Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ei ollut toteensaattanut, että hänen väittämänsä tapa oli niin yleinen että " Löoland" laivan päällikön olisi pitänyt tuntaa se, eikä oltu edesväitetty, että tälle olisi siitä ilmoitettu ennen lastaussopimuksen tekemistä, Raastuvanoikeus on velvoitta nut Kauppias Olsonin toiminimelle Winge & Celle takaisin maksamaan vaaditut seitsemänkymmentäkolme markkaa kuusikymmentäkahdeksan penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien oikeuden käynnin vireille panemisesta 28 päivästä Helmikuuta 1911 täyden maksun tapahtumiseen saakka, jonka ohessa Kauppias Olsson on velvoitettu korvaamaan toiminimen oikeudenkäyntikulut viidelläkymmenellä markalla Hovioikeus, jonka tutkittavak si Kauppias Olsson oli veteamalla saattanut jutun, on 7 päivänä Maaliskuuta 1912 antamallaan tuomiolla ratkaissut asian; ja kosköi oltu toteensaatettu, että " Löuland" lainan päällikkö muutoin kuin vapaasta tahdostaan oli tullut suorittaneeksi kysymyksessä olevan rahamäärän jonka hän siis oli katsottava hyväksyneen, on Hovioikeus kumannut Raas tuvanoikeuden päätöksen ja vapauttanut Kauppias Olssonin siinä määrätystä maksuvilvollisuudesta. Hovioikeuden tuomioon on toiminimen Winge & Co puolesta anottu muutosta perustelmalla, johon Kauppias Olsson on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumdeten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Raastuvanoikeuden jutussa julistaman päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Lauten Karinen A. J. Ollmanen Alfred Luksiala. enlig faraste And Falck 245
Huhtikuun 7 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moittimista koskevassa nostajutussa, jossa Työmiehenvaimo Maria Riitta Kosunen, Kuopion kaupungista, on hakijana ja Kartalonomistajanleski Maria Wilhelmiina Inkinen, samasta kaupungista, vastaajana Annettu Oikeus osastossa 7. päivänä Huhtikuuta 1913 Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Maria Wilhelmiina Inkiselle toimitetun haasteen nojalla on Maria Riitta Kosunen Kuopion kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että, sittenkun Maria Wilhelmiina Inkinen 23 päivänä Tammikuuta 1905. oli Raastuvanoikeudessa valvonut hänen ja miehensä, 25. päivänä edellistä Joulukuuta kuolleen Kartanenomistajan Johan Inkisen 13. päivänä Toukokuuta 1899. tekemän testamentin, jolla mainiSäsnä: S. A. S. R - J. S 246 No 471. Pag 158 R. 1910
tut aviopuolisot olivat määränneet että toisen heistä kuollessa jälkeen jäänyt oli oleva heidän pesuutensa omistaja, eli Maria Riitta Kosusen mies Työmies Henrik Johannes Inkinen, jonka kanssa Maria Riitta Kosunen oli vihitty avioliittoon 1. päivänä Kesäkuuta 1907., 18. päivänä Tammikuuta 1909 ilmoittanut tyytyvänsä kerrottuun testamenttiin ja viidentuhannen markan kauppahinnasta luopunut perinnöstään isänsä Johan Inkisen jälkeen äitinsä Maria Wilhelmiina Inkisen hyväksi; kuitenkin kun Johan Inkinen P. Kalf. luvun 5. SS:n mukaan ei ollat ollut oikeutettu testamentilla antamaan omaisuudestaan enempää kuin kuudennen osan ja Maria Riitta Kosunen, mentyään avioliittoon Henrik Johannes Inkisen kanssa, oli saanut naimaosan siihen omaisuuteen, joka perinnön nojalla oli Johan Inkisen jälkeen langennut Henrik Johannes Inkiselle, sentähden ja kun Henrik Johannes Inkinen ei ollut onllut oikeutettu ilman Maria Riitta Kosusen suostumusta luovuttamaan Maria Wilhelmiina Inkiselle perintöän Johan Inkisen jälkeen, mihin muun muassa oli kuuluva kartano ja tontti No 1. Kuopion kaupungin neljännen kaupunginosan yhdeksännessatoista korttelissa, on Maria Riitta Kosunen vaatinut että edellämainittu testamentti, mikäli se koski hänen naimasaansa sanotussa kiinteistössä, julistettaisiin voimattomaksi. Asiasta kuulustettuna on Maria Wilhelmiina Inkinen vastustanut kannetta; minkä jälkeen Raastuvanoikeus on 15. päivänä Helmikuuta 1909. julistamallaan päätöksellä, koska P. K:n 18. luvun 4 SSn mukaan ainoastaan lähemmällä perillisellä oli valta moittia testamenttia, mutta Maria Riitta Kosunen ei ollut Johan Inkisen perillinen, hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maria Riitta Kosunen oli vetoamalla saattanut juteen, on 28. päivänä Huh247
