Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kolmesataa kuusikymmentäkuusi markkaa kuusikymmentäseitsemän penniä sekä muut konkurssissa valvomansa ja maksettavaksi vahvistetut saatavat yhteensä kuusikymmentäkaksi tuhatta kaksisataa neljäkymmentä kahdeksan markkaa seitsemäntois ta penniä; ja on Liikkeenjohtaja Havu siis velvoitettu Helsingin Walimo Osakeyhtiön konkurssipesälle kuittia vastaan suorittamaan seitsemänkymmentäkuusituhatta kaksi sataa kolmekymmentäkaksi markkaa kahdeksankymmentäneljä penniä viiden prosentin korolla 11 päivästä Lokakuuta 1910, minkä ohessa Havun tuli seitsemälläsadalla markalla korvata yhtiön asian vuoksi kärsimät kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Helsingin Hatimo Osakeyhtiö että Liikkeenjohtaja Havu olivat vetaamalla saattaneet jutun, on 28 päivänä Kesäkuuta 1912 antamallaan tuomiolla ratkaissut jutun; ja koskei Liikkeenjohtaja Havu ollut näyttänyt että hän ennen Helsingin Watimol sakeyhtiön konkurssin alkua oli omistanut siinä valvomansa saata vat lukuunottamatta hänelle ennen 23 päivää Elokuuta 1910 tulevaa palkkaa eli kolmeasataa kuultakymmentäkuutta markkaa kuuttakymmentäseitsemää penniä, niin Hovioi keus on, muuttaen Raastuvanoikeu den päätöstä, hyljännyt Liikkeenjohtajan Havun vaatimuksen saada käyttää mainittuja hänelle siirrettyjä saatavia kysymyksessä olevan velkansa kuittaamiseen; mihin nähden ja kun puheenalaisen konttokurant tilaskun sisällys oikeastaan oli satakolmekymmentäkahdeksantuhatta neljäsataa kuusitoista markkaa kuusikymmentäkuusi penniä, Liikkeen johtajan Havun tuli Helsingin Walimo Osakeyhtiön konkurssipesälle kuittia vastaan maksaa satakolme kymmentäkahdeksantuhatta neljäkymmentäyhdeksän markkaa yhdeksånkymmentäyhdeksän penniä viiden prosentin korkoineen 11 päivästä Lokakuu 275
ta 1910 kunnes täysi maksu tapahtui sekä Raastuvanoikeuden määräämillä seitsemälläsadalla markalla korva ta yhtiön oikeudenkäyntikulut. Hovioikeuden tuomioon on Liikkeen johtaja Havu anonut muutosta perustelmalla, johon Helsingin Walimo Osakyhtiön konkurssipesän puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Liikkeenjohtaja Havu ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Erik keenjohtaja Havu suorittamaan Insinööri Säraojalle ja Kauppakoulunjohtajalle Wideniukselle heillä täällä jutun vuoksi olleiden kustannusten korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senuatti: kuten Saarinen Alfred Luksiala kuten Saarinen Alfred Luksiala Johannes Pesonen. A. V. Rull W. W. Olof J.melman Huhtikuun 19 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleeja vekselijutussa, jossa Kauppias Aksel August Sundblom Uudestakaupungista, on hakijana, sekä samassa kaupungissa asuva Varatuomari Georg Jungqvist, vastaajana. Annettu Oikeusarastossa 10 päivänä Huhtikuu ta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselhen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraa vaa: Uudenkaupungin Raastuvanoikeudessa on Karatuomari Jungqvist vaatinut Kauppias, Sundblomia velvoitettavaksi Kauppias Fabian Albin Palmraosin 12 päivänä Eliinäkuuta 1910. asettaman, Kauppias Sundblomin hyväksymän ja 27 päivänä samaa kuuta maknettavaksi joutuneen vekselin perusteella Varatuomarille sengqvistille, Läsnä: Bt - 1. G. J. P.  1. R. B. — J. 276 No 524. Tåg. 108. K. D. 1911.
