Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
No 717. Pag. 45. R. D. 1906. Den 23. Juli 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsätt revisionskilling från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Handlandedottern Kanny Antonia Wirtanen, från Helsing Tors stad, sökande, samt Vicehäradshöfdingen Frans Backberg, från sagde stad, i egenskap af sysslomän i Tanny Antonia Wirtanens fader Handlanden Johan Wirtanens, jämväl från Helsingfors, till konkurs upplåtna bo, svarande, angående återvinning af egendom till konkursbo: gifven i Justiliedepartementet den 23. Juli 1906. lapslagä Senaten har låtit hand lingarna i målet sig fordragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtal följande: Wid Rådstufvurätten i Helsingfors stod har tillhäradshöfdingen Backberg i sin förberörda egenskap, efter Fanny Antonia Wirtanen ägången stämning yrkat att, emedan Handlanden Wirtanen sina fordringsegare till förfång ej mindre den 2. September 1890. samt den Ofde 3. W. - F. A. K. - 6. P. - W.K.
2. Mars och den 2. September 1900. under lätskt sken af gåfva åt Fanny Antonia Wirtanen öfverlemnat sammanlagdt 23,600. mark, än äfven, sedan Handlanden Wirtanen medels den 16. Oktober 1899. då tecknadt köpebref i Maj månad är 1901. af Ristauratoren Frans Oskar Teltersson för ett pris af 10,000. mark åt Fanny Antonia Wirtanen förvärfvat samtliga Pettersson tillhöriga, å Hans vik lägenhet i Helsinge socken underlydande Handholmen belägna huoch byggnader äfvensom särskildt upptecknad lösegendom samt arrenderat ten till sagda holme, låtit en sin het Pettersson egda fordran gå i hvittning emot omförmälda köpeskilling, Fanny Antonia Wiitanen måtte åläggas att till Handlanden Wirtanens konkursta utgå va samtliga förenämnda, bonkursboet obehörigen undanhållna medel jämte räla. I saken hörd har Fanny Antonia Wiitanen förmält, att hon fätt af sin fader Handlanden Wirtanen såsom ulig gåfva emottaga omförmälda 25,000 mark likasom och de 10,100. mark, med hvilka köpeskillingen för iikälägenheten i Rundholmen erlagts; och som dessa medel tillfallit Fanny Antonia Wirtanen mer än trettio dagar före konkursens bejan, har Fanny Antonia Wirtanen motägt käromålet såsom obefogadt. Rådstufvurätten, hvarest parterna om esides gjort anspråk på ersättning för rättegåregskostnaden, har genom den 26. Januari 1905. afkunnadt utslag i saken sig utbetit; och jämte det tillhäradshöfdingen Backbergs talan, såvidt densamma afsåg Fanny Antonia Wirtanens förpliktande att till Handlanden Wirtanens konkusta återbetala förberörda tiotusen mark på upptagna skäl förkastats, har Rådety verätten, på anförda skäl, ålagt Fanny Antonia Wirtanen att emot qvitto till Handlanden Wirtanens konkurste utgifva om förmälda tjugutretusen sexhundra mark jemte fem procents årlig ränta därå från dagen för Rådstufvurättens utslag tills full betalning följde, hvarutom Tanny Antonia Wirtanen kants skyldig att med etthundra sjuttiofem mark ersätta 420
