Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
yhteisvastuulliseen takaukseen nyllemmin Helsingin kaupungissa asuvalle Kaartinluutnantille Hjalmar Ingelbergille mainitusta pankista myönnetyn, 11 päivänä Elokuuta 1911 maksettavan 1000 markan suuruisen kassakreditiivilainan ja sen koron maksamisesta, riippumatta siitä uudistettaisiinko velka yhden taiuseamman kerran, ja Kaarlenluutnant ti Ingellers oli Helmikuun 11 päivänä 1911 pankin Nikolainkaupungissa olevasta haarakonttorista käytettäväkseen saanut takaussitoumuksessa tarkoitelun kasja kreditiivilainan, olivat sekä Kaartin luutnantti Ingelberg että lainan takaus miehet laiminlyöneet pankille suorittaa Ingerbergen 11 päivänä Elokuuta 1913 viimeksi uudistaman ja 11 päivänä sen rannutta Helmikuuta maksettavaksi langenneen lainan, minkä vuoksi Lankinjohtaja Savander on vaatinut Tilanemistaja Boijeä velvoitettavaksi konkurssi pesälle suorittamaan mainitut 1000 markkaa korkoineen. Kanteeseen on Silanomistaja Boijo vastannut, ettei hän ollut sitoutunut takaukseen nyt kysymyksessä olevasta eli 11 päivänä Elokuuta 1913 Kaarlinluut nantti Ingelbergille myönnetystä kassa heditiivilainasta, ja kun Tilanomistaja Röijen takaamaa lainaa ei oltu kahdesjatoista kuukaudassa sen jälkeen, kuin se oli maksettavaksi erääntynyt, Boijella haettu, on hän anonut kannetta hyljät tavaksi Kihlakunnanoikeus, jossa kumpikin riitapuoli on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 20 päivänä Hunäkuuta 1914 julistamassaan päätöksessä katsoneet selvitetyksi, että Nykarleby Aktillbankin. Aikolainkaupungin konttorista oli 11 päivänä Elokuuta oikeastaan Helmikuuta, 1911 Kaartinluutnantti Ingelbergille annettu 1000 markan suuruinen kuusi prosenttinen kassakreditavilaina, jonka lakaajaksi oli kirjoittautunut muiden muassa Tilanomistaja Boije, vastaten pääemasta ja korosta sekä lainasta mahdollisesti johtuvista oikeudenkäyntikustan nuksista yhteisvastuullisesti ja omavelkaisesti muiden takauskumppaniensa kansja katsomatta siihen tulisiko laina uu 962
distettavaksi kerran tai useammin, kuin myös että tämä kassakredituvilaina oli aina puolivuosittain ja viimeksi 11 päivänä Elokuuta 1913 uudistettu, minkä vuoksi ja kun Tilanomistaja Boije ei edes ollut väittänyt että hänen siten muksessaan tarkoitettu, 11 päivänä Kelmikuuta 1914 maksettavaksi langennut velka jo olisi suoritettu, Kihlakunnanoikeus, nojautuen Kauppakaaren 9 luvun 8 SS: niin ja 10 luvun 9 ja 11 SSään, verrattuina Uloselle lain voimaanpanemisesta 3 päivänä Joulukuuta 1895 annetun Keisarillisen asetuksen 24 SS:ään, on velvoittanut Tilanomistaja Boijen kuitin saadessaan Nykarleby Aktiebankin konkurssipesälle maksamaan vaaditut kymmenentuhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna 11 päivästä Elokuuta 1913 kunnes lagei maksu tapahtui sekä korvaamaan korkurssipesän oikeudenkäyntikulut viidelläadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tilanomistaja. Boiji veteamalla oli saattanut jutun, on jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Tilanamistaja Boije anonut muutosta perustelmat sa, johon Pankinjohtaja Savander on vastannut "Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julun ja katsoo, ettei Pelanomista ja Boije ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pyjyväksi, ja velvoitetaan Tilanomistaja Boje suorittamaan Nykarleby Aklubankin konkussipesälle, korvauksena sillä jutun vuoksi täällä olleista kuluista, seitsemän kymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki a. janomaiset noudattakod Keisarillinen Suomen Senaatti: Aped Liiksiala. B. Anneby. Alfred Luksiala. B. Anneberg A. J. Brunberg Samuli Koski. Math Syrjänen 963
Syyskuun 14 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleissa velkomisjutussa, jossa ovat Talokas Aaro Pulkkinen Kuhmoniemen pitäjän Korpisalmen kylästä hakijana sekä Kauppias Reinhold Korhosen konkurssipesan toimitsijamiehel, Kirjakauppias Kalle Pekka Wuori ja Konttoristi Bror Emerik Hultenberg, melemmat Kajaanin kaupun gista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Syyskuun 14. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatte en itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessa, saanut seuraavat tiedot: Haaslalettuaan Kirjakauppias Wuoren ja Konttoristi Kullenbergin, hei dän edelläsanotussa toimessaan, Kajaanin kaupungin Raastuvanoikeuteen on Aaro Pulkkinen siellä Läsnä: A. L. B. 1. A. R. S. K. M. S.n 761 No 1720 Pag 45 R. D 1915.
