Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
läiselle omistamansa Korpisenniemen metsäpalstan eräitten kustannusten vakuudeksi, jotka Jääskeläinen ehkä joutuisi maksamaan Hiltusen puolesta, mihin nähden ja kun sanotun palstan omistusoikeus niin muodoin mainitulla välikirjalla ei ole siirtynyt Paavo Jääskeläiselle eivätkä Paavo Lukkarinen ja Toiminimi Aktiebolaget W. Gutzeit & Cole voineet saada parempaa oikeutta palstaan kuin Paavo Jääskeläisellä on ollut, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus on jutussa johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti A; A; W. Winnin. Genrik silman, Fem Lycklas Johannes Litting C. J. Lindren Helmikuun 7 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Kurkijoen pitäjän Raholan kylässä asuva Talollinen Juho Simo tius on hakijana ja Maakaupmies Timosej Räkköläinen, sanotun pitäjän Kauppakylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosaston sa Helmikuun 7 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen entyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kurkijoen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Simatius, Timosoj Rakkolaiselle toimitultamansa haasteen nojalla lauvenut, että Timosej Raikkolainen, joka kauppakirjalla 17 päivältä Helmikuuta 1886. oli Talolliselta Heikki Heveliltä ostanut perintötalon No 8 mainitun pitäjän Särkijärven kylässä oli vaimonsa Akulina Räkkolaisen suostumuksella Lokakuun päivänä 1897 tehdyllä kauppakirLusuu Juh - A. B - V. - Wäl - J. N: B. E J A85 No 103 Pag 74. R. D. 1904.
jalla myynyt saman talon Juho Simatillkselle sekä kauppatilaisuu lessa sitoutunut toimimaan siten, tta Heikki Hiveli, joka yhä viesä asui sanottua tilaa, tulisi heti siitä haadetyksi; mutta koska Tinof ej Räkköläinen oli laiminlyönyt täyttää tämän sitoumuksensa sekä Heikki Hiveli, joka sillä välin oli talon omistusoikeudesta nostanut riilan Timofej Räkköläistä ja Juho Simatuista vastaan, edelleen vuosina 1898, 1899, 1900 ja 1901. viljellyt taloa on Juho Limatius vaatinut, että Timosej Räkköläinen velvoitettaisiin korvaamaan Juho Limatukselle laten luotetun vahingon ja siis talon tuotteista toimitettujen katselmusten mukaan Juho Limatukselle maksamaan vuodelta 1898 kuusisataa seitsemänkymmentäkaksi markkaa viisikymmentä penniä, siitä vähen nettyä siementen arvo, kuin myös kin vuodelta 1899. kaksisataa kuusikymmentäkuusi markkaa kaksikym mentäviisi penniä, vuodelta 1900 kaksi sataa kahdeksantoista markkaa sekä vuodelta 1901 kaksisataa kolmekymmentäkaksi markkaa. Kanteesta kuultuna on Timofy Räkköläinen, väittäen Juho Liima tuksen ilmotuksen talon tuloista liian korkeaksi, kieltänyt Juho Simatiuksen kanssa tekemässään kaupassa sitoutuneensa Heikki Hiveliä päätämään talosta, ja sen vuoksi vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus, jossa asian osaiset molemmin puolin olivat anoneet korvausta lainkäyntiku luistaan, on Syyskuun 4 päivänä 1902 julistamassan päätöksessä katsonut selville tulleen, että Timosej Räkkoläinen, myydessään kysymyksessa olevan talon Juho Limatukselle, oli luvannut toimittaa tilalla silloin asuneen Heikki Hivelin kohta siitä häädetyksi, mutta että Räkkölainen sen kuitenkin oli laiminlyönyt ja että Limatius, tilan omistus oikeuden heti sen jälkeen jouduttua vidanalaiseksi Heikki Hivelin ja 86