tillhäradshöfdingen Backberg dennes kostnader i målet. Höfätten, under hvars pröfning såväl Vicehäradshöfdingen Backberg som Fanny Antonia Wirtanen i vädeväg dragit målet, har medels dom af den 10. Februari 1906. i saken uttrat sig och därvid, på upptagna skäl, i anledning af tillhäradshöfdingen Backbergs ändringsansökning återförvisat målet till Rådstufvurätten i den der detsamma hanförde sig till yrkande om Fanny Antonia Wirtanens för pliktande att till Handlanden Nertanens konkursbo erlägga det belopp af tietusen mark jämte ränta, hvilket Handlanden Wirtanen påstälts hafva af egna medel för henne utlagt såsom afbetalning å priset söofvansagda villalägenhet å Hund holmen jämte inventarier, hvaremot Hefrätten, enär Fanny Antonia Wiltanen ostridigt sätt af Handlanden Wirtanen emottaga omförmälda tjugu tretusen sexhundra mark, utan att länny Antonia Wirtanen gillat vi å, att detta belopp blifvit henne lagligen gifvet såsom gåfva, fastställt Rådstufvurättens domstut i öfrigt eller såvidt Fanny Antonia Wirtanen ålagts att till Handlanden Wirtanens konkursbo utgifva nästnämnda belopp jämte ränta äfvensom att ersätta Vicehäradshöfdingen Backberg för rättegångskostnaden. Uti Kefrättens dom var Fanny Antonia Wirtanen anhållit om andring medels ingifven deduktion, hvilnen Vicehäradshöfdingen Backberg bemött: Kijserliga Senanen har tagit må tel i öfvervägande; och jämte det Tuserliga Senaten, enär jämlikt 1/3. mom 1. SS: 30. kap. R: B:, såsom detta lagrum lyder i förordningen den 27. April 1868., ändring ej får sökas i dom der utslag, hvarigenom mål af Holatt till Underrätt återförvisats, icke an ingå i pröfning af Fanny Antonia Wirtanens andringsansökan hvad densamma öfver att vinna rättelse uti Högällens dom i den del 421
domen innefattar yttrande om målets återförvisande till Rådstufvurätten, finner Kejserliga Senaten beträffande Fanny Antonia Wirtanens ändrings ansökan i öfrigt eller såvidt henne ålagts att till Handlanden Wirtanen konkursbo utgifva ofvanomförmälda tjugutretusen sexhundra mark jämte årlig ränta äfvensom att ersätta Vidhäradshöfdingen Backberg för den nes kostnader i målet, Fanny Antinia Wirtanen icke hafva anfört väl till ändring i Hofrättens dom denna del, hvarvid förty skall bevis och skyldigkännes Fanny Antonia Wirtanen därhos att med etthundra tio mark hålla tillhäradshöfdingen Backberg skadeslös för hans i Kejserliga Senaten hafda umgälder i målet. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Helsman Vidare Pardanen Alex. Kumlin tilalakijander Den 27 Juli 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions killing från Åbo Hofrätt inkommet sjörättsmål emellan Handels ferman Joh. Gust. Wikeström, från Lovisa stad, sökande, samt till konsutn Gustaf Hamberg, från samma stad, svarande: Gifven uti Juntitiederartementet den 27 Juli 1906. Kejserliga Senaten har låtit handlin arna i målet sig föredragas samt af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter stämning å firman Joh. Gust Sikeström, har Vicekonsutn Hamberg vid Rådstufvurätten i Lovisa stad anfört att Handelshuset Les Grands Moulins te Taris den 10 Juni 1901 med Finska Angfartygs Aktiebolaget tillhöriga äng förtyget Kegelus från staden Antwer pen i konungariket Betgien till Helsing fors stad afsändt femtio säckar hvetermjöl att befordras till order i Lovisa samt tillika underrättat Handlanden i näst sagda stad Johan Storgårds, hvilken köpt mjölet och egde därför erlägga 940 frånes Öfver R. A W. G W. F. K. - Ed. W.K. 10 No 733 No 733 Såg. 97. R. D. 1906.
