Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Huhtikuun 10. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin 239a 488 tuomio nostorahalla Wiipurin HovioiPag 15 R2 1906 keudesta tulleessa pesänjaon moittimista koskevassa jutussa, jossa Profossori Heikki Paasonen, Helsingin kaupungista on hakijana, sekä Kauppias Antti Manninen, Mikkelin kaupungista, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 10. päivänä Huhtikuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esitlelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja riistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Professori Paasosen äiti Fredriika Maliskainen, oltuaan avioliitossa Kauprias Mannisen kanssa, 27. päivänä Lokakuuta 1900 oli kuollut ja Mikkelin kaupungin Raastuvanoikeus, Professori Paasosen Kauppias Mannista vastaan ajaman kanteen johdosta, eli päätöksellään päivältä Heinäkuuta 1901. katsonut Fredriika Mutiskaisen, joka 24. päivänä Huhtikuuta 1897. tekemällään testamentilla oli määrännyt kaiken jäämistönsä Kauppias Manniselle, ei olleen oikeutetun siitä omaisuudestaan, joka oli kaupunkilais oiLäsnä: J N. 36. S. G. H. E. P. W. A. E. R.
keuden alaista, testamentilla poisantamaan muuta kuin kuudennen osan ja sen vuoksi määrännyt testamentin oikaistavaksi siten, että Professeri Paasonen äitivainajansa perintönä tulisi saamaan viisi kuudetta osaa kaupunki laisoikeuden alaisesta omaisuudesta, sekä pesän jako Kauppias Mannisen ja Professori Paasosen välillä tämän johdosta oli 25. ja 26. päivänä Lokakuuta 1901. toimitettu, on Professori Paasonen, Kauppias Manniselle toimitetun haasteen nojalla, sanotussa Raastuvan oikeudessa moittinut tuota jakoa erinäisissä osissa se kä siinä tarkoituksessa muun muassa lausunut, että Kauppias Mannisen kauppakirjalla 8. päivänä Helmikuuta 1897. talosta No 1. Mikkelin pitäjän Savonlahden kylässä ostama Tuppuralan niemessä sijaitseva 0,81. hehtaarin suuruinen maailue, joka 30. päivänä Huhtikuuta 1900. eli lopullisesti tullut palstatiluksi eroitetuksi, ynnä sille rakennettu sahalai tos rakennuksineen, konuineen ja kulustoineen oli jaossa katsottu kiinteäksi on aisuudeksi maalla, vaikkei tätä aluetta serinut pitää semmoisen maan tahi kiinteän omaisuuden veroisena, jota Naimiskaaren 10. luvun 5 SS:ssä tarkoitettiin; minkä tähden Protessori Paasonen on vaatinut Kauppias Mannisen velvoittamista luovuttamaan jakoon kerrottu maapalsta ynnä sillä sijaitseva sahalaitos raken ruksineen, koneineen ja kalustoineenKauppias Mannisen vastustettua kannetta, on Raastuvanoikeus 12. päivänä Elokuuta 1902. julistamassaan päätöksessä, oikeuttaen Protessori Paasosen kolmen kuukauden kuluessa viranomaisilta pyytämään täydennysjakoa erinäisissä osissa, joista nyt ei ole kysymys, ja määräten asianomaisten jakoon saapumaan viidenkymmenen markan sakon uhalla, muuten eli mikäli koski edellämainittua palstatilaa sahalaitokineen mainitsenillaan perusteilla pitänyt tämän omaisuuden maalaisoikeuden alaisena ja siis kumonnut Professori Paasosen asiassa siinä kohden ajaman kanteen - Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Professori Paasonen oli vetoamalla, saattanut jutun, on 25 päivänä Marraskuuta 1905. an231
