Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Den 15 Mars 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Kapellansänkan Helena Maria Rardt, från staden Nystad, sökande, och Lägenhetsegarinnan Alma Brandt, från Grefnäs by i Morsbom sig ken, svarande, angående fastställelsetalan: Gifven uti Justitiedepartementet den 15 Mars 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Medels köpebref af den 23 Mars 1893 har Anna Brandt af sina föräldrar Inspectoren Berndt Brandt och dennes hustru Amalia Brandt tillhandlat sig halfva Envalds skatterusthåll och dermed i sambud varande hälft af Nybondas augments hemman, hvardera i Grefnas by, samt i köpebrefvet förbundit sig bland annat att från och med den Januari 1595 till sin broder KapelaOfver. W. F. R. A. S. t. Så. /E. T. 385 No 406. Pag. 207. R. D. 1912
nen Gustaf Theodor Brandt och efter dennes död till hans hustru och barn årligen erlägga som procents ränta å 5000 mark, men därest Alma Brandt försålde ifrågavarande lägenhet, till Kapellanen Brandt eller dennes nyssbemälde rättsinnehafvare utgifva sagda kapital äfvensom att medgifva nämnda lägenheters intecknande till säkerhet för omordade förmåner. Sedan Kapellanen Brandt emellertid aflidit, har Helena Maria Brandt såväl för egen del som i egenskap af lagbestämd förmyndare för sina i äktenskapet med Kapellanen Brandt födda minderåriga döttrar Elna Maria Ellinor och Eva Solveig tunda Brandt hos Häradsrätten i Hörskom sockens tingslag anhållit om intecknings fastställande i förenämnda lägenheter henne och hunnes döttrar till säkerhet för berörda ränta och kapital; därå Häradsrätten medels utslag den 3 Februari 1906 med bifall till Helena Maria Brandts ansökan fastställt den begärda inteckningen, hvaremot Hofrätten, under hvars pröfning Alma Brandt dragit ärendet, i utslag af den 18 December 1908 funnit Alma Erändt hafva emot Helena Maria Brandts ifrågavarande anspråk gjort sådant jäf att saken blifvit tvistig samt anvisat Helena Maria Rundt att medels laga rättegång styrka riktigheten af hennes anspråk jämte det föreskrift tillika meddelats om hvad Helena Maria Brandt vidare åläge att i afseende å fullföljande af hennes inteckningsansökan iakttaga I anledning af Hofrättens berörda anvisning har Helena Maria Brandt sedermera låtit instämma Ilma Brandt till Häradsrätten samt därstädes yrkat, att åberopade förbindelse af den 23 Mars 1893 måtte förklaras vara fortfarande giltig och för Alma Brandt bindande I saken hörd har Alma Ranti invändt, att Helena Maria Bianuts 286
och hennes barns ifrågavarande fordringsrätt på grund af åberopad. kontrakt vore priskriterad, enär Alma Brandt icke inom tio år efter kontraktets datum erinrats om fordrans tillvaro samt förty påyrkat käromålets förkastande. Med anledning häraf har Helena Maria Brandt erinrat, att Alma kändt på grund af merberörda köpekontrakt sökt lagfart å nämnda fastigheter och å dem erhållit fastebref den 6 Februari 1876 samt att tio år icke förflutit från sagda tid intill dess Alma Brandt blifvit inför Häradsrätten den 30 Augusti 1905 hörd i anledning af Helena Maria Brandts ansökan om inteckning till säkerhet för de i samma köpekontrakt omtalade förmanerna Häradsrätten har medels den 27. April 1910 afkunnadt utslag utlåtit