Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ta ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Pankinjohtaja Heikel ja Varatuomari lang ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Panelinjohtaja Heikelja Varatuomari Lang, edellä sanotun sa toimessaan, sen ohessa Rovaniemen kunnalle ja sen kansakoulun johtokunnalle yhteisesti, heillä täällä olleiden oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi, suorittamaan seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: fl. Abraman Valentin Gummerus AndersinJ Nännlund Marraskuun 30 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Kemin kaupungissa toimiva osäkeryhtiö " Trävaruaktiebolaget Remi hakijana sekä Kauppias Antti Korhonen, Rovaniemen pitäjän Korkalon kylästä, ja sanotun pitäjän säästöpankin Kamreeri Juho Ulkoniemi, viimemainittu Kauppias Korhosen konkurssiin luovutetun pesän uskottuna miehenä, vastaajina. Annettu Oikeusosastossa, Marraskuun 30 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kauppias Korhoselle toimitetun haasteen nojalla on yhtiö Tråvaruaktiebo. laget Kemin puolesta Kuolajärven pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa esiintuotu, että sittenkuin toiminemi J. W. Snellman Gren kauppakirjalla Läsnä: A. R. - V. 2 - W. H. - J. L. K. S. No 1183. Tåg. 88. R. D. 1904.
Helmikuun 25 päivältä 1888 oli Talolliselta Matti Hietajärveltä eli Merettajalta ostanut Merottaja nimisen kahdeksannes manttaalin kruununuudistalon No 3 Kuolajärven pitäjän Käsmän kylässä, oli mainittu toiminimi, koskii se sellaisenaan ollut voinut saada missionia taloon, Toukokuun 5 päivänä 1892 tehdyn välikirjan kautta luovuttanut sen Kauppias Korhoselle, joka saman kuun 28 päivänä kirjallisesti oli sitoutunut ensi tilassa verolle ostamaan sanotun talon ja, kun tämä oli tapahtunut, luovuttamaan sen takaisin toiminimelle J. W. Snellman Gson; ja koska Kauppias Korhonen jo Marraskuun 20 päivänä 1894 annetulla, imisionikirjalla oli saanut laillisen asukasoikeuden puheenalaiseen kruununuudistaloon, mutta hän siitä huolimatta ei ollut verolle ostanut taloa eikä edes ryhtynyt toimenpiteisiin sitä varten, vaikka yhtiö Trävaruaktiebolaget Kemi, jolle toiminimi J. W. Snellman G: von välikirjalla Heinäkuun 31 päivältä 1893 ole luovuttanut oikeutensa mainittuun taloon, oli tarjoutunut Kauppias Korhosen puolesta verolle ostamaan sen, on yhtiö vaatinut, että Kauppias Korhonen velvoitettaisiin heti yhtiölle luovuttamaan useinmainittu talo sitä vastaan että yhtiö Kauppias Korhoselle suorittaisi ne kustannukset, jotka hänellä talosta mahdollisesti ole ollut Elokuun 10 päivän 1894 jälkeen, jolloin Korhonen viimeksi oli antanut tilin kustannuksistaan. Kauppias Korhosen vastattua tähän kanteesen on Kihlakunnanoikeus Syyskuun 21 päivänä 1900 julistamassaan päätöksessä katsonut kyllä selvitetyksi että toiminimi J. W. Snellman Gson Toukokuun 5 päivänä 1892 tehdyn kauppakirjan kautta oli luovuttanut Kauppiäs Korhoselle asukasoikeuden puheenalaiseen Monottaja nimiseen kruununuudistaloon ehdolla, että Kauppias Korhonen, verolle ostettuaan talon, korvauksetta siirtäisi sen takaisin toiminimelle, mutta koska sanottu kauppakirja eli lailliseen muotoon tehty ja Kauppias Korhonen sen perusteella oli saa708