tamassaan tuomiossa antanut lausuntonsa asiasta ja, nyt puheena olevassa osassa eli mitä tuli Tuppuralan maaalueen sekä sille rakennetun sahalaitoksen omaisuusluontoon, katsonut sen kanteen tueksi myöskin mainitun seikan, ettei 1734. vuoden lain säännösten mukaan omistusoikeus määräalaan tilasta ilman vastaavaa verolukua ollut tunnustettu, ei olevan asiaan vaikuttavan, koskapa jo siihen aikaan kun Tuppuralan alue tuli Kauppias Mannisen ja Fredriika Matiskaisen yhteiseen pesään ostetuksi, semmoisen määräälän hankkiminen oli laissa myönnetty, minkä vuoksi ja kun Tuppuralan maapalsta ja Fredriika Matiskaisen eläessä oli tullut laillisessa järjestyksessä palstatilaksi muodostetuksi ja sille rakennettua sahalaitosta sitä vähemmin voitiin pitää irtaimistona kuin se kuului samalle omistajalle kuin maakin, jolla ei sijait si, Hovioikeus vahvisti sen lopputuloksen, johon Raastuvanoikeus päätökses saan oli johtunut selittäessään Suppuralan maapalstan sillä löytyvine sakslailoksineen kiinteäksi omaisuudeksi ja sellaisena maalaisoikeuden alaiseksi; ja määräsi Hovioikeus sen ohessa, että se kolnen kuukauden aika, jonka kuluessa Kauppias Mannisen tuli täydennys jakoon luovuttaa sitä varten muuten määrättyä jaettavaan pesään kuuluvaa onaisuutta, oli luettava Hovioikeuden tuomion antopäivästä Hovioikeuden tuomioon on Professor ri Paasonen anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Prolessori Paasonen ole siintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, kumminkin niin että Kauppias Mannisen on täytellävä hänelle ylempänä kerrotun täydennysjaon suhteen määrätty velvollisuus ennen ensitulevan Syyskuun 1. päivää Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot - Keisarillinen Suomen Senaatti Johan Henriksson - Adam. SvaranJohan Mannacka - 1.0000. hvaromallJ. Winkman Ewarakijander. Herrads Pardani 1. skantavaara 232
Huhtikuun 11. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa perinnönjaon moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Joroisten pitäjän Kaitaisen kylässä asuva Asioitsija Abraham Wiljakainen, hakijana, sekä samasta kylästä kotoisin oleva Talollinen Albin Wiljakainen, Tampereen kaupun gissa asuva Sanomalehdentoimittaja Kaarle Wiljakainen ja Viitasaaren pitäjästä kotoisin oleva Kansakoulunopettaja Josef Karjalainen ynnä hänen vaimonsa Wilhelmiina Wiljakainen tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 11. päivänä Huhtikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat i niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Abraham, Albin, Kaarle Wilhelmiina Wiljakaisen sekä heilän sisariensa Suistaava, Fredriikka ja Hilda Wiljakaisen kesken 4. ja 5. päivänä Toukokuuta 1903. oli toimitettu perinnönjako heidän kuolleiden vanLäsnä: J. S. G. W. E. P - W. K. A. E. R. 3dje 489. Sag 1912 1906.
hempiensa Pekka Wiljalaisen ja UllaMaria Pöyhösen jälkeen jääneestä omaisuudesta, on, muitten muassa, Abraham Wiljakainen jakoon tyytymättömänä kansteen nojalla Joroisten pitäjän käräjkunnan Kihlakunnanoikeudessa moittenut tuota jakoa sillä perusteella, että, vaikka Abraham Wiljakainen, joka vuodes ta 1862. vuoteen 1870. oli ollut pesän edeskävijänä, oli jaettaviksi ilmoittanut resän velkoja noin kymmeneentuhanteen markkaan, niihin luettuina Abraham Wiljakaisen sanottuna aikana omillä varoillaan pesän puolesta suorittamat ulosteot ja pesällä sotilashuone kassasta olevan lainan korot yhteensä 4875. markkaa 62. penniä, ei näitä velkoja oltu jaossa otettu huomioon; ja kun jako sen ohessa oli virheellinen myöskin siinä kohden, ettei jakokirjaan merkittyjäkään velkoja oltu jaettu, on Abraham Wiljakainen vaatinut, että sanottu jako julistettaisiin mität tömäksi ja uusi jako määrättäisiin pesässä laillisessa järjestyksessä toimitettavaksi. 234 Albin Wiljakaisen ja hänen myötävuollensa vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus 6. päivänä Helmikuuta 1904. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla kumonnut jaon kokonaisuudessaan ja määrännyt, että uusi jako oli puheenalaisessa pesässä toimitettava. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Albin ja Kaarle Wiljakainen sekä Josef Karjalainen, viimeksi mainittu omasta ja vaimonsa Wilhelmiina Wiljakaisen puolesta, olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 22. päivältä Kesäkuuta 1906. sen ratkaissut; ja koska Abraham Wiljakainen ei ollut jakotilaisuudessa ilmoittanut eikä sen jälkenkään voinut toteen näyttää pesällä olleen nuita velkoja jaettavaksi kuin jakokirjaan merkityt palvelijain ja jakomiesten palkat sekä siinä mainitut ulosteot, jotka kieltämättä olivat päältä jakamattomasta pesästä maksetut, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Abraham Wiljakaisen asiassa ajaman kanteen