lands filialkontor i Lovisa. Men emedan sex, utlämnats af fullmyndigheten å orten deman Joh. Gust Wikeström, som varit Handlanden Storgårds, innan förman ka Angfartyrs Aktiebolagets ombud ens erhållit underrättelse om mjölets om å Angfartigs Aktiebolagets ombudens erhållit underrättelse om mjetygs Aktiebolagets ombudens erhållit underrättelse om mjöga behörig vård och sålunda vållat, plits förkastande. berörda mjölparti utan att betalning Sedan målet haft den omgång färför erlagts och utan all förenäm handlingarna där närmare utvisa da konnässment af Handlanden samt sakkunnig e i förättsmål vid ståd gårds ens innehafts, blifvit utlämnad utgifvurätten afgifvet utlåtande i sakenstorgårds, har Piekonsuln Ramberg, en K å Rådstufvurätten, hvarest parterna Storgårds väermera förskingrat mjöl ömsesides anhållit om ersättning för des Grands Möulins i följd däraf gått mig om priset för änsagda mjöl, yrkat förplig tande för förman Joh. Gust Wikutröm, hvarom ombud för befälhaftande för förman, Joh. Gust Wikutröm, hvar som ombud för betalhafvaren å anseinnehafvare vore Handlanden Carl AugVeltheim, från Lovisa stad, att till Vice konsuln Hamberg såsom numera innehos vare af omordade konnässement utgifvförenämnda 940 frånes jämte ränta. I anledning af käromålet här i Handelsförman Joh. Gust Wikeströms väid emottagandet af det å myölet utse när genmälts, att ifrågakomna parti mjölegandet af det å mjölet uti när genmälts, att ifrågakomna parti ment finge utföras å Nylands Akti till Lovisa transito med angefartyget Bert än i Lovisa, uraktlåtit om godel i tjenst, hvarför firman emotrett käromå och afträdt sin egendom till sina for sina rättegångskostnader, genom den 15. Maj genärers förmöjande samt Handels huut 1865 afkunnadt utslag i målet på utlädt årers förnörande samt Handelsdanett å es afkunnadt utslag i målet på utlädt af gått mig och emedan, jemlikt 110, 112, 118 och 119 SS: 7. mjöl, yrkat förplig Sölägen, förman Joh. Gust. Wikeström såårs Ängetyget Regulus, hvilken genom förenända konnassemant förpliktat sig att beför dra ifrågakomna mjölparte fransito till Lovisa stad, varit ansvarig för lastens öfverlämnande till innehafvaren af kon nässementet, men förman Joh. Gust. Wikeström icke ens gittat påstå, att den i så423
dant afseende vidtagit å densamma ankommande åtgärder, ehuru firman af vederbörande befälhafvare eller reder blifvit eller åtminstone bort blifva om varans ankomst underrättad, ty och däfirman Joh. Gust. Wikeström genom antydda försummelse vållat, att Handlan den Storgårds obehörigen och utan af hafva inlöst konnässementet omhän derfått och förskengrat varan, för hvilken i följd af mellankommen kor kurs betalning icke kunnat erhållas, saHandelshuset Les Grands Moulens, som öfverlåtit sin fordran å Vicekonsuln Hamberg, därigenom gått miste om priset fömjölet, har Rådstufvurätten ålagt förmår Joh. Gust. Wikeström att genast emot hvilto till Vicekonsuln Hamberg utbetala för drade niohundra fyratio frånes antill gen i sagda myntslag eller i finskt mynefter vid betalningstiden gällande å visto burs med därå löpande fem procents årlig änta från den 4 Februari 1905 samt därkt ej mindre med trehundra mark godtgör Kamberg för kostnaderna i målet än i gen till besittarene i förevarande sjö rättsmål Hamnkaptenen Alfred Waldemar Winter och Handlanden Alfred Sandell hvardera utbetala tio mark. Hofrätten, under hvars pröfning firman Joh. Gust. Wikeström i vadeväg dragit målet, har medels dom den 24 Mars 1906 fastställt Rådstufvu rättens utslag samt ålagt firman JohGust. Wikeström