Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
förmyndare för Tanny Alec Muurman protekaren Winter såsom målsmän för Hars Winter och Handlanden Mitterberger i egenskap af målsman för Emilie Mil tollerger vid Rådstufvurätten i Helsingfors ansört, att makarne fonden väl den 17 Februari 1902 till Ankefru Bruns och hennes medparter utbetalat dem i förestående måtte tillagda kapilallelopp men vägrat att därå erlägga ränta, hvarför och då de testamenterade mellen redan vid Handlanden Törmanns död tillfullit Ankefru Kruns och hennes medparter samt Ferl manns hvarlåtenskap förrämligast om fattat räntebärande värdepapper och fö renämnda fastighet, som lämnat god inkomst, Ankefru Bruns och hennes medparter yrkat Senatskanslisten Sondens och Valborg Söndens förpliktande att till dem utgifva sex procents ränta å ifrå gavarande penningebopp från Handlanden Terlmanns dödsdag den 13. Juni 1899. till sagda 17. Februari 1902 samt att därhos erhålla Ankefud Bruns och hennes medparter deras rättegångs umgälder. 7 saken hörde, hafva Senatskansliden Lendén och Valborg Sondin genmält att nödiga medel för utbetalning af de te samenterade beloppen kunnat anskaffas en dast genom inteckning af ofvanberörda gård samt att inteckningen bviljats först efter det makarne Bonden, sedan tiden för rätt att klandra deras åtkomst till fastig heten utgått den 17 December 1901, därå erhållet lagfart, hvadan och då ränta å legalen icke utfästs, makarne Bonden emot selt käromålets förkastande. Genom utslag den 12. Juni 1903 har Rådstupurätten på upptagna skäl förka stal Ankefru Bruns och hennes medparters i saken utförda talan. Hopallen, under hvars pröfning Ankefru Bruns och hennes medparter i valeväg dragit målet, har medels dom den K. Februari 1906. däri utlåtit sig, att allden stund förordillgången i Handlanden Carl manns lo upptagits till tvåhundrafyratio sen fyrahundra åttatioen mark sextiosex penni, medan gälden och annan afkortning löpt sig till etthundranittioniehusen sexhundra tjugu mark fyratiotre penni samt Handlanden Salmann uti för 244
berörda testamente såsom sin önskan uttalat, att ofvanomordade fastighet icke borde försäljas, därest ej fullständigt nöd trång af en eller annan ärt förelage, fördenskull och då möjlighet för makarne londen alt genom inteckning af nämnda fastighet anskaffa nödiga penningemedel uppats först efter den 17 December 1901. samt Enkefru Bruns och hennes medparter icke gittat pästå att utbetalning af ifrågavarande legat efter sistragde dag kunnat ega rum tidigare än sådant skett, har Hofrätten fastställt det slut, hvari Rådstaf verätten i saken stannat, jämte det Ankefru Bruns och hennes medparler ålagts att till Senatskanslisten Bonden i godtgörd se för hans hos Hofrätten i målet hafda kostnader utgifva femtio mark Ole Hofrättens dom hafva Lisponen ten Backen och hans medparter anhållit om ändring medels ingifven delluk tion, den Senatskanslisten bonden i föreskrifven ordning bemätt Kejserliga Senaten har lagit målet i öfvervägande; och emedare Handlanden Ferdinand genom ofvanberörda testamente förordnat att af hans kvarlå tenskap skulle tillfalla Antrefru Bruns åttatiolusen mark, Tisponenlen Bonde ker sextiotusen mark, Emilia Soldbeck Arnold Geddleck och Emilia Miettelinger, anhvar, tjugutusen mark äfvensom Märy fintor, Olga Cajander, Saimi Cajlander och Fanny Allice Meurman, enhvar, tio luren mark, samt Ankefru Bruns och öfrige förbemälde testamenttagares rätt till dessa medel, om hvilka någon annan bestämning icke förekommer i testamentet alltså inträdt den dag Handlanden Ferl mann aflidit, by och då Ankefru Bruns och ännämnda testamenttagare vid antydt förhållande varit berättigade att från den 13. Juni 1899. njuta skälig afkomst från sina andelar i hvarlåtenskapen samt ådagalagdt blifvit att behållningen i boet fördär härtill, pröfvar Köperliga Senaten rättvist, med upphäpande af befrättens dom och Rådstufvurällens utslag, ålägga Senatskanslisten Bonden, i hans egenskap af utredningsman i Handlanden Karl manns efterlämnade bo, att ur boets till gångar åt Lisponenlen Boedcker och den 245