nut imissionin vielämainittuun taloon, sentähden ja kosk'ei, Kesäkuun 20 päivänä 1864 annetun, sopimattomien välipaheitten estämistä kiinteistönkaupoissa koskevan asetuksen mukaan, puheenalaisessa talonkaupassa tehtyä välipuhetta, että talo oli siirrettävä takaisin toiminimelle J. W. Snellman Gson, jonka oikeus kysymyksessä olevassa suhteessa sittemmin oli tullut yhtiölle Travara aktiebolaget Kemi, voitu katsoa Kauprias Korhosta sitoraksi, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kerrotun kanteen; minkä päätöksen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asia veteteitse oli tullut, on Kesäkuun 29 päivänä 1901 antamallaan tuomiella vahvistanut, jättäen kuitenkin yhtiölle Hovioikeudessa itselleen pidättämänsä vallan erikseen laillisena järjestyksessä Kauppias Korhosta vastaan ajaa sitä korvauskannetta, johon yhtiö katsoisi itsensä oikeutetuksi. Haastatettuaan sitten Kauppias Kahosen Rovaniemen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeuteen on yhtiö Trävaruaktiebolaget Kemi siellä vaatinut, että Kauppias Korhonen velvoitettaisiin yhtiölle korvaamaan sen vahingon ja tappion, joka oli yhtiölle matkaansaatettu sen kautta, että sanottu Monottajan sittemmin perinnöksi ostettu talo Kauppias Korhosen menettetyn kautta oli joutunut yhtiöltä pois, sekä siinä tarkoituksessa suorittamaan, paitsi muuta, josta nyt enää ei ole kysymystä, toiminimen J. H. Snellman Gson talosta maksaman hinnan, kuusituhatta kuusisataa markkaa, yhtiön kustannukset talon asettamisesta perinnöksi ostoa varten tarpeelliseen kuntoen, Tammikuun 11 päivänä 1902 päivätyn laskun ja luettelon mukaan, viisituhatta kaksisataa neljäkymmentäkaksi mark kaa kaksikymmentäseitsemän penniä sekä palkinnoksi talolla löytyvästä metsästä, Metsäkonduktööri Lauri Wahlbergin toimittaman katselmuksen mukaan kaikkiaan seitsemänkymmentäyksituhatta viisisataa kolmekymmentäkäksi markkaa viisikymmentäviisi penniä; jonka ohessa yhtiö on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. 709
Asiasta kuulustettuna on Kauppias Korhonen muun muassa katsonut osakeyhtiö Trävaruaktiebolaget Kemin vaatimuksen saada korvausta Marettajan taloon kuuluvasta metsästä perusteettomaksi ja mitä tuli kanteeseen niista kustannuksista, jotka yhtiö ja sen edeltäjä toiminimi J. W. Snellman Eson olivat kärsineet Mirottajan talon hädosta ja kuntoonpanosta, väittänyt, että ennen Toukokuun 5 päivää 1892 kertyneet kustannukset, jotka tekivät yhteensä tuhat kaksisataa seitsemän markkaa viisikymmentäkahdeksan penniä, olivat Toiminimi J. W. Snellman Gsenin ja Nerhosen välisessä kaupanteossa otetut lukuun ja sisältyivät siinä sovittuun kauppasummaan. 6, lott markkaan, ja jälkeen mainitun päivän olleista, laskussa Tammikuun 11 päivältä 1902 mainituista kuluista kieltänyt erinäisiä eriä yhteensä kahdentuhannen yhdeksänsadan markan kuudenkymmenenseitsemän pennin määrästä; ja samalla kun Kauppias Korhonen oli ilmoittanut olevansa taipuvainen yhtiölle Trävaruaktiebolaget Kemi palkitsemaan mitä hän näin muodoin jälkeen Toukokuun 5 päivää 1892 oli saanut eli tuhat yksisata kolmekymmentäkolme markkaa yhdeksänkymmentäseitsemän penniä korkoineen oikeudenkäynnin alusta, on Kauppias Korhonen muissa osissa raatinut kanteen kumoamista. Kihlakunnanoikeus on Huhtikuun 7 päivänä 1902 julistanut päätöksen. sä asiassa; ja koska Kauppias Korhonen, jolle kysymyksessä oleva Monottajan talo edelläkerrotulla tavalla oli luovutettu, oli sitoutunut toiminimelle J. W. Snellman Grön, jonka oikeus talon suhteen sitten oli siirtynyt yhtiölle Tråvaruaktiebolaget Kemi, lunastuksetta takaisin luovuttamaan sanotun talon kun se oli tullut verolle ostetuksi, mutta Korhonen ei ollut tätä sitoumustansa täyttänyt, on Kihlakunnanoikeus katsonut, että Kauppias Korhonen oli velvollinen korvaamaan sen vahingon, jonka hän oli matkaansaattanut yhtiölle Trävaruaktiebolaget Kemi riistämällä siltä vielämainitun talon; 710
