Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Syyskuuta 1910. Tätä kaikki asianomäiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti, teri Saankoski Alpoo Luksiala B. Anneberg. Samuli Korki. A. J. Oikeudemaa. Matti Syrjänen Huhtikuun 8 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa jäsenten määräämistä sovintooikeuteen koskevassa jutussa, jossa ovat Raittiusyhdistys Kymi ja Kymin Ompitusura-nimiset yhdistykset, Kymin pitäjästä, yhteisesti hakijoina sekä samassa pitäjässä oleva Kymin Tjörden yhdistys niminen yhdistus vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 5 päivänä Huhtikuuta 1915 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli enää on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kynin ja Pyhtään pitäjäin karäjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Raittiusyhdistys Kymin ja Kynin Ompelusviran puolesta lausuttu, että nämä sekä eräs Kansallisseura-niminen yhdistys olivat aikanaan perustaneet Kymin pitajan edistysverojen yhteisen seuratalo-yhtiön Lammen, jonka talossa Sanna: F. S. l. B.t. 1. R. Sr. 378 No 568. Pag. 260. R.D. 1911.
mainitut yhdistykset ja yhtiön jäseniksi vastaisuudessa mahdollisesti hyväksyttävät seurat saivat kukin vuoroltaan pitää kokoukkiaan ja iltamaan, ja että, Kansallisraaran lakkautettua toimintansa, Raittius yhdistys Kymi ja Kymin Ompiluruva olivat vuonna 1899 tahi 1900 ottanut Kymin Tyväenyhdistyksen Sampo-yhtiöön kolmanneksi yhtiössä isäntäoikeutta nauttivaksi yhdistykseksi, että, sittenkuin Suomen Specialidemokraattisen Kuorisa liiton Kymin Helilän osasto oli Kesäkuun 27 päivänä 1907 anonut päästä Sampo yhtiön isäntäoihin desta osalliseksi ja yhtiön hoitokomitea, jonka ratkaistavat tällaiset anomukset olivat, oli hyljännyt hakemuksen, oli asia Nymin työväenyhdistyksen toimesta vastoin Tampo-yhtiön, sääntoja otettu käsiteltäväksi yhtiön Tammikuun 19 päivänä 1908 pidetyssä vuosikokouksessa, joka yksinkertaisella anten enemmiställä oli hyväksynyt puheenaolevan anomuksen; että mainittu Nuolisoliiton osasto sen jälkeen oli asettanut edestajansa Sampo yhtiön hoitokomitaan, joka, täten laittomasti kokoonpantuna, oli otta nut vielä Surilan Työväenyhdistyksen yhtiöön isäntäoikeutta nauttivaksi yhdistykseksi, minkä jälkeen Sampo - yhtiön hoitokomitea oli alkanut estää Raittiusyhdistys Kynnä ja Kymin Ompelusansaa kayttämästä yhtiön taloa kokouksiaan ja hyvitilaisuuksiaan varten, ja koska Raittiusyhdistys Kymi ja Kymin Ompelusessa, jotka katsoin siihen tapaan, jolla Suomen Sosiaalidemekrautisen Auorisoliiton Kymin Helilän osasto ja Eemilan Työväenyhdistys oli otettu sampo-yhtiöön, eivät voineet pitaa näitä yhdistyksiä Sampo-yhtiössä isäntäoikeutta nauttivina seuraina, itse olivat saadakseen kysymykseen tulleet riitaisuudet Sampo - yhtiön saantojen mukaisesti sovinto-oikeudessa ratkaistuk379
si, valinneet jäsenet sovinto-oikeuteen, mutta Kymin Työväenyhdistys oli kehoituksista huolimatta kieltäytynyt valitsemasta sääntöjen määräämiä kahta jäsentä sovinto-oikeuteen, on Raittiusyhdistys Kymin ja Kymin Ompelusuran puolesta vaadittu, että Kymin Työväenyhdistys sopivalla uhalla velvoitettaisiin täyttämään velvollisuutensa sovinto-oikeuden jäsonten valitsemisen suhteen, minkä ohessa Anttiusyhdistys Kymi ja Kymin Ompelusessa ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Kanteen johdosta on Kymin Työväenyhdistyksen puolesta väitetty, että Sampo-yhtiön sääntöjen mukaan yhtiön hoitokomitean eikä siihen kuuluvien eri yhdistysten oli ratkaistava, oliko sovinto-oikeuden asettaminen tarpeen, ja ettei hoitokomita ollut päättänyt