nes medparter erlägga ränta å omordade penningebopp, beräknad efter som för han dra om året från sagde 13. Juni 1899. till den 17 Februari 1902, då kapitalbeloppen uppburits; men i anseende till sakens beskaffen het få dispenenten Boedeker och hans medparter själpa vidkännas sina däri hafda kostnader. Tid alle, som vederbör till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: R. A: Brede. A. Hen. Snännä11J. Werkman Julim Hummelin C. J. Tingren Ridr. Lindman. Edvard Paldani laudanginti. Edvard Paldani laudanginti. Iwain klander. A. W. Granström 246 No 499. Pag. 149. R. D. 1906. N. 1. kantavaara Den 13. April 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Wasa Hofrätt inkommit mål, angående rätt till mulbete emellan hemmansegarene från Smedsby by i Mustasaari socken Bönderne Anshelm Pått, Edvard Storgård, Herman Ny, Karl Herrgård, Gustaf Backholm, Otto Kronman, Edvard Kargus, Arvid Holm, Alfred Gädda, den sistbemälde för egen del och såsom förmyndare för aflidne Bonden Karl Gäddas omyndiga barn, Johan och Gustaf Sådda, Karl, Erik och Herman Pätt, Anders HolmFrans Johan Sundblom, Isak Wasberg, Kristian och Johannes HolmErik Helsing, Herman och Arvid Norrgård, Gustaf och Johan Smeds, Otto Holm och Herman Kron, Trädgårdsmästaren Johan Sundberg, Kommissionslandtmätaren Frans Herman Bodas äfvensom Bondeenkorna Ulrika Sädda, Ulrika Smeds och Ulrika Klockars, sökande, samt hemmansegarene "Kde R. A. W. - C. J. F. - F. C. et. - A. G.
från Böle by i samma socken Bönderne Karl Abrahamsson, Herman Johansson, Johan Michelsson Fredrik Fredriksson och Werner Hermansson Norrgård, Johan Hermansson Öfre, Gabriel Jonasson, Karl Johansson och Johan Johansson JärfJohan Henriksson Ahlbeck, Johan Michelsson och Matts Gustafsson Warg, Henrik Henriksson Ahlbäck, Alfred Karlsson Sand, Johan Eriksson, Johan Johansson och Herman Fredriksson Tarka, John AlWiljamaa, förut Sahlstén, Karl Johansson, Karl Andersson och Anders Johansson Orre, Herman Kristiansson Hjerppe, Karl Gustaf Mattison Udd, Johan Johansson Finnberg, Herman Karp och Richard Johansson Norrgård samt Bondeenkan Maria Hermansdotter Hjerppe, tillstädeskomne, men Bonden Johan Eriksson Hag och Jordbruksskoleföreståndaren Emil Alfred Wilhbäck, uteblifne svarande: Silven uti Justitiedopartementet den 15. April 1907. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter stämning å samtlige hemmans - och lägenhetsinnehafvare i Böhby hafva Anshelm Pått och dennes öfrige ofvan uppräknade medparter utom Otto Holm, Herman Kron, Kommissions landtmätaren Rodas och Ulrika Klockars vid Häradsrätten i Mustasaari, Lveflaks och Ruplot socknars tingslag anfört att, sedan vid verkställdt storskifte i Smedsby och Böle byar, hvilka tidigare utgjort ett skifteslag, af dessa byar gemensamt tillhörig skogsmark Smedsby by tillskiftats, utom annat, en del af den såkallade Bök skogen, lägenhetsinnehafvarene i Böle by, ehuru Smedsby byamän sålunda vunnit uteslutande rätt att förfoga öfver denna del af skogsmarken och Böle byamäns å antydda gemenskap grundade rätt till målbete därstädes upphört, då eganderätten 247