ja kun toteensaatettu oli, että Monottajan talolla löytyvä metsä, jota yhtiö ei ollut saanut hyväkseen käyttää, oli seitsemänkymmenenyhdentuhannen viidensadan kolmenkymmenenkahden markan viidenkymmenenviiden pennin arvoinen ja että toiminimi J. N. Snellman Gson ja mainittu yhtiö talon asuttavaan kuntoon saattamiseksi olivat maksaneet laskussa 11 päivältä Tammikuuta 1902 mainitut viisituhatta kaksisataa neljäkymmentäkaksi markkaa kaksikymmentäseitsemän penniä. paitsi Korhosen kieltämät kaksituhatta yhdeksänsataa markkaa kuusikymmentäseitsemän penniä, eli siis kaksituhatta kolmesataa neljäkymmentäyksi markkaa kuusikymmentä penniä; sentähden ja kun yhtiön tappioksi, siihen nähden ettei Kauppias Korhonen, kuten oli näytetty, ollut suorittanut kauppakirjassa Toukokuun 5 päivältä 1890. mainittua kauppahintaa, vaikka se olikin kauppakirjassa maksetuksi kuitattu, myöskin oli luettava toiminimen J. W. Snellman Gson talosta suorittamat kuusituhatta kuusaisataa markkaa, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Kauppias Korhosen yhtiölle Trävaruaktiebolaget Kemi heti kuittia vastaan maksamaan yhteensä kahdeksankymmentätuhatta neljäsataa seitsemänkymmentäneljä markkaa viisitoista penniä korkoineen, viisi sadalta vuodessa, oikeudenkäynnin alusta Lokakuun 4 päivästä 1901 täyden makseen tapahtumiseen saakka sekä sen ohessa kolmellatuhannella kahdellasadalla markalla palkitsemaan yhtiön kulut oikeudenkäynnistä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Korhonen oli vetoamalla saattanut jutun, on Toukokuun 10 päivänä 1904 antanut siinä tuomion; ja kokei toiminimi J. W. Snellman Eson luovittaessaan Kauppias Korhoselle Merottajan talon Toukokuun 5 päivänä 1892 tehdyllä välikirjalla, jonka nojalla Korhonen sittemmin Marraskuun 20 päivänä 1894 oli saanutimissionen samaan taleen, ollut pidättänyt itselleen oikeutta saada palkkiota talon hoitoon ja kuntoon 711
saattamiseen rannuista kustannuksista eikä Korhosen yllämainittu sitoumus talon luovuttamisesta takaisin toiminimelle, siihen nähden että Honoikeus Kesäkuun 29 päivänä 1901 antamallaan lain voiman saaneella tuomiolla oli julistanut tuon sitoumuksen Kauppias Korhosta kohtaan vaikuttamattomaksi, voinut yhtiölle Trävaruaktiebolaget Kemi, jolle toiminimiJ. W. Snellman Grön oli luovuttanut oikeutensa Monottajan talon suhteen, perustaa oikeutta saada palkkiota talolla löytyvästä metsästå, niin on Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoi keuden päätöstä niissä kohden, vapauttanut Kauppias Korhosen maksamasta palkkiota niin hyvin talolle ennen Toukokuun 5 päivää 1892 pennuista kustannuksista kuin myös talon metsästä ja siis velvoittanut Kauppias Rahosen yhtiölle Trävaruaktiebolaget Kemi palkitsemaan ainoastaan mainitun täminimen Mirottajan talosta suorittamaan kauppahinnan ja talon asuttavaan huotoon saattamiseksi viimesanotun päivän jälkeen käytetyt kustannukset eli siis kuittia vastaan yhtiölle maksamaan yhteensä seitsemäntuhatta seitsemänsataa kolmekymmentäneljä markkaa kaksi penniä korkoineen viisi sadalta Lokakuun 4 päivästä 1901, jolloin oikeudenkäynti alkoi, kunnes täysi maksu tapahtui, sekä asian näin päättyessä kuitannut oikeudenkäyntikustannukset asiallisten kesken. Hovioikeuden tuomioon on yhtiö Trävaruaktiebolaget Kemi hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppias Korhonen ja Juho Ulkoniemi, joka viimeksi mainittu oli määrätty uskotuksi mieheksi Korhosen sillä välin konkurssiin luovutetussa pesässä, säädetyssä järjestyksessä ovat vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutki. nut tämän jutun ja katsoo yhtiön Trävaruaktiebolaget Kemin vaatimuksen saada korvausta siitä ettei se ole saanut hyväkseen käyttää kysymyksessä olevan Mirottajan talon metsän. tuotteita, perättömäksi, se kun perustuu 712