att med femtio mark ersätta Vicekons utn Hamberg dennes i tofrätten hafda kostnader i målet. "Uti Hofrättens dom har firman Joh. Gust Wikeström sökt ändring medels ingifven deduktion, som Keekonsuln Hamberg i föreskrifven ordning bemätt Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och emedan ifrågavarande mjölparti, som med Finska Angfartygs Aktiebolagets ängare Regelus ankommit till Helsingfors för att jemlikt det därom utfärdade konnäisement vidare befordras till order i Lovisa, af nämnde bolag med ångfartyget Bålder afsändts till bolagets ombudsman i Lovisa Handelsförman Johan Gust. Wikeström och berörda firma såsom varans emottagare ålegat tillse, att mjöl424
partiet utlemnades endast till den, som i nom uppteende af konnässement visade sig vara berättigad att utfå detsamme men förman Joh. Gust. Wikeström, som en der rättegången medgifvit, att Handlan ten Storgårds blifvit af firman under rättad att mjölpartiel antändt till Lönså och därigenom erkänt att förman raft kännedom om varans ankomst försummat sin skyldighet i antydt afende samt sålunda vållat att Handlar den Storgårds kunnat utfå varan innehan utlöst konnassamentet, ty och då för man Joh. Gust. Wikeström vid sådant för ållande ej kan undgå att ansvara för betalningen af mjölpartlets pris, som ner Kejserliga Senaten firman Joh. GustSikeström icke hafva anfört skäl till ändring i det slut, hvari domstolain saken stannat och hvarvid förty skall förblifva; och ålägges firmas Joh. Gust. Wikeström att med sextio mark godtgöra Vicekonsuln Hamberg för hans härstädes i målet hafda kostnader. Det år le, som vederbör till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland R. N. Brede. F. Wilsman R. A. Bredle. J. W.uskman Alex. Kumlin kdord. Pardani Alex. Kumlin kdord. Pardani Alex. Kumlin Advard Taidani Wäräkyander. Ossian Karsten 425
SS 32 C I 767 Pag. 136 R. D. 1905 Elokuun 11 päivänä 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa kusritilallisenleski Johanna Emanuel lintylär Impola, Lapin pitäjän Kullanperän kylästä, sekä Talollinen Juho Joosepinpoika Junnila, vaimonsa Josefina Emanuelintyttären edusmiehenä, Alsellinen Maurits Samuelinpoika Viljanen eli Kierilä vaimonsa Maria Emanuelintyttären edusmiehenä, Lampuoti Frans Samuel Juhonpoika Silvan, vaimonsa IdaEmanuelintyttären edusmiehenä, Torppari Emanuel Niemi vaimon sä Edla Emannelintyttären edusmiehenä, ja Renki Emil Samuel Aurmi, vaimonsa Fransina Emanuelintyttären edusmiehenä, kaikki Rauman maaseurakunnasta, ehteisesti, ovat hakijoina kuin myöTalollisenleski Ida Maria Lavola, sanotusta maaseurakunnasta, vastaajana. Annettu Oikeusasastossa 11 Läsnä H S - Cj T - 42 - E A
päivänä Elokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellen ja esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Eurajoen, Lapin ja Hinnerjoen pitäjäin sekä Luvian kappelin ja Rauman maaseurakunnan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Johanna Impola, Fransina Emanuelintytär sekä Juho Junnila, Maurits Piljunen, Frans Samuel Silvan ja Emanuel Niemi, mainittujen vainajensa edusmiehinä, lausuneet, että sittenkun Johanna Impo lan sekä Fransina, Josefina Maria, Ida ja Edla Emanuelintyttärien veli ja Ida Maria Lasolan mies Talollinen Emanuel Emanuelinpoika Laso la oli kuollut 1 päivänä Lokakuuta 1902, jättämällä jälkeensä rintaperillisiä, oli Ida Maria Lavola 10 päivänä samaa kuuta Kihlakunnanoikeudessa testamenttina valvonut Emanuel Lasolan jonakuna päivänä sitä edellislä Toukokuuta suullisesti tekemän määräyksen, että kaikki Emanuel Losolan jäämistö, mikäli se ei kulunut velkain maksamiseen, oli täydellä omistusoikeudella lankeava Ida Maria Sajolalle, sekä tuon testamentin todenne räisyydestä valalla kuulustuttanut Kultaseppä Evert Niemistä ja tämän vaimoa Johanna Elisabet Niemistämutta koska Emanuel Lasola puheenalaista määräystä tehdessään ei ollut toiminut täydellä ja selvällä järjellä sekä vapaasta tahdosta, eikä näinen No 31. 