till marken frångått dem, likväl fortfarande begagnade samma skogsmark till muiltete; och som Smedsby byamänhärigenom lede intrång i sin nyttjorätt till marken, hafva de yrkat, att Bökbyamän måtte förklaras icke vara berättigade att till mulbete begagna densamma. I saken hörde, hafva Karl Norrgård och dennes öfrige medparter utom Werner Norrgård och Herman Karp, hvilka icke uppträdt vid Häradsrätten, genmält, att Bde byamän från urminnestid skvaldt innehaft rätt till mulbete i Böle skogen; att Egodelnings rätten i Mustasaari socken ej mindre den 16. Oktober 1769., vid uppkommen fråga om delning af Smedsby och Tiole byars gemensamma skogsmark, med byamännens begifvande förordnat, att medsby byamän borde utöfver den skogsmark, som lage inom området för deras mulbete, hvilket därförinnan allaredan varit afskildt från Bökbyamäns betesmark, erhålla nödigt tillskott i skogsmark från den till Kasperö rå stötande delen af Böle skogen min Böle byamän dock bibehållas vid sin rätt att nyttja ifrågavarande område till mulbete, än den 28. i samma månad, vid fastställandet af grunderna för skifte af skog och utmark i Mustasaari socken, föreskrifvit, att vederbörande förrättningslandtmätare vid verkställande af skiftet ejde rätta sig efter hvad de skilda byalagen vid de anställda förhören dels betingat dels begifvit sig till; samt att enlighet härmed vid åren 1773. och 1774. förrättadt skifte af skog och utmark Böle byaman bibehållits vid sin rätt till medbete i den Smedsby by tillskiftade delen af Böle skogen; hvadan Karl Norrgård jämte medparter påstått käromålets förkastande. Sedan Anshelm Pätt och hans medparter uppgifvit, att Expedelningsrätten i Mustasaari socken icke allenast genom utslag den 28. September 1774. upphäst nästomförmälda skifte och förordnat att enligt jordigarnes begäran mulbetet skulle blifva sam248
fäldt min skogen ånyo skiftas, utan äfven medels utslag den 22. Juni 1819. föreskrifvit, att Smedsby bys andel i Böle skogen borde genom rågång afskiljas från Böle bys därtill stötande egoskiften, i följd hvaraf dessa byar först då blifvit beträffande skogsmarken slutligen afskilda från hvarandra, utan att Böle byamän därvid till försäkrats någon rätt att tillgodogöra sig betet i nämnda skogsandel, har Häradsrätten uti utslag den 26. Februari 1904. på upptagna skäl förklarat Böle byaman oberättigade att till med bete nyttja den del af Böle skogen, som blifvit tillskiftad Smedsby by. Hofrätten, under hvars pröfning Karl Norrgård och hans medparter, förutom Herman Karp och Richard Norrgård, i vadeväg dragit målet, har genom dom den 8. Maj 1906. däri utlåtit sig och funnit utredt vara att Egodelningsrätten i Mustasaari seben den 16. Oktober 1769, efter det Smedeby och Böle byamän blifvit höida i anledning af tillämnadt skifte af deras gemensamma skog samt därvid uppgifvit att de hvardera begagnade särskilda mulbetesområden, hvilka vore ostridigt afgränsade genom en skiljegård, som funnes angifven å den öfver deras egor af vederbörande lande mätare upprättade kartan, med deras byamäns samråd beslutit, att samtliga hemman i Smedsby by, utom Näshemman, skulle tilldelas den skogsmark, som vore belägen inom området för deras eget mulbete, och därutöfver nödigt tillekott i skogsmark från den till Korperö rå stötande delen af Böle skogen, men att Pöle byamän dock vore obetaget att nyttja betesmärben inom denna del af skogsmarken, samt att bemälde Egodelningsrätt ytterligare den 28. i samma månad, vid fastställandet af grunderna för skifte af skog och utmark emellan hemmänen i Mustasaari socken, föreskrifvit, att vederbörande förrättningslandtmätare vid utförande af skiftet eger rätta sig efter hvad de skilda byalagen vid de anställda förhören öf249
