkuuta 1899. kuollut Seipurimestari J. W. Tuyselius eli 6. päivänä Marraskuuta 1896. tekemässään ja jo lain voiman saaneessa testamentissa määrännyt että hänen jäämistöstänsä Läsnä: J. G.S. W. H. N. B. 72 No 805. Sag 125 Rd 1905.
oli yhden kuukauden kuluttua hänen kuolemastaan maksettava Eveliina Ohfertille tuhat markkaa, mutta ettei Adolf Durchman, jonka huostassa J. W. Dryselius vainajan jättämä omaisuus oli, vieläkään ollut ryhtynyt täyttämän sanottaa testamentin määräystä; ja ovat Aleksanteri ja Eveliina Ohfert sen täkden vaatinut Adolf Durchmanen velvoittamista sanotussa toimessaan Aleksanteri ja Eveliina Öhtertille suorittamaan äsken mainittu rahamäärä korkoineen 10 päivästä Heinäkuuta 1899. sekä korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa jatussa Adolf Durchmanin vastustettua kannetta, muun muassa, sillä perusteella, että Aleksanteri Öhfort sen jälkeen kuin puheenalainen testamentti oli saanut lain voiman oli luovuttanut omaisuutensa konkurssiin, ja sittenkuin asiasta oli kuulustettu Aleksanteri Öhfentin korkussipesän toimitsijamiestä Sotakamree ri Ernst Sallménia, on Raastuvanoikeus 30. päivänä Maaliskuuta 1903. Julistamaltaan päätöksellä, koska puheenalainen saaminen oli katsottava olleen Aleksanteri ja Eveliina Öhterlin yhteisen pesän omaisuutta ennenkuin Aleksanteri Ohtert jätti omaisuutensa konkursiin eivätkä Aleksanteri ja Eveliina Ohfort olleet näyttäneet että tämä saaminen oli heille eroitettu konkurssipesän varoista, kyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aleksanteri ja Eveliina Olfert olivat veloamalla saattaneet jutun, on 8. päivänä Huhtikuuta 1005. antamallaan tuomiolla vahvista nut Raastuvanoikeuden päätöksen, minkä ohessa Aleksanteri ja Eveliina Ohfort velvoitettiin suorittamaan Adolf Durchmanille maksut, kymmenen markkaa kahdeksankymmentä penniä, hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiola Hovioikeuden tuomioen on Eveliina Öfert, ilmoittaen saaneensa laillisen pesäeron Aleksanteri Ohfertista, joka oli joutunut tietämättömiin, anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Eveliina Öfert ole esiintuonut syytä muuttaa 555
Hovioikeuden ylempänä mainittua tuonista, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. Sohman J N Bömetumns tvena Ejelning Johannes Litting. " Karl Standertskjö Syyskuun 19. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, takaisinsaanlia konkurssiin koskevassa jutussa, jossa ovat Kauppias Gustaf Svanljung. Nikolainkaupungista, ja Talollinen Juho Vihtori Pulkkinen. Vetelin pitäjän Pulkkisen kylästä, entisen Talollisen Matti Matinpoika Wesisenahon konkurssipesän toimitsijamiehinä, hakijoina ja Kauppias Nikolain- kaupungista Heikki Laakso vastaajana: Annettu Oikeusosaston sa, Syyskuun 19 päivänä 1905. Keisarillinen Januarii on Anttensä si tyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastateltuaan Kauppias Lauksen ja Matti Wesisenahoa Wilhelm Kuustisen ja Peckon pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat kaupvas Svanljung ja Juho Vihtori Tulkkinen edellämainitussa toimessaan lausuineet, että Matti Wesianaho, joka Kauppias Svanljungin 7. päivänä Läsnä f. G. S. W. & f. B. f. (B. G. K. 500 SS: 812 SS: 1908.
