Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
osaiset puolin ja toisin myös ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, Maaliskuun 15. päivänä 1915. julista massaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että rakennuksen lattioihin ja ullakon permantoon toimitetut työaineet olivat niihin pantaessa ollut märät ja että puheenaolevat korjaukset olivat oikeutuneet näiden tyväineiden märkyydestä, mutta koska Rahatoimikamari vastoin Varatuomari Tervosen kieltoa ei ollut voinut näyttää, mitkä kanteen perusteena olevassa laskussa mainituista töistä ja kustannuksista olivat Rahatoimikamarille aihentuneet näistä korjauksista, on Raastuvanoikeus hyljännyt kanteen, mutta asian laatuun nähden saivat asianosaiset itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonne asianosaiset puolin ja toisin olivat vedomneet Kaartuvanoikeuden päätöksestä, on Helmikuun 8. päivänä 1916. antamassaan tuomiossa katsonut näytetyksi, että puheenaolevan rakennuksen ja sen ullakon permannoissa havaitut puutteellisuudet olivat johtuneet Johan Fredrik Ervastin niihin käyttämistä suurimmaksi osaksi kelpaamattomista täyteaineista sekä että Rahatoimika mari Ervastin kanssa tehdyn urakka sopimuksen mukaan oli ollut oikeuettu korjauttamaan nämä puutteellisuudet hänen kustannuksellaan, minkä vuoksi, ja kun näihin korjaustöihin oli Rahatoimikamarin kan teen perusteeksi paneman laskun ja sen toteensaattamiseksi esitettyjen, asianomaisesti todistettujen erikoisluskujen mukaan Rahatoimikamarin puolesta käytetty ainakin seuraavat missä mainitut määrät: 31. markkaa 65. penniä, 50. markkaa, 20. markkoa 25. renniä, 21. markkaa, 174. markaa 46. periniä, 27. markkaa,271. markaa 60 penniä, 50 markkaa, 509 markka a 50 penniä, 48 markkaa, 253 markkaan 90 penniä, 357. markkaa 75. penniä, 286 markkaa 85 renniä, 190 markkaa 5 penniä, 106. mark kaa, 76 markkaa 20. penniä ja 78 markkaa 20 penniä ynnä 133 markan 12 pen1566
rin suuruisessa erikoislaskussa olevat 48 markan 75 pennin ja 7 markan 50 pennin erät eli yhteensä 2388 markkaa 66 penniä ja Johan Fredrik Ervastin oli kovattava tämä määrä Rahatoimika marille, Hovioikeus on, muuttaen Raastuvanoikeuden päätöstä, vahvistanut Rahatoimikamarin puheenaoleviin saatavan kahdeksituhanneksi kolmeksisadaksi kahdeksaksaksaksikymmeneksikahdeksaksaksaksi markaksi kuudeksikymmeneksikuudeksi penniksi Johan Fredrik Ervastin konkurssipesästä maksettavaksi sillä oikeudella ja tuvalla kuin konkurssituomiossa oli määrätty, ja sen ohessa velvoittanut Varatuomari Tervosen, konkurssipesän varoista, korvaamaan Rahatoimikamarille sen tärkeimmät kulut Raastuvanoikeudessa kuudellasadalla markalla. Kovioikeuden tuomioon on kärä tuomari Tervonen, edellämainitussa toimessaan, anonut muutostan Keisarillinen Senaatti katsoo ettei le oikelta muuttaa Hovioikeuden tu5. 6. liius. miota Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. 567
Den 6 December 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Politierädman nen Johan Henrik Hedenström, från Björneborg stad, sökande samt Petrolemimportaktiebolaget Gårdberg & C:o, från Åbo stad, svarande: Gifven å Justi tiedepartementet den 6 December 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande. Vid Rådstufvurätten i Björneborg stad har för Petrolememförtaktiebola get Gårdberg & E:o anförts, att Politierådmannen Hedenström, som under några år intill den 1 Augusti 1911 förestätt bolagets handel med petroheim från petroleumisternen å Mäntyluoto, Björneborg stad underlydande holme, samt denna egenskap inkasserat bolaget tillkommande medel och verkställt Närvarande: W. A. J. S. R. H. H-K. A 1/M. S.nen 368 No 2477. Såg. 160 RD.
