Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
saaresta, vaikka ne eivät olleet Hongon talolle jaetut vaan kuuluvat Kruunulle, Juho ja Moses Honko velvoitettaisiin Kruunun vapaaseen hallintoon ja nautintoon luovuttamaan keko Ruissaari ja sanottu osa Kasilan saaresta Kanteesta kuultuina ovat Juho ja Moses Honko, ilmoittaen että Moses Honko oli Huhtikuun 23. päivänä 1870. myynyt Hongon talon Juho Hongolle, vaikka Mooses Honko vielä hallitsi taloa, väittäneet, että Kuisaari ja ruheenalainen osa Kasilan saartu olivat jo vuosisatoja kuuluneet Hongon taloon ja ettei niitä oltu Ajostaina leen jakokunnan isossa jaossa liikamaita Kruunulle vuonna 1797. erotet taessa Kruunulle jaettu, kuten näistä liikamaista tehty luettelo osoitti, sekä että, vaikkei jakokirjassa tosin mainittu Ruissaarta ja useinmainittua osaa Kasilan saaresta annetuiksi sengon talolle eikä niitä oltu isossa jaes sa muutenkaan lukuun otettu tahi jyvitetty, arvatenkin siitä syystä etteivät ne olleet niittu-tahi peltomaata, ned lessaan Hongon talon rajojen sisällä. eikä ainakaan viittä kilometriä lähempänä Kruunun puistoa tahi muuta Kruunulle kuuluvaa maata kuuluivat Hongon taloon ja olivat pidettäviit vakaalla omistusoikeudella muinitun talon maana, minkä tähden Juho ja Mooses Honki ovat pyytäneet tä kanne oiheettomana hyljättäiiin ja että heille määrättäisiin korans heidän oikeudenkäymiskuluistaan. Sittenkuin Komissionimaanmitta. ai J. Tarhonen oli Syyskuun 9. päivänä Ul. useinsanotuilla saarilla toimittunut katselmuksen sekä kartoitta nut ne ympäristöineen, on Kihlakunnanoikeus Lokakuun 12. päivänä 1901. julistanut päätöksen jutussa sekä mainitsemillaan perusteilla katsonut Kuissaaren ja puheenalaisen osan Kasilan saarta kuuluvan Suomen Kruunulle ja sentähden velvoittanut Hongon talon omistajan heti luovuttamaan sanotun saaren ja saarenosan KruunulleHovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho
Ilonko vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla Toukokuun 2. päivältä 1903. sen ratkaisset; ja koska Kuissaari ja kysymyksessä oleva osa Kasilan saarta, jotka ylimuistoisista ajoista olivat olleet Hongon talon nautinnossa, kieltämättä sijaitsevat Hongon talon rajojen sisällä, sentähden ja kun Suomen Kruunu eis ollut voinut näyt tää että mainitut tilukset olivat yhsityisten tiloista pyykeillä erotettuja maita tahi jakotoimituksessa syntyneitä liikamaita, Hovioikeus, nojautuen M. K. 12. luv. 4. SSlään ja 3. päivänä Syyskuuta 1886. annetun metsäluin 1. SS:lään, kylkäsi Kruunun Juho Honkoo vastaan ajaman kanteen oikeettoma. na sekä velvoitti Suomen Kruunun kuudellasadalla markalla korvaamaan Juho Hongolle hänen kulunsa asiassaHovioikeuden tuomioon on Suomen Kruunun puolesta haettu muutosta tänne jätetyllä perustelmalla, johon Juho Honko säädetyssä järjestyksessä on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Suomen Kruunun puolesta ole esiintuotu syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pyhyväksi; ja velvoitetaan Suomen Kruunu suorittamaan Juho Hongolle häneltä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymman tä markkaa. siitä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen SenaattiJ.J. Schman J Em. Lupblad I Nämbund A. Niemin. Valentin Gammene. Haf Hellen 157
Maaliskuun 3 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, rajankäynnin moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Maakauppias Adam Paavolais-vainajan leski Katariija Paavolainen, Kivennavan pitäjän Kaivolan kylästä, niin hyvin omasta puolestaan kuin avioliitosta Adam Paavolaisen kanssa syntyneitten alaikäisten lastensa lakimääräisenä holhoojana, sekä Rautatienkirjuri Alvian Ratinen, samasta kylästä, ja Varatuomari Otto Tanner, Wiipurin kaupungista, vaimojensa, Adam Paavolaisen tyttärien Anna ja Maria Paavolaisen edusmiehinä, hakijoina, sekä Tehtailija Ilja Galkin, Muolan pitäjän Kyrölän kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 3 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen ityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saasina: J. G. F. C. A. - V.G. - W. H. - J. N. B. I. Savonius No 253. Pag. 217. R. D. 1902.