Räkköläisen välillä, ei ollut saanut kaan hallita ja hyväksensä käyttää sanottua tilaa, mihin nähden ja kun Räkköläinen sitä paitsi hänen ja Limatuksen välisessä kauppakirjassa oli vakuuttanut Limate uksen heti kaupan jälkeen saavan tilan hallintoonsa ja nautintoonsa sekä sitoutunut siitä vastaamaan, Kihlakunnanoikeus on katsonut Räkkolaisen velkapääksi palkitsemaan Simatillkselle niin muodoin syntyneen vahingon siitä, ettei Limatius ollut saanut nauttia mainitun tilan tuloja vuosina 1898, 1899, 1900 ja 1901 Kihlakunnanoikeuden Lima tiuksen toimituttamiin kalselmuk siin perustuvan harkinnon mukaan ja siis velvoittanut Timofoj Räkköläisen sitä varten heti kuittia vastaan Juho Limatukselle maksamaan vuodelta 1898 neljäsataa yhdeksän markkaa, vuodelta 1899 kaksisataa kuusikymmentäkuusi markkaa, vuodelta 1900 kaksisataa kahdekantoista mark kaa ja vuodelta 1901. kaksisataa holmekymmentäkaksi markkaa eli yhteensä tuhat yksisataa viisikolmatta markkaa, jonka ohessa Räkköläinen on tuomittu palkitsemaan Simatiuksen asiassa kärsimät oikeudenkäymis ja syynikustannukset kahdeksallakymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Timofej Räkköläinen oli vetoa malla saattanut jutun, on Huhtikuun 16 päivänä 1904 antamallaan tuomiolla katsonut selvitystä puuttuvan siitä, että Timosej Räkköläinen oli myydessään puheena ole van talon Juho Limatukselle setoutunut talosta haätämään Heikki Hiveliä tahi ottanut vastataksensa siitä että Juho Limatius he ti saisi talon hallintaansa, minkä tähden ja kun Juho Limatius ei edes ollut voinut väittääkään, että hän ollut tietänyt Heikki Hivelin kaupan aikana hallinneen puheenalaista taloa, Hovioikeus on, kumo ten Kihlakunnanoikeuden asiassa antaman päätöksen ja vapauttaen 87
Timofei Räkköläisen suorittamasta Kihlakunnanoikeuden hänen maksettavakseen tuomittuja korvauksia, hyljännyt Juho Limatiuksen asiassa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon on Juho Limatius hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Timofy Räkköläinen on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Limatius ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Limatius sen ohessa suorittamaan Timosej Riikkolaiselle hänellä täällä olleiden kulujen korvaukseksi kuuikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. J. G. Pihman Andersin Johan Engöblad Valentin Gummerus Johan Engöblad Valentin Gammans Evertim Kulag J N Bändernt Evertim Kulag J N Bändernt E. Ascholin. SS: 7 Den 7 Februari 1905. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommit mål emellan Weckmästaren Johan Wilhelm Nessler, från Nykarleby stad, sökande, samt Tråvarufirman Overton Taarle i residensstaden Linden uti konungariket Storbrittannien, tillstädeskommen, och Herman Hartman, Rivell & Yltiö, i Helsingfors stad, uteblifven svarande, angående ersätt ning: Gifven uti Justilisepartemenlet den 7 Februari 1905. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af lem, så vidt nu är fråga, inhemtat följande: Efter Wehmästaren Nyster ågången stämning har Firman Överton i Searle vid Rådstufvurätten i Nykarleby anfört, att Werkmästaren Nessler genom ett under våren 1900 upprättadt kontrakt försålt till Firman Överton i Karle omkring etthundra trettio St. Petersberger ståndard sägade till varor af i kontraktet närmare angifna di mensioner att hvareras före den 15 Augusti Sgr. 6. A. V. R.G. W. H. J. B. Ef A. Pag 110 R. D. 1904. No 105.