16. luv. 1 SS:n mukaan, kelvannut testamentin todistajaksi, ovat Johanna Impola ja hänen asiakumppaninsa vaalineet, että Ida Maria Lasolan Emanu el Lasolan viimeisenä tahtona valvo ma säädös julistettaisiin mitättömakse ja Ida Maria Lasola velvoitettaisiin luovuttamaan miesvainajansa pesä lailliseen jakoon tämän oikeudenomista jain kesken. Sittenkun Ida Maria Lasola asiasta kuulustettuna, oli katsonut valvomansa testamentin lailliseksi ja siis anonut kanteen hytkäämistä, on Kihlakunnanoikeus 25 päivänä Marraskuuta 1902 julistamas383 422
saan päätöksessä tosin huomannut Evert ja Johanna Elisabet Niemisen viedanniehenvalalla jutussa todistaneen, että Emanuel Lasola jonakin päivänä loukokuussa samana vuonna oli Niemisen aviopuolisojen luona Rauman kaupungissa olessaan täydellä ja selvällä järjellä vapaatahtoisesti, käskenyt näitten panna miehensä Emanuel Lasolan viimeisen tahdon ole van, että hänen kuoltuaan Ida Maria Lasola oli periva eli saapa kaiken Emanuel Lasolan jälkeensä jällä män omaisuuden, mikäli se ei kulunut velkojen maksamiseen; mutta koska T. M. 16. luv. 1 SS:n nimenomaan säädettiin, tä testamentti, ottaksensa pälevä, oli tehtävä kahden uskotun miehen läsnä ollessa, joilla uskotuilla miehillä tuos a lainkohdassa, samoinkuin muisjakin lainpaikaissa, joissa samaa lauteläpää käytettiin, tarkoitettiin yönmartavia, rehellisiä ja uskottavia mieshenkiloita, eikä se pälevyyden myöntaminen näisenkin todistukselle, joka oli O. K. 17. luv. 10 SS:nä, soveltunut niihin noikeuslapauksiin, joissa laki toimi 384 tuksen suuremman arvon ja merkityksen vuoksi, oli vaatinut, että se oli uskottujen miesten tehtävä tahi todistettava, sentähden ja kun moitteen alainen testamentti, joka oli tehty ai noastaan yhden mieshenkilön todistajana läsnä ollessa, niinmuodoin ei ollut lain määräämällä tavalla todistettu, on Kihlakunnanoikeus julistanut sanotun testamentin mitällö mäksi ja velvoittanut Ida Maria Sasolan luovuttamaan Emanuel Paso län pesän lailliseen jakoon sen osa kasten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi se kä Johanna Impola ja hänen Kihlakunnanoikeudessa saapuvilla olleet asiakumppaninsa että Ida Maria Sasola olivat veloamalla saattaneet jutun, on tuomiona 5 päivältä Toukokuuta 1905 katsonut, etteivät Johanna Impola ja hänen asiakumppaninsa olleet esiintuoneet syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä. Mitäs ilten tuli Ida Maria Lasolan muulok424a
sen hakemukseen, on Hovioikeus havain nut näytetyksi, että Emanuel Lasola onakuna päivänä Toukokuussa vuonna 1902 oli siinä järjestyksessä kuin P. 31. 16. luv. 1 SS:n saadetaan, vapaa ahtoisesti ja täydellä järjellä ollen uullisesti määrännyt viimeisen tahsonsa olevan, että Ida Maria Sasola Emanuel Lasolan kuoltua oli saapa kaiken Emanuel Savolan jälkeen jäävän omaisuuden, mikäli le ei kulunut velkain maksamiseen, minkä vuoksi Hovioikeus, kumolen Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on kyljännyt Johanna Imnolan ja sanen asiakumppaniensa jutussa aja nan kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Johanna Impola Juho Junnila, Maurits Viljaren, Frans Samuel Silvan ja Emanuel Niemisekä