sovinto-oikeutta puheenaolevassa asiassa asetettavaksi, minkä tahden ja kun sitäpaitsi Josiaalidemaksaallisen Tuorisaliton Kymin Hetilan osasto ja Sunilan Työväenyhdistys oli laillisesti otettu Sampoyhtiön isäntäoikeutta nauttimaan, yhdistyksen puolesta on anottu kannettä hyljättäväksi. sutun ottua asiakirjoista ilmanevän menetetyn alaisena on Kihlakunnanoikeus Kesäkuun 1 päivänä 1910 julistamassaan päätöksessä, siinä mainituilla perusteilla, velvoit tanut Kymin Työväenyhdistyksen kahden kuukauden kuluessa sen jälkeen kuin Kihlakunnanoikeuden päätös oli saanut lainvoiman, valitsemaan Sampo yhtiön ohjesaannön määräämät kaksi jäsentä puheenalaiseen sovinto-oikeuteen uhalla että, jos tämä laiminlyctaisiin, Raittiusyhdistys Kymi ja Kynin Ompeliseura saisivat valita myöskin Kymin Työväenyhdistyksen puolesta jäsenet mainittuun sovinto-oikeuten, ja oli Kymin Tyväenyhdistyksen kahdellakymmenellä markalla korvattava 380
Raittiusyhdistys Kymin ja Kymin Ompelusairan oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kemin Työväenyhdistys oli vetoamalla saattanut jutun, on Heinäkuun 6 päivänä 1911 antanut siinä tuomion; ja kun Raittiusyhdistys Kymin ja Kymin Ompeluseuran tarkoituksena asiassa ajamallaan kanteella oli saada Kymin Tyväenyhdistys velvoitetuksi välitsemaan asetettavaan sovintooikeuteen jäseniä, joiden yhdessä Raitiusyhdistys. Kymin ja Kymin Ompelusuran valitsemien jäsenten kanssa tulisi ratkaista, olivatko Suomen Sosiaahdomokraattisen Ruorisoliiton Kymin Helilän osasto ja Seinilan Työväenyhdistys tullut laillisesti otetuiksi Sampo-yhtiön isäntavakuutta nauttimaan, mutta sanotun kysymyksen ratkaiseminen koski myös mainitun Nuorisaluten osaston ja Sunilan Työväenyhdistyksen oikeutta, sentähden ja kun asia siis ei ollut Raittiusyhdistys Kymin ja Kymin Ompeluseuran ehdottaman, Sampo-yhtiön ohjesäännön 8 SS:ssä mainitun sovinto-oikeuden käsiteltävä ja päätettäivä, on Hovioikeus, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Kaittiusyhdistys Kymin ja Kymin Ompelusairan kantun Hovioikeuden tuomioon ovat Raittiusyhdistys. Kymi ja Kymin Ompelusaara anonut muutosta perustilmalla, johon Kymin Työväenyhdistyksen puolesta on vastattu "Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Raittiusyhdistys Kymi ja Kymin Ompuläsessa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan naima yhdistykset, yhteisesti tai kenellä varoja on suorittamaan Kymin Työväenyhdistykselle kuusikymmentä markkaa korvaukseksi sen täällä jutun vuoksi ollista kuluista. Tätä kaikki asianomaiset nou581
dattakoot. "Räsarillinen Suomen Senaatti: tias Soarikoski. Alfred Luksiala tias Soarikoski. Alfred Luksiala tias Soarikoski. Alfred Luksiala B Annberg A. W. Lill Walta B Anneberg A. W. Lill Hälla Samuli Koski. J. E. Lisius. Huhtikuun 9 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullussa käätöä koskevassa jutussa, jos sa Jyväskylän kaupungissa oleva Jyväskylä Bryggeri Aktiebolag - niminen osakeyhtiö on hakijana sekä sanotun kaupungin Rahatoimikamari vastaajana: Annettu Oikeusosas tossa 9 päivänä Huhtikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Jyväskylän kaupungin Rahatoinikamarin puolesta on mainitun kaupungin Raastuvanoikeudessa Jyväskylä Bryggeri Aktiebolagille 4 päivä nä Huhtikuuta 1909 toimitetun kirjallisen haasteen nojalla lausuttu, että Kauppias Adolf Heliodvus Nymanille oli oluttektaan tontiksi viideksi kolmatta vuodeksi 1 päivästä Huhlikuuta 1859 vuokrattu kaupungin maata eräs nyttemmin kaupungin tiksi jaettu, kaupungin 40:ssä kortteläsnä: T.S. - A. L. - B. A. R. S. K. U. S. No 570. No 570. Såg. 130. R. D. 1911.