samma år, samt att Herman Överton 8 i Kurle, som icke kunnat under seglationsåret 1900. afhemta ifrågakomna trävaror, derefter öfverenskommit med Verkmästaren Nessler att trävaren ra skulle levereras under sommarn år 1900 och priset för desamma gäldas sålunda, att Firmans ägent i Finland firman Hartman, Rivell & Yltiö skulle amestera en af"Werkmästaren Nester utstäld sex månaders vexel å sextusen mark men återstoden af priset betalas kontant emot skeppningdöhet ment. Då omförmälda parti trävaror seder mera afskoppats och framkommit till Englands hade travarorna i afseende å gemensionerna befunnits i belydlig min afvika från speefikationen i leverenskontraktet, hvarförs och då Werkmästaren Nessler icke velat i godoutgifva af Herman Överton 1/8 Saarle påyrkoby skadeersättning, firman i enlighet med härom i kontraktet intagen föreskrift öfverlemnat bestämmandet af ersättningen till hempromissdomstol, som skulle sammanträda i Londen den 11 November 1901, samt låtit SöB nästförutgångne Oktober uppmana Werkmästaren Nessler att för sin del utse en medlem i sagda rätt. Denna uppmaning hade Weckmästaren Nessler emellertid utan uppgifven anledning lemnat obenktad, hvason den af Firman Öveston 1/3 Saarle utedde kompromissarien ensam företagit uppkultning af skadan och dervid tillerkänt Kirnan en ersättning af trettiotvå pund storling samt i godtgörelse för kostnaderna för kompromissen fem pund fem skilling eller sammanlagdt trettiosju pund fem skilling, och har Terman Överton i Seark förty yrkat Werkmästaren Nessler skyldigkännande att till firman utgifva sistnämnda penningbelopp antingen i egelskt eller i finskt mynt med sex procents ränta från lagsökningsdagen den 16 December 1901. 1oahon hörd har Weckmästaren Nissla, åberopande sig å sitt exemplar af omförmälda leveranskontrakt, å hvilket varit antecknadt, att detsamma upprättats i Helsingfors den 14 Mars 1900, ansett den i kontraktet omnämnda kompromissdomstolen hafva bort sammanträda i sistnämnda stad hvarföre och då i öfrigt icke någon sådan hoinfrörinsdomstol kommit till stånd, som i kontraktet afsells, utan en af Herman Överton 1o mark enom utsedd person utan anföran89
de af skäl afgjort ersättningsfrågan, Werkmästaren Nessler ej velat tillerkänna sagda åtgärd någon betydelse, hvarhos Weckna staren Nessler, som medgifvit att ifrågavarande trävarors gemensioner väl i någon man afviket från de i kontraktet angifna demensionerna, likväl, enär kontraktets föreskrifter härutinnan tillälit en viss välfrihet; ansett afvikelserne i afseende å gemensiemesna icke för Firman Överlon & Skarle grunda berättigadt anspråk på ersättning, synnerligast som firman Hartman, Rivells Yltergenom sin delegare Ivar Yttio vid inskapp ningen af berörda trävaror godkänt desamma och jemte det Werkmästaren Nessler förty anhållit om förkastande af den utaf Pirman Overton & Tearle i saken utförda talan, har Herkmästaren Nessler på stämning å Tirmas Hartman, Rivell & Yllio anfört, att han häde att fordra i ränta å köpeskillingen fyrahundra fyratiotre mark femtio penni, i premie för trävarupartlets brandförsäkring ett hundratio mark och i ersättning för hyra för den mark, å hvilken trävarorna varit upplagda, etthundra mark, hvarföre och då Förman Hvilman, Kivells Ytter, i egenlefvande förevaror af i kontrakt angifna dennaFörman Hvilman, Kivells Ytter, i egenlefvande förevaror af i kontrakt angifna dennaf Herman Överlin i Suerles agent, genom emälde Ivar Yltiö förbundet sig