sig i saken; och alldenstund Anna Brandt erkänt riktigheten af ifrågavarande köpebref, på grund hvaraf hon erhållit uppbud och fastebref å berörda lägenheter, samt därigenom förbundit sig, bland annat, att efter Kapellanen Brandts död till dennes änka och bemälda makars barn, betala fem procents årlig ränta å femtusen mark eller åtternativt erlägga beloppet femtusen mark ifall Ilma Brandt komme att försälja lägenheterna, fördenskull och då ifrågavarande ränta, hvilken förfalle till betalning hvarje år och skulle af Alma Rlandt erläggas årligen ra länge hon besutti lägenheterna, således icke kunnat prestriheras har Häradsrätten ålagt Alma Brandt att ansvara för uppfyllandet af förenämnda villkor i köpebrefvet af den 23 Mars 1893 intill dess hon styrkt att villkoret blifvit till fullo uppfylldt Hefrätten, under hvars pröfning parterna ömsesides i vadeväg Kragit målet, har afgjort detsamma medels dom af den 28 Juni 1912; och rom Helena Maria Brandt emot 287
Anna Brandts bestridande icke gittat styrka att hon bevakat de fordringsanspråk Helena Maria Brandt och hennes barn genom ifrågakomna den 23 Mars 1893 dagtecknade kontraft tillförsäkrats inom de tio år, hvilka förslutit närmast före den 30 Augusti 1905, då Alma Brandt blifvit uti ifrågavarande inteckningsärende inför Häradsrätten hörd, har Hofrätten, på grund af stadgande na i Kejserliga förordningen af den 9 November 1868 angående, bland annat, perskaption i fordringsmål, anset Alma Brandt icke kunna åläggas ansvara för omförmälda kapitalbelopp å femtusen mark, i anseende hvartill Hofrätten i såmåtto ändrat Häradsrättens utslag, att Hofrätten, med förkastande af Helena Maria Brandts därutöfver sträckta talan, förklarat Alma Rundt vara betalningsskyldig endast för omordade från och med den 1 Januari 1898 till betalning förfallna räntebelopp, hvilka belopp på den af Häradsrätten åberopade grund icke kunde anses proskriterade. af Hofrättens dom har Helena Maria Brandt anhållit om ändring medels hit ingifven deduktion, den Ilma Rändt bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom, fastställa Häradsrättens i målet afkunnade utslag. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: Walter Andersson. Johannes Pesonen Walter Andersson. Johannes Pesonen K. R. Helanen. K. Auer K. R. Helanen. K. Auer Samuli Koski. E. Thesleff 288
No 489. No 489. Pag, 159. R. D. 1912. Maaliskuun 16 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, asiakirjain luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Kaarle Oskari Raatala, Kangasalan pitäjän Watialan kylästä, on hakijana sekä Suomen Hypoteekkiyhdistys vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 16 päivänä Maaliskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Suomen Hypoteekkiyhdistykselle toimitetun haasteen nojalla on Kaarle Oskari Raatala Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut että hän, hankkiaksensa Hypoteekkiyhdistykseltä kuoletuslainan, oli 16 päivänä Syyskuuta 1907 Hypoteekkiyhdistykselle kirjoittanut 8500 markan velkakirjan ja kiinnityttänyt sen omistamiinsa Skraatarlän verotaloon No 3, Kangasalan pitäjän Ruinvaivan eli Lemposen kylässä ja Pekan verotaloon No 6. Watialan kylässä, sekä valtuuttaLäsnä: W. A. - 7. P. - R. H. - K. B. O. S.