lausunut, että hän oli keväällä vuonna 1909 Kauppias Korhoselle jättänyt Talokas Mikko Piiraisen asettaman ja Aaro Pulkkisen hyväksymän tuhannen markan vikselin sellaisin ehdoin ettei Kauppias Korhonen saisi käyttää sanottua vekseliä muuhun kuin Kuhmoniemen Osuuskaupalle vastaisuudessa hänen liikkeestään mahdollisesti lähetettävien tavarain maksuksi ja että vekseliin oli hankittava sanotun osuuskaupan nimi; että Kauppias Korhonen oli Heinäkuun 14 päivänä 1909 myynyt saman vekselin Kansallis - Osake - Pankille, joka sittemmin, Kauppias Korhosen jouduttua konkurssitilaan, oli vahunut vekselisäätävänsa konkurssissa ja Maaliskuun 30 päivänä 1910 saanut konkurssipesästä siitä täyden makseen tuhat kolmekymmentäseitsemän markkaa; että kakkussipesän toimitsijamiehet, saatuaan vekselin haltuunsa, olivat yllämainitussa Raastuvanoikeudessa vaatineet Aaro Pulkkista velvoitetta vaksi maksamaan vekselin sisällyksen ja että Raastuvanoikeus olikin 8 päivänä Elokuuta 1910 julistamallaan päätöksellä velvoittanut Aaro Pulkkisen Kauppias Korhosen konkurssipesälle maksamaan vaaditut tuhat kolmekymmentäseitsemän markkaa kuuden prosentin korkoineen ynnä kaksikymmentäviisi markkaa oikeuden käyntikustannusten korvausta, minkä päätöksen sisällyksen Aaro Pulkkinen Huhtikuun 19 päivänä 1912 oli maksanut asianomaiselle ulosottomiehelle; mutta koska Kauppias Korhonen ollut lähettänyt mitään tavaroita Kuhmoniemen Osuuskaupalle puheenaolevaa vekseliä vastaan eikä myöskään siihen hankkinut mainitun osuuskaupan nimeä eikä Aaro Pulkkinen muutenkaan ellut saanut mitään vastiketta sanotusta vekselistä, on Pulkkinen vaatinut että Kirjakauppias Wuori ja Konttoristi Hultenberg velvoitettaisiin hä365
nelle takaisin maksamaan puheenaäiset tuhat kolmekymmentäseit semän markkaa korkoineen ja oikaudenkäyntikuluineen. Kanteesta kuultuina ovat Kirjakauppias Wuori ja Konttoristi Hultenberg voittaneet ettei Aaro Pulkkisella, koskei hän ollut valvonut mitään saatavaa Kauppias Korhosen konkurssissa, voinut olla kannavaltaa konkurssipesää vastaan sekä sentähden ja kun puheenaolevan vekselin määrä oli tiliin merkitty Kuhmoniemen Osuuskaupan hyväksi, minkä tilin osuuskauppa oli hyväksynyt ja Kauppias Korhosen konkurssissa valvonut sen saldon sekä nostanut konkurssiperästä osinkona kolmekymmentäviisi prosenttia, anoneet kannetta hyljättäväksi ja Aaro Pulkkista velvitettavaksi korvaamaan heidän kustannuksensa jutusta. Sittenkuin Kauppias Korhosta ja Kukmoniemen Osuuskauppaa oli asiasta kuultu, on Raastuvanoikeus 2 päivänä Maaliskuuta 1914 julistetussa päätöksessä mainitsemillaan perusteilla elvoittanut Kirjakauppias Wuoren ja Konttoristi