lissa sijaitseva alue, jonka hallintaoikeus oli siirtynyt Kauppias Nymanilta Kauppaneuves Julius Johnsönille ja tältä, sittenkun hänelle oli myönnetty oikeus pitää aluutta vuokralla vielä viisikolmatta vuotta 1 päivästä Huhtikuuta 1884, Jyväskylä Bryggeri Aktiebolagille, sekä että Jyväskylä Ryggeri Aktiebolag, vaikka vuokraaika oli kulunut umpeen 1 päivänä Huhtikuuta 1909 eikä yhtiö niin ollen ollut oikeutettu aluetta enää hallitso maan, ei ollut sitä kaupungille suosiolta luovuttanut; ja on Rahatoimikamari sentähden, kaupungin Valtuusmiesten tekemän päätöksen mukaisesti, vaatinut että yhtiö tuomittaisiin alueelta häradettäväksi. Kanteesta kuultuna on Jyväskylä Ryygeri Aktiebolag, viitaten Jyväskylän kaupungin Taltuusmiesten 5 päivänä Joulukuuta 1900 tekemään päätökseen, jolla Valtuusmiehet Kauppaneuvos Johusonenin anomuksen johdosta saada astaa yllä sanottu maa-alue olivat oikeuttaneet kaupungin Rahatoimikamarin, jos Kauppaneuvos Johnson luopui alueen vuokravikaudesta ja uudisti anomuksensa, julkisella huutokaupalla myymään sen, väittänyt että, koska yhtiö 19 päivänä Syyskuuta 1909 oli Valtuusmiehille jätetyssä hakemuksessa anonut, että alue tulisi Taltuusmiesten askenkerrotun päätöksen mukaan ensi tilassa huuto kaupalla myydyksi, asia oli joitettävä sillensä kunnes Valtuusmiehet olivat tuon anomuksen käsitelleet. Sittenkuin Raastuvanoikeus 20 päivänä Syyskuuta 1909 julistetussa väitepäätöksessä oli hyljännyt Jyväskylä Tryggeri Aktiebolagin sanotun väitteen oikeettomana, on yhtiö, vastatessaan päääasiaan, katsonut olevansa oikeutettu hallitsemaan puheenalaista maa-aluetta siksi kuin yhtiölle Jyväskylän kaupungin Valtuusmiesten edeltämainitun 5 päivänä Joulukuuta 1910 tekemän päätöksen mukaan oli annettu tilaisuus ostaa se sekä senvuoksi pyytänyt kannetta hyljättäväksi, vaati en yhtiö, siltä varatta että yhtii kuitenkin katsottaisiin velvolliseksi luopu183
maan alueesta, että yhtiölle aluella olevien rakennusten muuttamista varten myönnettäisiin kolmen vuoden lähtöäi ka. Jyväskylän kaupungin Rahatoimi kamarin vastustettua yhtiön vastamainittua vaatimusta ja anottua korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Maastuvanoikeus 27 päivänä Syyskuuta 1909 julistamallaan päätöksellä siihen nähden että puheena oleva vuokraoikeus oli Jyväskylän kaupungin Valtuuston suostumuksella kuulunut yhtiölle vain 1 päivään Huhtikuuta 1909, eikä Jyväskylä Bryggeri Aktiebolag ellert voinut näyttää itsellään olevan minkääntaista jatkuvaa hallintaoikeutta alueeseen, velvoittanut yhtiön luovuttamaan sen kuupungin vapaaseen nautintaan, saaden yhtiö hyväkseen käyttää laillisen muut loajan 14 päivään Maaliskuuta 1911, muttä asian lautuun nähden sai Rahatoionikamari itse kiirsiä oikeudenkäyntikirlunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asian osaiset puolin ja toisin vetoamalla oli vat saattaneet