nut maasta sittemmin poistuneen Asioitsijan Toivo Elias Polvianderin järjestämään lainapaperit ynnä anomaan lainaa, minkä jälkeen Hypoteekkiyhdistys oli kirjeessä 22 päivältä Toukokuuta 1909 ilmoittanut Kaarle Oskari Räätalalle, että tuota velkakirjaa vastaan oli myönnetty 8000 markan laina, mutta että Hypoteekkiyhdistyksen erityisistä syistä oli pakko myönnetyn lainan pääoman nimellismäärästä vähentää 5 prosenttia ylimääräisenä pääoman jähennyksenä ja sen lisäksi vielä ottaa yhtäläistä maksua 1 1/2 prosenttiä, jota ei kuitenkaan olisi pakko suorittaa lainaa nostettaessa, vaan seuraavien kolmen vuoden kuluessa puolivuosittain asianomaisina kantopäivinä 1/4 prosentilla lainan nimellismäärästä, joka kerralla, jonka vuoksi Raatala siten muuttuneisiin lainaehtoihin nähden oli oikeutettu siirtämään lainan nostamisen toiseen aikaan tahi ko konaan luopumaan lainasta; ja oli Hypoteekkiyhdistyksen lääninkomitea sen ohessa ehdottanut, että Raatala nostaisi lainan 19 päivänä Kesäkuuta viimeksisanottuna vuonna Hämeenlinnan kaupungis sa. Vaikka Kaarle Oskari Raatala kumminkaan ei ollut käynyt määrättynä päivänä lainaa nostamassa eikä edes Hypoteekki yhdistykselle ilmoittanut hyväksyvänsä kerrotuin tavoin muutettu ja lainaehtoja, oli Hypoteekkiyhdistus siitä huolimatta Toivo Elias Polvianderille 16 päivälle Syyskuuta 1907. päivätyn valtakirjan nojalla, johon sekä Raatalan että todistajien nimikirjoitukset oli vaaennetty, 23 päivänä Heinäkuuta 1909 suorittanut puheenalaisen lainan 8000 markkaa, vähentäen siitä edellaisanotun 5 prosentin määrän ynnä muita eriä, yhteensä 458 markkaa 66 penniä ja velvoittaen Raata lan kolmena lähinnä seuraavana vuonna Hypoteekkiyhdistykselle maksamaan yllämainitun 1 1/2 prosentin 290
lisämaksun, vaikkei siitä velkakirjassa, saatikka Polvianderin käyt tämässä valtakirjassa onllut ollut mitään määräystä. Senvuoksi, ja koskei Kaarle Oskari Raatala ollutkaan halukas nostamaan hänelle esitetyllä tavalla myönnettyä lainaa on Raatala vaatinut, että Hypoteekkiyhdistys, joka odottamat tä Raatalan vastausta lainan nostamisesta, oli sen suorittanut Toivo Elias Polvianderille, vaikkei tämän valtakirja, jos se olisikin ollut oikea, myöntänyt Polvianderille valtaaedelläkerrotuin tavoin kovunnetuilla lainaehdoilla nostaa lainamäärää, velvoitettaisiin ilman rahavastiketta Kamle Oskari Raatalalle luovuttamaan kysymyksessä oleva velkakirja tahi, ett ei tätä vaatimusta voitaisi hyväksyä, hänelle maksamaan se osa puhena olevasta lainamäärästä, min kä Hypoteekkiyhdistys oli ilman Rantalan suostumusta siitä pidältänyt, jota paitsi Kaarle Oskari Räätälä on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Suomen Hypoteekkiyhdistyksen puolesta on kannetta vastustettu. Raastuvanoikeus on 22 päivänä Tammikuuta 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Oskari Raatala oli vetoamalla saattanut jutun on 30 päivänä Huhtikuuta 1912 antamaisaan tuomiossa lausunut selvitetyksi että Raatala oli valtakirjalla 16 päivältä Syyskuuta 1907 valtuuttanut Toivo Elias Polvianderin puolestaan suomen Hypoteekkiyhdistykseltä anomaan, nostamaan ja kuittaamaan kysymyksessä olevaa velkakirjaa vastaan myönnetyn kuoletuslainan; ja kun Polvianderin tämän valtuuden perusteella oli katsottava olleen oikeutetun Raatalan puolesta hyväksymään Hypoteekkiyhdistyksen kirjeessä 22 päivältä Toukokuuta 1909 lähemmin mainitut lainuehdot ja Polviander oli myönnetyn lainan 291