joka siirrolla oli saanut haltuun sa sanotun vekselin, vekselioikeudella suorittamaan vekselin sisällys 15338. markkaa 11. penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen vekselin maksupäivästä. Sittenkun Raastuvanoikeus oli 29. päivänä Elokuuta 1910. julistamallaan väitepäätöksellä hyljännyt Kauppias Tundblomin vaitteen, ettei kyseessäoleva vekseli, jonka Kauppias Palmroos oli siirtänyt lanhuan Höyrysaha osakeyhtiölle sekä sittemmin yhdessä Kapteeni Juho Saarisen kanssa yhtiön puolesta varusta nut avonaisuirolla, ollut laillisesti siirrettynä joutunut Vära tuomarin Jungqvistin haltuun on Raastuvanoikeus, jossa Kauppias Sundblom oli vastustanut kannetta ja asianosaiset olivat molemmin puolin anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan sanottuna päivänä julistamallaan lopullisella päätöksellä ratkaissut asian ja mainitsemillaan perusteilla, nojautuen Maaliskuun 29. päivänä 1838 annetun Kaisa rillisen vekselisäännön 24. 37. ja 83 SS:ään, velvoittanut Kauppias Sundblomin, saadessaan takaisin alkuperäisen vekselin laillisesti kuitattuna vekseliaikeudella suorittamaan Varatuomarille tingqvistille viisitoistatuhatta viisisataa kolmekymmentäkahdekjan markkaa yksitoista penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 27 päivästä Heinäkuuta 1910 kunnes täysi maksu tapahtuu si sekä sadalla neljälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Varatuomarille Jungovistille tänan oikeudenkäyntikustannukset Hovioikeus, jonka tutkitta vaksi Kauppias Tundblom oli vetoamalla saattanut jutun sanalla anoen myöskin Raastuvanoikeuden edelläkerrotun vaitapäätöksen oikaisemista, on tuomias ja 24 päivällä Helmikuuta ja 277
jättäen Raastuvanoikeuden mainitun väiteräätöksen pysyväksi katsanut puheenalaisen vekselin tosin syntyneen siten, että Kauppias Sundblom oli painetun, sanan vekseli sisältävän kaavakkeen etuguolelle kirjoittanut nimensä hyväksyjänä ja jättänyt kaavakkeen Kauppias Palmroosille, joka sitten oli siihen lisännyt, paitsi muuta asettajan nimen, asettamispaikan ja ajan, erääntymisajan ja vedselimäärän; kun kuitenkin tänä asiakirjan syntymistäpä ei ollut ostänyt sitä saamasta vekselin luonnetta eikä vähentänyt Sundblomin allekirjoituksen päitetyyttä hyväksyjänä, hänen kun merketsemällä nimensä poikittain sanotun vekseli - kaavakkeen etupuolelle oli kahottava ennäkolla sitoutuneen vastaamaan siitä määrästä, joka sittemmin och utiin kirjoitettiin, on Hovioikeles jättänyt asian Kaastuvan oikeuden loppuräätöksen varaan. velvoittain Kauppias Sundblomin suorittamaan Varatuomarille Jungqvistille, korvaukseksi hänellä Hovioikeudessa olleista kuluista, neläkymmentäviisi markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Sundblom anonut muutosta perustelmalla, johon Varatuomari Jungqvist on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kuuri pias Sundblom ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää myväksi; ja velvoi tetaan Kauppias Sundblom suoret tamaan Varatuomarille Jungqvistille hänellä täällä jutun vuoksi olkiden kulujen korvaukseksi sata viisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Jonuatti. Santeri Karunen Alfred Luuksiala Johannes Pesonen.  18. Huldluvaara gening varasto 278
Huhtikuun 22 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa osuuskunnan jäseneksi julistamista koskevassa jutussa jos sa ovat Talollinen Aaro Wäänä nen Nilsian pitäjän Kaarastahden kylästä, hakijana sekä samassa pitässä toimineen Pieksänkosken Osuuskauppa nimisen osuuskunnan konkurssipesän toimitsi jämiehet Herastuomari Adolf Fredrik Kuusela, sanotun pitäjän Iinkimäsa kylästä ja Talollinen Ville Hämäläinen Muuruveden pitäjän Mustolahden kylästä, poisjaa neinä vastaajina Annettu Oikeuso astossa 22 päivänä Huhtikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Kruununnimismies Fors ten Mektin, saamansa määräyksen nojalla oli edellämainitun osuuskunnan Länsänä W. A - B. A. - R. H. - K. M. Hof H. 279 No 537. Pag. 182 R. D. 1912