jutun, on 9 päivänä Maaliskuuta 1911 antanut tuomion asiassa; ja koska Jyväskylän kaupungin Valtuusto, kuten Hovioikeuteen ja tetty lyhennysote Valtuuston kokouksessa 16 päivänä Lokakuuta 1909 laaditusta pöytäkirjasta osotti, silloin jo oli käsiteltyt Jyväskylä Bryggeri Aktiebolagin anomuksen puheenalaisen maa-alueen myymisestä huutokaupalla eikä ollut katsonut anomuksen antavan aihilta mihinkään toimiin, saakesi enempi lausunto yhtiön edelläkerrotusta väitteestä, että juttu jätettäisiin viivählämään siksi kuin Valtuusto oli saman anomuksen johdosta antanut lausuntonsa. Mitä itse asiaan tuli, on Hovioikeus, kun Jyväskylä Bryggeri Aktiebolagin vuokraoikeus yllämainittuun maa-alueeseen oli umpeen kulunut 1 päivänä Huhtikuuta 1909 ja yhtiö sitä paitsi, Hovioikeudessa esitetyn selvityksen mukaan, oli Jyväskylän kaupungin Rahatoimikamarin puolesta ja 22 päivänä Huhtikuuta 1907 irtisanottu maaalueen hallinnasta, katsonut yhtiön lain 384
mukaan olleen velvollisen siitä suopumaan sanottuna 1 päivänä Huhtikuuta sekä sen vuoksi, muuttaen Raastuvanoikeuden päätöstä siinä kohdin, velvoittanut yhtiön heti jättämään mainitun alueen kaupungin vapaasan nautintoon kuin myöskin korvaamaan Rahatoimikamarin oikeudenkäyntikulut Raastuvanoikeudessa sadalla markalla ja Hovioikeudessa viidelläkymmenellä markalla Hovioikeuden tuomioon on Jyväskylä Bryggeri Aktiebolag anonut mine tosta perustelmalla, johon Rahatoimikamari on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Jyväskylä Bryggeri Aktiebolagin muutoksenpabemies oikeuta muuta muutosta Hovioikeuden tuomioon, kuin että, koska Jyväskylän kaupungin Rahatoimikama ei on ollut muutoksen hakijana Hovi oikeudessa, Jyväskylä Bryggeri Akticklag vapahtetaan suorittamasta sen maksettavaksi määrättyä korvausta Rahatoimikamarilla Hovioikeudessa olleista Uno Strömsten. kuluista viittäkymmentä markkaa. Tiitä kaikki asianomaiset noudattakoot "Keisarillinen Suomen Senaatti: tina Svankoski B. Anneberg Samuli Koski. Alfred Kiukkala. A. W. Illkuvaara 385
Huhtikuun 9. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Kovioikeudesta tulleessa, torpan tilusten erottamista itsenäiseksi tilaksi koskevassa nostojutussa, jossa ovat Torppari Wilhelm Fredrikinpoika Ylijoki, Pöytyän pitäjän Juvan kylästä, hakijana sekä Talolliset Kustaa Taneli-Jaakola, Hans Petter Laine ja tämän vaimo Vendla Maria Matintytär, Bernhard Nieminen ja hänen vaimonsa Eufemia Elisabet Antintytär ynnä Kaarle Taneli, Vendla Maria Matintyttären ja hänen ensimäisen miehensä Antti Juho Antinpoika Jaakolan alaikäisten lasten Matias Väinö, Isak Niilo ja Arvo Kustaa sekä Martta Matilda Jaakolan holhoojana, kaikki Juvan kylästä, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosas sa 9. päivänä Huhtikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: läsnä: F. A. L - Bet - A. R. S. K. ./. U. S. No 573. Pag. 17. R. 1911.