Raatalan puolesta nostanut ja kuitan nut, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastujanoikeus jutussa oli johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Oskari Raatala anonut muutosta perustelmalla, johon Suomen Hypoteekkiyhdistyksen puolesta on vastattuKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo puoli todistusta esitetyn siitä, että Kaarle Oskari Raatala on nimikirjoituksel laan varustanut sen valtakirjan 16. päivältä Syyskuuta 1907, jonka nojalla Toivo Elias Polviander on Raatalan puolesta 23 päivänä Heinäkuuta 1909. nostanut puheena olevan kahdeksantuhannen markan lainan; ninkä vuoksi Keisarillinen Senaatti kumaten Hovioikeuden tuomion ja Raas tuvanoikeuden päätöksen, harkitsee oi keaksi, nojautuen O. K.n. 17 luvun 27 SS:iin velvoittaa Kaarle Oskari Raatalan, jos hän on maineeltaan sellainen, että se voidaan hänelle sallia, valallaan puh distautumaan siitä mitä häntä vasRuonikauman taan näin muodoin on ilmi tullut; ja tulee Raastuvanoikeuden siis, ilmoitettaessa, ottaa juttu uudestaan käviteltäväkseen ja siinä edelleen laillisesti menetellä. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Waldav Andersin. Johannes Pesoni Walda Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer 292
Maaliskuun 17. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa näkeyhtiö Sandudd Tapeffabriks Aktiebolag, Helsingin kaupungista, on hakijana ja Kunnallisneuvosmies Wilhelm Kammo nen, Jyväskylän kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusostossa 17. päivänä Maaliskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itulleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Nuuroamies Kammonen on Sandudd Fapetfabriks Aktiebolagille toimituttamansa haasteen nojalla Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että hän oli osakeyhtiön kanssa Tammikuussa vuonna 1908. tekemänsä sopimuksen mukaan ottanut toimittaaksensa osakeyhtiölle 21000. litraa tärpättiä ehdolla, että osakeyhtiö ottaisi sitä vastaan seuLäsnä: W. A. J. P. - R. H. - K. t. . F. O. L. No 415. Pag. 241. R. D. 1911.
ranneen Helmi - ja Maaliskuun kuluessa kaksi vannunlastia humpanakin kuukautena sekä HuhtiTouko- ja Kesäkuussa yhden vannunlästin kussakin, mutta että näkeyhtiö, sittenkun Kammonen oli lähettänyt 14/18. litraa tärpättiä, oli Kesäkuussa 1908. kieltäytynyt enempää vastaanottamasta, minkä vuoksi Kammonen oli pannut tehtrallansa varastoon osakeyhtiön laskuun sovitusta määrästä puuttuvat 7000. litraa tärpättiä. Antaen Oikeuteen kontokuranttilaskun 1. päivältä Heinäkuuta 1908., jona Sandudd Tapitfabriks Aktiebolägen makjettaväksi on pantu 1418. litrastä tärättiä 6155. markkaa 75. penniä, 215. peullosta 645. markkaa, palantetuista pulloista maksetusta rahdinta 84. markkaa, yhdestä palautettaessa rikkontuneesta pellosta 3. markkaa, varastoon pannuista 7000. litraata täyrättiä 3150. markkaa ja tamän