välipuheeseen, joka ei ole sopusoimnussa kruunun tiloista voimassa olevien lainsäännösten tarkoituksen kanssa; johon nähden ja kun yhtiö Trävarnäktiebolaget Kemi ei ole muissakaan kohdin esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, KeisarillinenSenaatti harkitsee oikeaksi jättää pysyväksi sen lopputuksen, johon Hovioikeus sanotussa tuomiossaan on johtunut; ja velvoitetaan yhtiö Trävaruaktiebolaget Kemi suorittamaan Kauppias Korhoselle ja Juho Ulkoniemelle heillä vastaajavallan valvomisesta täällä ei leiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A. Kumlin. Wenr. Hjelmme J Em Lujellad Johannes Zitting Karl. Standertskjöd. Den 1. December 1904. Kejserliga Senatens för Finland som uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Finsko Sko - och Läderfobriksaktiebolaget. i Helsingfors stad, sökande, samt förman E. Monden 8de och innehafvaren af sagda firma Handlanden E. Monsens, jemväl från Helsingfors, konkursbo, uteblifven svarande: Sifven uti Justitisdefvartementet den 1. Detember 1904 Kejserliga Senaten har låtit andlingarna i målet sig föredragas och dem såvidt nu är i fråga, inhemåt följande: Vid Rådstufvurätten i Helsingfors för Finska Sko och Söderfviksaktiebo laget, efter Handlanden Morsin ägangen stämning, yrkat Handlanden Honsens, såsom innehafvare af firran E. Morsen å Co, åläggande att på grund af tvänne kontokuranteckingar, omfattande tiden från den 21. April 1899 till och med den 31 Maj 1900, till belaget gälda 146. 151. 8sa A. R. B. N. H. J. J. K. S. No 1185 N: 119. R. D. 1904.
mark 31 penni. I saken hörd har Handlanden Monsin genmält, att Direktionen för Finska Sko - och Läderfadsuktiebolaget vid sammanträde den 29 Maj 1899ts slutit, att bolaget, som den 25 derförutgångne April af Torfvaren Edvard Wallenius, från Kuopio stad, tillhandlat sig dennes vid Korkiakoski i Orivesi socken befintliga Fabriksanläggning och till Wallenius häftade för en te tydlig skuld, skulle öfvertaga ansvarigheten för den skuld, hvari Garfvaren Wallenius stod till. firman E. Monsen i 6o och hvars belopp sedermera faststälts till 144,471 mark 85 pen. ni, men att Finska Sko- och Läder. fobriksanbetalaget det oaktadt påfört öfriga fordringssegare sammanlagdt fobriksanbetalaget det oaktadt påfört öfriga fordringssegare sammanlagdt förman E. Monsen i 6 de belopp till 50 mark, derutöfver vore Wallenäns förman E. Monsen i 6 de belopp till 50 mark, demtöfver vore Wallenens förman på grund af omförmälda införmälda skyldigt. införmälda skyldigt. direktions beslut uppburit hos belaget kontekomanträkningar förty och då bonnens samt konkurslart genom kontekurunträkningar förty och då konkurs samt förman Bö Mönsen 1dra vahega utredt ombud afgifvit svaromål i skuld till belaget, på sätt jemte socken och dervid motsagt Finska linnans till Rätten inlemnade kontokurant utvisade, uppginge till 681 mark 1/9 penni, vore orikliga, har Handlanson Monsen motsagt Finska Sko och Faderfabriksaktiebolagets utöfver sistnämnja belopp sträckta fordringsanspråk. I anledning af svaromålet har å Enska Sko - och Säderfobriksaktiebolagets gnar framhållits, att direktionsbeslutet af den 1 Maj 1899 inneburit, att belaget Antå Tafvaren Wallenius skuld till firman E. Monsen i 6: erlägga enläst det belopp, som bolaget, sedan Wallenius tillgodohafvande hos bolaget enligt direktionens för beläget leslut utbetalats åt Wallenius sjelf 1500 mark samt åt särskilda hans Sedan Handlunden Morsen unå sin fordra hos Garfvaren Natt by rättegången afträdt som och förnius; och som belagets ifrågavarande mera 6 Mononen i bo tillgången till 714