Huhtikuuta 1902. tekemästä anomuksester oli asetettu konkurssitilaan, 6. päivänä Maaliskuuta 1902. päivätyllä kauppakirjalla oli luovuttanut Kauppias Laaksolle omistamansa kaksikymmentäkolme kaksisataakahdeksankymmentäkahdeksatta osaa manttaalia Pulkki sen perintötalosta No 7. Pulkkisen kylässä ynnä kaiken irtaimen omaisuutensa yhteensä kolmenkymmenenkahdentuhannen kolmensadanvidenkymmenen markan kauppahinnas ta; mutta koska mainittua kauppa summaa ei oltu otettu Matti Wesisen ahon pesänluetteloon ja puheeksi tullut kauppa siis todennäköisesti oli velkojain vahingoksi tehty vakkauppa. ovat Kauppias Svanljung ja Juho Viktori Pulkkinen, nojautuen 46 SSn a koltaan konkurssisäännössä 9. päivältä Marraskuuta 1865., vautineet, että ylläsanottu kauppa julistettaisiin peruutetuksi ja sen kautta myyty kiinteä ja irtain omaisuus tuomittaisiin lunastuksetta luovutettavaksi takaisin Matti Wesisenahon kurssipesään sekä että Laakso ja Wesisenaho sen ohella velvoitettaisiin korvaamaan Svanljungille ja Pulkkiselle heidän oikeudenkäyntikustannuksensä. Sittekun Matti Wesisenahva oli asiassa kuultu ja Kauppias Laakso kanteen johdosta oli väittänyt puheevuolevan kaupan ainakin hänen huolestaan tehdyksi vilpittömässä mielessä ja vaatinut että jos yllämainittu omaisuus tuomittaisiin konkurssipesään peräytyväksi, pesä velvoitettaisiin maksamaan Sauksolle, hänen talonkauppaa vastaan Matti Wesisen akolle suorittamansa kymmenentekatta markkaa, on Kihlakunnanoikeus päätöksellä Helmikuun 6 päivältä 1904 julistanut selvitetyksi, että puheenalainen kauppa oli tehty 15 eli 14. päivänä Maaliskuuta 1902. ja siis viimeisten kolmenkymmenen päivän kuluesja ennen kerrotun konkurssen alkua sekä että Matti Wesisenaho oli saanut vastaanottaa Kuurppias marksolta kymmenentuhattu markkaa; mut557
ta koskei ollut toteen saatettu, että äskenmainittu summa oli etumaksua useinkerröttua kauppaa vastaan, vaan päinvastoin oli näytetty, että tämä rakamäärä suuremmaksi osaksi oli käytetty puutavarain ostamiseen Kauppias Laakson hyväksi, eikä selvitystä oltussitetty siitä, että Wesisenaho niistä puutavaroista oli saanut mitään muitia hyvitystä, Kihlakunnanoikeus katsoi vielämainitun kaupan välekaupaksi sekä velvoitti siis Kauppias Laakson lunas tuksesta luovuttamaan useinmainitun talon kuin myös kaiken kauppaan kuuluvan irtaimen omaisuuden Matti Wesisenahon konkurssipesälle; jonka olussa Laakson ja Wesisenahon tuli, yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli, viidelläsadallaneljälläkymmenellä markalla korvata Kauppias Svanljungille ja Juho Vihtori Pulkkiselle heillä asiasta olleet kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaupkias Laakso oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Helmikuun 22 päivältä 1905., koska näytöstä puuttui siitä, että kanteenalainen kauppa oli tehty petollisessa ja vilpellisessä tarkoituksessa eivätkä Kauppias Svanljung ja Juho Vihtori Pulkkinen olleet vaatineetkään luovutettua omaisuutta takaisin konkussipesälle muilla ehdoilla kuin ilman lunastusta, hyljän nyt Svanljungin ja Pulkkisen asi assa ajaman kanteen ja vapautta nut Kauppias Laakson maksamasta vastapuotilleen määrättyä oikeuden käyntikulujen korvausta, mutta Saakson