Hultenbergin Aaro Pulkkiselle konkurssipesästä takaisin suoottamaan vaaditut tuhat kolmekymmentäseitsemän markkaa kuuden prosentin korkoineen Huhtikuun 19 päivästä 1912 sekä sen ohessa kahdellasadallaviidelläkymmenellä markalla korvaamaan Aaro Pulkkisen oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kirjakauppias Wuori ja Konttoristi Hultenberg vetoamalla olivat saattaneet jutun on 29 päivänä Tammikuuta 1915 antanut asiasta tuomion; ja koska Kauppias Korhosen konkurssiensa lunastamalla puheenalaisen vikelin pankista oli tullut vekselen haltijaksi ja siis saanut itsenäisen, vekseliin perustuvan oikeuden saada siitä maksu vekselin hyväksyjältä taro Pulkkiselta, sentähden ja kun se siikka, että Kauppias Korhonen oli vikselin pankille myynyt täyttämät966
tä Aaro Pulkkisen määräämiä ehtoja vekselin käyttämisestä 29 päivänä Maaliskuuta 1858 annetun Keisarillisen vekselisäännön 85 SS:n mukaan ei voinut vapauttaa Pulkkesta maksamasta vekseliä konkurssipesälle, on Hovioikeus, kumolin Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljännyt Aaro Pulkkisen jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Aaro Pulkkinen anonut muutosta perustelmalla, johon Kirjakauppias Wuuri ja Konttoristi Hultenberg ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Aaro Pulkkisen jutussa ajama takaisin. voittokanne on vailla lain tukia, ei hänen muutoksenhakemuksensa anna aihettä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus on tuomiossaan johtunut ja jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Aaro Pulkkinen suorittamaan Kirjakauppias Wuorelle ja Konttoristi 1/4 Matti Syrjänen Hultenbergille, korvaukseksi heillä jutun vuoksi täällä olleista kuluista, seitsemänkymmentä markkaa - Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Amed Luksiala. B. Anneberg. A. J. Lillkunnala. Samuli Koski. A. J. Lillkunnala. Samuli Koski. 967
Syyskuun 15 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Polvijärven pitäjän Sotkuman kylässä asuva Talollinen Juho Hyvärinen hakijana sekä samasta kylästä kotoisin oleva Talollinen Antti Hyvari nen, alaikäisen Talollisestyt tären Boda Johanna Hyvärisen holhoojana vastaajana. Annet tu Oikeusorastossa 15 päivänä Syyskuuta 1915. "Käsarillinen Senaatti on itsellen esittelyttänyt jutun kirjat ja niis tä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkun Boda Johanna Hyvärisen isä, nyttemmin kuollut Talollinen Samuli Hyvärinen oli yhdessä vaimonsa Ida Loviisa Jäns kasen kanssa kauppakirjalla 3 päivältä Tammikuuta 1904 myynyt Toivola nimisen löytiäisen järven laskun kautta syntyneen Läsnä: K. A.¬ J. P. R. K. C. E.A. 968 No 1726 Pag. H. R. D. 1912.