Hovioikeuden tuomioon on Abraham Wiljakainen anonut muutosta " Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Abraham Wiljakäinen ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julin Nummielin - A.O. H. W. S. WälläismanJulin Nummielin - A.O. H. W. S. WälläismanL. W. Wässlmanen. Vidam. L. Wilckman dervidd svedmi Esaiaksander. A. I. Puutamara Huhtikuun 12. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa koskevassa jutussa, jossa Ansinööri Johan Tjöholm, Helsingin kaupungista, on hakijana sekä Hämeenlinnan kaupungissa asuvat pankirjohtaja Aleksander Bogdanolf ja Kaupunginviskaali Otto Fredrik Wenäläinen, Kauppias Karl Ivar Calvanderin konkurssipesän toimitsijoina, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastonja 12. päivänä Huhtikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Insinööri Sjöholmin valvottua Kauppias Caloanderin Hämeenlinnan boupungin Raastuvanoikeuden käsiteltävänä olleessa konkurssissa, muun muassa, Kauppias Calvanderin 2. päivänä Maaliskuuta 1905. asettaman ja Sjöholmin tunnustaman oikeelin nojalla neljätuhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisen koron kansLäsnä: J. A. H. S. - G. P. - W. K. 235 No 494. Pag. 1. R. D. 1907.
Hovioikeuden tuomioon on Abraham Wiljakainen anonut muutostaKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Abraham Wiljakainen ole esiintuonut syytä muut taa Kovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Julin Nummelin - A.O, Pein. hiellmanJulin Nummelin - A.O. H. N. W. Wälinen. Edvard Sandam C. Wilsman L. Wilckman Tidvard sadam Eelola klander. N. 1 Huutavaara Huhtikuun 12. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa koskevassa jutussa, jossa Insinööri Johan Sjöholm, Helsingin kaupun gista, on hakijana sekä Hämeenlinnan kaupungissa asuvat pankirjohtaja Aleksander Bogdanoff ja Kaupunginviskaali Otto Fredrik Wenäläinen, Kauppias Karl Ivar Cäranderen konkurssipesän toimitsijoina, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastonja 12. päivänä Huhtikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ä niistä saanut tietää seuraavaa: Insinööri Sjöholmin valvottua Kauppias Calvanderin Hämeenlinnan kaupungin Raastuvanoikeuden käsiteltävänä ollessa konkurssissa, muun muassa, Kauppias Calvanderin 2. päivänä Maaliskuuta 1905. asettaman ja Sjöholmin tunnustaman oikeelin nojalla neljätuhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisen koron hansläsnä: J. A. H. S. G. - E. P. - W. K. 35 No 494. Pag. 1. R. D. 1907.
ja, lukien seuranneen Kesäkuun 2. päivästä, ja Raastuvanoikeuden konkurssituomiossaan 28. päivältä Lokakuuta samana vuonna jätettyä tuon saamisen riippuvaksi eri riidasta, on Insinoori Sjöholm mainitussa Raastuvanoikeudessa, selittäen, että kauppias talvander sanotun vekselin vakuudeksi oli Sjöholmille hyväksynyt tämän 28. päivänä Helmikuuta 1905. kolmelle kuukaudelle asettaman neljäntuhannen markan vekselin, vaatinut pankirjohtaja Bogdanoffin ja Kaupunginviskaali Wenäläisen, heidän kosketellussa ominaisuudessaan, velvoittamista viimeksi mainitun vekselin nojalla konkurssipesän varoista makjamaan Insinööri Sjöholmille neljätuhatta markkaa korkoineen, minkä ohessa Sjöholm on anonut borvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Asiassa