Torppari Fredrik Juhonpoika Ylijoki ja hänen vaimonsa Agata Antintytär ovat välikirjalla Huhtikuun 28 päivältä 1857. vastikkeeksi viimeksimainitun perintöosuudosta Jaakola-nimileen kolmannekseen Isojuvan perintötilan Juvan kylässä pidättäneet itsellensä rajoittamattoman nautinto-oikeuden sanottuun kolmannekseen kuuluvaan Ylijoen torppaan päivätöitä ja muita htoja vastaan siten, että molempain kuoltua yhden heidän lapsensa tuli saada hallita torppaa elinaikansa silloin määrättävää kohtuullista veron vastaan. Heinän kuoltuaan on heidän poikansa Wilhelm Ylijoki Turun ja Porin läänin Kuvernöörille 8. päivänä Helmikuuta 1905. toimitetussa kirjelmässä, ilmoittaen lunastaneensa kanssaperillisiltään näiden Agata Antintyttären jälkeen perimän oikeuden Ylijoen torppaan, anonut Kuvernöörin tointa saadakseen 12. päivänä Kesäkuuta 1895. maatilojen osittamisesta vanetun Keisarillisen asetuksen 41. SS:n nojalla sanotun torpan tilukset joko palstoittamalla tahi lohkomalla erotetuiksi Jaakolan tilasta Tämän johdosta ovat Kustaa Taneli - Jaakola, joka omisti 8/15 osaa vastamainitusta tilasta, sekä saman tilan toisen osan omistajan Antti Juho Jaakola-vainajan oikeudenomistajat Hans Petter ja Vemola Maria Laine, Bernhard ja Eutemin Elisabet Nieminen sekä Kaarle Tanoli yllämainitussa toimessaan antaneet heiltä vaaditut selitykset ja niissä vastustaneet hakemusta pääasiallisesti sillä perusteella, ettei Wilhelm Ylijoella sanotun välikirjan mukaan ollut muutu oikeutta Ylijoen torpan maihin kuin hänen elinikänsä kestävä nautinto-oikeus; minkä jälkeen Kuvernöörinvirasto on päätöksessään 6. päivältä Heinäkuuta 1907. katsonut Wilhelm Ylijoen oikeuden torpan erottamiseen tulleen riiteiseksi sekä sen vuoksi jättänyt asian toistaiseksi kunnes asianosaiset olivat hvillisessa tuomioistuimessa riidelleet puheenalaisesta oikeudesta. Kaastatettuansa Kustaa Taneli-Jaa387
kolan, Hans Petter ja Vendla Maria Laineen, Bernhard ja Eufemia Elisabet Nirmisen sekä Kaarle Tanelin Pöytyän ja Yläneen pitäjäin käräj äkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Wilhelm Ylijoki siellä, toistaen mitä hän Kuvernöörinvirastossa oli asiassa lausunut, vaatimet että hänen oikeutensa Ylijoen torppaan julistettaisiin sellaiseksi kuin mainitun asetuksen 41. SS:ssä säädettiin sekä että Kustaa Taneli - Jaakola juttukumppaneineen velvoitettaisiin palkitsemaan Wilhelm Ylijoen Kustannukset asiassa. Kustaa Taneli - Jaakolan ja hänen asiakumppaniensa vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus 3. päivänä Helmikuuta 1909. julistamassaan päätöksessä lausunut 28. päivänä Huhtikuuta 1857. laaditun välikirjan saman muodosta selviävän, että siinä Fredrik ja Agata Ylijoelle oli annettu elinkuutinen hallinta oikeus Ylijoen torppaan sekä että mainittu oikeus oli heidän kuoltuaan siirtyvä yhdelle heidän lapsistaan tämän elinajaksi silloin määrättävään tilalle tulevaa veron vastaan; minkii vuoksi ja kun Wilhelm Ylijoki ei ollut voinut väittämälleen oikeudelle esittää muuta perustettu eikä Wilhelm Ylijoella niin muodoin voitu katsoa olevan selloista oikeutta Ylijoen torppaan kuin mainitun Keisarillisen asetuksen 41. SS: edellytti, Kihlakunnanoikeus on kyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wilhelm Ylijoki vetoamalla oli saattanut jutun, on 12. päivänä Huhtikuuta 1911. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen vasraan. Hovioikeuden tuomioon on Wilhelm Ylijoki anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Wilhelm Ylijoki ote esittänyt syytii muuttaa Kovioikeuden tuomiotu, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Erik Svenkoski. Albed Kiuksiala. Erik Svenkoski. Albed Kiuksiala. R. Amberg Samuli Koski. A. J. Ollmivana. Uno Strömsten. 388