Emil Samuel Nurmi, jonka kanssa Fransina Emanuelintytär oikeudenkaupren keställä oli mennyt avioliittoon, anoi neet muutosta tänne toimittamattaan perustelmalla, johon Ida Maria Läsnä on väädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tänan jutun ja katsoo, etteivät Johanna Impola ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Johanna mpola ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Ida Maria Lasolalle, hänet ta täällä juttuun menneiden kulunkien korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa, tätä kaikki asianomaiset joudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti A. Hen. Mellman. C. J. Timgren Jacob. Luudenius. landtmqvist. Jacob. Luudenius. landtmqvist. Aaf Hellen 385 125a
Syyskuun 3 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen. Senaatin tuomio nostorahalla. Turun Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevas sa jutussa, jossa Talollinen Kustaa terväniemi, Kuopioisten pitäjästä, on hakijana sekä Suomen Yhdyspankki vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 3 päivänä Syyskuuta 1906 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt asiaan kuuluvat kirjat: ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Hämeenlinnan kaupungin Kaastuvanoikeudessa on Kustaa Tervanieme lausunut että, sittenkun hänen vävynsä Sihakauppias Konsta Salmi eli Suomen Yhdyspankin Hämeen linnan haarakontoriin 3 päivänä Syyskuuta 1901 myynyt asittamansa ja Kustaa Tervaniemen vaimon Anna Tervaniemen tunnustaman neljäntuhannen viidensadan markan vekselin, pääräkonttorin toimikunta kun tuo vekseli 3 päivänä senjälkeesta Joulukuuta joutui maksettaSäsnä: R. S. - C. J. T. - 32.- C. No 819. Pag 25. R.D. 1906.
vaksi, oli vekselin suorittamiseksi käyttänyt Anna Tervaniemen mainitussa pankissa tallettamia Kustaa Tervana melle kuuluvia varoja; mutta koska Kustaa Tervaniemi ei ollut hyväksi nyt Anna Tervaniemen puheenalaistä rekselisitoumusta eikä vekselin maksua, on Kustaa Tervaniemi vaatinut että Suomen Yhdyspankki velvoitettaisiin suorittamaan Kustaa Tervaniemelle kerrotut neljätuhatta viisisataa markkaa ynnä kuuden prosentin korlo niistä, lukien ylläsanotusta 3 päivästä Joulukuuta 1901, sekä korvaamaan. Kustaa Tervaniemelle hänen oikeudenkäyntikustannuksensa Kanteesta kuulusteltuna, on Suomen Yhdyspankki kieltänyt käyttäneensä kysymyksessä olevan vekselin suorittamiseksi Anna Tervaniemen pankissa olevia tallevaroja ja sen vuoksi pyytänyt kanteen hylkääomistä Sittenkuin Kustaa Tervaniemi oli vaatinut Suomen Yhdyspankin velvoittamista asian selvittämiseksi tuomaan liikkeestä pidetyt kirjansa Oikeuteen nähtäviksi, jota anomusta oli pankin puolesta vastustettu, sekä Kaastuvanoikeus välipäätöksissä 13 päivältä Joulukuuta 1902 oli lausunut ei voivansa hyväksyä tuota vaatimusta, on Raastuvanoikeus 20 päivänä samaa Joulukuuta julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Kustaa Tervaniemen asiasla ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kuskaa Tervaniemi oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 20 päiväitä Joulukuuta 1905 vahvistanut sekä edellämäinitun välipäätöksen että myöskin, koskee Kustaa Tavaniemi ollut voinut näyttää, että Suomen Yhdyspankki oli kysymyksessä olevan veksilin maksamiseksi käyttänyt Kustaa Tervaniemen pankissa talletta mia varoja, sen loppupaatoksen, johon Kaastuvanoikeus oli pääsiässä johtunut; ja velvoitettiin sen ohessa Kustaa Tervaniemi viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Tuo427