att erläga nästsagda ränta, brandstodspremie och fyra, Wirkmästaren Nessler yrkat firman Hartman, Revell 1/3 Ylliös skyldigkännande att "11 honom utgifva nästnämnda belopp. Öfver Wehmästaren Nesslers omförmälla yrkande hörd har Ferman Hartman, Ritill i Yltio bestridt att förman skulle iklädt vig sådan ansvarighet, som Nessler till grund för sitt påstående uppgifvit, samt tillika anmärkt att enligt firmans delegare emellan afslutadt bolagskontrakt Ivar Yllio ensamieke ens kunnat för firmun ingå någon förbindelse, hvarföre bemälda firma emotsett förkastande af Werkmästaren Nisslers talan Sedan vittnesförhör i saken försiggått samt parterne å ömse sidor tagit i anspråk godtgörelse för sina rättegångsummälder, har Rådstufvurätten medelst utslag, afkunnadt den 21 April 1902, förklarat utredt vara, att Firmaneverlin, Saarle, till hvilken Wederlemästaren Nessler enligt kontrakt af den 14 Mars 900 förbundit sig att under sommaren samma är bverera etthundra trettio ståndard så
sioner, försummat att inom den föreskrifna tiden befrakta fastyg för att afhemta verket, men att parterne derefter den 23 Februari 1900 öfverenskommit, att utskoppningen af ifrågavarande trävaror skulle under sommaren sistsagda år verkställas enligt bestämmelserna i ofvanberörda kontrakt, derå lastningen af trävarorna på öfverenskommen tid försiggått i närvaro af Tirman Överton i Suurles om bud, samt att Tirman Överton å Searle, som vid trävarupartets framkomst till bestämmet seorten icke åtnöjts med virkets dimensios ner, af en för ändamålet utaf firman uti sedd kompromissarie i skadeersättning till erkänts trettiotvå pund aterling äfvensom ersättning för kompromisskostnaderna; men emedan kompromissions utslag, i anseende dertill att kompromisadömetolen icke sammankallats till vederbörlig ort samt densamma icke heller blifvit sammansatt såsom i kontraktet funnes föreskrifvet, icke kunde anses ega giltighet samt firman icke hella på annat sätt gittat styrka sin ersättningstalan, blef densamma förkastad. Sulkommande Weckmästaren Anders i målet utförda talan har Rådstufvurätten gå angifven grund ålagt firman Hartman, Kivell s Yltio att i ränta å ofvannämnda öpeskilling emot qvitto till Wehmästaren disster utgifva fordrade fyrahundra fyratio mark femtio penni, men emedan egande, rätten till berörda parti trävaror enligt af tanämnda kontrakt öfvergått till Herman verton, i Seurle först sedan virket blifvit dastadt samt Nessler jemlikt öfverenskomalsen den 23 Februari 1901 förbundit sig tt verkställa skeppningen af virket under emmaren sagda år, utan att han dervid förbehållit sig rätt till godtgörelse för vaoig brandstodsafgift eller plutshyra, har Karlstufvurätten förkastat Nisslers yrkande denna del; och hafva kostnaderne å rätteången i anseende till sakens utgång parterne emellan qvittats. Hofrätten, under hvars pröfning ej gindre Timorna Overten & Saurle och Hustman, Kivell d, Yttio än Werkmataren Nessler i vadeväg dragit socken, har genom dom den 9 Juni 1904 utlutit sig; och emedan i det uti målet företedda, mellan Herman Överlen & Suurle och Heiknästaren Nessler ingångna kontraktet, hvari91