kuulustettuina ovat Pankinjohtaja Bogdanoff ja Kaupunginviskaali Wenäläinen vastustaneet kannetta, minkä jälkeen Rautuvanoikeus on 15. päivänä Tammikuuta 1906. julistamassaan päätöksessä, koskei Insinööri Sjoholm ollut edes väittänyt Kauppias Calvanderin konkurssissa valvoneensa kanteen perusteena olevaa vikseliä eikä konkurssipesä niinmuodoin ollut vastuunalainen tuon vekselin lunastamisesta, nojaten 9. päivänä Marraskuuta 1885. annetun Konkurssisäännön 24. ja 29. SS:äänsuten nämä lainkohdat ovat asetukjessa 3. päivältä Joulukuuta 1895., humonnut kanteen lakiin perustumattomana. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Insinaori Sjöholm oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 15. päivältä Marraskuuta 1906. vahvistanut Kaartuvanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Insinööri Sjöholmin korvaamaan Pankinjohtaja Bogdanaffille ja Kaupunginviskaali Wenäläiselle maksut heidän kappaleistaan Hovioikeuden tuomiota kymmenellä markalla kahdeksallakymmenellä pennillä. Hovioikeuden tuomioon on tuviniori Sjöholm hakenut muutosta. 236
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Ansinööri Sjöholm ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edelläkerrottua Tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhoin Nummelin  A. Nett. W. Wälman. Julin Hummali.  A. No 11. WainD. Wiskman Evan neljander. Edvard Paldani. Waimius Huhtikuun 12. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa testamentin moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Merikarvian pitäjän Alakarvian kylästä kotoisin oleva entinen Talollinen Juho Nordlund sekä Porin kaupungissa asuvat Työmiehet Frans Viktor ja Karl Fredrik Vikander, ynnä Merimies Karl Gustaf Nyström, hakijoina, sekä Porin kaupungin Waltuusmiehet ja Waivaiskoitohållitus, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 12. päivänä Huhtikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksesjä, saanut tietää seuraavaa: Joulukuun 13. päivänä 1894. kirjallisesti tehdyllä testamentilla ovat Työmies Vihtori sjöholm ja hänen vaimonsa Anna Margareta Tjöholm, Porin kaupungista, määränneet, että jommankumman heistä kuoltua jälheenjäävä saisi yksinään omistaa Sämä: J. A. F. - E. H. - C. P. - W. K. J. A. E. R. 23 N: 496. Pag. 175. R.D. 1906.
kaiken heidän omaisuutensa, mutta että, sittenkun toinenkin heistä oli kuollut, silloin jälelläoleva omaisuus oli rahaksi muutettuna säilytettävä eri rahastona, nimellä Anna ja Vihtori Sjöholmin rahasto; sekä yllämaini tun Waivaiskoitokallituksen toimen kautta hoidettava testamentissa likemmin määrätyllä tavalla köyhäin kansakoutua käyväin lasten sekä sellaisten avun tarpeissa olevain vanhojen ja sairauden tähden heikkojen henkilöiden hyödyksi, jotka eivät saaneet vaivaisapua. Kun Vihtori Ajöholm sitten oli kuollut 4. päivänä Elokuuta 1898., ovat Anna Margareta Sjöholm ja Waivaishoitokollitus Porin kaupungin Raastuvanoikeudessa valvoneet sanotun testamentin, Anna Margareta Sjöholm 29. päivänä samaa Elokuuta ja Waivaiskoitokollitus 26. päivänä Heinäkuuta 1900., minkä jälkeen ja Anna Margareta Tjoholminkin 25. päivänä Syyskuuta 1901. kuoltua, Waivaishoitohållitus taas on 17. päivänä seuraavaa Lokakuuta valvonut kosketellun testamentin Sittemmin ovat Juho Nordlund, Frans Viktor ja Karl Fredrik Vikander sekä Karl Gustaf Nyström, viimemainittu vaimonsa Amalia Katariina Nyström en edusmiehenä, Porin kaupunkikunnalle toimitetun haasteen nojalla, ollen Juho Nordlund, Frans Viktor ja Karl Fredrik Nikander sekä Amalia Katariina Nyström Anna Margareta Sjöholmin likeisimmät perilliset, moittien sanottua testamenttia edelläkerrotussa Raastuvanoikeudessa lausuneet, ettei ollut selvitetty olivatko testamenttia allekirjoittaneet todistajat tunteneet testamentintekijöitä ja oliko todistajat kutsuttu testamenttia todistamaan, jota paitsi oli epätiloista oliko Anna Margareta Sjöholm testamentekotilaisuudessa ollut selvällä ja täydellä järjellä; ja kun joka tapauksessa mainitut todistajat, ollessaan siihen aikaan Posen kaupunkikunnan jäseniä, olivat olleet jäävilliset testamenttia todistamaan, ovat Juho fordlund ja hänen myötäpuolensa 238