tikuuta 1910. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Maria Riitta Kosusen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Maria Wilhelmiina Inkiselle hänellä Hovioikeudessa asiasta olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Maria Riitta Kosunen anonut muutosta perustelmalla, johon Maria Wilhelmiina Inkinen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja patsoo, ettei Maria Riitta Kosunen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Maria Riitta Kosunen suorittamaan Maria Vilhelmiina Inkiselle korvaukseksi hänellä laillä jutun vuoksi ollusta kustannuksista kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Senteri Saarinen Alfred Kiuksiala Kentin Karinen Alfred Kiuksiala A. O. Hultuvara. jemig varaste Huhtikuun 8 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Turun Hovioikeudesta tullossa velkomisjutussa, jossa Pankirjohtaja Sakari Castrén, Wiipurin kaupungista, on hakija na ja Tilanomistaja Karl Wildell, Nundahden kartanosta Nurmijärven pitäjässä, poisjäänee nä vastaajana. Annettu Oikeus osastossa 8 päivänä Huhtikuun ta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kurmijärven pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Pantinjohta ja Castrén lausunut, että sittenkun Karl Widell oli velkojiensa tyydyttämi seksi luovuttanut omaisuutensa konkurs siin, niin oli Rauman kaupungissa oleva toiminimi Sjöblomin Tuhkateolli suus Osakeyhtiö, jolla oli ollut Kidel liltä saatavaa konttokuranttilaskunmukaan 2824 markkaa 58 penniä, 17 päivänä Maaliskuuta 1903 suostunut WiLäsnä: W. A. - J. P. - A. R. B. K. F. S. Hof H. 2 Pe 473 Såg. 180 R. D. 1910.
dellin ehdottamaan viidenkymmenen prosentin åkordisopimukseen, muun muassa, ehdolla, että Widellin kaikki saamamiehet sen hyväksyisivät; että Hollolan, Nastolan ja Kärkölän pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoi keus konkurssihuudessa oli vahvistanut Widellin saamamiestensä kanssa teke män sopimuksen ja jättänyt konkurssiasian sillensä; sekä että mainittu toiminimi tuon sopimuksen perusteella oli saanut Videllillä 1412 markkaa 30 penniä, mutta että myöhemmin kuiten kin oli tullut tiedoksi, että Karl Kidell erityisten saamamiestensä kanssa oli tehnyt sellaisen välipuheen että, jos he allekirjoittaisivat kosketelleen konkeussi sopimuksen, Widell heille maksuisi heidän saatavansa täysin, ja että Widell sittemmin noille saamamiehilleen oli kin suorittanut velkansa kokonaisuu dessaan. Näin ollen ja kun ei mainittu sopimus siis ollut Sjöblomin Nähkatrillisuus Osakeyhtiölä sitova, on Pankinjohtaja Castrén, jolle toiminimi oli siirtänyt jäännössaatavansa Karl Widellillä, vaatinut Kidellin velvottamista suorittamaan Castrénille 1412 markkaa 29 penniä korkoineen sekä korvaamaan Castrénin oikeudenkäyntikustannukset asiassa. Sittenkun Karl Widell, asiassa kuultuna, oli kieltänyt rikkoneensa kysymykseen tullutta konkurssisopimusta sekä sentähden vastustanut kannetta, on Kihlakunnanoikeus päätöksellä 23 päivänä Lokakuuta 1907 mainitsemillään perusteilla velvoittaneet Karl Videllin maksamaan Pankinjohtaja Castrénille vaaditut tuhat neljäsataa kaksitoista markkaa kaksikymmentäyhdeksän pennia viiden prosentin vuotuisine korkoineen haastipäivästä 15 päivåstä Elokuuta 1906 kunnes velka oli täysin suoritettu, sekä sen lisäksi neljät läsadalla markalla korvaamaan Castreinilla jutussa olleet kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Karl Widell vetoamalla oli saattanut jutunon tuomiolla 10 päivältä Toukokuuta 1910 antanut asiasta lausuntonsa; ja koska, kuten Parkirjohtaja Castrén oli 249
