Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
sittemmin kuollut Anna Joosepintytär olivat olleet oikeutetut luovat tamaan talonosuuden Oskar Erkki tälle ja Amanda Matilda Berndtintyttärelle. Näin ollen on Oskar Erkki lä anonut kannetta hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus on 26. päivä nä Marraskuuta 1909. julistamassaan päätöksessä katsonut tosin selvitetyksi, että Berndt Erik Nygård ja Anna Joosepintytär olivat 17. päivänä Syyskuuta 1891. aikineet myydä neljänneksen Nygårdin perintötalosta Berndt Viktor Nygårdille, mutta ettei Viktor Nikolai Österlund ollut voinut näyttää Berndt Viktor Nygårdin suostuneen sanottuun kauppaan ja siinä määrättyihin ehtoihin, joten siis sillä kertua ei ollut syntynyt sellaista laillista kauppua, josta säädettiin M. K. 1. luvun 1. ja 2. SS:ssä, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Viktor Nikolai Österlundin kanteen 7. pitt. vänä Syyskuuta 1907. mainitusta talonosuudesta päätetyn kaupan purka979 misesta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wiktor Nikolai Österlund oli vetoamalla saattanut jutun, on 20. päivänä Joulukuuta 1912 annetulla tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan seki velvoittanut Viktor Nikolai Österlundin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Oskar Erkkilän kulut Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Viktor Nikolai Österlund anonut muutosta perustelmalla, johon Oskar Erkkilä on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Viktor Nikolai Österlund ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Viktor Nikolai Österlund suorittamaan Oskar Erkkilälle, häneltä täällä juttuun men neiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaik
ki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Eric Saarikoski. Alfred Luksiala. Eric Saarikoski. Alfred Luksiala. R. Anneberg K. Auer. Joulukuun 3 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa saatavaa koskevassa jutussa, jossa Helsingin kaupungissa kauvparekisteriin merkitty Läsäkoski Aktiebolag. niminen osakeyhtiö on hakijana ja Kangasniemen pitäjän Kuojalahden kylässä asuva Talollinen Sven Tuovinen poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 3 päivänä Joulukuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää: Helsingin kaupungin Maistraatissa ja, sittenkuin asia riitaisenä oli siirretty tuomioistuimen ratkaistavaksi, Kangasniemen pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Sven Tuovinen oma linut että osakeyhtiö Läsäkoski Läsnä: F. A. S. - B. t. - A. R. 180 No 1676. Pag. 122. R. D. 1911.
Aktiebolag, jolle Sven Tuovinen kolmella eri välikirjalla oli myynyt metsää, nimittäin välikirjalla 12 päivistä Heinäkuuta 1907 omistamaltaan Sikalan perintötalalta. P. yllämainitun pitäjän Luusniemen kylässä kaikki koivu-, haapa ja petäjäpuut, paitsi 200 kappaletta. jotka 9 kyynärän päästä maasta mitaten täyttivät 15 sentimetriä yhteensä 1000 markan hinnasta, josta 100 markkaa oli suoritettava käsirahana välikirjaa allekirjoitettaessa, 2900 markkaa Heinäkuun ajalla vuonna 1907 sekä 4000 markkaa Tammikuussa ja 3000 markkaa Maaliskuussa vuonna 1908, välikirjalla 5 päivältä Elokuuta 1907 omistamaltaan Kerinkannan perintötalolta No 10 Luusniemen