Sko och Läderfabriksaktiebolagts förevaran de talan, hafva i Helsingfors bosatte Ingeniören Johannes Tiehinger och Farsvaren Wallenius, hvilka jemte Handlanden Mansin deltagit i direktionsbredd tet af den 29 Maj 1899, blifvit efter den af belaget ågången stämning i målet hörde; derå Rådstufvurätten, hvarest Ingeniören Eichinger anhållit om ersättning för sina kostnader i saken, genom den 27. Juli 1900 afsagdt beslut skyldigkänt Finska Sko och Säderfabriksaktiebolaget att åt Ingemören Eichinger i fordradt afseende utgifva femtiofem mark. Medelst den 12. November 1901 afkunnadt utslag har Rådstufniorda socken firman E Monren i 6: och afkunnadt utslag har Rådstufvaren holken förman T Monren i Oike ten utlåtit sig i sjelfva socken, och godtskrifvits för sin ifrågavarande för och Söderskriksuktiebolaget vid samt änt till etthundra fratnanten ettmanträde den 29 Maj 1899 med brefman E Monsen i 6:, ty och då Handlanden Monsen medgifva ämnda skuld enligt en utaf finnan monsen i 6o den 16 derpåföljande Juni uppgjord och Garfvaren Walle ius tillstäld kontokurant, emot hvilken ägen anmärkning af Wallenius icke blifvit gjord, den 29 Maj 1899 uppgått till etthundrafyratiofyratusen fyrahundra sjuttioen mark åttatiofem penni samt linnan, E. Monsen i 6o på grund af införmälda direktionsbeslut fått af Finka Sko - och Sädessaksaktiebolaget i viskilda poster uppbära så mycket penningar, att bolagets tillgodehafvande ras finnan E Monsen i bn, enligt belagets till Rätten inlemnade kontoburant af den 29. Juni 1900, uti ten utlåtit sig i sjelfva socken, de Landtmäfvits för sin ifrågavarande för medan Direktionen för Finska Skoland hos Sexfvaren Wallenius, uppmedan Direktionen för Finska Skoland hos Sexfvaren Wallenius, uppMaj 1899 med Sökandrafemtioen mark trettioen penni, varen Wallenius samtycke beslutet, hän Rådstufvurätten förkastat Tre att belaget skulle gälda den enkära Sko- och Söderpeksaktiebla hvari Wallenius enligt framdeles qvite fordringsanspråk, såvidt delan, görande kontokurant stode till förra skäckte sig utöfver det af 715
beloppet sextusen åttahundra sjuttioen mark trettionio penni, jemte det bolagets fordran hos förmån E. Monsen i Co och Hand landen Mansens konkursmassa faststäldt till nästnämnda belopp att utgå ur det till konkurs upplåtna tillgångarna med den rätt konkursdomstolen egde bestämma. Hofrätten, under hvars pröfning Finska Sko- och Sädersabriksaktiehela get i vadeväg dragit målet, anhållande i sin vadelibell jemväl omändring i Rådstufvurättens omförmälda beslut af den 27. Juli 1900, har genom den 4 Juli 1904 gifven dom faststält såväl Rädstufvurättens nyttnämnda beslut som dess slutliga utslag i målet Uti Hofrättens dom har Finska Sko - och Läderfobriksdts tiebolaget anhållit om ändring; hvarefter mundligt förhör i målet härstädes egt rum. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Finska Sko - och Läderfabriksaktieblaet icke hafva anfört skäl till ändring Hofrättens dom, hvarvid förty skall berg. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland. A; Knorlin. Bom Ligntlad fd Femndelning Johanna KettingGenom helning Johannes Littning 716
Den 3. December 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Byggmästaren Anian Eberhard Bjurström, från Åbo stad, sökande och Arkitekten Hugo E. Saurén, från Helsingfors stad, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet, den 3. December 1904. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Efter Arkitekten Saurén ågången stämning har Byggmästaren Bjurström vid Rådstufvurätten i Helsing. fors anfört, att Bjurström jemte numera aflidne Professorn Georg Asp, Arkitekten John Lybeck och Arkitekten Sauen ingått solidarisk proprieborgen för tt af Arkitekten Helge Rancken från ljömanshusets i Åbo kassa mot skuldredel af den 18. September 1893. upptaget lån å tiotusen mark jemte derå löpande sex procents ränta äfvensom att Arkitekten Suurén och Professorn Asp den lde J.G.S. - A. R. - E. A. - N. G. - W. H. - Joh. B. - J. F. 717 No 1195. Pag. 63. R. D. 1904.