jäseniltä kannettavia lisämaksuja varten laaditun toisen ositteluoljelman perusteella 1, päivänä Helmikuuta 1910 Aaro Väänå sen luona toimittanut ulosmittauksessa rottuun ositteluohjelmaan Känäsen suoutettavaksi merkityn 650 markan lisä maksuin ynnä ulosottokustannusten suonrittamiseksi, ja Kuopion läänin Kuvernööri, Aaro Väänäsen valitettua ulosmittauksesta ja kiellettyä ilmoittautuneen ja osuuskunnan jäseneksi, 31 päivänä Joulukuuta 1910 antanut valituksen päätöksen on Wiipurin Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aaro Väänänen valittamalla oli saattanut asian, 8 päivänä Toukokuuta 1911. antamallaan päätöksellä julistanut kysymyksen siitä, olika Aaro Väänänen Pieksiinkosken Osuuskaupan jäsen riitaiseksi Tämän jälkeen ovat Adolf Fredrik Kuusela ja Vitte Hämäläinen, heidän yllämainitussa toimessaan, Nilsiän ja Muuruveden pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatin että Aajo Väänäinen julistettaisiin kysymyksessä olevan osuuskunnan jäseneksi sekä velvoitettaisiin korvaamaan Adolf Fredrik Kuuselan ja Ville Hämäläisen kulut asiassa. Aaro Väänänen on, uudistaen edelläkerrotun Kuvernöörelle tekemänsä väitteen, kannetta vastustanut; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus 22 päivänä Syyskuuta 1911 julistamassaan päätöksessä on katsonut toteensaatetuksi, että Aaro Väänänen oli kirjallisesti ilmoittautunut puheenaolevan osuuskunnan jäseneksi viidellä osuudella ja sen jälkeen osuuskunnan jäseniltä kan nettavia lisämaksuja varten laaditun en simmäisen ositteluohjelman perusteella suorittanut siihen merkityn lisämakseen, jon ka vuoksi Kihlakunnanoikeus on 10 päivä nä Heinäkuuta 1901 annetun osuustoimin talain 11 SS: nojalla, julistanut Aaro Väänäsen sanotun osuuskunnan jäseneksi sekä sen ohessa velvoittanut Hänäsen kahdeksalla kymmenelläviidellä markalla korvaamaan omuskunnan konkurssipesän oikeudenkäyn tikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aaro täänänen oli vetoamalla vaattanut jutun on tuomiolla 23 päivältä Toukokuuta 1912 jättätyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen 180
varaan muuten paitsi että Aaro Väänäsen suoritettavaksi määrätty korvalls Pieksänkosken Osuuskaupan konkurssipesän Kihlakunnanoikeudessa kärsimistä kuluista alennettiin neljäksikymmeneksi markaksi. Hovioikeuden tuomioon on Aaro Känänen anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutsun ja katsoo, ettei Aaro Väänänen ole esiin tunut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tälä kaikki a sianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersson. B. Anneberg. Walter Andersson B. Annberg. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. Haf Hellen Den 22. April 1913. Kejserliga Senatensför Finland dom uti ett utan erlagda afgifter från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit mål, angående klander af redovisning, emel lan Inhyseskarlen Anders Mattsson Yrjäs, från Norrby by i Lykarleby socken, sökande och Kantorn Johan Wilhelm Nessberg dödsko, från Nykarleby stad, svarande: Gifven uti lustitioderarlementet den 22 April 1913. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inkämtat följande På Kanterne. Vinter ågången stämning har Anders Urjas vid Råd stufvurällen i Nykarleby stad anfört, att han i belag med Mantorn Nissler under åren 1904 och 1905 drifvit en höaffär, hvars ledning och boktöring handhafts af Socker, att Nerler den 23. Mars 1908 öfver sagda afför afgifvit redovisning, enligt hvilken densamma, enär utgif Syde: 4. SS. R. B. S. 1. l. I G. E. 31. No 545. Jag 112. R. D. 1910.