Hovioikeudessa ilmoittaman suostumuksen mukaan oikeuttanut Matti Wesisenahon konkussipesän hallinnon, jos se niin haluaisi, Laaksolta lunastamaan kysymyksessä olevan omaisuuden takaisin pesään kymmenestätuhannesta markasta, mitkä Laakoon oli näytetty suoretta neen etumaksiinä useenkerrotussa kuusipakirjassa mainitusta omaisuudesta, ja saivat Kauppias Svanljung ja Juho Vihtori Pulkkinen itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa asiassa Hovioikeuden tuomioon ovat Kaup558
pias Svanljung ja Juho Vihtori Pulkkinen, puheenalaisen konkurssikallinnon puolesta, anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppias Laakso on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selville tulleen, että kysymyksenalainen, Kokkolan kaupungissa Maaliskuun 6. päivänä 1902. päivätty kauppakirja, jonka kautta Matti Wesisenaho olisi Kauppias Laaksolle yhteensä kolmenkymmenenkahdentuhannen kolmensadan viidenkymmenen markan suuruisesta kauppakinnasta myynyt omistamansa kuksikymmentukolme kaksisataakahdeksankymmentäkahdeksatta osaa manttaalia Pulkkisen verotaloa Pulkkisen kylässä, yksitoistatuhatta kappaletta sakatukkia ja seitsemänkymmentäviisi kuutiosyltä paperipuita ynnä kaiken sanotulla talonosuudella löytyvän irtaimen omaisuutensa, paitsi omia ja perkeensä pitovaatteita, todellisuudessa oli kirjoitettu Kannuksen pitäjässä vasta 13. tai 14. päivänä mainittua kuuta, sekä että kauppakirjaa tehtäessä mitään osaa kerrotusta kauppahinnasta oltu suoritettu, vaikka koko hinta oli kauppakirjassa maksettuna kuitattu, johon nähden ja kun ei ole toteennäytetty, että Kauppias Laakso olisi erinenkuin kauppakirja tehtiin Matti Kesisenaholle suorittanut jonkun summan etumaksuksi useinmainittua kauprakintaa vastaan, Keisarillinen Kenaatti, huomioon ottaen myöskin mitä muutoin on asiassa tullut ilmi, katsoo puheenaolevan kauppakirjan tehdyksi tarkoituksessa myymisen varjolla kavattaa Matti Wesisenahon velkojilta omaisuutta, joka oli ollut heille luovutettava, sekä tutkii oikeaksi, nojautuen Marraskuun 9. päivänä 1865. annetun konkurssisämminön 46. SS:n akohtaan; sellaisenu kuin se on 3 päivänä Joulukuuta 1895 annetussa asetuksessa, kumotu Hovioikeuden tuomion ja jättää asian sen loprustuloksen varaan, johon Kihla559
kunnanoikeus päätöksessään on johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. G. Sohman J V. Bännlund Som Ojelmmar Johannes Littnig mt. S. Evollin. Lokakuun 2 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, holhoustilin antamista koskevissa nostajutussa, jossa Sysmän pitäjässä asuva Talollisentytär Maria Löytänen on hakijana sekä Talollisen poika Kaarle Oskar Otonpoika Pohjola, Hartolan pitäjän Pohjolan kylästä, ja alaikäisen Talollisenpojan Otto Vilho Otonpoika Pohjolan holhooja, Talollinen Nestor Haikka, viimemainitun pitäjän Sepsalon kylästä, ovat vastaajina: Annettu Oikeus osastossa Sekakuun 2 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Maria Pöytäsen isi, Hartolan pitäjän Kirkkolan kylässä asunut Rustitilallinen Erik Juho Pöytänen 28 päivänä Huhtikuuta 1880 oli kuollut, jättäen jälkeensä, paitsi muita kuolinpesän osakkaita, silloin vielä aheSäsnä: J. G. S. W. H. - J. B. - 7. SS: R. I. 760 No 846. Pag. 51. R. D. 1905.