de af rörelsens bedrifvande föranledda utbetalningarna, enligt den öfver sagda handelsrörelse förda kassebok egde ett tillgodohafvande hos bolaget å 1021 mark 89 penni. Då emellertid Hedenström i kas saboken godtskrifvit sig ett belopp af 5545 mark 55 penni, utgörande enligt anteckning i berörda bok nittobeloppet af en utaf honom utgifven ovist å 5630 mark, hvilken augt icke kommit bolaget tillgodo, samt Hedenström sålunda i ojelfva verket häftade i skuld till bolaget för ett belopp af 4523 mark sl. penni, har för bolaget yrkats att Hedenström måtte förpliktas att genast till bolaget gälda nästnämnda belopp jämte ränta. Öfver käromålet hörd har Politerådmannen Hedenström genmält, att han på anmodan af Prokuristen för Petrolememportaktiebolaget Gårdberg & bo Gideon Kjöldström i bref för den 30 April 1911 tillsändt nämnda bolag en blanco ouppt för att af bolaget vid behof användas, men att sagda ovist emellertid sedermera den 3 därpå följande Maj af bolaget Gårdberg & C:o Aktiebolag, för hvilket Kjäldström jämväl varit prokurist, utställts å 5630 mark och användts af sistberörda bolag. Då den omständigheten att berörda acept af Prokuristen Käldström begagnats för annat ändamål än därmed afsedt varit, likväl icke kunde lända Hidenström till min, har Hedenströms ansett sig hafva varit berättigad att godt skrifva sig vexelbeloppet; och har Heden ström förty emotsett förkastande af käromålet. Rådstufvurätten, hvarest parterne å ömse sidor anhållit om ersättning för umgälderna å rättegången, har medels den 29. Oktober 1912 afkunnadt utslag ansett att Politerådmannen Hedenström, hvilken under en följd af år intill den 1 Augusti 1911 förestålt Tetroheimiinportak tiebolaget Gårdberg & C:ns omförmälda af för, icke varit berättigad att i den af honom förestående egenskap förda kassaboken för den 3 Maj 1911 godtskrifva sig ifrågavarande acepts den 3 därpåföljande Augusti repressenterade nettobelopp femturen femhundra fyratiofem mark fem1569
tiofem penni, hälst Hedenström icke gittät styrka att acepten kommit bolaget tillgodo, hvarför och då Hedenström jemlikt samma kassebok, som afslutats den 31 Juli 1911, hade sig till godo ettu sen tjuguen mark åttionio penni, Råd stufvurätten ålagt Toliterådmannen Hedenström att mot behörigt kvitto till Petroleumisportaktiebolaget Gårdberg SS: 6:o utgifva fordrade fyratusen femhundra tjugutre mark sextiosex penni med sex procents ränta från den 31 Juli 1911 till dess full betalning skedde samt att med fyrahundra tio mark godtgöra bola get dess rättegångskostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Politurådmannen Hedenström i vadeväg dragit målet, har genom dom den 31 Mars 1916 funnit Palitierädmannen Hedenström icke hafva anfört skäl till annan ändring uti Rådstufvurättens utslag än att räntan å det af Rådstufvurätten utdömda beloppet borde beräknas efter fem procent från stämningsdagen den 5 Juni 1912 samt att den Petrolemim pörtäktiebolaget Gårdberg & C:o tillagda rättegångs1570 kostnadsersättningen nedsatta till trehund ra mark. Uti Hofrättens dom har Politerådmannen Hedenström anhållit om ändring medels deduktion, som af Petroleumminpörtäktiebolaget Gårdberg & C:o bemötts. Kejserliga Senaten finner skäl ej förekomma till ändring i Hofrättens dom. Politierådmannen Hedenström ålägges att till Petrobrumportaktiebolaget Gård berg 4. b:o i ersättning för dess i Senaten för målet hafda kostnader utgifva sjuttio mark. Det alle, som vederbör, till efter rättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland dotter Hirderen Johannes Pesonen. Walter Andersin Johannes Pesonen. K. Auer. K. Relänen. R. A K. Helänen. K. A.