vesijättöpalstan No 116 Polvijärven pitäjän Kinahuonsaaren kylässä Juho Hyväriselle 6000 markan hinnasta ja mainitun pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeus 14 päivänä Toukokuuta 106 julistamallaan, Hovioikeuden 7 päivänä Marraskuuta 1908 antamalla tuomiolla sittemmin vahvistetulla päätöksellä oli Antti Hyvärisen ajaman kanteen johdosta julistanut mitättömäksi sano tun kaupan, mikäli siinä oli myyty Antti Hyvärisen holhotille Bedd Johanna Hyväriselle äitinsä, Samuli Hyvärisen ensimäisen vai mon 9 päivänä Huhtikuuta 1899 kuolleen Ida Sutisen jälkeen pedetyssä perinnönjaossa jaettu suo ti sanottua vesijättöpalstaa, ja velvoittanut Juho Hyvärisen luovuttamaan saman palstanpuoliskon Antti Hyvärisen hallintaan sitä vastaan että Antti Hyvärinen maksaisi Juho Hyväriselle, minkä tämä mahdollisesti ja oli kauppa hintaa mainitusta osasta suorittanut, on Antti Hyvärinen, sanotussa holhoojatoimessaan, haastateltuaan Juho Hyvärisen Poloijärven pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen siellä vaatinut että, koska Juho Hyvärinen joka ostaessaan Samuli Hyväriseltä yllämainitun vesijät töpalstan oli tietänyt, ettei Samu li Hyvärinen ollut ollet oikeutet tu myymään tyttärensä osaa palstasta oli kaupantekopäivästä. päivästä Tammikuuta 1904 Lokakuun 23 päivään 1909 viljellyt tuota palstaa kokonaisuudessaan saaden sinä aikana palstalta puhtaana talona heinestä 716 markkaa vuodessa eli yhteensä /21/ markkaa sekä eloista, aljista ja ruumenista 209 markkaa 95 penniä vuodes sa eli yhteensä /250/ markkaa 70 penniä, eli siis kaikkiaan 5535 markkaa 71 penniä Juho Hyväri nen velvoitettaisiin Antti Hyväriselle suorittamaan korvauksena hänen holhotiltaan Boda Johanna Hyväriseltä sanottuna aikana pals969
tanpuoliskalta hukkaan menneistä eduista puolet viimeksimainitusta rahamäärästä eli 2777 markkaa 83 senniä korkoineen. Kanteessen vastaten Juho Hyvärinen on esiintuonut, ettei Antti Hyvärinen ollut oikeutettu saamaan vaadittua konvausta kaupantekopäivän ja Hovioikeuden tuomion antamispäivän välisellä ajalta koska se kauppa, jonka nojalla Juho Hyvärinen oli myytyä vesijättöpalstan puoliskoa hallinnut oli ollut voimassa kunnes kauppa tuolla sittemmin lainvoiman saaneella tuomiolla oli julistettu mitättömäksi. Koskien sitten korvausta sen jälkii seltä ajalta on Juho Hyvärinen huomauttanut, että hän Hovioi keuden tuomion mukaan ole ollut velvollinen luovuttamaan Antti Hyväriselle palstanpuolisko ainoastaan siitä suoritettua kauppahintaa vastaan, ja että Juho Hyvärinen, saatuaan tuonion tiedakseen oli monta kertaa tarjennut palstanpuoliskoa maksamastaan summasta Antti Hyväriselle mutta ettei tämä ollut suorittanut kauppahintaa takaisin ennenkuin 23 päivänä Lokakuuta 1909, minkä vuoksi Juho Hyvärinen ei ollut korvausvelvollinen myöskään tältä ajalta. Siltä varalta että Antti Hyvärisen korvansvaatimusta pidettäisiin oikeutettuna on Juho Hyväri nen kultiin palstan tuottaneen Antti Hyvärisen ilmoittamia tuloja selittänyt että hänellä oli palstalta vuosittain ollut menoja, jotka vuonna 100 olivat olleet Oikeuteen jätetyn laskun mukaan 350 markkaa 21 penniä; ja kun menoihin niinikään oli luettava palstasta suoritetun 0,000 markan suuruisen kauppahinnan korko 6% mukaan 360 markkaa ja kohluullinen valkkio Juho Hyvärisen omista vaivoista ja tulojen vähentymisestä 225 markkaa joten vuotuiset menat naneivat 921 970