kanteessaan esiintuonut, asianomainen Oikeus oli noudatettavaksi vahvistanut Karl Kidellin saamamiehilleen ehdottaman viidenkymmenen prosentin akordisopimuksen ja Kidell myös oli Jöblomin Nähkatcollisuus Osakeyhtiötä kohtaan täyttänyt sopimuksen mukaisen maksuvelvollisuutensa; sen vuoksi ja kun ei Pankinjohtaja Castrén, jolle mainittu toiminimi oli siirtänyt kysymyksessä olevan, sopimuksen mukaisesti maksamatta jääneen tahdesaa misensä, ollut väittänytkään, että sanottu sopimus olisi laillisessa järjes tyksessä mitättömäksi julistettu, Hovioikeus, kumolen Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Punkinjohtaja Gastrénin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioen on Pankin johtaja Castrén anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo Hollolan, Nästolan ja Kärkölän pitujien käräjäkun nan Kihlakunnanoikeuden pöytäkirjas ta, jonka Pänkinjohtaja Castrén on antanut Keisarilliseen Senaattiin näyttääksensä että Kihlakunnanoikeus oli vahvistanut Karl Widellin velkojien sä kanssa tekemän sopimuksen, niillä ehdoilla, jotka akordissa oli sovittu, käyvän selville että sittenkun Hovioikeuden auskultantti Gabriel Linsén ja Varatuomari Gunnar Hjelt 15 päivänä Heinä kuuta 1903 Hollolan tuomiokunnan tuomarille antamassaan hakemuskirjassa livat anoneet Karl Pedellin asettamista konkurssitilaan, on sanottu Kihlakunnanoikeus, jossa Viidell hakemuksen johdosta kuulusteltuna on väittä nyt tehneensä velkojiensa kanssa akordin ja tämän mukaisesti velkojilleen suorittaneensa edellisen Toukokuun 1 päivänä maksettavaksi langenneen ensimäisen osamukseen viisitoista prosenttia heidän saatavistaan eikä niin ollen olevansa velvollinen tai oikeutettukaan Linsenille ja Hjeltille maksamaan enempää kuin he vuodissopimuksen mukaan olivat saavat, mainitun Heinäkuun 3 päivänä julistamallaan pääteksella hyljännyt kerrotun hakemuk250
sen, koskei oltu näytetty Karl Widellin rikkoneen velkojiensa kanssa tekemäänsä sopimusta taikka ettei vät kaikki Kidellin saamamiehet olleet hänen avodiehdotustaan hyväksyneet ja Karl Videllillä sen vuoksi oli ollut täysi syy jättää Linsenin ja Hjellin velkominen noudat tamatta; ja koskei ole esitetty selvitys tä siitä että Karl Videllin velkojat olisivat sillä tavoin kuin on määrätty konkurssisäännön 71. SS:ssä, kuten tämä lainpaikka on 3 päivänä Joulukuuta 1895 annetussa asetuksessa, myöntäneet Kapellille makseen helpotusta taikka että Kihlakunnanoikeus olisi niinkuin konkurssisään non 33 SS:ssä säädetään tällaisen sopimeeksen vahvistanut, sen vuoksi ja kun Sjöblomin Nähkateollisuus Osakeyhtiö sitoumuskirjassa 17 päivältä Maaliskuuta 1903 on ilmoittanut tyytyvänsä viiteenkymmeneen prosent tiin saatavastaan sillä nimenomaisella ehdolla että kaikki Karl Widellin muut saamamiehet hyväksyi sivät Kidellin heille tekemän samallaisen sopimusehdotuksen, mutta näin kuitenkaan ei ole tapahtunut, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi kumata Hovioikeuden tuomion ja jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus on päätöksessään johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walle Andersin. Johanna Pesonen. Walle Andersin. Johanna Pesonen. A. W. Rusts.vaara K. Auer pång varaste 251
Huhtikuun 8. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa merioikeusjutussa, jossa toiminimi Petter Parviainen & Co, Joensuun kaupungista, on hakijana ja Honkalahden Puutavara - Osakeyhtiö, Turun kaupungista, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 8. päivänä Huhtikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Honkalahden Puutavara Osakeyhtiön höyrypiirsi Kinnus, jonka laivurina oli Semin pitäjän Juvolan kylästä kotoisin oleva Elius Okko, kulkiessaan Lappeenrannan kaupungista Joutsenon pitäjään, ja Joensuun kaupungissa asuvan Merikapteenin Karl Todor Hägglundin kuljettama, toiminimen Petter Parviainen irton omistama matkustajahöyryläivä Sampo, mutkalla Lappeenrannasta Joensuuhen, olivat kello puoli kahdeksan istulla 13. säsnä: 3.S. - 42 - R. B No 474 Pag.180. R. D. 1911.