kylässä 4500 äskenmainittua kokoa olevaa häri - ja koivupuuta 9000 markan hinnasta, josta niinikään oli maksettava 100 markkaa käsirahana sekä 5000 markkaa Tammikuussa ja 3900 markkaa Helmikuussa vuonna 1908, kuin myös välikirjalla viimeksi sanotulta päivältä erinäisiltä talonomistajilta Kangasniemen ja Haukivuoren pitäjissä ostamansa kasvavat puut yhteensä 17000 markan hinnasta, josta oli suoritettava 100 markkaa käsirahana, 10000 markkaa 15 päivänä Tammikuuta 1908 ja 6900 markkaa senjälkeisen Maaliskuun ajalla, velvoitettaisiin Tuoviselle suvittamaan sanottujen välikirjojen mukaan Tammi-, Helmi - ja Maaliskuun viimeisinä päivinä maksetkiviksi joutuneet erät, yhteensä 0,2500 markkaa 6 prosentin korkoineen erääntymispäivistä lukien. Kanteen johdosta on osakeyhtiön puolesta väitetty, että Sven Suovinen, joka kohta sen jälkeen, kuin mainitut välikirjat oli tehty, de tullut osakeyhtiön palvelukseen, ole osakeyhtiön omistaman Läsäkosken sahan hoitajalle Mikko Louhivuorelle, joka osakeyhtiön puolesta, vaikka ilman asianmukaista val981
tuutusta, oli päättänyt puheenalen set osakeyhtiön sittemmin hyväksy mät metsäkaupat, vakuuttanut ja myös osakeyhtiön päällysmiehenä toimittamastaan puitten leimaami sesta laatimillaan luetteloilla vahvistanut, että yllä sanotuissa metsissä löytyisi, Sikalan talon met sässä 14852 Kesinkannan talon met sässä, kuten siitä tehtyyn välikirjan olikin merkitty, 4500 sekä muissa metsissä yhteensä 10369 mitan täyt tävää puunrunkoa, mutta että osa keyhtiö, vaikka Sven Tuovinen oli leimauttanut alamittaisiaken puitaoli noista metsistä saanut kaikkiin vain 24298 runkoa, eli Sikalan metsästä 12690, Kerinkannan metsästa 3031 ja muista metsistä yhteensä 8577 runkoa; ja kun Sven Tuovinen siis oli osakeyhtiötä pettänyt ja osakeyhtiö sitä paitsi oli Tuori selta saapa korvausta sen nojalla, että Tuovinen edellämainituissa välikirjoissa oli sitoutunut myymästään puumääröstä ehkä puutuvista puista osakeyhtiölle suorittamaan, välikirjan mukaan 12. päivältä Heinäkuuta 1907 5 markkaa ja toisten välikirjain mukaan 4 markkaa kappaleelta, mikä korvaus siis, 468 Sikalan metsästä saamatta jäänyttä haapapuuta lukuun ottamatta, nousi 21514 markkaan, sekä senkin johdosta että osakeyhtiön saamista puista kolmas osa oli ollut alamittaisia ja sellaisina korkeintaan 30 pennin arvoisia, vaikka osakeyhtiö puheenalalset metsäkaupat tehdessään oli laskenut puitten keskinääräiseksi hinnaksi Sikalan metsästä 67 penniä, Herinkannan metsästä 2 markkaa ja muista metsistä 1 markan 37 penniä kappaleelta, yhteensä 634 markkaa 23 penniä, jotenka osakeyhtiön koko vastasaaminen Sven Tuoviselta teki 2785 markkaa 23 penniä eli enemmän kuin Tuovisen haunalainen saatava, osakeyhtiön puolesta on anottu kannetta hyljät982