nut tietää seuraavaa: Kivennavan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa oli Tehtailija Galkin siellä ajamassaan jutussa esiintuonut: että Pankkiiritoiminimi E. M. Meijer & Co oli omistaessaan entiseen Raivolan rautatektaaseen kuuluvan maapalstan Raivolan kylässä kauppakirjalla 21. päivältä Tammikuuta 1895. myynyt silloin elossa olevalle Adam Paavolaiselle sanottuun palstaan kuuluvan makasiinitontin sillä olevain rakennusten kanssa, joka tontti rajoittui, muun muassa pohjoisessa entisen Raivolan rauta tehtään yksityisen rautatien alueeseen, Adam Paavolaisen vastaanotettavaksi siinä tilassa kuin se silloin oli, että Adam Paavolainen, vaikka puheksi tulleessa kaupassa oli makasiini -ton tin pohjoisrajaksi tarkoitettu se viiva, joka saatiin kun tontin länsipuolella olevan valtionrautatselle kuuluvan alueen lännessä päin pyykkiin No 67to tuleva raja siitä vedettiin suoraan suuntaan kuitenkin oli ottanut hallintoon sa maata sanotun viivan pohjoispuolelta ja siis enemmän kuin hänelle oli ollut tuleva maa-aluetta, sekä että Adam Paavolaiselle myydyn tontin rajojen selville saamista varten 28 päivänä Joulukuuta 1895 oli pidetty katulmus, jonka toimittamiseen Varamaanmittari Elias Piponius oli ottanut osaa, ja Adam Paavolainen katselmistilaisuudessa suostunut siihen että tontin pohjoisrajaksi, jona oli pidetty sitä vanhaa lankkuaitaa, joka erotti tontin edellä mainitun yksityisen, Raivolan rautatehtaalle vievän rautatien alueesta, määrättiin se suora linja, joka sen mukaan mitä ylempä nä on kerrottu oli tonttia myytäessä Paavolaiselle tarkoitettu ja joka Varamaanmittari Piponiuksen edellämäinitussa katselmuksessa valmistamalla kartalla oli merkitty meneväksi rajapyykistä No 367 10 pyykkiin No 2; mutta koska Katariina Paavolainen, ollessaan ynnä alaikäisten lastensa kanssa Adam Paavolaisvainajan oikeudenomistaja, oli kieltäytynyt noudattamasta ker109
rotulla tavalla sovittua rajaa ja muutsamasta kysymyksessä olevaa lankkuaitaa, jonka kautta hän hallitsi tontin ulkopuolella olevaa entisen Raivolan rautatektaan ylempänä sanottuun palstaan kuuluvaa kolmikulmaista maa aluetta, oli Tehtailija Galkin, joka 9 päivältä Joulukuuta 1895 SS kauppakirjalla 11 päivältäammikuuta 1896 Toiminimi E. M. Meijer i Gölta oli ostanut mainitun entiseen Raivolan rautatehtaaseen kuuluvan palstan siitä kuitenkin poiserotettua, paitsi muuta, toiminimen ylempänä sanotulla kauppakirjalla Tammikuun 21. päivältä 1895. Adam Paavolaiselle myymä, Varamaamittari Piponiuksen katselmuksessa Joulukuun 28 päivänä 1895 tekemään ja seuraraavan Tammikuun 4 päivänä päevättyyn karttaan merkitsemä 0,1987 hehtaarin suuruinen maa ala, vaatinut Katariina Paavolaisen velvoittamista siirtämään lankkuaidan makasiinitentin oikealle, puheeksi tulleessa katselmuksessa määrätylle rajalle ja luovuttamaan tämän rajan ja lankkuaidan välillä olevan maan Galkinin vapaasen hallintoon; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, sittenkuin