päivänä Syyskuuta 1908. saapuessaan Lappeen pitäjässä olevaan Syväsalmeen, törmänneet yhteen sekä laivain päälliköt yhteentörmäyksen johdosta kumpikin ilmoittaneet potentin ja antaneet meriselitykset, on Honkalahden Puutavara - Osakeyhtiön puolesta, toiminimelle Petter Parviainen & C:olle toimitetun haasteen nojalla, Joensuun kaupungin Raastuvanoikeudessa lausuttu, että kysymyksessä oleva yhteentörmäys oli aiheutunut siitä että höyrypurren Prinneksen lähestyessä Syväsalmea oli Sampo, joka kulki Primuksen jälessä, ilman että Sammosta annettiin minkäänlaisia merkkejä ja puolimattu siitä että Sammolla puheenaolevalla kohdalla kulkuväylää olisi ollut tilaa sinuuttaa Pirmus laitommaltakin, ohjattu niin lärelle Primuksen oikeata kylkeä että Kimus oli Sammon oikeuttamain laineiden painosta joutunut Sammen kaulaan kiinni sekä sen johdosta kallistunut väsemmälle kyljelleen ja heti upennut; ja koska niin ollen höyryläisän Sammon virheellinen ohjaaminen oli olvit svapu eftertormuksen on Bonkälahden Puutavara-Osakeyhtiön puoosaa kaikkinen ja anoi laillistusta neljättännen nen 8 O:ota, köyryläivan Lammon omistajana, velvoitettavaksi suorittamaan osakeyhtiölle korvausta höyrypurran Primuksen upoksista nostumisesta ja kuntooupanemisesta yhteensä 2490. markkaa. Asiasta kuulustettuna on toiminimi Petter Parviainen & Co vastustanut kannetta ja pyytänyt korvausta jutussa kärsimistään kustannuksista, minkä jälkeen Raastuvanoikeus, jossa Merikapteenit Alfred Silfverberg ja Antti Niikari ovat asiantuntijoina olleet saapu villa ja antaneet lausunnon, on 11. päivänä Huhtikuuta 1910. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla nytjännyt kanteen ja velvoittanut HenHeikkin kuuluvusa kirkniskon kolmelläsadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan toiminimen Petter Parvirinen SS: on oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Honkalahden Puutavara Osakeyhtiö oli vetaamalla saattanut jutun, on 12. päivä253
nä Huhtikuuta 1911. antamassaan tuomiossa, huomioonottaen säännökset 22. päivänä Kesäkuuta 1897. annetun, määräyksiä siitä, mitä laivain yhteentörmäyksen välttämiseksi merellä on vaarinotettava, sisältävän Keisarillisen julistuksen 24. Art:ssa ja matkustajahöyrylaivoista 27. päivänä Maaliskuuta 1890. annetun Keisarillisen asetuksen 33. SS:ssä, katsonut puheena olevan yhteentörmäyksen oikeutuneen kummankin edellä mainitun Toivan päällystön syystä, mutta köyryläivun Simmon päällystön, siihen nähden että sampo oli ollut saavuttavana laivana, olleen yhteentörmäykseen enemmän syypään; minkä vuoksi Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, on Merilain 155. SS:n nojalla velvoitta nut toiminimen Petter Parviainen & C:on ottamaan osaa höyrypurren Piinneksen upoksistu nostamisesta ja kuntoon saattamisesta oikeutuneisiin kustennuksiin ja sitä varten suorittamaan Konkalahden Puutavara Osakeyhtiölle harkinnan mukaan tuhat viisisataa markkaa. Kovioikeuden tuomioon on toiminimi Petter Karviainen & Co anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei toiminimi Petter Parviainen & Co ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi - Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Santen Saarinen Asred Liuksiala Santen Saarinen Asredtuksiala A.V. Kullenvaara. jemte Paraste 254
Den 8. April 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt sovisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet växdmål emellan innehafvaren af Perman Uusi Manu faktuurikauppa R Henriksson, Handelsidkerskan Karolina Henriksson från Helsingfors stad sökande, och Vicehäradshöfdingen William Thuring, från samma stad, svarande: gifven uti Justitidepartomen tet den 8. April 1913. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Helsingfors har Vicehäradshöfdingen Thureng yrkat Karolina Henrikssons skyldigkännande att på grund af tvenne af firman Al. Kata den 25 September 1910 utfärdade och utaf Uusi Manufaktuurikauppa R Henriksson godkanda växlar, lydande hvardera å 1000 mark samt förfallna till betalning den ena vardn den 28 Januari 1911 och den andra växden Smk: 9. SS. J. B. f. 255 No 175. Pag. 293. R. T. 1911.