täväksi. Sittenkuin Sven Tuovinen esteeksi osakeyhtiön puolesta todistajaksi asiaan nimitettyä, edellä mainittua Mikko Louhivuorta vastaan oli muistuttanut, että Louhiruorella, joka omalla vastuullaan oli tehnyt puheeksitulleet metsäkaupat, oli asiasta odotetta vana mahdollista hyötyä tahi vahinkoa, ja Kihlakunnanoikeus 11 päivänä Joulukuuta 1908 oikeudenkäynnissä julistetulla väitepäätöksella oli mainitusta syystä katsonut Mikko Louhivuoren esteelliseksi asiassa todistamaan, on Kihlakunnanoikeus, jossa asialliset puolin ja toisin ovat anneet korvausta oikeudenkäymiskuluistansa, 27 päivänä Helmikuuta 1909 julistanut päätöksen asiaan; ja koska esitetyn selvityksen mukaan Kerinkannan talon metsässä oli löytynyt runsaasti se määrä mitan täyttäviä puita kuin Sven Tuovinen sanotusta metsästä tehdyn välikirjan mukaan oli sieltä osakeyhtiölle myynyt, vaikka osakeyhtiö ilman Tuovisen syytä oli lainintyönyt koko määrän leimanttaa ja poisvedättää, eikä muista metsistä tehtyjen kauppojen påtevyyttä tahi kauppahinnan maksamista oltu sovittu riippuvaksi siitä määrästä puita, joka nois ta metsistä saataisiin, sentähden ja kun osakeyhtiö ei ollut nostanut kannetta puheeksi tulleiden metsänkauppojen purkamisesta, joten sanotut kaupat Kauppakaaren 1 luvun 4 SS:n mukaan asianosaisten kesken sovitun kauppahin nan suorittamiseenkin nähden olivat pätevät ja osakeyhtiötä sitovat, Kihlakunnanoikeus, voimatta yhteydessä tämän riitaluontoisen asian kanssa ottaa tutkittavakseen osakeyhtiön puolesta tehtyjä väitteitä siitä, että Sven Tuovinen ollessaan osakeyhtiön palveluksessa olisi menetellyt epärehellisesti, tahi sellaisesta rikosluontoisesta a983
siasta johtuvia korvausvaatimuksia, on velvoittanut osakeyhtiön Tuoviselle suorittamaan vaaditut 22,800 markkaa 6 prosentin vuotuisine korkoineen, luettuina 2000 markalle 31 päivästä Tammikuuta, 3900 markalle 29 päivästä Helmikuuta ja 9900 markalle 31 päivästä Maaliskuuta 1908 täyden maksun tapahtumiseen saakka, kuin myös 11990 markalla korvaamaan Sven Tuorisen oikeudenkäymiskulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi osakeyhtiö Läsäkoski Aktieb lag vetoamalla oli saattanut jutiin, on tuomiolla 16 päivältä. Maaliskuuta 1911 hyväksynyt Kihlakunnanoikeuden edellä kerrotun väitepäätöksen ja jättänyt Kihlakunnanoikeuden jutussa julista man lopullisenkin päätöksen voimaan, velvoittaen sen ohessa osakeyhtiön maksamaan Sven. Tuoviselle 60 markkaa korvaukseksi hänellä jutusta Hovioikeudessa oleista kuluista. Hovioikeuden tuomioon on osakeyhtiö Läsäkoski Aktiebolag monut muutosta; minkä jälkeen suullinen kuulustelu jutussa on täällä toimitettu niinkuin siitä tehty pöytäkirja lähemmin osottaa. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettei osakeyhtiö Läsäkoski Aktiebolag oli esittänyt syytä muuttaa Korioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. "Keisarillinen Suomen Senaatti: teri Saarikoski Alfred Luksiala. B Anneberg A. N. Puurman T. Järmaet. 384
Joulukuun 3 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, kiinteimistön takaisinvoittamista konkussipesään koskevassa jutussa, jossa Maanviljelijä Juho Ervasti, Oulujoen pitäjän Sangijoen kylästa, on hakijana sekä Oulun kaupungissa asuvan Rakennus mestarin Johan Fredrik Ervasten konkurssipesän toimitsijamies, Varatuomari Jaakko Fivari Tervonen, samasta kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 5 päivänä Joulukuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Juho Ervastille toimitetun haasteen nojalla on Varatuomari Tervonen, edellämainitussa toimessaan, Oulujoen Oulunsalon ja Hailuodon pitäjien käräjäkunnan KihlakunnanoikeuLäsnä: W. t. J. P. R. H. K.t. C. S. No 1677. Pag. 116. R. D. 1914.