näiden perusteiden nojalla ja koska Porin kaupunki sen ohessa oli kokonaan jättänyt testamentin valvomatta eikä Wäisäiskoitohallituskaan ollut valvonut sitä kuuden kuukauden kuluessa saatuansa tiedon Vihtori Sjöholmin kuolemasta ja testamentista, vaatineet, että puheena oleva testamentti julistettaisiin mitättömäksi ja että Sjöholm - aviopuolisojen jälkeenjäänyt omaisuus määrättäisiin Juho Nordlundin ja hänen myötäpuoltensa kesken lainmukaisesti jaettavaksi. Porin kaupunkikunnan puolesta ovat kaupungin Waltuusmiehet ja Waivaishoitohållitus kanteesta kuultuina sitä vastustaneet; minkä jälkeen Maantuvanoikeus 11. päivänä Toukokuuta 1903. julistamassaan päätöksessä on antanut lausuntonsa asiasta ja, korkeivät Juho Nordlund ja hänen myötäpuolensa vastoin Waltuusmiesten ja Waivaiskoitokallituksen kieltoa olleet voineet näyttää, että nämät ennen 31. päivää Tammikuuta 1900. olisivat saaneet tietoa moitteenalaisesta testamentista, katsonut Waivaiskoitohallituksen valvoneen tuon testamentin myöskin Vihtori Sjöholmin jälkeen laillisella ajalla, johon nähden ja kun sen ohessa oli todistettu, että Anna Margareta Sjöholm oli tehnyt puheena olevan testamentin täydellä ja selvällä ymmärryksellä sekä vapaaehtoisesti, ja se oli muutenkin kaikin puolin laadittu lailliseen muotoon eivätkä Juho Nordlund ja hänen myötäpuolensa ollut esiintuoneet muitakaan laillisia syitä vaatimuksiensa perusteeksi, Raastuvanoikeus on hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Nordlund ja hänen myötäpuolensa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 26. päivänä Kesäkuuta 1906. antamassaan tuomiossa vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Juho Nordlundin ja hänen myötäpuolensa yhteensä neljälläkymmenettäviidellä markalla korvaamaan Porin kaupungin Waltuusmiehille ja Waivaiskoitokallitukselle 239
heillä Hovioikeudessa asian takia olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Nordlund ja hänen edellämainitut myötäpuolensa anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Waltuusmiehet ja Waivaishoitokallitus ovat säädetyssä järjestyksessä vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Juho Nordlund ja hänen myötäpuolensa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväiseksi; ja velvoitetaan Juho Nordlund ja hänen myötäpuolensa suorittamaan Porin kaupunkikunnalle, siltä täällä juttuun menneiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julins Nummelin C. Wirkman Edalaksandel. A. Henr. hemmanWidvard Taidain Huhtikuun 12 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa koskevassa nostojutussa, jossa Ilrjalan pitäjän Saviniemen kylässä asuva Eläkemiehenleski Ulriikka Juhontytär Niittymäki, Lopen pitäjän Lopen kylästä olleen Maanviljelijän Kaarlo Kustaa tenander - vainajan konkurssipejän saamamiehenä, on hakijana sekä Kaarlo Kustaa Finanlerin leski Henriikka Finander, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa holhoojana, kuin myös tenanderin aviopuolisojen täysi. valtainen poika Kaarlo August Fenander ynnä konkussipesän muut velkojat tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 12 päivänä Huhtikuuta 1907 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Läsnäs C. J. F. L. - C.t. A. G. No 495. Pag. 15. R. D. 1907.