99 Joulukuun 6 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa ovat Rautalammin pitäjän Vaaja salmen kylässä asuva Talol linen Pekka Julkanen, Rautalammin Seurakunnan papper lain rakennuskassan hoitaja na, hakijana sekä Talolliset Solia, Viljam ja Antti Jalkanen, sanotun pitäjän Rautalammin kylästä, kuin myös samasta kylästä kotoisin oleva Talol, linen Viljam Kukkonen, Rautalammin kylässä asuvien alaikäisten Talollistenlasten Heikki, Kustaa Adolf, Eero, Kalle ja Katri Jalkasen holhoojana, poisjääneenä vastaajina. Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 6 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää. Rautalammin ja Pesännön pitäWänä: W. A. J. P. R. H. K. Å. 11. S. 157 No 2478. Pag: 244 R. D. 1916.
jien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudes sa on Pekka Jalkanen vaatinut, että Sofia ja Viljam Jalkanen sekä Rautalammin kylässä asuva Talollinen Virner Leskinen, Antti, Heikki, Kustaa Adolf, Eero, Kalle ja Katri Jalkasen silloisena holhoojana, velvoitettaisiin Rautalammin seurakunnan pappilain raken nuskassalle suorittamaan Sofia, Viljam, Antti, Heikki, Kustaa Adolf, Eero, Kalle ja Katri Jalkanen entisen holhoojan Ranttori tapeli Hytösen mainittujen holhottiensa pesän puolesta rakennuskassalle Huhtikuun 30 päivänä 1909 tunnustaman 6000 markan velkakirjan. sisällys korkoineen. Sofia ja Viljam Jalkasen sekä Verner Leskisen vastusteltua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin myös ovat anoneet korvaus ta oikeudenkäyntikustannuksistaan, Helmikuun 7 päivänä 1912 julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausunton sa; ja koska Sofia Jalkanen, joka oli syntynyt Helmikuun 3 päivänä 1885, ei ollut sitoutunut maksamaan kysymyk1572 jessä olevan velkakirjan sisällystä, eikä asianomainen holhouslautakunta ollut Elokuun 13 päivänä 1898 annetun Holhouslain 40 ja 41 SS:ssä säädetyllä tavalla velkakirjaa hyväksynyt alaikäisten Viljam, Antti, Heikki, Kustaa Adolf, Eero, Kalle ja Katri Jalkanen puolesta, on Kihlakunnanoikeus kyljännyt Pekka Jalkasen velkakirjan perusteella ajaman kanteen ja velvoittanut Pekka Jalkasen neljälläkymme nellä markalla korvaamaan Sofia ja Viljam Jalkasen sekä Verner Leskisen oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pekka Jalkanen vetoamalla oli saatta nut jutun, on Toukokuun 31 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Pekka Jalkasen suorittamaan Sofia Jalkaselle ja hänen myöläpuolilleen viisikymmentä markkaa korvaukseksi heidän kuluistaan vastinpuhevallan valvomisesta Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Pekka
Jalkanen anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska on selvitetty, että Aapeli Hytönen, antamat lä Rautalammin seurakunnan pappilain rakennuskassalle holhottiensa pesän puolesta puheenalaisen kuudentuhannen markan velkakirjan, on uudistanut pesän aikaisemmat, velkakirjain mukaan Huhtikuun 30 päivältä 1907 ja samalta päivältä 1908 sanotusta kassasta olleet kolmentuhannen ja tuhannen seitsemän sadan markan lainat sekä Huhtikuun 30 päivänä 1909 saanut pesälle kassasta tuhannen kolmesataa markkaa lisälainaa, sen vuoksi ja kun silloin jo täysi ikäinen Sosia Jalkanen ja