21. December 1893., en för begge och begge för en, iklädt sig ansvarighet för all den kostnad och skada, Bjurström kunte komma att vidkännas i följd af omförmälda till förmån för Arkitehten Kancken ingångna borgen; och emedan Byggmästaren Bjurström, efter det Ankitekterne Lybeck och Saurén å berörda skuld till Sjömanshuskassan erlagt hvad å dem i kapital och ränta efter hufvudtalet belöpte sig, den 29. Juli 1901. nödgats till sagda kassa inbetala återstoden af samma lån, utgörande i hupital femtusen mark och i ränta syrahundra sjuttiofyra mark sjutton rani, äfvensom godtgörelse för uppsägnings kostnader aderton mark, rättegångs kertnadsersättning trettiofem mark och ombudsmannraarvode tio mark eller tillhopa femtusen femhundra trettiosju mark sjutton penni, har Bjurström, med för mälan att Professorn Arps bo efter hans död blifvit upplåtet till konkurs och att Bjurström å inställelsedagen i sagda konkurs den 25. September 1901. icke bevakat hvad han i förestående måtto erlagt, yrkat Arkitekten Sauréns förpligtande att till Bjurström genast utgifva hälften af förberörda femtusen femhundra trettiosju mark sjutton penni med sex procents ränta derå från len 29. Juli 1901., hvarhos Bjurström anhållit om ersättning för sina kostnaler å rättegången. I saken hörd har Arkitekten Saurén genmält, att enär Byggmästaren Bjurström försummat att i konkurs - och urarfvåmålet efter Professorn Asp bevaka sin ifrågavarande fordran, kunde laketekten Saurén, som icke förbundit sig att godtgöra Bjurström kostnader i och för rättegång, lagligen icke förpligtas att till Bjurström gälda mer än en fjerdedel af hvad Bjurström i kapital, ränta och uppsägningskostnader erlagt till Sjömanshusets kassa; och har Arkitekten Saurén förty anhållit, att Byggmästaren Bjurströms derutöfver sträckta anspråk blefve förkastadt. Medels den 26. November 1901. afkunnadt utslag har Rådstufverätten utlå718
tit sig, att emedan den af Arkitekten Saurin och Professorn Asp den 21. December 1893. ingångna förbindelse icke grundlade skyldighet för desse att ansvara för de kortnader, Byggmästaren Bjurström i följd af rättegång med Sjömanshusets i Åbo Cassa fått vidkännas, samt Byggmästaren Bjurström, enär han uraktlåtit att å inställelsedagen i konkurs - och urarfvamålet efter Professorn Asp bevaka hvad han i kapital, ränta och uppsägningskostnader till nämnda kassa utbetalt, uppgående sammanlagdt till femtusen fyrahundra nittiotvå mark sjutton penni, gått förlustig sin rätt att af Arkitekten Sauren kräfva större del af sagda belopp än en fjerdedel, Rådstufvurätten, med förkastande af Byggmästaren Bjurströms derutöfver sträckta anspråk, ålade Arbetekten Suuren att emot qvitto till Bjor ström utbetala ettusen trehundra sjuttiotre mark fyra penni med sex procents årlig ränta derå från den 29. Juli 1901. tills full betalning följde; hvarutöfver Årkitekten Saurén kändes skyldig att med trettio mark godtgöra Bjurström för den nes kostnader i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Byggmästaren Bjurström i vadeväg dragit målet, har genom dom den 30. Mars 1904. utlåtit sig, att alldenstund Byggmästaren Bjurström genom uraktlåtenhet att uti konkurs och urarframålet efter Professorn Asp bevaka hvad Bjorström på grund af den borgen, han jemte Professorn Asp samt Arkitekterne Lybeck och Saurin, en för alla och alla för en iklädt sig för ofvanberörda Arpitekten Kancken ur Sjömanshusets i Åbo kassa beviljade lån, å sagda län i kapital, ränta och uppsägningskostnaler till nämnda kassa inbetalt, uppgående sammanlagdt till femtusen fyrahundra nittiotvå mark sjutton penni, jemlikt 4. och 5. SS. i förordningen den 14. Februari 1873, angående närmare bestämmande af löftesmäns ansvarsskyldighet, gått förlustig sin rätt att af medlöftesmännen kräfva hvad han utöfver sin andel af gälden efter hufvudtalet erlagt eller tvåtusen sjuhundra fyratione mark åtta och en half penni samt genom 719