tärpättimäärän lähetykseen tarvittavista 110. puillosta 330. markkaa, sekä osakeyhtiötä hyvitetty: kahdesta kolmen kuukauden tunnustusta, toisesta 1758. markkaa 80. penniä ia toisesta 1863. markkaa 45. penniä, ja 114. palautetusta peillosta 342. markkaa, on Neuvosmies Kammonen vaatinut osakeyhtiötä velvoitettavaksi Kammoselle suorittamaan mainitun laskun vielä suorittamatta oleva sisällys 6403. markkaa 50. penniä borkoineen. Kanteesta kuulustettuna on Sandudd Tapetfabriks Aktiebolag väittänyt suostuneensa vastaanottamaan koko sovitun tärpättimäärän ainoastaan sillä ehdolla, että palovakuutusyhtiö sallisi osakeyhtiön tehdasalueellansa pitää varastossa suuremman määrän tarpättiä kuin mitä se tehtaassaan tavallisesti kulutti, minkä tähden, ja kun Suomen Tuollisuudenharjoittajain keskinäinen Palovakuutus yhtiö, jossa osakeyhtiön omaisuus oli tulipalon varalta vakuitettu, 12. päivänä Elokuuta 1908. 294
oli kieltänyt tärpättivaraston lisäämisen uhalla, että palovakuutus muuten irtisanottaisiin, osakeyy tiö oli ollut pakotettu vastaiseksi kieltäytymään vastaanottamasta ei ainoastaan Neuvosmies Kamme sen jo lähettämistä 14118. tärpätti liträstä 4171. litraa, jotka tämä oli Kesäkuussa 1908. lähettänyt yli osakeyhtiön sillä kertaa tilaaman määrän, vaan myöskin hankintamäärän loppua eli 682. litraa Näin ollen ja kun Sandudd TapetFabriks Aktiebolag oli maksanut Tunnan vastaanottamastansa tarpalistä, on osakeyhtiö anonut hannetta hyljättäväksi, huomauttaen samalla, ettei osakeyhtiö missään tapauksessa ollut velkapää vastaanottamaan niitä 118. litraa tärpättiä, jotka velauvoimies itämmonen oli laskussaan pannut yhtiön maksettavaksi yli sovitun 21000. tärpättilitran, ja että Kammosen tehta alla varastoon pantua 7000. litran tärpättimäärää varten laskuun otetuista 110.pullosta oli liikaa 6. pulloa. Nenvosmies Kommosen myönnettyä saatavastaan vähennettäväksi edellämainittujen 118. tärpättilitran hinnan 53. markkaa 10. pennia ja tälle tarpattimaaralle tarvittavasta kahdesta pullosta 6. markkaa, on Raastuvanoikeus, jossa asian osaiset molemmin puolin myös olivat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 20. päivänä Tammikuuta 1909. julistamassaan päätöksessa katsonut selville käyneen että, sittenkun Sandudd Tappitfabriks Aktiebolag 1908. vuoden alussa oli räkköteitse Neuvonmies Kammeselta tiedustellut, voisiko hän osakeyhtiolle toimittaa tärpättiä samaan hintaan kuin edellisenäkin vuonna, ja Hammonen oli niinikään sähköteitse ilmoittanut olevansa halukas toimittamaan vähentään kaksikymmentäyksituhatta litraa tärättiä ehdolla, että osakeyhtiö ottaisi vastaan kaksi vannullista 295
Helmikuussa, kaksi Maaliskuussa; yhden vaimollisen Huhtikuussa, yhden Toukokuussa ja yhden Kesäkuussa vuonna 1908., oli osakeyhtisähköteitse vastannut hyväksyvänja ehdon ilman muistutusta, luväten sen ohessa vahvistaa hyväksymisensä kirjeessä, minkä sopimuksen osakeyhtiö sen johdosta sitten kirjeessä 17. päivältä Tammikuuta 1908. oli vahvistanut, kuitenkin ehdotla että tärjätin vastaanotto oli riigpuva palovakuntusyhtiön myöntymisestä suurempien varastojen säilyttämiseen osakeyhtiön tehdasaluulla, sekä että Kämmönen