markkaan 21 penniin on Juho Hyvärinen anonut, että Antti Hyvärinen velvoitettaisiin puolella viimeksi sanotusta rahamäärästä eli 460 markalla 60 pennillä vuotta kohden ottamaan osaa kerrottuihin menoihin Kihlakunnanoikeus jossa asianosaiset kumpikin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan on 13 päivänä Toukokuuta 1910 julistamassaan päätöksessä lau- ennut selvitetyksi, että Juho Hyvärinen oli sen jälkeen kuin edellä mainittu omistusoikeutta koskeva oikeudenkäynti 13 päivänä Huhtikuuta 1905 oli pantu vereille viitenä vuotena viljellyt Beda Johanna Hyvärisen palstatampuoliskoa ja sinä aikana saanut koko palstalta puhtaana tulona on sittain heinestä 716 markkaa se kä eloista, aljista ja ruumenista 69 markkaa 98 penniä ja siis koko sanottuna aikana heinistä 3580 markkaa sekä eloista, aljista ja ruumenista 349 markkaa 90 penniä eli yhteensä 3929 markkaa 90 penniä, joten Juho Hyvärinen oli sanottuna aikana hyväkseen saanut Boda Johanna Hyväriselle kuuluvalta palstanpuoliskolta puolet viimeksimainitusta määrästä eli 1904 markkaa 95 penniä; minkä vuoksi ja kun Juho Hyvärinen oli oikeutettu samalta ajalta hyväkseen lukemaan, palstanpuoliskosta suorittamalleen 3000 markan kauppahinnalle 59. koron 750 markkaa ja niinikään hänellä vuonna 1909 olluden erinäisten menojen nimittäin kesän non ja ruissängen kynnön rukiinpanon ja ruissiementen korvaamiseksi 32 markkaa 50 penmä eli kaikkiaan 782 markkaa 50 penniä Kihlakunnanoikeus on, hyljäten asianosaisten vaati mukset muussa kahden osaksi toteensaattamattomina ja osaksi lakiin perustumattomina, velvoittanut Juho Hyvärisen suorilta maan Antti Hyväiselle, Beda
Johanna Hyvärisen holhoojana tuhat sata kahdeksankymmentäkaksi markkaa neljäkymmentävi ei penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen oikeudenkäyn nin alusta 23 päivästä Lokakuu ta 1909 sekä sadalla markalla: korvaamaan Antti Hyvärisen oikeudenkäyntekulut Hovioikeus, jonka tutkittavak si Juho Hyvärinen vetoamalla oli saattanut jutun on 29 päivä nä Helmikuuta 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Juho Hyvärisen suorittamaan Antti Hyväriselle viisikymmentä markkaa korva ukseksi hänelle vastuupuksellan valvomisesta Hovioikeudes sa oikeutuneista kustannuksisHovioikeuden tuomioen on Juta. ho Hyvärinen anonut muutosta perustelmalla, johon Antti Hyvärinen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja koska Juho Hyvärinen Boda Johanna Hyvårisen isän ja silloisen holhoojan Samuli Hyvärisen kanssa tekemän sä kaupan nojalla on saanut hallintaansa puheenalaisen vesi jättäpalstan, jota hänen on katsattava sitten myös vilpittömässä mielessä hallinneen, eikä se seikka että sanottu kauppa on Hovioikeuden 7 päivänä Marraskuu ta 1915 antamalla tuomialla kumattu mikäli siinä on myyty Beda Johanna Hyväriselle kuuluva puoli vesijättöpalstaa ja Juho Hyvärinen velvoitettu luovut tamaan tämä paletanpuolisko Antti Hyvärisen hallintaan sitä vastaan että Antti Hyvärinen maksaisi Juho Hyväriselle tämän paletunpuoliskosta suorittaman hinnan anna tukaa Antti hyväri sen vaatimuknelle saada borvausta palstanpuoliskon tuloista nyt kysymyksessä olevana aikana e
tenkin kun Juho Hyvärinen sen jälkeen kuin Hovioikeuden tuomio oli saanut lain voiman on mainitut la ehdolla tarjennut palstanpuoliskoa Antti Hyväriselle, joka kuiten kaan ei ole suorittanut palstanpuliskon hintaa takaisin ennenkuin 23 päivänä Lokakuuta 1909, harkutuKeisarillinen Senaatti oikeaksi, kumaten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Antti Hyvärisen jutussa aja man kanteen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Halanen K. Auer. K. R. Halanen K. Auer. Uno Strömstén. Syyskuun 15 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullassa velkomispetussa, jossa Närpiön pitäjästä olevat Kirkonisäntä Josef Söderman ynnä Talolliset Karl Johan Rönn lund eli Bonde ja Erik Anders Michels yhteisesti ovat hakijoina sekä Teuran pitäjässä asuva Talollinen Matti Juhonpoika Kuusisto vastaajana. Annettu Oikeusosastossa Syyskuun 15 päivänä 1915 Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli enää on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Matti Kuulistolle toimituttaman ja häusteen nojalla ovat Josef Söderman ja hänen asiakumppaninsa Touvun pitäjän sekä Jurvan pitajään kuuluvien Karvijoen ja Järvenpään kylun käräjäkunnan Kihlakunnanoikeu dessa lausuneet että, sittenkun Matti Kuusisto ja osuut muut henkilöt KeLäsnä: W. t. f. P. R. H. K. A. T.o. L. No 1727 Pag. 138. R2. 1912.