genom den sistnämnde till Tirman Överten 3doch försålt ett parti plankor och bräder af viss i kontraktet närmare angifven beskaffenhet, stadgats bland annat att, i händelse tvist, som icke kunde i godo uppgöras, skulle uppstå rörande kontraktets bestämmelser, köparene icke egde rätt att tillbakavisa någon del af vardna eller vägra betalning, samt att tvisten skulle hänskjutas till skiljemän, af hvilka hvardera parten skulle utse en med befogenhet att vilja en skiljesdomare, hvilkens utslag skulle i alla afseenden vara afgörande, äfvensom att kostnaden för skiljedomen skulle Fredla den täppande parten, ty och som den emellan parterne uppkomna tvisten, huruvida kontraktet blifvit å Werkomästaren Adarlers sida fullgjordt, på grund af berörda bestämmelse mäste anses hänskjuten till afgörande genom komfromiss i den ordning engelsk lag derom stadgar, alltså och då det vore utredt, att Weckmästaren Karl ler emottagit motpartens anmaning att utse skiljeman samt det i öfrigt blifvit efter digt lemnadt såväl att den af Herman Overton 1/3 Fearle åberopade kompromissions enligt hvilken Werkmästaren Nessler ålagts ett utgifva i skadeersättning trettiotvå pund och kostnaderna för skiljedomen fem pund fem skilling eller tillhopa trettiosju pund fem skilling, tillkommit i behörig ordning enligt den egelska lagens föreskrifter, som rik att, sedan det på grund af omförmälla kontrakt aflastade parti plankor och bräder ankommit till lössningshamnen, annärkning mot beskaffenheten af nämnda tavaror inom den i kontraktet bestämda tid fjorton dagar från förtygels ankomst blifvit i behörig ordning af Tirman Överton i Seurle framstäld, har Hofrätten, med ondring af Rådstufvurättens utslag här deman, ålagt Herkmästaren Resster att mot qvitto, till firman Qvertens Tearle utgifva trettiosju pund fem skilling en utsk sterting eller motsvarande värde finskt mynt efter den vid betalnings tiden högst gällande kurs med fem procents ränta derå från rättegångens början den 16 December 1901 tills betalning följde; och jemte det Hofrätten fann Firman Harlinan, Rivell & Yllio icke hafva anfört skäl till ändring i Rådstufvurättens 92
utslag, har Hofrätten i anledning af Wuldt, hvarföre och då Herman mästaren Nysters vadetulan, på upptagna skäl, ålagt Herman Hartman, Rivell " Yttio, i egenskap af agent för Termin EOverton & Searle, att i fordrad platshyra för trävarorna emot qvitto till Keskmästaren Nessler genast utgifva etthundra mark; hvad mot, enär Werkmästaren Nessler ej ens jut slått, att hans motparter skulle anmodat hos nom att försäkra trävarorna mot dessfara; eller mot deras bestridande styrkt, att så dan försäkring egt rum, vid Rådstufva rättens utslag, såvidt Wirkmästaren Nijst lers anspråk på ersättning för brandförsäkringspromien förkastats, blef beroende. Olli Hofrättens dom har Kuhmastaren Nisola sökt ändring medelst ingifva deduktion, som Tirman Överten i Saarle i föreskrifven ordning bemäll. Kejserliga Senaten har tagit mål let i öfvervägande och finner genom deraf Finnan Överton. Saarle föranstaltade syn och värdering af ifrågavarande trävaror till förlitlig utredning icke hafva förebragts om den skada bemälda finna uppgifvit sig hafva genom ifrågakomna varvetskeppning li93 uteberg, har Hofrätten i anledning af Nio att, hvarföre och då Herman Ombuden, Bonde heller på annat sätt styrkt befogenheten af sitt ersättnings anspråk, Kejserliga Senaten pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom i denna del, förkasta den af sagla firma i saken utförda talan, hvaremot vid Hofrättens dom i öfrigt, enär skäl till annan ändring deri ej förebragts, kommer tt förblifva. Det alle, som vederbör, till efter åttelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: se Andersin. Valentin Gummerul. J Närnlund "Em. Lycklad Genr Sjelmme V. Asikolin.