holhouslautakunta ovat hyväksyneet Aapeli Hytösen holhoustoimestaan vuosilta 1907, 1905 ja 1905 antamat tilit, joihin mainitut lainatovat otetut pesän velkoina, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumolen Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittaa Sofia, Viljam ja Antti sekä nyttemmin täysiikäisiksi tulleet Heikki ja Kustaa Adolf Jalkasen ynnä Viljam Kukkosen, Eero, Kalle ja Katri Jalkasen holhoojana, kuitattua velkakirjaa vastaan suorittamaan Rautalammin seurakunnan pappilain rakennuskassalle vaaditut kuusituhatta markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen Huhtikuun 30 päivästä 1909 sekä korvaukseksi rakennuskassalle jutun vuoksi Kihlakunnanoikeudessa oikeutuneista kuluista kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Waler Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer. 1573
Joulukuun 7 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisarillises ta Waasan. Hovioikeudesta tullassa oikeutta siemenpuiksi lainattuihin paikin koskevassa jutussa, jossa ovat Kruununnimismies Aron Wilhelm Wiljakkala. Kalajoen pitäjän Pohjan kylästä, hakijana sekä toiminimen Veljekset Friisin konkurssipesän toimitsijamiehet Varatuomari Uno Björklund, Maan viljelysseuransikkari Oskari Haltua ja Tankinjohtaja A. J. Antila Kokkolan kaupungista, vastaajina Annettu Oikeusosastossa Joulu kuun 7 päivänä 1916 Keisarillinen Senaalle on itsellen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tidää: Oulun läänin Kuvernuville annetuun kirjoituksessa oli Kruununnimis nies Wiljakkala lausunut, että toiminimi Veljeksel Friis myydessään kauppakirjalla. Kesäkuun 5 päivältä 1912 omistamansa 7/64 manttaalia Kakon Sämä: H. N. l. R. K. A. SaNo 2480. Pag. 507. R. D. 1916.
verolala No 6. Kalajoen pitäjän Tyngän kylässä Itselliselle Aleksi Finnille oli pidättänyt itselleen oikeuden viiden vuoden kuluessa hakkauttaa kaikki talon metsässä kasvavat havupuut, jotka rinnan korkeudella olivat läpimitäten enemmän kuin neljä tuomaa; että toiminimi hakiessaan. Kalajoen ja Alavioskan pitäjäin sekä Raution kappelen käräjäkunnan Kihlakunnanoi keudessa tämän hakkuuoikeuden vakuudeksi kiinnitystä Rahkon taloon oli sitoutunut noudattamaan mitä Syyskuun 3 päivänä 1886 annetun Metsälain 14 SS:ssä oli metsämaan hävittämisen ehkäisemiseksi säädetty, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus oli Helmikuun 5 päivänä 1913 vahvistanut haltun kiinnityksen; että sittenkuin toiminimen omaisuus oli luovutettu konkursiin sekä Aleksi Linni myynyt puolen mainitusta tilasta Kruununnimismies Wiljukkalalle, oli konkussipesän sekä Aleksi Finnin ja Kruununnimismies Wiljakkalan välillä Joulukuun 28 päivänä 1913 kirjallisesti sovittu, altii Metsänhoitaja Wäinö Johan Alopaa us saisi toimekseen hinnata metsästä re puut, jotka Metsäläin mukaan oli vat jätettävät metsään siemenpaikse ja että asianosaiset tyytyisiät Alopaakoon toimittamaan lainaukseen. että Metsänhoitaja Alopaus olikin rittommin metsässä lainauttanut (545 niemenpuuta; sekä että Veljekset Viisen konkussipesän toimitsijamiehet olivat huolimatta kerrotusta sopimuksesta torjennut puheenaolevan hakkanoikeuden myytäväksi tekemällä ehtoa siitä että beimalut siemenpuut olivat ja tettävät hakkaamatta; ja oli Kuunun nimismies Wiljakkala, ilmoittaen että hän nyttemmen ole Aleksi Finnillä ostanut toisenkin puolen ylläsanotusta talosta, anonut että tiljekset Friisin konkurssipesä kuolettäisiin myymästä tahi hakkauttamasta ja poisviemästä kysymyksuentutteita, Kähkön talon metsästä leimaluita siemenpuita Tämän hakemuksen johdosta myönnet tyään ensin loistaiseksi anotun kielsen oli Kuvernörinvirasto Elokuun 27 1675