sen jälkeen oli osakeyhtiölle lähettänyt yhteensä neljätoistatuhatta satakahdeksantoista litraa tärjattia ynnä kaksisataa viisitoista pulloa ja, kun osakeyhtiö oli kieltäytynyt vastaanottamasta enempää, osakeyhtiön laskuun pannut sopun sovitusta tärpättimäärästä varastoon Kammosen omistaman tehtään alueelle Jyväskylän pitäjässä. Tämän vuoksi ja kun osaksyhtiö oli Kammosen lähettämästä läspätistä suorittanut kahdella vekselillä tuhat seitsemänsataa viisikymmentäkahdeksan markkaa kahdeksankymmentä penniä ja tuhat kahdeksansataa kuusikymmentäkolme markkaa neljäkymmentäviisi penniä, jota paitsi osakeyhtiön hyväksi oli luettava palautetuista tyhjistä rulloista kolmesataa neljäkymmentäkaksi markkaa, on Raastuvanoikeus velvoittanut Sandudd Fapettabriks Aktiebolagin, saatuaan kommoselta kuusituhatta kahdeksansataa kahdaksankymmentäkaksi litraa tärpättiä ja sata kahdeksan pelloa, Kommoselle kuitin saadessaan maksamaan vaaditut kuusituhatta neljäsataa kolme markkaa viisikymmentä perimä, tästä vähennettyä kammosen sadasta kahdeksastatoista tärpättilirasta ja kahdesta pullosta lyhennettäväksi myöntämä määrä, yhteensä viisikymmentä 296
yhdeksän markkaa kymmenen penmä, eli siis Kammoselle suoriltamaan kuusituhatta kolmesataa neljäkymmentänelja markkaa neljäkymmentä penniä viiden prosen tin vuotuisine korkoineen, luettuna haastepäivästä 27. päivåstä Heinäkuuta 1908. kunnes täysi maksu tapahtui, minkä ohessa osakeyhtiö on velvoitettu neljälläsadalla markalla korvaamaan Kammoisen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi fondudd Fapetfabriks Aktiebolag oli vetoamalla saattanut jutun, on 24. päivänä Toukokuuta 1911. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Baartuvanoikeuden päätöksen varaan ukä velvoittanut osakeyhtiön viidelläkymmenelläviidellä markalla borvaamaan Neuvonmies Kammosen kulut Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Sandudd Fapetfabriks Aktiebolag anonut muutosta perustelmalla, johon Nenvonmies Kammonen on vastannutKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Sandudd Fapetfabriks Aktiebolag och esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan osakeyhtiö suorittamaan Neuvosmies Kammoselle seitsemänkymmentä markkaa hänellä jutun vuoksi täällä olleiden hulujen korvaukseksi. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin K. R. Helanen. Johannes Pesonen. K. Auer. N. A. Lilius. 297
Maaliskuun 18 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa koskevassa jutussa, jossa Kihlakunnantuomari Kustaa Konstantin Osmonsalo, on hakijana, sekä toiminimi N: m Sandberg Osakeyhtiö, Tampereen kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 18 päivänä Maaliskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellen. sä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: W: m Sandberg Osakeyhtiölle toimitetun haasteen nojalla on Kihlakunnantuomari Osmonsalo Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että sanotussa kaupungissa asuva Pika-ajuri Nestor Tuliniemi, joka keväällä vuonna 1908 oli luovuttanut omaisuutensa konkurssiin, oli seuraavan kesän Läsnä: F. S. A. L. B.t. - A. R. - S.R. M. S. No 493. Pag. 141. R. D. 1913.