terna därtör belöpt sig till 355/3 mark 74 penni och inkomsterna till 883 mark 55. penni, bragt belaget en förlust af 2669. mark 19. penni samt Anders Yrjäs, hvars inbetalningar till böta get angifvits till endast 1151. mark 97 penni, stannat i skuld till det samma; men att denna redovisning vore oriktig därutinnan att bolaget däri påförts utgifter för påminstring 27 mark 31. penni, utklärning 56 mark och arvode till Emil Björkas 13 mark ehuru dessa utgifter föranledts dör af att en framläst hö genom Kantorn Nissters försummelse gått förlorad och därför bort drabba ensamt honom, samt varekränta 47 mark 25 penni, ehuru växettän för bolaget icke varit nödigt, om blott Kantern Nestor skulle tillskjutil hela. gel lika stort penningckelopp som Anders Yrjäs; äfvensom att bolagets inkomster rätteligen uppgått till 4,733 mark 96. penni och syjäs inbetalningar jämte hans för bolaget gjorda utgifter till sammanlagett 1815. mark 95. penni. På grund häraf och under medgifvande af särskilda afdrag, som icke funnor i berörda redovisning infördas, har Anders Yrjäs yrkat Kantorn Nessters förpliktande att till honom utgifva enligt räkning 1939. mark 26 penni med ränta Sedan Kantern Arster motsagt. käromålet samt parterne ömsesides lagit i anspråk ersättning för sina umgälder i rättegången, har Rådstufverällen genom den 9. November 1908. afsagdt utslag sig i saken utlåtit och funnit utredt vara att parterne under åren 1904 och 1905 i bolag drifvit hö affar och att Kantern i Vester öfver affären afgifvit redovisning, hvars riklig het skrster jämväl i väsentliga delar styrkt, men som Anders Ylijäs icke gittat visa riktigheten af sin räkning eller påståendet att förenämnda hötast gått förlorad till följd af Kantern Korsters för summelse eller vånvård, har Kåd 282
stufvurätten förkastat Anders Yrjäs i målet utförda talan och ålagt honom att med sjuttiofem mark godtgöra Nisster dennes rättegångsumgälder Hofrätten, under hvars pröfning Anders Yrjäs i vadeväg dragit målet, har medels den 11. Mars 1910. gifren dom låtit vid Rådstufvurättens utslag bero samt ålagt Anders Yfår att med femtio mark godtgöra Kantorn. Vester för dennes kostnader i Hofrätten Uti Hofrättens dom har Anders Yrjas anhållit om ändring medels hit ingifven deduktion, som efter Parterne. Vesslers under rättegången timade frånsälle å hans dödsbör vägnar bemälts Kejserliga Senaten har lagit målet i öfvervägande och finner Anders Yrjäs icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens dom, hvarvid förty kommer att bero; och ålägges Anders Yrjäs att till Kantorn. Kustors dödsbo d. E. Winter 283 ersättning för dess härstädes i nålet hafda kostnader utgifva yratio mark. det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: teut Saarikoski. 30. Anniksi K. R. Helanen. A. O. Kllius. Waalas K. R. Helanen
Huhtikuun 23 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusta koskevassa nostajutus sa, jossa ovat Talollisenleski Varpu Korte, Kaukolan pitäjän Kaukolan kylästä, hakijana sekä Talolliset Simo Paavilainen, samasta kylästä, ja Pekka Pessi, sanotun pitäjän Koverilan kylästä, tulematta jääneinä vastaajina. Annettu Oikeusosaston 23 päivänä Huhtikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Päätöksellä 25 päivältä Marraskuuta 1899 on Käkisalmen ja Kauko lan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus velvoittanut Karpu Kortteen pojat Talolliset Simo ja Juho Heikinpojat Kortteen, velanottajina, ynnä Simo Paavilaisen ja Pekka Pesin, Simoja Juho Kortteen omavelkaisina tukuus miehinä, yhteisesti tai sen heistä, jolla varoja oli, suorittamaan Koverilan Li smä: F. S. - R. A. R. H. A; R. G E. W. 284 No 350. Pag. 90. R. D. 1910.