päivänä 1914 antamallaan päätöksellä pysyttänyt myönnedyn kiellon voimassa, kunnes siitä toisin määrättäisiin, ehdolla että Kruununnimismies Wiljakkala määräajan kuluessa panisi tuomioistuimessa vireille kanten omistusoikeudesta himattuihin siomenpuikin Varatuomari Björklundille ja hänen asiakumppanilleen toimitetun haasteen nojalla on Kruununnimismies Wiljakkala sittemmin Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että puheenalainen leimans julistettaisiin Veljekset Triisen konkurssipesää sitovaksi ja leimatut samenpuut Viljakkalalle kuuluvaksi, sekä sen ohessa menut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Asiassa kuultuina ovat Varatuimari Björklund ja hänen asiakumsepaniassa vastastaneet kannetta, minkä jälkeen. Kihlakunnanoikeus on tekakuun 6 päivänä 1915 julistamallaan päätöksellä siinä esityillä perusteilla julistanut sanotut siemen puiksi toimudut kuusituhatta viisi sataa neljäkymmentäviisi puuta Kähköntalon haltijalle Kruununnimismies Wiljakkalalle kuulaviksi ja sen ohessa velvoittanut Veljekset Toiisen konkurssi posän korvaamaan Kruununnimismies Wiljakkalan kustannukset asiassa tuhannella kolmellasadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomari. Björklund ja hänen asia kumppaninsa olivat veloamalla saatta neet jutun, on Heinäkuun 31 päivänä 1916 antamasaan tuomiosa katso nut selvitetyksi, että Varatuomari Björklund ja Maanviljelysseuransihteeri Huttua olivat tiljekset Frinin kon kurssiperän puolesta Joulukuun 28 päivänä 1913. Rahkon talon silloisten omistajain Kruununnimismies Wiljak kalan ja Aleksi Linnin kanssa kirjat lisesti sopineet, että Metsänhoitaja Alopaeus saisi toimekaen sanotun talon metsästä leimata ne puut, jotka metsää hakattaisessa olivat jätettävät senne siemenpuiksi, sekä että sopemuskumppanien tuli tyytyä Alopaauksen toimittamaan toimaukseen; mutta koska 1576
tuon lainaaksen toimittaminen sittemmin oli ilman Veljekset Toisen konkurssipesän hallinnon suostumasta jälelly Wetsätyönjohtajalle Nestor Emil Kalevalle eikä Katavan toimitus, joka. Metranhoitaja Alopaeus ei ollut hyväksynyt ja jossa oli lainnattu liian paljon siemenpuita, siis ollut Veljekset Friin konkurssipesää sitova, on Hovioikeus katsonut, ettei puheenaolevia puila voitu Joulukuun 28 päivänä 1913 tehdyn ropimuksen ja mainitun lainaaksen perusteella julistaa Kruununnimismies Wiljakkalalle kuuluviksi, sekä sen tähden kumoamalla Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Wiljakkalan asiassa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioen on Kruununnimismies Wiljakkala anonut muutosta perustelmalla, johon Varatuomari Björklund ja hänen asiakumppaninsa ovat vastanniel. Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei ole aitella muuttaa Hovioikeuden tuomiota Kruununnimismies Viljakkala velAlfred Sarva. voitetaan suorittamaan Varatuomari Björklundille ja hänen myölapuolilleen heillä julan vuoksi täällä ollei den kalajen korvaukseksi seitsemän kymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakolKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. J. W. Lillmanie. Z. Auer. 1577