Huhtikuun 9 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa luovutuskirjain mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Talolliset Robert Kuitunen ja Adam Matinpoika Ruuska, Kaukolan nitäjän Kortteensalmen kylästä ensiksimainittu omasta puolestaan ja vaimonsa Vappu Tuomaantytär Kaijan edusmiehenä, yhteisesti, hakijoina sekä samassa kylässä asuva Adam Ruuskan sisar, Talollisenvaimo Maria Matintytär Ruuska ynnä hänen nykyinen miehensä Simo Paavonpoika Lantkinen vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 9 päivänä Huhtikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kakisalmen ja Kaukolan pitäLäsnä: F.  A. L. - R. A. - A. R. B. S. K. U. S. No 576. Pag. 254. R. D. 1911.
jien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Maria Ruuska Robert Kuituselle Vappu Kaijalle sekä Adam Ruuskalle toimitetun haasteen nojalla lausunut, että Maria ja Adam Ruuskan äiti sekä Vannu Kaijan äidinäiti, vuonna 1902 kuollut Talollisenleski Maria Simentytär Korte, joka 8 päivänä Lokakuuta 1877 oli saanut perintökirjan puoleen verotalosta No 3. Kortteensalmen kylässä, oli 14 päivänä Syyskuuta 1901 päivätyillä asiakirjoilla, jotka olivat tehdyt osaksi kauppa osaksi lahjakirjan muotoon luovuttanut Vappu Kaijalle ja Adam Ruuskalle kummallekin puolet sanotusta kiinteistöstä sekä omistamastaan irtaimesta omairuudesta, ja että Vappu Kaija ja Robert Kuitunen sekä Adam Ruuska olivat mainittujen asiakirjain nojalla Maria Kortteen kuoleman jälkeen hallinneet puheenalaista omaisuutta; mutta koskei Maria Korte, vaikkakin nuo asiakirjat olivat allekirjoitetut Maria Kortteen nimeen sekä varustetut eräällä nimimerkillä, eivätkä myös kään Robert Kuitunen, Vappu Kaija ja Adam Ruuska ollest ensinkään olleet saapuvilla kysymyksessä olevia asiakirjoja laadittaessa ja sanotut kirjat olivat syntyneet Robert Kuitusen, Vappu Kaijan ja Adam Ruuskan tietämättä sekä lyödetyt vasta perunkirjoitusta toimitettaessa Maria Koitteen jälkeen, joten puheenalaiset asiakirjat korkeintaan olivat pidettävät Maria Kortteen tekeminä testamentteina, jommoisina niitä ei oltu valvottu, on Maria Ruuska vaatinut, että sanotut asiakirjat julistettaisiin voimattomiksi. Robert Kuitunen on väittänyt, että Maria Korto ja Vappu Kaija olivat olleet saapuvilla viimeksi mainitun hyväksi tehtyä, lahjakirjana pidettävää asiakirjaa laadittaessa ja että sanottu lahjakirja muutenkin oli tehty laillisessa järjestyksessä, minkä vuoksi ja kun Maria Ruuska ei 390