dessa lausunut, että Johan Fredrik Ervasti ja hänen vaimonsa Sofia Ervasti olivat 1 päivänä Huhtikuuta 1912 tehdyllä kauppakirjalla pojalleen Juho Ervastille myyneet omistamansa puolen Laukkalan verotaloa No 5 Sangijoen kylässä, 1200 markan kauppahinnasta, joka oli kuitattu täysin maksetuksi, vaikkei Juho Ervasti ollutkaan sitä suorittanut; ja koska tuo kauppa ei ollut todelli nen, vaan tarkoitti Johan Fredrik Evastin velkojain oikeuden loukkaan ta, on Varatuomari Tervonen, ilmoit taen että Johan Fredrik Ervastin har kurssi oli alkanut 21 päivänä Lokakuuta 1912 ja että Juho Ervasti ei vielä ollut hakenut lainhuutoa sanotulle kaupalle, vaatinut että puheeksitullut talonkauppa julistettusiin mitättömäksi ja Juho Ervasti velvoitettaisiin luovuttamaan ostaman sa talonosa konkurssipesän hallintaan Kanteesen on Juho Ervasti vastannut, että kysymyksessä oleva kauppa oli todellinen ja että siinä määrätty kauppahintakin oli maksettu siten, että Juho Ervasti oli Johan Fredrik Ervastille luovuttanut talon in puolen tonttia No 45 Oulun kaupungin kuudennessa korttelissa, jonka talonosuuden viimeksimainittu oli 9 päivänä Lokakuuta 1907, Juho Ervastin asiamiehenä, hänelle ostanut 14,800 markan kauppahinnasta; ja on Juho Ervasti sen vuoksi vastustanut kannetta. Sittenkun myöskin Johan Fredrik ja Sofia Ervastia oli jutussa kuultu, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 9 päivänä Lokakuuta 1913 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi että Johan Fredrik ja Juho Ervasti eräänä päivänå keväällä vuonna 1912 olivat todistajilla vahvistuttaneet puheenalaisen, 1 päivälle Huhtikuuta 1912 päivätyn kauppakirjan, jossa Johan Fredrik ja Sofia Ervaste ilmoittivat myyvänsä Juho Ervastelle kysymyksessä olevan talon586
osan 12000 markan kauppahinnasta, joka kauppakirjassa oli maksetuksi kuitattu; mutta kun tämän kauppakirjan, jolla Juho Ervasti ei vieläkäin ollut lainhuudatusta hakenut, esillä olevista asianhaaroista havaittiin taikoittavan Johan Fredrik Ervastin velkojien oikeuden loukkaamista, on Kihlakunnanoikeus Konkurssisäännen 46 SS:n b. kohdan nojalla, niinkuin tämä lainpaikka on 3 päivänä Joulukuuta 1895 annetussa Keisarillisessa asetuksessa, julistanut puheenalaisen puolta Laukkalan taloa koskevan luevituksen peräytyneeksi sekä velvoittanut Juho Ervastin luovuttamaan sanotun talonpuolisken Johan Fredrik Ervastin konkurssipesälle, jolloin kankuosupesän kuitenkin tuli Juho Ervastille maksaa niinhyvin tämän talonpuoliskoon panemät tarpeelliset kustannukset kuin myös mitä Juho Ervasti mahdollisesti oli tilasta. Johan Fredrik Ervastille maksanut. tahi sen arvo. Sen ohessa on Kihlakunnanoikeus, oikeuttaen Juho Ervastin Konkurssisäännön 48 SS:n mukaan konkurssissa vielä valvomaan mahdollisen saamisensa, jonka makjaksi mainitun talonpuoliskon kauppahintaa ehkä oli kuitattu, velvoittanut Juho Ervasten kahdeksallakymmenellävudellä markalla korvaamaan konkurssipesän oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Ervasti oli vetoamalla saattanut jutun, on 30 päivänä Huhtikuuta 1914 antamallaan tuomiolla jättänyt asianKihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Juho Errasten viidelläkymmenellä markalla korvaamaan konkurssipesälle vastuupuhevallan valvomisesta Hovioikeudessa johtuneet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Juho Ervasti anonut muutosta perustelmalla, johon Varatuomari Tervonen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsee, ettei Juho Ervasti ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää 987
pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Ervasti suorittamaan Varatuomarille Tervoselle, hänen ylläsanotussa toimessaan, korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi olleista kuluista, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. K. R. Kelonen Johannes Pesonen K. Auer. Asian tihannans Joulukuun 3. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillijesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, ositteluohjelman moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Mikko Turunen, Enonkosken pitäjän Karvilan hylästä, hakijana sekä Sääningin pitäjästä olevan Niittylahden Osuusmeijeri" nimisen osuus kunnan konkussiperän toimitsijumiehet, Savonlinnan kaujungissa asuvaAsianajaja John Rajasalo ja Maanviljelijä Jonas Falok, Säämingin pitäjän Warparannan kylästä, yhteisesti vastaajina: Annettu Oibensonsorissa 3. päivänä Joulukuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itulleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on bysymyksessä, saanut seuraavat tiedet: Sittenkun osuuskunta Niitty lahden Osuusmeijere, jonka jäsenet omistunnan sääntöjen mukaan Sämäs 1. A. do 3. R. B. K. Knt. ./. O. S. No 1678. Pag. 161. R. D. 1914.