Joulukuun 7 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa Urkuri Valfrid, Wilhelm Leonard Vahlroos, Talollisentytär Eline Kustaava Vahlroos, Talonomistaja Johan Verner Valenius Vahlroos, Kauppias August Anshelm Nylund ja hänen vaimonsa tina Alina Adolfina Nylund, kaikki Turun kaupungista sekä Talollisenpojat Otto Johannes Vahlroos ja Georg Joel Aleksius Vahlroos kumpikin Sauvon pitäjän Luurbölen kylästä ovat hakijoina sekä Maakauppias August Emil Karlsson, Kemiön pitäjän Dahlbyn kylästä, Neiti Matilda Wilhelmina Karlsson Turun kaupungista, sekä Talollisenleski Elin Augusta Karlsson, Kemiön pitäjän Tavasttonan kylästä, alaiW. A. B. A R. H. K. A /70. 49. 578 No 2487 sivu 153 R. D. 1915
käisten lastensa Saima Augusta ja Lempi Sofia Karlssonin holhoojana, ynnä Talollinen Ernst Viktor Korsman Haddbölen yksinäistilalta Sauvon pitäjässä, ja Talollinen August Ludvig Jansen eli Järviö Neitsaaren yksinäisestä talosta Kamnan kappelissa, omasta puolestaan ja vaimonsa Hulda Aline Jänsénin edusmiehenä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 7 päivänä Joulukuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Sauvon pitäjän ja Karunan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat August Emil Karlsson ja hänen edellämainitut myötäpuoleensä 10 päivänä Maaliskuuta 1910 vakuut 26 päivänä Marraskuuta 1909 kuolleen Rajalahden yksinäistilalta Sauvon pitäjässä kotoisin olleen Talollisen Wilhelm Holmbergin eläessään Huhlikaussa 1905 tekemän suullisen testamentin, jolla Holmberg oli määjännyt että hänen kuolemansa jälkeen hanen ja hänen 12 päivänä sokakuuta 1895 kuolleen vaimonsa Johanna Karolina Holmbergin pesäoli jaettava tasan, toinen puoli Wilhelm Holmbergin perillisille ja toinen puoli Johanna Kardina Holmbergin perillisille. Moittiakseen tuota testamenttia ovat Urkuri Wahlroos Eline Kustaava Vahlroos, Johan Verner Valerius Vahlroos, August Anshelm ja tina Alina Adolfina Nylund sekä silloin vielä alaikäisen Otto Johannes Vähköörin holhooja, hänen isänsä Talollinen Otto Wilhelm Vahlroos ynnä Georg Joel Alekjius Vahlroos, joista Urkuri Vahroos Eline Kustaava, Johan Verner Valerius, Otto Johannes ja Georg Joel Aleksius Vahlroos ynnä Stina Alina Adolfina Nylund ovat Wilhelm Holmbergin kuolleen veljentyttären lapsia, Holmbergin läheisinperä perillisenä haastattäneet 1579