ikäisen Maria Löytäsen, ja Rustitilallinen Juho Pohjola myöhemmin äskansanottuna vuonna oli määrätty Maria Löytäsen holhoojaksi, on Juho Pohjola, jolle Hartolan pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeus päätöksellä 10 päivältä Joulukuuta 1880 oli antanut luvan pitää Maria Löytäsen osan Erik Juho Löytäsen kuolinpesässä vastaiseksi Maria Löytäsen varalle pesästä erilleen jakamatta, kunnes siitä toisin määrättäisiin, Maria Löytäselle, hänen jonduttuaan täysiikäiseksi, antanut tihinä hänen omaisuutensa hoidesta: 1 päivänä Kesäkuuta 1885 päivätyn yleislaskun Erik Juho Löytäsen jälkeen jäännen pesän hoidosta äskensanottuun päivään saakka, sisältäen tämä lasku pääiäsiallisesti summittaisen luettelon pesän kiinteimistöjen myymisellä saaduista hinnoista ja pesän velkain suorituk sesta; 10 päivänä samaa Kesäkuuta päivätyn tilin Erik Juho Löytäsen eläessään myymän Tuusjärven rustitilan 25 päivänä Huhtikuuta 1885 pesään maksetusta myyntikinnan tähteestä kahdestatuhannesta markasta korkoineen, jotka eivät ollut otetut ensiksimainittuun tiliin; lyhennysotteet kahdesta pöytäkirjasta, jotka olivat tehdyt jotakin yhteispesän omaisuutta myytäessä huutokaupalla 21 päivänä Kesäkuuta ja 20 päivänä Marraskuuta 1885; sekä vuositilit Maria Löytäselle dellämainittujen tilien ja huutokauppäpöytäkirjain mukaan jakaantuneen omaisuuden hoidosta vuosina 1885-1900; jota paitsi Juho Pohjola, sittenkuin mainittu Kihlakunnanoikeus Maria Pöytäsen vaatimuksesta oli velvoittanut hänet antamaan Maria Pöytäselle vuosittain laaditun holhoustilin 11 päivästä Joulukuuta 1880 vuoden 1884 loppuun, on Maria Löytäselle toimittunut vuosittain päätetyn tilin yhteispesän talouden hoidosta vuosina 1881 1884. Tämän jälkeen on Maria Täytänen, Juho Pehjolalle toimituttamiensa haasteen nojalla, Juho Pohjolulta saamiansa holhoustilija vastaan, Kihlakunnanoikeudessa muistuttanut muun mu561
assa, ettei niiden tilien perusteeksi oltu pantu Erik Juho Löytäsen jälkeen 13 päivänä Heinäkuuta 1880 pidetyssä perunkirjoituksessa tehtyä toimituskirjaa, vaan oli tiloistä jätetty pois omaisuutta, muun muassa osa perunkirjoituskirjaan merkittyjä, yhteensä kahteenkymmeneenkuuteentuhanteen sataan viiteenkymmeneenkahdeksaan markkaan neljäänkymmeneenkolmeen penniin nousseitä pesän saatavia ja niiden korkoja; minkä vuoksi ja kun tiliistä siis ei käynyt selville, miten pesän omaisuuden kanssa oli menetelty, ja tilit muutenkin olivat niin siinnittäiset ja vaiillinaiset, ettei niitä yksityiskohdin voitu tarkastaa, Maria Lytänen on vaatinut Juho Pohjolan velvoittamista koko holhousajaltaan antamaan Maria Löytäselle uudet täydelliset tilit, niin laadittuina että niistä näkyisi, mitä Erik Juho Löytäs-vainajan pesässä oli ollut siihen aikaan, kun Juho Pohjola oli määrätty Maria Löytäsen holhoojaksi, ja miten sanotiin omaisuuden kanssa sitten oli menetetty; minkä ohessa Maria Löytänen on pyytänyt korvausta oikeudenkäyn. tikuluistaan. Kanteesta kuultuna, on Juho Pohjola vastannut, muun muassa, että Erik Juho Löytäsen kuoltua hänen jälkeensä jääneen pesän hoito oli ollut hänen leskensä Klaara Juhontyttären ja täysiikäisen poikansa Konstantin Löytäsen huolena, kunnes pesä vuosina 1884 ja 1885 oli muutettu rahaksi, jolloin vasta Juho Pohjola oli ottanut pesän varat haltuunsa ja selvittänyt sen asiat, kuten hänen antamansa tilit osottivat; sekä että, kun pesän velat oli maksettu ja jako omaisuuden tähteestä osakasten kesken 11 päivänä Joulukuuta 1886 tehdyllä jakokirjalla toimitettu, Juho Pohjola eli hoitanut Maria Löytäsen erikois omaisuutta ja tehnyt siitä täyden selvän Maria Löytäselle ennemmäinituissa tilaissään vuosilta 1885. 1905. Tämän vuoksi ja kun Juho Pohjolan oli makdoton tehdä pesän hoidosta sinä aikana, kun se oli ollut Klaara 562