olivat velvolliset rajattomasti tekemään osuuskunnan sitoumusten täyttämiseksi tarvittavia lisämaksuja, 1. päivänä Marraskuuta 1909. oli luoruttanut omaisuutensa konkurssiin sekä konkurssinkallintooli velkojain ja osuuskunnan jasentin kokouksessa 17. päivänä Kesäkuuta 1911. esille asetettuun osilleluohjelmaan ja siihen liitettyyn jakoehdotukseen merkinnyt Mikko Turusen maksettavaksi 15. osuudelta yhteensä 1500. markkaa, on Mikko Turunen, John Rajasalolle ja Jonas talckille, heidän edellämainitussa toimessaan, annetun haasteen nojalla, Säämingin pitäjän käräjökunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Mikko Turunen, joka tosin oli ottanut osaa niihin kokouksiin, joissa oli suunnitettu ylläsanotun osuusmeijerin perustamista ja joissa hankkien valmistelua varten oli toimitettu boimarkintöjä paikkakunnan karjanemistajain lehmäluvun selvittesaamiseksi, ei ollut liittynyt osuuskunnan jäseneksi, puheena oleva osittetuohjelena, mikäli se tarkoitti Mikko Turusta, kumottaisiin ja hänet vapaulottaisiin kaikesta maksudebollisuudesta osuuskunnan konkurssipesälle. Jutussa kuulustettuina ovat jokn Rajasalo ja Jonas Falck laununut, että Mikko Turunen oli kirjoittamalla nimensä kysymyksessä olevaa osuuskuntaa Maaliskuussa vuonna 1906. perustettuessa laadittuun sopimuskirjaan liittynyt omuiskunnan jäseneksi sekä 18. päivänä Syyskuuta 1908. päivätyssä, osuuskunnan hallitukselle jätetyssä kirjelmässä, jossa hän oli ilmoittanut haluavansa erota osuuskunnasta, tunnustanut kuuluneen sa osuuskuntaan kolmatta vuotta; minkä vuoksi ja kun Kerimäen pitäjän karajäkunnan Kihlakunnanoikeus oli, osuuskunnan hallituksen Mikko Turusta vastaan ajamin kanteen johdosta, lain voi589
man saaneella päätöksellä 14. päivältä Lokakuuta 1910. velvoittanut Mikko Turusen, osuuskunnan jännenä suorittamaan osuuskunnan konkurssipesälle hänellä osuuskunnan luki- ja kunnossa pitokustan nuksiin ja vararahaston hartutta mista varten vuodelta 1907. velotut 124. markkaa 50. penniä, John Rajasalo ja Jonas Falch ovat vastustaneet kannetta. Kihlakunnanoikeus on 5. päivänä Lokakuuta 1912. julistamasjään päätöksessä antanut lausun tonsa asiasta; ja koska Mikko Purunen Kerimäen pitäjän käräjiskunnan Kihlakunnanoikeuden esitäkosketellulla, lain voiman saanut la päätöksellä oli julistettu Niitty lahden Osuusmeijerin jäseneksi sikä Mikko Turunen, hän sanottu osuuskunta oli perustettu rajattomalle lisämaksuvelvollisuudelle, 10. päivänä kunäkuuta 1901. annetun Osuustoinen talain 27., 28. ja 29. SS:näännösten nojalla osuuskunnan jäsenenä oli velvollinen moittunalaisen osettelun mukaan, jota vastaan hänellä ei ollut ollut muuta muistutettavaa, suorittamaan konkurssipesälle osuuskunnan velkojain tyydyttämiseksi tarpeellisen, osittekuun merkityn määran, on Kihlakunnanoikeus hyljän nyt Mikko Turusen asiassa ajaman han teen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mikko Turunen oli vetoamalla saat tunut jutun, on 23. päivänä Heinä kuuta 1914. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Mikbo Turunen anonut muutosta perinEhmalla, johon John Rajasalo ja Jonas Falok ovat vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Mikko Turunen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Mikko Turunen suorittamaan John Rajasalolle ja Jonas Falckille, heidän 990