verenskommit; hvarför och då Anshelm Pått jämte medparter icke visat att Böle byamän sedermera afstått från eller lagligen frånkants den dem på omförmäldt sätt tillerkända rätten, till mulbete i den Smedsby by tillskiltade andelen af Böle skogen, Hof rätten, med upphäfvande af Härads rättens utslag, förkastat Anshelm Rätts och dennes medparters i saken utförda talon. Uti Hofrättens dom hafva Anshelm Pått och hans ofvanuppräknade medparter anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Karl Norrgård jämte medparter i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande samt finner Anshelm Pått och hans medparter icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, hvarvid förty kommer att bero; och ålägges Anshelm Pätt jämte medparter att till Karl Norrgård och hans medparter i ersättning för deras härAlfred Lindström tädes i målet hafda kostnader utgifva åttatio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland R. A: Bredc. Fredr. Lundenius. A. V. Granström. C. J. Tingren 1au August 250
SS: 505. Pag. 217. R. D. 1906. Huhtikuun 15. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta, koskeen koskevassa jutussa, jossa Oulun kaupungissa asuva Kauppias Antti Santaholma on hakijana sekä Pyhäjoen pitäjän Limingojan kylästä kotoisin olevat Tilanomista jat Antti Ukonsaari, Maria Brusi, Robert Ketola, Yrjö Poutala, Mikko ja Aleksi Nikola, Samuli Rookala, Matti ja Kaisa Gustava Takalo, Juho Lystilä, Sakens, Eevert ja Aaro Kopisto, Matti Matinpoika,Matti Kanlenpoika, Anna, Wendla, Jenny ja Pekka Ojakangas, Yrjö ja Pieta Riemula, Pekka ja Tuomas Kantola. Heikki Roth, Heikki Oja, Jaakko Kenakkala, Kaarle, Pekka ja Jaakko Alatalo sekä Juho ja Jaakko Pokela tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 15. päivänä Huhtikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa Läsnä: R. A. B. F - F. C. A - A. G. C. K.
nut tietää seuraavaa: Sittenkun Antti Santaholma oli julkisella haasteella kutsuttanut kaikki ne tilalliset Limingojan kylän ja Pyhäjoen pitäjän Pohjan kylän yhteisessä lohkokunnassa, jotka luulivat itsellään olevan parempaa oikeutta kuin hänellä lohkokunnassa sijaitse vaan Housun koskeen rakennettuihin Henric såg, Henric tullmjölqvarn, Honrulan jauhomylly ja saha sekä Suodon kotitarörmylly nimisiin vesilaitöksiin niille myönnettyine oikeuksineen käyttää kosken vesivoimaa, ilmoitta naan vaatimuksensa Pyhäjoen ja Orilaiston pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa, olivat määräpäivänä muiden muassa Antti Ulkonsaari ja hänen ylläluetellut asiakumppaninja siinä tarkotuksessa Oikeudessa ilmoittautuneet, väittäen että heillä tilanomistajina sanotussa lohkokunnasra oli osaa Housun koskipaikkaan; jonka johdosta Kihlakunnanoikeus oli päätöksessä 14. päivältä Toukokuuta 1904. osottanut Antti Santakolman haasteen nojalla saattamaan ilmoitetun vaati muksen Oikeuden harkittavaksi. Antti Ukonsaarelle ja tämän asiakumppaneille toimitetun haasteen nojalla on Antti Santaholma mainitussa Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koskei Limingojan kylän tilanomistajille kuulunut myllypaikkoja Hourun koskessa ja heidät lohkokuunassa vuonna 1842. toimitetussa isossajaossa niminomaan oli erotettu osallisuudesta yhteisiin myllypaikkoihin nitkä kaikki oli jaettu Pohjan kylän tilanomistajille syystä että myllypai kat olivat Pohjan kylässä, sekä Antti santaholma laillisten saantojen kautta oli joutunut puheenalaisen kosken omistajaksi, Antti Ulkonsaaren ja hänen asiakumppaniensa väittämä oikeus siihen julistettaisiin perusteettomaksi, jonka ohessa Antti Santaholma on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan. Asiasta kuulustettuina, ovat Antti Ulkonsaari ja hänen asiakumppanin sa vastustaneet kannetta; minkä jälkeen 152