August Emil Karlssonin ja hänen myötäpuolensa, joista August Emil Karlsson, Matilda Wilhelmina Karlsson Ernst Viktor Korsman ja Hulda Alina Jänsen ovat Johanna Karolina Holmbergin sisarusten lapsia sekä Saima Augusta ja Lempi Sofia Karlsson Johanna Karolina Holmbergin sisarenpojan lapsia, sanottuun Kihlakunnanoikeuteen ja siellä vaatineet mainitun testamentin julistamista mitättömäksi koskei Wilhelm Holmberg ollut sellaista testamenttia laillisesti tehnytkään. Mutta jos Wilhelm Holmbero - vainaja kuitenkin katsottaisiin tehneen kerrotun sisältöisen testamentin, ovat Urkuri Wahlroos ja hänen myötäpuolensa siinä tapauksessa huomanttaneet: että Wilhelm Holmberg luovutuskirjalla 14 päivältä Kesäkuuta 1852 ja perintösopimuksen mukaan 17 päivältä Marraskuuta 1853 oli isänsä Rustitilallisen Kaarle Kustaa Holmbergin jälkeen perinyt viidenneksen, oikeastaan 5357 /23000, Alitaloksi kutsutusta puolesta Rajalahden taloa; että Wilhelm Holmberg yhdessä Johanna Karolina Holmbergin kanssa oli ostanut puolen Stångbergin yksinäistä perintötaloa Sauvon pitäjässä sekä, sittenkuin heidän ainoa tyttärensä Talollisenvaimo Gustava Karolina Nordberg oli Johanna Karolina Holmbergin kuoltua perinyt siitä kolmanneksen, mainitun tyttärensä 22 päivänä Maaliskuuta 1905 tapahtuneen kuoleman jälkeen perinnöksi saanut saman kolmanneksen; sekä että Wilhelm Holmberg vielä 21 päivänä Maaliskuuta 1904 kuolleen serkkunsa Tilanomistaja Johan Gustaf Länsitalon jälkeen oli 10 päivänä Maaliskuuta 405 toimitetun perinnönjaon mukaan Länsitalon omistaman Karunan kappelissa olevan Savisalon yksinäisen talon kauppahinnasta 34000 markasta perinyt puolet eli 1700 markkaa. Näin ollen ja kun Wilhelm Holmberg ittemmin kauppakirjalla 6 päivältä Huhtikuuta 1908 oli myynyt Alitalon lilan ja puolen Stångbergin taloa, joista dellinen oli puolen manttaalin ja jäl1580
kimäinen kuudenneksen manttaalin suuruinen, yhteensä 124000 markan kauppahinnasta sekä otlitalon kauppasummasta, joka manttaalin mukaan laskettuna teki 9300 markkaa, viidesosa eli ainakin 1800 markkaa ja Hångbergin talonpuoliskon hinnasta kolmannes eli 10333 markkaa 33 1/3 penniä ynnä niinikään Wilhelm Holmbergin Savisalon talon kauppahinnasta perimät 17000 markkaa olivat hänen kädessään perimysmaan vastiketta, josta Holmberg ei ollut oikeutettu testamentilla säätämään, ovat Urkuri Vahlroos ja hänen myötäpuolensa anoneet, että moitteenalainen testamentti aenakin oikaistaisiin siten että mainitut summat tulisivat päältä jaon luetuiksi Wilhelm Holmbergin perillisten hyväksi. Kanteeseen vastatessaan ovat August Emil Karlsson ja hänen myötäpuolensa muun muassa esiintuoneet että, koska Wilhelm Holmberg testamentissaan oli määrännyt jäämistönsä jaettavaksi tasan hänen ja Johanna Karolina Holmlagin perillisten kesken eikä oltu edes väitettykään ettei sellaista omaisuutta, josta saataisiin testamentilla määrätä ollut pesässä niin paljon kuin vastaisi pesän puolta jäännöstä kysymys siitä oliko pesässä myöskin perimysmaata tai sen vastiketta oli merkitystä vailla, sekä kieltäneet että Wilhelm Holmberg olisi perinyt osan Alitalon talia, koska hän 14 päivänä Kesäkuuta 1852 tehdyllä kauppakirjalla ja siis ennen avioliittoaan Johanna Karolina Holmbergin kanssa oli vanhemiltaan ostanut koko mainitun tilanpuoliskon; ja mitä Stängbergin taloon tuli ovat August Emil Karlsson ja hänen myötäpuolensa katoneet selvittämättä olevan että Wilhelm Holmberg siitä olisi perinyt kolmanneksen sekä että sen arvo olisi ollut 51000 markkaa. Kihlakunnanoikeus on 28 päivänä Syyskuuta 1910 julistamassaan päätöksessä katsonut selville tulleen, että Wilhelm Holmberg, jonakuna päivänä 1681