kylässä asuneelle Kauppiaalle Kasili Räkköläiselle tämän Oikeuteen jättämän velkakirjan sisällyksen 600 ruplaa korkoineen, kuusi sadalta vuodessa 12 päivästä Helmikuuta 1898. sekä 12 markkaa oikeudenkäymisku. lujen korvaukseksi. Tätä velkaa vastaan on 21 päivänä Joulukuuta 1901 suoritettu paitsi siihen asti kertynyttä korkoa 242 ruplaa, 13 päivänä Marras kuuta 1903 ulosottoteitse saatu ja 6 päivänä seuraavaa Helmikuuta kuitattu 325 markkaa 15 penniä sekä 17 päivänä Lokakuuta 1904 saatu 50 markkaa kuin myös, mainittuun päätökseen perustuvan saamisen tultua siirretyksi Simo Paavilaiselle ja Pekka Pessille, Juho Kortteelta 11 päivänä Huhtikuuta 1906 ulosotettu ja saman kuun 24 päivänä kuitattu 77. markkaa 75 penniä ynnä seuraavan Lokakuun 3 päivänä niinikään ulos ottotutse saatu ja saman Lokakuun 20 päivänä kuitattu 278 markkaa 24 penniä. Simo Kortteen sillä välin kuoltua ovat Simo Paavilainen ja Pekka Pessi haastattaneet Varpu Kortteen sanottuun Kihlakunnanoikeuteen seka siellä vaatinaat Taipu Kortetta velvoitettavaksi suorittamaan Simo Paavilaiselle ja Pekka Pessille mainitun velan jäännöksen korkoineen, anoen sen ohessa myöskin oikeudenkäyn tikulujensa korvausta. Kihlakunnanoikeus, jossa KorpuKorte oli vastustanut kannetta, on 28 päivänä Marraskuuta 1907 julista nut päätöksen asiasta; ja kun Karpu Korta ei edes ollut väittänytkään luopuneensa perinnöstä Simo Kortteen jälkeen ja kysymyksessä oleva saami nen laillisessa järjestyksessä oli siir retty Simo Paavilaiselle ja Pekka Pessille, on Kihlakunnanoikeus velvoitta nut Karpu Kortteen Simo Paavilaiselle ja Pekka Pessille suorittamaan kuusisataa ruplaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 21 päivästä Joulukuuta 1901 joko Venäjän tai maksu aikana olevan kurssin mukaan Suomen rahassa ja sanotun oikeudenkäyn tikulujen korvauksen kaksitoista mark285
kaa niinikään kuuden prosentin vuotuisella korolla mainitusta 28 päivästä Marraskuuta 1907 lukien, kuitenkin lyhennettyä velkaa vastaan alempana mainittuina päivinä suoritetut erät, nimittäin: 21 päivänä Joulukuuta 1901 kaksisataa neljäkymmentäkaksi ruplaa, 6 päivänä Helmikuuta 1904. kolmesataa kaksikymmentäviisi markkaa viisitoista penniä, 17 päivänä Lokakuuta 1904 viisikymmentä markkaa, 11 päivänä Huhtikuuta 1906 seitremänkymmentäseitsemän markkaa. seitsemänkymmentäviisi penniä ja 3 päivänä seuraavaa Lokakuuta kaksi sataa seitsemänkymmentäkahdeksan markkaa yhdeksänkymmentäneljä penniä, minkä ohessa Varpu Korte on velvoitettu viidellätoista markalla. korvaamaan Simo Paavilaisen ja Pekka Pessin oikeudenkäymiskulut. Hovioikeus jonka tutkittavaksi Karpu Korte oli vetoamalla saattanut jotun, on 3 päivänä Maaliskuuta 1910 antumallaan tuomiolla jättänyt asianmuuten Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, paitsi että ylläluetelluista maksumaarista kolmesataa kaksikymmentäviisi markkaa viisitoista penniä oli pidettävä suoritettuna 13 päivänä Marraskuuta 1903 sekä että, koska Varpu Kortetta voitu pitää velvollise na suorittamaan edellämainittua. kahdentoista markan suuruista oikeudenkäyntikulujen korvausmäärää korkoineen, Jarpu Korte vapautettiin viimesanotun määrän korkoineen suorittamisesta. Hovioikeuden tuomioen on Turju Korteanonut muutosta tänne toimittamattaan perusteimalta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut täniin jutun ja katsoo ettei Karpu Korte ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. tina Juonkoski B. Amming. tina Juonkoski B. Amming. K. R. Halanen. A. O. Ollillevaara de. Winter 286
Huhtikuun 23 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarilisesta Turun Hovioikeudesta tultoessa, perintöosan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Taavi Erikinpoika Nuuttila, Iitin pitäjän Saaroisten kylästä, hakijana sekä Työmies Erik Sjo gren, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosas lossa 23 päivänä Huhtikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselteen esittelyttänyt julun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksesa, saanut seuraavat tiedet: Haastatettuansa Taavi Nuuttilan ovat Erik Sjögren ja hänen vaimen sa Wilhelmina Sjögren Iitin ja Jaalan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnan oikeudessa lausuneet, että Wilhelmina Sjögrén ennen avioliittoaan Erik Sjögrenin kanssa oli ollut Taavi Nuuttilan veljen, sittemmin kuolleen Talollisenpojan Juho Erikinpoika Läsnä: F. S. V. A. B. Ä. R. H. A; R. G. E. W. No 551 Pag. 85 R. D. 1912.