Kihlakunnanoikeus on päätöksessä 9. päivänä Kesäkuuta 1904. mainitsemillaan perusteilla katsonut Antti Ulkonsaarelta ja hänen asiakumppaneiltaan nuuttuneen oikeutta kieltää Antti Santaholmaa omanaan käyttämästä Honun koskea sekä sen ohessa velvoittanut heidät sadalla markalla korvaa naan Antti Santaholmalle hänen kulunkinsa jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Ukonsaari ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 16 päivänä Elokuutu 1906. intanut lausuntonsa asiasta; ja sen ohessa että Antti Santaholman Hovioikeudessa tekemä väitet ettei se avoin valtakirja, jonka nojalla Varatuomari J. W. Broman Hovioikeudessa oli esiintynyt muitten vetoojain paitsi Tuomas Kantolan asiamiehenä, laillisesti oikeuttanut Bromania Hovioikeudessa ajamaan heidän vetokannettaan syystä että tuo valtakirja alkujaan oli annettu eräälle toiselle henkilölle ja tämä itse jo oli Kihlakunnanoikeudessa käyttänyt saman valtakirjan, toteennäyttämätönnä jätettiin varteen ottamatta, on Hovioikeus katsonut kyllä selvitetyksi, että yllämainitun jakokunnan isossajassa oli Pohjan kylään aiotulle sahalle erotettu maata tarpeen mukaan, joten sahalaitos myös oli saanut oikeuden siltä paikalta käyttää Housun kosken vesivoimaa, mikäli tämä oli ollut tarpeen; mut ta koska puheena oleva koski muun etunsa puolesta oli jäänyt jakokunnan tilojen yhteiseksi omaisuudeksi sekä Antti Ukonsaari ja hänen asiakumppaninsa jakokunnan tilallisena olivat osallisia sen veteen, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, ryljännyt Antti Santakolman asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Antti Santaholma anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja samalla kuin Keisarillinen Senaatti hyväksyy Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion, mikäle Antti Santakolman edelläkerrottu väite sen kaut253
ta on hyljätty, katsoo Keisarillinen Senaalti, koska Housun koski ja siinä ole vat vesilaitokset sijaitsevat lohkokunnassa vuonna 1842. toimitetussa isossa jaossa Pohjan kylälle jaetulla alueella sekä tämän kylän tilat siis, 23. päivänä Heinäkuuta 1902. annetun, määräyksiä välinajasta vedessä ja vesialueen ja osta sisältävän asetuksen 9. SS:n mukaan, yksin ovat sanottuun koskeen osallisia, oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion tältä kohden, julistaa Antti Ulkonsaarel ta ja hänen asiakumppaneiltaan puut tuneen oikeutta kieltää Antti Santaholmaa käyttämästä Housun koskea, jonka ohessa Kihlakunnanoikeuden päätös, mikä li se koskee korvausta oikeudenkäyntikustannuksista, vahvistetaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brode. C. J. Tingren R. A. Brode. C. J. Tingren Veder. Lundenius. da A. W. Granström. 1altt Augusti Oman Karsten 15 Huhtikuun 18 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, maan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Hankoniemen kaupungissa toimiva osakeyhtiö Aktiehola get Granit on hakijana sekä Wiipurin kaupungissa oleva Toimi nimi Leinonen & Mäkinen ja Konttoristi Juho Paksuniemi meksi sanotusta kaupungista, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 18 päivänä Huhtikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Ruskealan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on osakeyhtiin Aktiebolaget Granit puolesta lausuttu että yhtiö kauppakirjalla 27. päivänä Syyskuuta 1902 oli Talolliselta Wilhelm Kilkiltä ja hänen vaimoltaan Emma Kilkittiä ostanut heidän mainitun pitäjän Raalamen kylässä omistaSäänä R. B. J. N.G. S. G. SS - 32. El - bet. Kf. - R. 25 k: 544. Pag. 119. R. 1906.