14 No 106. Pag. 100. R.D. 1904 Helmikuun 7. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, maa-alueen luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Tampereen kaupungissa asuva Kauppias Bernhard Björkman on hakijana ja Palstatilallinen Kustää Arvola, Åkaan pitäjän Toijalan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 7. päivänä Helmikuuta 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Toijalan kylässä asuvalle Ollunpanijalle Georg Boest'ille toimituttaman sa kirjallisen haasteen nojalla on Kustaa Arvola Urjalan ja Åkaan pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Kustaa Arvo la oli kauppakirjalla Helmikuun 28 päivältä 1901. samassa kylässä sijaitsevan Mongon talon kolmanneksen sillaiselta omistajalta Talolliselta Kaarle Hinkalta ja hänen vaimoltansa Hilma Hintämä: J. E. S. - 6. et. - 1. SS. - J. N. B. J. K. S.
kalta ostanut viimesanottuun taloon kuuluvana maakappaleen, joka rajoittui pohjoisessa Naskalan taloon, idässä Isopennalan taloon ja etelässä Karpin palstatilan maihin sekä lännessä rautatien alueisen, ja, saavutettuansa asianmukaisen vahvistuksen sanotun, saaksolaksi nimitetyn tiluskappaleen erottamiselle, lokakuun 17. päivänä 1901. Kihlakunnanoikeudessa huudattanut näin erotetun palstatilan; ja koska Oluenpanija Boeslin omistama oluttehdas laitokoineen ja enkennuksineen sijaitsi mainittuun kukjolan palstatilaan kuuluvalla, Boistin hallitsemalla maa-alueella, johon Boisllä ei ollut mitään Kustaa Arvolan sitovaa oikeutta, on Kustaa Arvela vaatinut, että Oluenpanija Boel, joka Joulukuun 5. päivänä 1901. sitä varten oli saanut muuttokäskyn, velvoitettaisiin heti muuttamaan pois tehtaasensa kuuluvat laitokset ja rakennukset sanotun palstatilan maalta ja jättämään hallussaan olevä maa-alue Kustaa Arvolan vapaasti hallittavaksi. Kanteesta kuulusteltuna, on Ollunpanija Boest vastannut, että Talollinen Kaarle Paasia ja hänen vaimonsa Amanda Paasia olivat välikirjalla lokakuun 20. päivältä 1894., edellä mainitussa Toijalan kylässä sijaitsevan Hultin talon silloisina omistajina, sovittua vuotuista vuokraa vastaan 1/36. vuoden ajaksi, lukien vastasanotun kuun 1. päivästä, Oheenpanijoille Kustaf Emil Holmströmille ja Johan Carlanderille vuokranneet mainittuun taloon kuuluvana erään maa-alueen, jonka rajat kulkivat luoteessa pitähin yleistä maantietä 108. metriä, koillisessa pitkin Naskalan talon rajaa 101. metriä ja idässä Isopenna lan talon rajaa myöten 15. metriä sekä leikkasivat Hultin talon tiluksia kaakossa 48,5. metrin ja lainaassa 107, 5. metrin pituudelta, eli saman alueen, joka aikaisemmin kahdella eri välikirjalla Syyskuun 6. päivältä 1875. oli ollut vuokrattu eräälle H. W. Lindvallille ja jolla Toijalan otuttehdas kel95
lareineen ja muine rakennuksineen sijaitsi, sillä ehdolla, että vuokraajat saivat talon omistajaa kuulematta luovuttaa vuokravikeutensa kolmannelle henkilölle ja hankkia sen vakuudeksi kiinnityksen Hultin taloon; että Olunpanijat Holmström ja Carlander, saatuansa välikirjan Huhtikuun 3. päivänä 1895. Hultin taloon kiinnitetyksi, olivat kauppakirjalla Joulukuun 21. päivältä 1877. luovuttaneet vuokosoikeutensa ynnä olutteltaan ja siihen kuuluvat rakennukset Oheenpanija Boestille, jonka vuokraoikeuden