Katariina Paavolainen, asiassa kuulustettuna, oli vastustanut vaatimusta, oli 14 päivänä Lokakuuta 1898 julistamallaan päätöksellä, koska halkinin omistaman, edellä mainitun kesityisen rautatien alueen ja puheenalaisen makasiinitontin välistä rajaa i vielä oltu määrätty, hyljännyt Tehailija Galkinin edellä kerrotun vaamuksen; minkä päätöksen Wiipurin Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asia vetölistä oli saatettu, tuomiolla 29. päivältä Heinäkuuta 1899. oli vahvistanut Sittenkuin tämän jälkeen Komisioonimaanmittari Frans Lindell, joka Tehtailija Galkinin Wiipurin läänin Kuvernöörin luona tekemästä pyynnöstä oli määrätty käymään rajat Galkinin omistaman maapalstan ja Adam Paavolaisen oikeudenomistajain ylempänä sanotun makasiinitontin välillä, oli 4. päivänä Heinäkuuta ja 30. päivänä Elokuuta 1900. toimittanut selleisen rajankäynnin, ja siinä oli katsottu mainitun makasiinitontin 100
rajain Tehtailija Galkinin palstaa vartaan pohjoisessa ja idässä, jotka rajat yksistään olivat riidan alaiset, kulkevan pitkin sitä rajapyykistä 1867. alkavaa linjaa, joka Komisionimaan mittari Lindellin toimituksessa valmistetulla kartalla edelleen oli osotettu kirjaimilla a bd, on Tehtailija Galkin Katariina Paavolaiselle ja hänen ylempänä luetelluille asiakumpa paneillensa toimitetun haasteen nojat la Kihlakunnanoikeudessa, moittiakseen Komisioonimaanmittari Lindellin rajankäyntitoimitusta, pääsiallisesti ja viitaten siihen mitä hän edelläkerrotussa jutussa oli esiintuonut, lausunut että, vaikka Katariina Paavo lainen ja hänen asiakumppaninsa eivät olleet edes väittäneet puheenalaiseen makasiinitonttiin kuuluvan maata ylempänä sanotun lankkuaidan ulkopuolelta eivätkä kieltäneet Komisionimaanmittari Lindellin oikein laskeneen lankkuaidan sisällä olevaa aluetta 0,2231. hehtaariksi, vaan päin vastoin ilmoittaneet tontin ostetuksi lankkuditaan asti, Komisionimaan mittari Lindell kuitenkin oli määännyt tontin rajan pohjoisessa suuimmaksi osaksi Galkinille kuuluvat le puolelle lankkuaitaa ja tonttia arten Katariina Paavolaiselle ja häen asiakumppaneillensa lohkaissut 0,2274 hehtaaria suuruisen maa alan eli siis inemmän kuin he olivat itselleen vatineet; että Komisioinimaanmitta Lindell niinikään oli ilman syytä kysymyksessä olevan makasiiniontin itäisen rajan vieressä Tehtaili Kalkinin palstasta ottanut Kataiina Paavolaiselle ja hänen asiajumpaneillensä edellämainitulla karalla kirjaimilla a b e merkityn maalan sekä että Tehtailija Galkinin palsta rajankäynnin johdosta oli siian määrin supistunut ettei Galkin nään voinut käyttää rautatienaveeltaan johtavaa rautatieroidetta; ja on Tehtailija Galkin sentähden vaalinut että kysymyksessä oleva raja hänen rajankäynti toimituksessa tekemän sä esityksen mukaan määrättäisiin