den 28 derpåföljande Februari, till Vicehäradshöfdingen Tharing, såsom innehafvare af sagda växlar, erlägga desammes sammanlagda belopp 2000 mark jämte ränta samt att ersätta Vicehäradshöfdingen Tharing hans umgälder i rättegången I saken hörd har Karolina Henriksson genmält, att Vicehäradshöfdingen Tharing såsom ombud för förman Al. Räty uti ett af bemälda firma emot Karolina Henriksson hos Magistraten i Helsingfors anhängiggjordt ärende angående hvarstad erkänt att firman Al Katz, efter att hafva fått emottaga förenämnda exemplter, behållit desamma endast såsom säkerhet för sin fordran hos Karolina Henriksson; hvarför och då Vicehäradshöfdingen Thuring, som sålunda uttrekligen förklarat att firman St. Räty icke mottagit omordade växlar såsom betalning, alltså icke kunnat vara i god tro då växterna å honom öfverlåtits Karolina Henriksson ansett Tharing ej vara berättigad att utsöka växlarnas innehåll och förty motsagt käromålet Rådstufvurätten har medels den 30. Mars 1911 afkunnadt utslag, emedan Vicehäradshöfdingen Tharing genom öfverlåtelser i laga ordning blifvit innehafvare af förberörda växlar och det icke framgått att Vicehäradshöfdingen Tharing vid växternas emottagande ej skulle, varit i god tro med stöd af Kejserliga värdstadgan af den 29 Mars 1858 ålagt Karolina Henriksson att vid utmätningsäfventyr emot originala växlarna, behörigen kvitterade, till Vicehäradshöfdingen Tharing utbetala växlarnas sammanlagda belopp tvåtusen mark jämte sex procents år lig ränta å ettusen mark från den 28 Januari 1911 och å enahanda belopp från den 28 derpåföljande Februari tills full betalning följde; hvarhos Karolina Henriksson kants skyldig att med fyratioåtta mark godtgöra Tioehäradshöfdingen Tharing 256
kostnaderna i rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning Karolina Henriksson i vadeväg dragit målet, har i dom af den 28 Juli 1911 funnit Karolina Henriksson icke hafva anfört skäl till annan ändring i Rådstufvurättens utslag än att, enär ifrågavarande växlar icke blifvit firman Uusi Manusaktuurikauppa K. Henriksson till inlösen företedda, då förfallotiderna för desamma varit inne, Hofrätten förordnat att räntan å det utdömda växeloppet borde räknas från rättegångens början den 30 Mars 1911. Uti Hofrättens dom har Karolina Henriksson anhållit om ändring medels deduktion, den Vicehäradshöfdingen Tharing bemätt Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Karolina Henriksson icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens dom, hvarvid förty kommer att förblifva; och skyldigkännes Karoli 257 na Henriksson att utbetala åt Vicehäradshöfdingen Tharing i ersättning för hans härstädes uti målet hafda kostnader femtio mark. Pet alle som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Linden Saarinen Alfred Lillksiala. Linden Saarinen Alfred Lillksiala. Johannes Pesonen. A. V. Ollusivaara gång varaste SS: 8
Huhtikuun 8. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa perinnönluovutusjutussa, jossa ovat toiminimi Hackman & Co, Wiipurin kaupungista, velkojana kuolleen Talollisen Juho Jaakonpoika Wäätäsen eli Iismiemen, Saarijärven pitäjän Pyhäjärven kylästä, konkurssipesässä, hakijana, sekä Juho Wäätäsen poika Talollisenpoika Heikki Frihiof Wäätänen, sanotusta kylästä, ynnä konkurssipesän muut osakkaat tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa SS. päivänä Huhtikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Juho Wäätänen 14. päivänä Keinäkuuta 1909 oli kuollut ja kalunkirjoitus hänen jälkeensä toimitettu 21. päivänä Maaliskuuta 1910, on Talollinen Juho Lundtila, edellämainitusta Pyhäjärven kylästä, silloin vielä alaikäisen HeikLäsnä-S. S. - A. L. B. A. R. J.S. No 476. No 476 Pag. 208. R. D. 1912.