maansa puoleen perintötaloa, No 7 kuuluvan Rova - Ahomäki nimisen 1,650 hehtaarin laajuisen kallivalueen, emätilasta erotettavaksi joko itsenäiseksi tahi palstatilaksi sekä että tämä määräala, sanotun välikirjan tultua 29 päivänä samaa kuuta kirjoitetuksi Kihlakunnanoikeuden kiinnityspöytäkirjaan, oli palstatilaksi erotettu, kuin myös että Wiipurin läänin Kuvernööri päätöksellä 30 päivänä Tammikuuta 1913 oli vahvistanut kerrotun palstatilan erottamisen, minkä jälkeen ja sitten kun palstoittaminen oli 31 päivänä Tammikuuta 1903 merkitty maarekisteriin, yhtiö oli 10 päivänä senjälkeistä Syyskuuta laissa huudattanut puheenalaisen palstatilan; mutta kun Toiminimi Leinonen b. Mäkinen, joka 5 päivänä Maaliskuuta 1902 tehdyllä välikirjalla oli Wilhelm ja Emma Kilkiltä kymmenen vuoden ajaksi vuokrannut saman alueen, sekä Juho Paksuniemi, jolle Toiminimi Leine nen 6 Mäkinen oli luovuttanut kaiken omaisuutensa, äskensanotun vuokrasopimuksen nojalla pitivät alueen hallinnassaan, on yhtiön puolesta vaadittu että tuo vuokravälipuhe, joka ei ollut yhtiötä sitova, julistettaisiin mitättömäksi sekä toiminimi ja Juho Paksuniemi velvoitettaisiin häätämisen uhalla heti luovuttamaan kysymyksessä oleva alue yhtiön vapaasti käytettäväksi. Toiminimen Leinonen o Mäkinen ja Juho Paksuniemen vastustettua puheenalaista vaatimusta, on Kihlakunnanoikeus, jossa Wilhelm ja Emma Kilkkiä on kuulustettu sekä asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korva usta oikeudenkäyntikuluistaan, 25 päivänä Helmikuuta 1904 julistamassaan päätöksessä mainitsemallaan perusteilla hyljännyt osakeyhtiön i Aktie bobaget Granit asiassa ajaman kan teen sekä velvoittanut yhtiön suorit tamaan korvaukseksi oikeudenkäyntikustannuksista Toiminimelle Leino nen 6 Mäkinen kaksisataa markkaa ja Juho Paksuniemelle satamark kaa. 255
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi osakeyhtiö Aktiebolaget Granit oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 31 päivältä Maaliskuuta 1906 antanut lausuntonsa asiasta; ja sen ohessa että yhtiön Juho Paksuniemi å vastaan ajama kanne, koskei vastoin Juho Paksuniemen kieltämistä oltu näytetty hänellä olleen osaa asiassa, oiheettomana hyljättiin, on Hovioikeus, siihen nähden ettei yhti ötä, säännöksen mukaan maatilojen osittamisesta 12 päivänä Kesäkuuta 1895 annetun asetuksen 14 SS:n 2 kohdas sa, voitu pitää kysymyksessä olevan luovutetun alueen omistajana ennen kuin palstoittaminen oli 31 päivänä Tammikuuta 1903 maarekisteriin merkitty, ja kun toiminimi Leinonens. Mäkinen jo 29 päivänä Syyskuuta 1902 oli hakenut nautintooikeutensa kiinnittä mistä, mikä kiinnitys sittemmin saman hakemuksen nojalla oli saatukin, sekä puheenalainen vuokrasopimus siis 10 päivänä Marraskuuta 1892 