men Yhdyspankille pankin julun vuokni Hovioikeudessa kärsimät kulutHovioikeuden tuomioon on Kustaa Tervaniemi anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla johon Suomen Yhdyspankki on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinen tämän jutun; ja koskei Kustaa Terva niemi ole toteensaattanut, että kysymyksenalaisen vekselin maksamiseksi on Kustaa Tervaniemen myöntymys. tä vastaan käytetty hänelle kuuluvia varoja, harkitsee Keisarillinen Sengatti oikeaksi jättää sen loppupäätöksen pysyväiseksi johon Hovioikeus on edellämainitussa tuomiossaan johtunut, minkä ohessa Kustaa Tavaniemi velvoitetaan suorittamaan Suomen Yhdyspankille, pankilla jutas ja täällä olleiden kulunkien korvaukseksi, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: 1. Herr. hvarwalt. C. J. Timgren Pehr Luudennus. Joudrengist päivänä Syyskuuta 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Maakauppias Matti Juhananpoika Koponen, Puumalan pitäjän Miettulan kylästä on hakijana ja Laivuri Kaarle Kaarlenpoika Hämalainen, sanotun pitäjän kirkonkylästä, tulematta jaaneena vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 5 päivänä Syyskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja nusta, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tulaa seuraavaa: taastatettuansa Matti Koposen Puumalan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeuteen on Kaarle Hämä läinen lausunut, että hän 20 päivä nä Lokakuuta 1902 oli Matti Ilopo selle antanut omaamansa Alku nimisen aluksen vuokralle liilien kuljeltamista varten kahdenkymmenen markan suuruisesta vuokramaksesta vuorokaudella; ja kun Matti Iloponen, joka Läsnä A H S - C. J. T. - 72 - bet 128 No 828 Pag. 241 R. D. Pag. 241 R. 1903
oli käyttänyt alusta kerrotussa tarkoituksessa viisi vuorokautta, ei ollut suorittanut sovittua vuokraa, on Kaarle Hämäläinen vaatinut Matti Koposen velvoittamista maksamaan Kaarle Ranalaiselle yhteensä sata markkaa Kanteesta kuulustettuna, on Matti Hoponen selittänyt ottaneensa käytettä väksensä Kaarle Hämäläisen aluksen tämän mainitsemasta vuokramaksusta tulien kuljellamista varten omistamat taan Puumalan pitäjässä sijaitsevalta Rikalampi nimisellä liiliteklaalta Keimäen pitäjän Takaharjulle rakenneltavalle parantolalle sekä lastauttaneen sa alukseen kaksikymmentäviisituhatta seinätulla, mutta väillänyt, että Kaarle Hämäläinen matkan varrella, olloin aius oli ja hinattu Miettulan kylän sakalle, oli paljäten vesien jääty mistä kieltäytynyt jatkamasta matkaa ja oikeettomasti, kun avovelta oira syksynä oli vielä senkin jat keen kestänyt useampia vukkoja, rikkonut asianosaisten kesken tehdyn valipuheen, minkä lakia Matti Alopo nen on vastustanut Kaarle Hämäläisen elkomusta. Silä paitsi on Matti Koponen ilmoittanut, että hän Kaarle Hämalaisen niskoittelemisen johdosta oli ollut pakoitettu myöhäiseen vuodenaikaan nähden keskeyttämään sinä syksynä tiilien kuljetuksen ja purkamaan Eitilastin Kaarle Hämäläisen aluksesta Miettulan sahan rantaan; ja koska tiiteista, tästiä piirkaessa, oli särkynyt kymmenen prosenttia sekä noista tuleistä, kun ne olivat uudelleen lastalta vat, vielä särkyisi sama prosenttimäi rä, ja Kaarle Hämäläinen kerrotulla nenettetyttään oli oikeuttanut Matti Iloroselle vahingon joka siihen nähden että tilien hinta oli laskettava viideksikymmeneksi markaksi tuhannet ta, nousi kahteensataan viiteenkymneneen markkaan, on Matti Koponen vastahaasteen nojalla vaatinut että Kaarle Hämäläinen velvoitet taisiin suorittamaan Matti Iloposel le hyvitystä tiilien hupenemisesta kaksisataa viisikymmentä markkaa sekä korvaamaan liilien lastaamises 429