ki Frithiof Wäätäsen holhoojana, 5. päivänä Huhtikuuta 1910. Saarijärven ja Uuraisten pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen antamassaan hakemuksessa anoneet, että Heikki Frithiof Wäätänen saisi luovuttaa isävainajansa jälkeen jättämän omaisuuden hänen velkojiensa tyydyttämiseksi ja pääsisi nauttimaan hyväkseen perinnönluovutusetua; minkä johdosta Kihlakunnanoikeus, kuultuaan asiasta vainajan leskeä Anna Kaisa Wäätästä ja jutussa niin me neteltyä kuin asiakirjat osottavat, on 21. päivänä Maaliskuuta 1911. toimittanut velkojain kuulustelun sekä 24. päivänä seurannutta Lokakuuta valvoman konkurssissa; ja on toiminimi Hackman s 6o, valvoen konkurssissa eri saatavia, vastustanut anomusta perinnönluovutusedun myöntämisestä Heikki Frithiof Wäätäselle, koskei kalunkirjoitusta Juho Wäätäsen jälkeen oltu toimitettu lainmääräämässä ajassa eikä muutenkaan noudatettu mitä laki perinnönluovio tusedun saamiseksi sääsi. Heikki Frithiof Wäätäsen tultua sillä välin täysi-ikäiseksi, on Kihlakunnanoikeus 2. päivänä Huhtikuuta 1912 julistamassaan konkurssituomiossa, vahvistaen konkurssipesän varoista maksettavaksi toiminimen Hackman 80 osalvo mat saatavat, mainitsemillaan perusteilla vapauttanut Heikki Frithiof Wäätäsen velvollisuudesta omaisuudellaan vastata Juho Wäätäsen velkojen maksamisesta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi toiminimi Hackman No vetoamalla oli saattanut jutun, on 28. päivänä Kesäkuuta 1912 antamassaan tuomiossa katsonut että, vaikkai kalunkirjoitusta Juho Wäätäsen jälkeen oltu toimitettu lain määräämässä ajassa, tätä laimiinlyöntiä kuitenkaan ei voitu lukea siihen aikaan vielä alaikäisen Heikki FrithiofWäätäsen syyksi, minkä vuoksi ja kuntoiminimi ei ollut voinut näyttää muuta perustetta, jonka nojalla Heikki Frihiaf Wäätänen olisi menettänyt oikeuten ja anotun perinnönluovutusedun saamiseen, Kovioikeus on jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakun259
nanoikeus oli johtunut, sekä velvoittanut toiminimen suorittamaan vastapuolilleen maksut heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä pennia. Hovioikeuden tuomioon on toiminimi Hackman & Oc anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettoi toiminimi Hackman & No ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Kentin Saarinen Alfred Liaksiala. Kentin Saarinen Alfred Liaksiala. Johannes Pesonen. A. J. Kullavaara pennistavaksi. SS 3. 260 No 482. Såg. 32. R. D. 1911. Huhtikuun 11 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahoilla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta puutavaraan koskevassa jutussa, jossa ovat Varatuomari Lennart Lagerlöf, asianajotoimista Helsingius & Porohudas ja toiminimi Gust. Hägg " Co, Oulun kaupungista, sekä Helsingin Lakiasiaintoimisto, Helsingin kaupungista, yhteisesti toisella ja Tuutavarakauppias Axel Robert Bildt, Suikkolman kaupungista Ruotsin kuningaskuntaa, toisella puolella vuoroin hakijoina ja vastaajina ynnä Pudasjärven pitäjässä asuvan Puutavärakauppiaan Alfred Paavolan konkussipesän toimitsijamiehet Varatuomari Antti Seppänen ja Kruunun nimismies Artturi Aleksanteri danninen, poisjääneinä vastaaSämä K. A. A: B.S. Ä. A R. I.