ylläsanotussa toimessaan, korvaukseksi heillä täällä jutun vuoksi olleista kuluista, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin Johannes Pesonen Walter Andersin Johannes Pesonen K. R. Helanen K. Auer. Asian tihannan Joulukuun 4 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa nostojutussa, jossa Tie - ja vesi rakennusten Ylihallitus on hakijana ja Liikemies Alfred Heimolainen, Viipurin pitäjän Suikinsillan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 4 päivänä Joulukuuta 1914 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Tio - ja vesirakennusten Ylihallitukselle toimitetun haasteen nojalla on Alfred Heimolainen Viipuren pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Heimolainen omisti Viipurin pitäjässä olevan Seskuanjoen varrelle Viipurin läänin Kuvernöörin 21 päivänä Syyskuuta 1846 antaman päätöksen perusteella rakennetut tulLäsnä: F. S. A.S. - B. t. - A. K. 99 No 1680. Pag. 151. R. D. 1911.
lijauhomyllyn ja muut teollisuuslaitokset, jotka saivat käyttäviimansa joissa olevasta Suikinsillan koskesta, ja että Ylihallitus oli alkupuolella vuotta 1903 jokeen sanottujen laitosten yläpuolelle rakennuttanut järjestelypidon, jonka tarkoituksenä oli tarpeen vaatiensa johtaa vettä Sockuanjoista Suomen valtion omistamaan Saimaan kanavaan; ja koska sanottu järjestelypato oli oikeuttanut niin suuren veden puutteen Suikinsillan koskessa, että oli täytynyt lakkauttaa puheenalaisten teollisuuslaitosten käynti usein yhkuukaudenkin ajaksi kerrallaan, ja tämän johdosta sekä siitäkin syystä, että yleisö, kun siten ole aivan epävarmaa milloin laitoksia voi pitää käynnissä, oli kokonaan vieraantunut niitä käyttämästä, AlFred Heimolaiselle oli Tammikuun 15 päivän 1903 ja Toukokuun 27 päivän 1905 välisellä ajalla syntynyt 5000 markan vahinko, on Alfred Hiimolainen vaatinut, että Tie- ja vesirakennusten Ylihallitus velvoitettaisiin korvaamaan Alfred Heimolaiselle sanottu vahinko ja sitä varten Heimolaiselle suorittamaan 5000 markkaa, siitä kuitenkin vähentä. mällä ne 380 markkaa, joilla padon sakentaneet insinööret olivat Heimolaiselle korvanneet hänen 1/38 vuorokauden ajalla palon johdosta kärsimän vahingon, minkä ohessa AlFred Heimolainen on pyytänyt korausta oikeudenkäyntikuluistaan. Tie - ja vesirakennusten Ylihallituksen selitettyä, että Alfred Heimolainen oli kärsinyt puheenalaisen padon vuoksi korkeintaan 100 markan vahingon vuodessa, ja vastustettua Heimolaisen sen yli menevää vaatimusta, on Kihlakunnanoikeus, asiakirjain osottaman käyttetyn jälkeen, 12 päivänä Marraskuu ta 1909 julistamassaan päätöksessä katsonut tosin selvitetyksi, että puheenalainen pato oli oikeuttanut veden vähentymistä Alfred Heimolax sen edellä mainituilla teollisuus992