Kuuttilan kihlattu morsian sekä että Juho Nuuttila ennen Wilhelmina sjögrenin joutumista avioliittoon Erik Sjögrenin kanssa oli aviolupauk sella maannut Wilhelmina Sjögrönin ja siittänyt Wilhelmina Sjögrénin Toukokuun 28 päivänä 1895 synnyt tämän tyttölapsen, joka kastussa oli saanut nimen Lempi Tyyne; ja kun Wilhelmina Sjögrönin mainittu lapsi säännöksiin nähden P. K:n 8 luvussa oli oikeutettu perimään isäänsä Juho Nuuttilaa niinkuin laillisen avioliiton lapsi, ovat Erik ja Wilhelmina Sjögren mainitun lapsen holhoojina vaatineet että Touvi Nuuttila, joka omasta puolestaan ja alaikäisen veljensätyttären Kaania Matintytär Nuuttilan holhoojana piti hallussaan Juho Nuuttilan jäämistöä, velvoitettaisiin luovuttamaan Erik ja Wilhelmina Sjögrenille sanottu, perintöoikeuden nojalla Erik ja Wilhelmina Sjögrenin holhotille kuuluva jäämistö Kanteesta kuultuna on Taavi Nuuttila tosin myöntänyt Juho Nuutti lan siittäneen puheenalaisen lapsen, mutta kieltänyt Juho Nuuttilan milloinkaan kihlanneen Wilhelmina Sjögröniä tahi siittämisen tapahtuneen aviolupauksella, minkä vuoksi Taavi Nuuttila on anonut kannetta hyljättäväksi sekä korvausta oikeudenkäymiskuluistaan Jutun oltua asiakirjoista nähtä vän käsittelyn alaisena on Kihlakunnanoikeus 25 päivänä Maaliskuuta 1907 julistetussa päätöksessä siinä mainituilla perusteilla kyljännyt Erik ja Wilhelmina Sjögrenin kanteen mutta asian laatuun nähden kuitannut kulungit asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolen ja toisin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 14 päivänä Maaliskuuta 1910 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi että Juho Nuuttila oli siittänyt Wilhelmina Sjöyrénin puheenaolevan lapsen Juho Nuuttilan ja Wil288
helmina Sjögrönin ollessa kihloissa minkä vuoksi ja kun sanottu lapsi K:n 8 luvun 2 SS:n nojalla siis oli perivä Juho Nuuttilaa niinkuin laillisen avioliiton lapsi ja tuo lapsi oti Juho Nuuttila - vainajan ainoa tähin perillinen Hovioikeus on, muut taen Kihlakunnanoikeuden päätöstä velvoittanut Taavi Nuuttilan omasta puolestaan ja Rseenia Nuuttilan holhoojana heti luovuttamaan Juho Nuuttilan jälkeen jääneen onaisuuden hänen lapsensa holhiojille Erik ja Wilhelmina Sjögrenille Hovioikeuden tuomioon on Taari kuettila anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Erik Sjögrén omasta ja vaimonsa puolesta on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Taavi Nuuttila ote esittänyt syytä muut tää Hovioikeuden tuomiota, joka siis jaa pysyväksi; ja velvoitetaan Saavi Nuuttila suorittamaan Erik ja Wilhelmina Sjögrinille heillä täällä julun vuoksi otteiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti teus Saarikoski Waller Andersin. teus Saarikoski Waller Andersin. B. Annelag K. R. Helanen A. N. K. Lillfören G. E. Winter 289
Huhtikuun 23. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Kovioikeudesta tulleessa, palovahingon Korvausta koskevassa nöstojutussa, jossa Työmiehenvaimo Amanda Totro, omaa sukua Immonen, Kivennavan pitäjän Kuokkalan kylästä, on hakijana ja Lontoon kautungissa Iso-Tsellannian kuningassiintää olevan toimmerelat ilmion Assierance lömpang Limitet nimisen pulovakuutusyhtiön pääasiamies Suomessa Oikeusneuvosmies Karl Verner Lindberg, Viipurin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 23. päivänä Huhtikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa on Amanda Sotro lausunut, että hän oli 15. päivänä Joulukuuta 1908. yhdeksi vuodeksi, luettuna 10. päivästä samaa kuuta, ylläsanotussa palovakuutusyhtiössä tulipalon varalta vakuuttanut Kuokkalan kylässä harjoittamansa kaupLäsnä: S.S. A. L. J. P. K. B. Haf H. 290. No 532. Såg. 299. R. D 1910.