vakuudeksi Kihlakunnanoikeus Lokakuun 18. päivänä 1901. uudisti vastasanotun kiinnityksen; sekä että puheenalainen alue, joka kerrottuja vuokavälikirjoja Syyskuun 6. päivältä 1872. tehtäessä vielä oli kuulunut Hullen taloon, sen jälkeen, vaan kuitenkin jo ennen kuin Kaarle Paasia välikirjalla lokakuun 20. päivältä 1894. oli vuokrannut edellä sanotun alueen Oluupanijoille Holmströmille ja Carlanderille, oli kyläkunnassa tapahtuneessa isonjaonjärjestelyssä tosin jaettu Mongon talolle; ja koska viimeksimainittu välikirja oli Kaarle Paasiaa sitova sillä perusteella, että hän sitä tehdessään oli omistanut myöskin Mongon talon, ja Kaarle Hinkkaa taas sen johdosta, että kiinnitys saman välikirjan vakuudeksi oli ollut voimassa Hellin taloon, silloin kuin Kaarle Hinkka Marraskuun 25. päivänä 1896. oli ostanut molemmat mainitut talot, sentähden ja kun Kustaa Arvola kaupassaan Kaarle Hinkan kanssa oli hyväksynyt useinmainitun vuokravälikirjan, on Ollunpanija Boel anonut Kustaa Andan asiassa ajaman kanteen hylkäämistä. Sittenkuin Kaarle Paasiaa ja Kaarle Hinkkaa oli asiasta kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus Kesäkuun 19. päivänä 1902. julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että Oluenpanijat Holmström ja Carlander olivat Hultin talon silloisen omistajan Kaarle Paasian kanssa 96
20. päivänä Lokakuuta 1874. tekemänsä välikirjan kautta vuokranneet Kaarle Paasialta kolmeksikymmeneksikuudeksi vuodeksi, lukien sanotun kuun 1. päivästä, riidanalaisen maa-alueen, joka oli otetettu kuuluvan Hultin taloon; että Oluenpanija Boel Joulukuun 21. päivänä 1897. Holmströmilta ja Carl landerilta oli ostanut vuokraoikeuden sanottuun maa-alueeseen ynnä oluttehtaan siihen kuuluvine rakennuksineen ja 18. päivänä Lokakuuta 1901. saanut itselleen vakuudeksi uudistituksi Huhtikuun 3. päivänä 1895., vuokravälikirjan pysyväisyydestä Hultin taloon vahvistetun kiinnityksen; että, kaule Hinkan ostettua Kaarle Paasialta koko Hultin talon ja kolmannekseen Mengon taloa, oli Kustaa Arvola kauppakirjalla Helmikuun 28. päivältä 1914. ostanut Kaarle Hinkalta Laaksolahsi nimitetyn, Mongon talosta laillisesti erotetun palstatilan ja tässä haupassa, vapauttaen Kaarle Hinkon vastannalaisuudesta asiassa, saanut kaikki ne oikeudet ja ottanut täytlääksensä kaikki ne velvollisuudet, mitbä Kaarle Rinkalla mahdollisesti ole lokakuun 20. päivänä 1894. tehdyn vuokavälikirjan perusteella; että Ollunpaoija Boisl'in hallussa oleva vuokralue oli jo ennen viimeksisanottua päiää Poijalan kylässä tapahtuneessa sonjaonjärjestelyssä jaettu kolmannekeen Mongon taloa; sekä että sama alue oli niin lavealta, kuin Varamaan mittari John Granqvistin Laaksolan palstatilalla Kesäkuun 6. päivänä 1902. toimittamassa katselmuksessa laadittu pöytäkirja ja kartta osoittivat, sanotun palstatilan rajain sisäpuolella; jonka tähden ja koskei ltu näytetty, että Kaarle Hinkka disi ollut velvollinen noudattamaan Oleunpanija Boistin kysymyksessä olevaa vuokravälikirjaa tahi että Kustaa Arvola oli saman välikirjan hyväksynyt, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Oluenpanija Boisl'in, joka oli saanut muuttokaskyn ennen Tuomaan päivää vuonna 1901., ennen 14. päiviä Maaliskuuta 1903. muuttamaan puheen97