laitoksilla, mutta Heimolaisen ei voineen luotettavasti toteensaattaa, että hänen tuosta veden vähentymisestä kysymyksessä olevana aikana kärsimänsä vahinko olisi ollut suurempi kuin Ylihallitus oli myöntä nyt de yhteensä 200 markkaa, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus, hyljäten Alfred Heinolaisen muus¬ vartimuksen, on velvoittanut Ylihallituksen Alfred Heimolaisille vaadituksi korvaukseksi maksamaan kaksisataa markkaa sekä sen ohessa kahdellasadalla markalla korvaamaan Heimolaisen oikeudenkäyntekulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi AFred Heimolainen vetoamalla oli saattanut jutun, on 6 päivänä Huhtikuuta 1911 antamassaan tuomiossa lausunut selville käyneen, että Tie - ja vesirakennusten Ylihallitus rakennuttamalla kysymyksessä ole van järjestelynaden oli aikaansaa nut, ettei Alfred Heinolaisen puheenalaisia laitoksia ajoittain velen puutteen tähden oltu voitu pitää käynnissä ja että Alfred Heimolaiselle laitasten seisomisen johdosta ja siitä että yleisö, kun oli ollut epätietoista milloin laitokset olivat käynnissä, oli vieraantunut niitä käyttämästä, oli hoitunut vahinkoa, jonka erinäiset todistajat, laskien laitosten ennen pudon rakentamista antamat tulot keskimaärin 15 markaksi päivässä, olivat arvianeet puheena olevana aikana olevan yhteensä viisituhatta markkaa; mihin nähden ja kun asiassa toisaalta myös oli näytetty, että Alfred Heinolaisen puheena olevat laitokset olivat järjestelynadon oikeuttaman veden puutteen tähden seisoneet enimmäkseen kesäkuukausina, jolloin tulot niistä edellesinäkin vuosina olivat olleet edellä sanottua keskenäärää pienemmät, ja että laitokset kesäkunkausina oli vat ennen padon rakentamistakin kärsineet veden puutetta, Hovioikeus, katjoen että Alfred Heimolaiselle näin ollen oli korvaukseksi kysymykses 393
sä olevana aikana kärsimästään vahingosta tuleva harkinnan mukaan kaikkiaan kaksituhatta markkaa, on muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, velvoittanut Ylihallituksen suorittamaan vaadituksi vahingon kttvaukseksi Alfred Heimolaiselle kaksituhatta markkaa, siitä kuitenkin vähennettyä Heimolaisen jo saamikseen myöntämät kolmesataa kahdeksankymmentä markkaa; joten muutettuna Kihlakunnanoikeuden päätös muuten eli mitä tuli Alfred Hirmolaiselle tuomittuun oikeudenkiyn tikulujen korvaukseen, jäi viimaan. Hovioikeuden tuomioin on Tie- ja vesirakennusten Ylihallitus anonut muutosta; ja on Varatuomari Lennart Aspegren, tultuaan määräaikana Keisarillisessa Senaatissa saapuville, Alfred Heimolaisen puolesta Keisarilliseen Senaattiin antanut perustelmanvastuun. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja jättäen huomina ottamatta mitä mainitussa perusteTommullt manvastuussa on lausuttu, koskei Varatuomari Aspegren ole näyttä nyt olevansa oikeutettu käyttämään Alfred Heimolaisen puhevaltaa Keivarillisessa Senaatissa, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumaten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Juni Svenikoski Alfred Kiuksiala Juni Svenikoski Alfred Kiuksiala B. Anneberg. A. V. Puusuvaara. 994