säkuun 23 päivänä 1901 olivat vatinnut Josef Södermanen ja Kunnallislautakunnanesimiehen Karl Johan Skrifvars in heidän puolestaan ostamaan saman kuun 29 päivänä pidettävällä julkisella huutokaupalla myytäväksi tarjotun "Benrik" nimisen höyryläivan korkeintaan 2000 markasta sekä sitoulu neet yhtennastuulliseen omavelkaiseen takaukseen ostohinnan suorittamisesta, eli laiva heidän puolestaan ostettu mermarkasta, minkä jälkeen umal edelläksi rotun päätöksen tehneistä henkilöistä seu ränneen Heinäkuun 7 päivänä pidetys sä kokouksessa olivat päättäneet, että kunkin yhtiömiehen tule omistaa yhtä suuri osa tavasta ja yhtä suurella osella ottaa osaa sen tuottamaan voit toon tai täppioon. Kun luva oli Lokakuun 12 päivänä 1909 pidetyssä yhtiökokouksessa hyväksytyn tilinpuutokunmukaan Tammikuun 1 päivään 1909 tuottanut tappiotu 77,679 markkaa jopeniä ja tästä tuli Matti Kuusiston osalle, kun yhtiössä siihen aikaan oli 31 osukasta, 259 markkaa 33 penniä, ovat Josef Söderman ja hänen asiakumppanenja yhtiön johtokuntana vaatineet Matti Kuusistoä velvoitettavaksi suorittamaan yhtiolle viimeksimainittu määrä, siitä kuilenkin vähennettyä Kuusiston Joulukuun 28 päivänä 1901 yhtiölle maksamat 425 markkaa ynnä tälle summalle kertynät koot 214 markkaa, 3 penniä, eli siis 1950 markkaa 30 penniä korkoineen Tammikuun 1 päivästä 1909 sekä korvaamaan hei dän oikeudenkäyntikulunsa. Kanteesta kuulusteltuna on Mat1. Kuusto tosin myöntänyt ottaneensa ma ensimmäinetun päätöksen tekeme nen, mutta koskei Matti Kuusisto ollut ottanut osaa Heinäkuun 7 päivänä pel pidettyyn lainayhtiön perustavaan kokouksen eikä myöhemmenkään ollut joutunut yhtiön osakkaaksi, on Kuusuto anonut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on Marraskuun 8 päivänä 1911 julistamallaan päätökullä, siinä mainituilla perusteilla, velvoit lanul Matti Kuusiston suorittamaan laikeyhtiön johtokunnalle Josef Södermanet le ja hänen asiakumppaneilleen tuhat 974
yhdeksänsataa viisikymmentä markkaa kolmekymmentä penniä viiden prosentin korkoineen Tammikuun 1 päivästä 1909 sekä kahdellasadalla markalla korvaamaan Tödermanin ja hänen asiakumpaniensa oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Kuusisto oli vetoamalla saattanut julun, on Maaliskuun 29 päivänä 1912 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että Matti Kuusisto ynnä joukko muita henkilöitä olivat Kesäkuun 23 päivänä 1901 valtuuttaneet Josef Sodermanin ja Karl Johan Skrifvarsin ostamaan höyryläisen "Bennikin " heidän yhteiseen laskuunsa sekä että sanotut valtuutetut olivat saman kuun 29 päivänä sen ostaneet ja muutamat sanotun valtakirjan antajista seuranneen Heinäkuun 7 päivänä laatinet kirjallisen sopimuksen kunkin osuudesta lainvaan ja osallisuudesta silloin perustetun yhtiön voittoon ja luppioon; mutta koska Matti Kuusisto, joka tosin oli suorittanut osuutensa laivan ostohinnasta, ei ollut allekirjoittanut Heinäkuun 7 päivänä 1901 luetettiin sopimusta ja siten liettynyt yhtiön osaksaaksi, eikä vastoin hänen kuittaan oltu voitu näyttää toteen että hän yhtiön osakkaana tai muulla perusteilla olisi vastuunalainen sen veloista, on Hovioikeus, huuden Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Josef Todermanin ja hänen asiakumppanien ja kanteen Hovioikeuden tuomioon ovat Josef Soderman ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta perustelmalla, johon Matti Kuusisto on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän päitun ja katsoo, eller Josef Sederman juttuhumpi paniineen ole esittänyt syytä muuttaa Hovi oikeuden tuomesta, joka siis jää pyysiäksi, ja velvoitetaan he suorittamaan Matti Kuusistolle seitsemänkymmentä markkaa hänen julun vuoksi täällä olluden kulujensa korvauksi. Tätä kaikki asianomaiset nouduttukset Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer. F. a. blens. 375
Syyskuun 16 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta nostorahalla tullees sa velkomusjutussa, jossa Itsellisenleski Hilda Niva eli Juntti, Talollinen Auppo Hurula ja Talollisenpoika Kaarlo Aukusti Aaponpoika Hurula, Karungin pitäjän Karungin kylästä, ynnä Talolliset Juho Aaponpoika Juntti ja Pekka Rövanen sekä Kansakoulunopettaja Aukusti Liukka ja Talollisenpoika Petter Junt ti, saman pitäjän Korpikylästä, ovat hakijoina sekä Talolliset Wilhoja Helmari Aaponpojat Rautio, Karungin kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 16 päivänä Syyskuuta 1915 Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt en kysymyksessä, saanut sen raavat tiedet: Alaterneen ja Karungin pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Wille ja Helmeri Rautio haasteen Läsnä: W. A- J. B. R. K. A. 970 No 1730 Pag. 133 R. D. 1912
pojalla vaatineet, että Hilda Niva, Juho suntti, sekä Kövänen, Aukusti Lähtä, Petter Juntti ja Aappo Hurula, joista viineksimainittu oli Hilda Iivan ja hänen edesmenneen miehensä Itsellisen Juho Alanivan tytärvainajan Henriika Hurulan leskipariopuolien alaikäisten lasten Pitter Robert ja Eeva Briita Hurulan tuonnollinen holhooja sekä muut edellämainitut henkilöt samoin kuin sanotut alaikäisetkin Juho Alaniva-vainajan oikeudenomistajia, velvoitettaisiin Juho Alanevan Wille ja Helmeri Raution isälle, Talolliselle Aappo Rautiolle Maaliskuun 13 päivänä 1897 antaman ja tämän mainituille pojilleen siirtämän velkakirjan perusteella suorittamaan Kille ja Helmeri Rautiolle velkakirjan sisällä 1/81 kruunua Ruotsin rahaa kuuden prosen tin vuotuisine korkoineen, siitä kuiten kin vähennettyä Kesäkuun 9 päivänä 1905. velkakirjaan kuitatut 136 kruunua Asiassa kuulusteltuina ovat Hilda Niva ja hänen äskenmainitut asiakumppaninsa väittäneet, että puheena läinen velkakirja ole annettu Ali ja däutiolle ainoastaan pantiksi siitä, että eräs 450 kruunun velka, jonka Aappo Rautio auttaakseen Juho Alanivaa oli hänen puolestaan mutta omassa nimessaan ottanut jostakin pankista Haaparannän kaupungissa, tulisi maksetuksi, mikä velka sittemmen oli Juho Alanivan puolesta täydellisesti suoritetsi; ja ovat Hilda twå ynnä hänen asiakumppaninsä siis anoneet kanteen hylkaamista Sittenkun myöskin Aappo Hurulan täysiikäinen poika Kaarlo Aukusti Hurula, Kihlakunnanoikeuden määräyksesta asiaan vastaajaksi haastettuna, eli Oikeuteen saapunut, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolen ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, Huhtikuun 11 päivänä 1911 julistamassaan päätöksessä, siinä esittämättään perusteella, hyljännyt Wille ja Helmeri Kautiin asiassa ajaman kanteen ja velvoittanut heidät sadalla seitsemällä kymmenellä markalla korvaamaan vastapuotten oikeudenkäyntikulut. 977