annetun, erinäisiä sääntöjä maanvuokraamisesta maalla sisältävän asetuksen 5 SSn mukaan oli voimassa osakeyhtiötä, Aktiebolaget Granit vastaan, jättänyt pyjyväiseksi sen loppupäätelmän, johon Kihlakunnanoikeus oli asiasta johtunut Hovioikeuden tuomioon on osakeyhtiön i Aktiebolaget Granit puolesta anottu muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo tosin, että osakeyhtiö, Aktiebolaget Granet, joka 29 päivänä Syyskuuta 1902 on kiinnityspöytäkirjaan kirjoituttanut sen välikirjan, millä yhtiö on Wilhelm ja Emma Kilkiltä ostanut kysymyksessä olevan, heidän omistamaansa puoleen taloa No 7 Kaalamon kylässä kuuluvan Rova - Ahomäki nimisen alueen, ja sittemmin laillisen osituksen kautta erotuttanut saman alueen ennenkuin sanottu kiinnitys oli lakannut olemasta voimassa, niinmuodoin on säilyttänyt oikeuten sa mainittuun alueeseen sitäkin vastaan, jolle talo, tuottaisen kiinnityksen tapahduttuu, on nautintooikeuden 256
vakuudeksi kiinnitetty; mutta koska Toiminimi Leinonen E. Mäkinen vielä samana päivänä kuin tuo kiinnitys myönnettiin eli 29 päivänä Syyskuuta 1902 on hakenut kiinnityksen vahvistamista 5 päivänä Maaliskuuta 1902 tehtyyn välikirjaan perustuvan hallintooikeutensa vakuudeksi sekä kiinnitys sittemmin on tämän hakemuksen johdosta vahvistettu ja äskenkerrottu kiinnitys siis maatilojen osittamisesta 12 päivä nä Kesäkuuta 1895 annetun asetuksen 40 SS; mukaan, on katsottava olevan myöskin osakeyhtiötä, Aktiebolaget Granit kohtaan voimassa, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen lopputuloksen, johon Oikeudet ovat asiasta johtuneet. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen SenaattiR. A. Brede. s. Henr. hemmanJ. Wilsman Edvard Paldaris Luon klander Julius Nummelm J. Timgrén Fredr. Lundenius Jau AugustiA. H. Granström Häf Hellen Den 18. April 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedn att revisionenkilling från Wasa Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Lagmannen Gustaf Adolf Ingman, Häradsskilvaren Johan Holmström och Råd mannen Vilhelm Husberg, alla från Nikolaistad, gemensamt sökande samt Direktionen för Sjöamurana föreningen i Finland, svarande. Gilven uti Justitiedekartementet den 18. April 1907. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Efter Lagmannen Ingman, Härads skrifvaren Holmström och Rådmannen Hunberg till Rådstuonrättens i Nikolaistad sammanträde den 4. September 1903 ågången stämning har Direktionen för Sjödermansföreningen i Finland vid Rådstufvurätten anfört, att Isaac Redevolen i egenskap af delegare i Sjöonnuranstore ningen, som vore ett försäkningsbolag med ömsesidig ansvarighet och arbetade i tre år omfattande berunder eller oktojer, dom: J. A. G. f. W. E. P. I. F. 25: 546 Pag. 148. R. D. 1006.