Sittenkun Henriikka ja Kaarlo August Fenander, Kaarlo Kustaa Fenanderin kuoltua, olivat luovuttaneet hänen omaisuutensa konkurssiin, on Ulriikka Niittymäki Lopen ja Rengon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa valvontapäivänä 20 päivnä Heinäkuuta 1906 konkussipesän varoista vaatinut kolmetuhatta markkaa, jotka Kaarlo Kustaa Fenander oli sitoumuskirjassa 29 päivältä Maaliskuuta 1897 ottanut maksaaksensa Ulriikka Niittymäelle ja hänen silloin vielä elossa olevalle miehelleen Juho Iisakinpoika Niittymäelle siltä varalta, etteivät nämät joka vuonna saisi heille Kaarle Kustaa Fenanderin aikanaan omistamasta Kalliohuhdan talosta Urjalan pitäjässä tulevaa eläkettä. Konkurssissa toimitetussa esiinhuudossa on Ulriikka Niittymäen valvontaa vastustettu sillä perusteilla, että Ulriikka Niittymäki oli jättä nyt näyttämättä, ettei hänelle enää suoritettu eläkettä Kalliohuhdan talosta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 24 päivänä Syyskuuta 1906 julistamassaan tuomiossa mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Ulriikka Niittymäen puheenalaisen vaatimuksen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ulriikka Niittymäki oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 20 päivänä Joulukuuta 1906 asiasta lausunut, että koska Kaarlo Kustaa Fenander kysymyksessä olevassa sitoumuskirjassa oli ottanut maksaakseen kolmetuhatta markkaa ainoas taan siinä tapauksessa, ettivät Juho ja Ulriikka Niittymäki joka vuosi saisi eläkettä Kalliohuhudan talesta, mutta Ulriikka Niittymäki ei ollut näyttänyt, että Kaarle Kustaa Fenanderin maksuvelvollisuus sanotun sitoumuskirjan perusteella jo olisi astunut voimaan, sen tähden on Hovioikeus vahvistanut sen lopputulok sen, johon Kihlakunnanoikeus oli tuomiossaan johtunut. Hovioikeuden tuomioen on Ulrik ka Niittymäki anonut muutosta. 241
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Ulriikka Niittymäki ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: C. J. Timgren Fredr. Lindenius C. J. Timgren Fredr. Lindenius 1nekonqvist A. W. Granström Häf Hellen Den 13. April 1901 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsall sessionskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan disponenten Julius Bondcker från Helsingfors stad, Handlanden Fredrick Gottbok och hans hustru Emilia Geldbok, från Viborgs stad, Aro tekaren Lars Winter och dennes hustru Marg Winter, från Valkeala socken Kollegan Carl Viktor Cajander, hans hustru Olga Cajander och dotter Naimi Cajander, från Nikolaistad, tilllandtmätaren, Silosofiemägisteni Svar Muurman, från Helsingfors, Handlanden Heinrich Milleliger och dennes hustru Emilia Millelberger, från ståden Altena i Rgvardomet Tysk land, samt under rättegången aflidna Ankefru Fenise Bruns arfvingar, jönerne Paul, Nikolai och Emil Bruns jämte döttrarna Adolf Peckoch Sofia Taikkonen, sökande, äfven som Senatskanslisten Axel Fredrik Bonden, från Helsingfors, varande, angående utbekommande af ränta å testamenterade penningemålet: Silfver LW. J. H. C. F. W. R. B. K. H: R.G. I. E. Råg R. B. 205. 2 27. Sr. 209 2 27. Sr. 209
uti Justeliedopartementet den 13 April 1907 Kejserliga Senalen här låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inkamlal följande. Models den 6. Juni 1899 skriftligen uppalladt testamente har landlanden i Helsingfors Fredrik August Terlmanne förordnad att efter Förmänns död af hans behållna kvarlåtenskap skulle utgå dem årliga lifräntor till sammanlagdt belopp af femtusen mark, åt särskilda testamentet uppräknade personer inalles tvåhundrafemtiotusen mark, hvaraf Ankefru Bruns utlagts åttatiohusen mark, Disponenlen Bondcker sextiotusen mark, Emilie Godellick, makami Soldheks omyndige son Arnold Soldbok och Emilia Millelinger, enhvar tjugutusen mark äfven som Mars Winter, Olga Cajander, Kaimi Cajander och Vicelandtmätaren Maur mans minderåriga dotter Fanny Alue kunnan, enhvar tiotusen mark, samt att återstoden af hvarlåtenskapen borde tillfalla Senatskanslisten Bondens hustru Valborg Sanden, hvarhos och jämb del Senatskanslisten Bonden utsells att omhänder taga och utreda boet, Handlanden Carl mann i testamentet uttalat önskan att Valborg bonden öfverlage Torlmann tillhöriga gården och tomton No 23 vid Unionsga lan i Helsingfors, hvilken fastighet icke fingo af henne försäljas, därest ej fullständigt nödtvång af en eller annan årt förda ge; att Handlanden Torlmann aflidit den 13 Juni 1899. samt att uppteckning af hans lo egt rum den 21. därpåföljande Juli, hvar vid tillgångarna uppskattats till inalles 704, 481. mark 66 penni, däraf 5000. mark utgjort nämnda gård åsatt värde, samt gälden och afkortningen upptagits till 17/12 62. mark 43. penni. Efter stämning å Senatskanslisten Bonden och Valborg fonden hafva Ankehu Bruus, lisponenlen Bondcker, land landen Godbok i egenskap af såväl måls man för Emilia Soldleck som förmyndase för Amold Soldbeck, Kollegan Cajander såsom målsman för Olga Cajander och förmyndare för Naimi Cajander, tidandtmätaren Muuman i egenskap af 243