ollut Perintökaaren 15 luvun 4 SS:ssä määrätyn ajan kuluessa valvonut perintooikeuttaan Maria Kortteen jälkeen, Robert Kuitunen on, omasta puolestaan ja vaimonsa Vappu Kaijan edus miehenä, vastustanut kannetta Adam Ruuska on myöntänyt, ettei hän tosin onllut ollut läsnä hänen edukseen tehtyä lahjakirjaa laadittaessa sekä että sanottu lahjakirja oli löydetty vasta edellämainitussa perunkirjoitustilaisuudessa, mutta kun Adam Ruuska jo oli saanut lainhuudot hänelle lahjoitetulle talonneljännekselle on Alidam Ruuska katsonut olevansa oikeutettu sanottua talonosaa edelleenkin hallitsemaan ja omistamaan sekä senvuoksi anonut, että häntä vastaan kohdistettu kanne oikeettomana kyljättäisiin. Kihlakunnanoikeus on 28 päivä nä Toukokuuta 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla julistanut sanotut lahja - eli kauppa kirjat mitättömiksi, mikäli ne löukkasivat Maria Ruuskan oikeutta perintöön Maria Korlleen jälkeen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Robert Kuitunen ja Adam Ruuska vetaamalla olivat saattaneet jutun, on 15 päivänä Kesäkuuta 1911 antanut tuomion asiasta; ja samalla kuin Rofart Kuitusen tekemä väite, että Maria Ruuskan oikeus perintöön Maria Kortteen jälkeen olisi vanhentunut, perusteettomana jätettiin varteen ottamat ta, on Hovioikeus lausunut tosin käyneen selville, että Maria Korte oli kahdessa 14 päivänä Syyskuuta 1901 allekirjoittamassaan, kauppakirjan ja lahjakirjan muotoon laaditussa asiakirjassa ilmoittanut luovuttavansa Vappu Kaijalle neljänneksen edellämainitusta verotalosta No 3. Kortteensalnen kylässä sekä Adam Ruuskalle yhtä suuren osan sanottua taloa; mutta kun Vappu Kaija ja Robert Kuitunen eivät olleet voineet näyttää, että he Maria Kortteen eläessä olisi vat hyväksyneet edellä mainitun, Vappu Kaijan hyväksi laaditun luoviituskirjan ja Adam Ruuska oli 391
myöntänyt vasta Maria Kortteen kuoltua saaneensa tiedon ylläkosketellusta Adam Ruuskaavarten laaditusta asiakirjasta, eikä Maria Korttsen sekä Vappu Kaijan ja Adam Ruuskan kesken siis voitu pitää tapahtu neen laillista talonosien kauppaa tahi lahjoitusta, on Hovioikeus jättänyt asian puheenalaisessa osassa sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut. Hovioikeuden tuomioon ovat Robert Kuitunen ja Adam Ruuska anoneet muutosta perustelmalla, johon Maria Ruuska ynnä tämän kanssa 16 päivänä Heinäkuuta 1911 avioliittoon vihitty Simo Lankinen ovat vastannest. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei vät Robert Kuitunen ja Adam Ruuska ole esittäneet syytä muuttaa Hovi oikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Robert KuituUno Strömsten. nen ja Adam Ruuska yhteisvastuullisesti suorittamaan Maria Ruuskalle ja Simo Lankiselle heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Kris Haankoski. B. Ameberg Samuli Koski. Alfred Luuksiala. A. W. Lillman 392
Huhtikuun 10 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta tullessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Viipurin pitäjän Kilpeenjoen kylässä aluva Kauppias Kaarle Juha na Narinen hakijana sekä Talollinen Kalle Pesonen, Sulka van pitäjän Rauhaniemen kylästä, ja Työmies Kalle Kekkonen, viimeksimainitun pitäjän Sulkavan kylästä, vastaa jina: Annettu Oikeusosastossa 10 päivänä Huhtikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sulkavan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kaarle Juhana Narinen lausunut, että hänen sekä Kalle Pesosen ja Kalle Kekkosen vaimojen Katariina ja Iida Sofia Marisen 9 päivänä Toukokuuta 1830 syntynyt äiti Anna Läsnä: W. - J. P. R. H. - K. A. V. O. L. P. P: 50 Pag. 6. R. D. 1911.