aikana saamamiestensä kanssa tehnyt sopimuksen velkainsa maksamisesta, ja että Osmonsalo, jonka Raastuvanoikeus oli määrännyt ensin uskotuksi - ja sitten toimitsijamieheksi sanottuun konkurssipesään, oli Nestor Tuliniemen valtuuttamalle, mainitussa kaupungissa niinikään asuvalle Varatuomarille Verner Palanderille 2 päivänä Joulukuuta 1908 antanut täylellisen tilin pesän hoidosta ynnä puhdasta rahaa 1062 markkaa 71 penniä ehdolla että Palander pitäisi huolta konkussipesän velkojien tyydyttämisestä sopimuskirjan mukaisesti; mutta että Varatuomari Palander ei ollutkaan näillä rahoilla maksanut Nestor Tuliniemen saamamiehille heille suhteellisesti tulevaa osaa, vaan oli, pidätettyään palkkionaan 100 markkaa ja suoritettuaan erään laskun 132 markkaa 5 penniä Asianajotoimistolle Gummerus & Björkstenille, antanut W: m Sandberg Osukeyhtiölle, jonka puolesta oli konkurssissa valvottu kolme eri saata raa yhteensä 3723 markkaa 15 penniä, rahojen jäännöksen 830 markkaa 66 penniä. Näin ollen ja koska Kihlakunnantuomari Osmonsalo oli kahden muun Nestor Tuliniemen saamamiehen kanteen johdosta Turun Hovioikeuden 20 päivänä Joulukuuta 1910 antamalla tuomiolla velvoitettu näille kahdelle saamamiehelle tekemään tili Tuliniemen konkius sipesän hoidosta, on Kihlakunnantuomari Osmonsalo vaatinut, että N: m Sandberg Osakeyhtiö velvoitettaisiin Osmonsalolle maksamaan yhtiön Palanderilta nostamat 830 markkaa 66 penniä sekä korvaamaan Osmonsalon oikeudenkäyntikulut. Asiasta kuultuna on W: m Sandberg Osakeyhtiön puolesta kyllä tiinnustettu Varatuomari Palanderin 5 päivänä Joulukuuta 1908 Nestor Tuliniemen puolesta ja läsnä olles sa osakeyhtiölle suorittaneen yhtiön koko saatavan Tuliniemeltä siten 299
että 2734 markkaa 57 penniä oli maksettu rahassa ja että Tuliniemi oli lopusta antanut tunnusteen; mutta koskei osakeyhtiö tietänyt, olivatko sen näin saamat rahat Tuliniemen konkurssipesään kuuluvia vai Tuliniemen muualta hankkimia ja kun näillä rahoilla oli suoritettu maksettavaksi langennutta velkaa eikä takaisinmaksuvelvollisuutta ollut olemassa muissa kuin Rikoslain viimaanpanonsetuksen 11 SS: sä mainituissa tapauksissa, on osakeyhtiön puolesta anottu kannetta hyljättäväksi. Kuulustettuaan asiasta Varatuomari Palanderia ja Nestor Tuliniemeä on Raastuvanoikeus 18 päivänä Elokuuta 1911 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi että, sittenkuin Kihlakunnantuomari Osmonsalo, luullen että Tester Tuliniemen ja hänen konkurssivelkojainsa kesken oli saatu toimeen pätevä sopimus velan maksamisen helpotuksesta velalliselle, oli Varatuomari Palanderille tilin mukaan antanut Tuliniemen konkussipesän varoja tuhat kuusikymmentäkaksi markkaa seitsemänkymmentäyksi penniä, Palander oli näistä rahoista maksanut kahdeksansataa kolmekymmentä markkaa kuusikymmentäkuusi penniä mainitun sopimuksen perusteella N: m Sandberg Osakeyhtiölle tällä Nestor Tuliniemen konkurssipesästä olevan saatavan lyhennykseksi; mutta koska Hovioikeus edellämainitulla tuomiollaan 20 päivältä Joulukuuta 1910, katsoen ettei laillista sopimusta velan maksamisen helpatuksesta velalliselle Nestor Tuliniemen konkurssiasiassa ollut olemassa, oli velvoittanut Kihlakunnantuomari Osmonsalon pesän velkojille tekemään tilin pesän hoidosta, sentähden ja kiin Osmonsalo näin ollen oli pidettävä oikeutettuna saamaan takaisin Taratuomari Palanderille luovuttamansa konkurssipesän varat eikä N: m Sandberg Osakeyhtiö asian tällä 300