kulkamaan pyykistä No 367 10 kirjaimeen ei ja siitä pyykkiin No 2 sekä tästä pyykistä pyykkiin No 1 Varmaan talla. Kanteen johdosta kuulustettiin och kunnanhatulmus oli riitapaikalla toivat Katariina Paavolainen ja hänen metettu ja Sehtailija Guldinin pyynnösasiakumppaninsa turvautuneet edessä län valtionrautatilten Ratainioniä mainittuun, 25 päivänä Tammikuuta Rudelf Roscheria oli lausunnon antatin, joksi sitä vanhoista ajoista samla ta oikeudenkäymiekulustansa, 16 päika oli nimitetty ja jonka rajat elle vänä Syyskuuta 1901 julistamallaan ne hyljättäisiin. Sittenkun Tehtailija Galkin vielä mä tontti oli ylempänä sanotussa nottamiseksi entiseen Raivolan tehtaaen kuuluvasta muusta palstasta ja että Adam Paavolaiselle 21 päivänä mittari Piponiukren laatimalla karj Tammikuuta 1895 tehty luovutus siis oli mittari Piponiukren laatimalla karj Tammikuuta 1895 tehty luovutus siis oli mittari Piponiukren laatimalla karj Tammikuuta 1895 tehty luovutus siis oli Galkinia vastaan voimaton, sekä kihlaKanteen johdosta kuulustettiin och kunnanhatulmus oli riitapaikalla toiPanteen johdosta kuulustettuun a kasvankatsesmus oli riitapaikalla toiPanteen johdosta kuulustettuun a kasvankatsesmus oli riitapaikalla toi1895. laadittuun kauppakirjaan, jolle mitä varten asiassa kuultu, on KihAdam Paavolainen oli ostanut pigan lakunnanoikeus, jossa asianosaiset moalaisen maa-alan eli makariinitan luemin puolin ovat vaatineet korvausvat yhtä kasan ollest samat hän päätöksellä asiassa katsonut näyte nytkin sekä sen mukaan myöskin i yksi että, sittenkuin Adam Paavolaimääritellyt äsken sanotussa kauppa sen däissään kauppakirjalla 21. päikirjassa minkä vuoksi Katariina Paa hinta Tammikuuta No 5. oli Pankkuritinvolainen ja hänen asiakauppasningen nimi E. N. Majas Olto ostanut kysymyä ovat anoneet että asiassa ajettu hennesi olevan, najojensa puolesta tähän min määrätyn makasiinitontin ja täoli huomauttanut, ettei Adam Pauno, Puramaanmittari, Piponiaksen 28 päivä lainen eläissään eivätkä hänen oikeus päivänna Joulukuuta paikalla tordenomistajansakaan ollast ryhtyn och omistusa mittauksessa havaittu sitoimiin puheenalaisen makariinto itin kihttävän 0,97 hehtaarin suuruisen alu102
een, oli toiminimi myyntikirjalla 11. päivältä Tammikuuta 1896. Tehtailija Gelkinille myynyt kaiken entisen Raivolan tehtaaseen kuuluvan alueen paitsi Paavolaiselle myytyä makasiinitonttia, joka viimeksimainitussa asiakirjassa oli ilmoitettu sisältävän äsken ilmoite tun pinta alan; johon nähden ja kun Katariina Paavolainen ja hänen asiakumppaninsa eivät edes olleet voineet väittää että Adam Paavolainen eläessään tahi Katariina Paavolainen ja hänen asiakumppaninsa Adam Paavolaisen kuoleman jälkeen olisivat rylvtyneet niihin toimiin heille kuuluvan makasiinitontin erottamista varten, kuin 12 päivänä Kesäkuuta 1895. annetussa asetuksessa maatilojen osittamisesta säädetään, ja Adam Paavolaiselle tapahtunut myynti, saman asetuksen 42 SSn mukaan, ei vaikuttanut Tehtailija Galkinen oikeuteen kysymyksessä olevassa suhteessa ja Galkinia sentähden ei myöskään voitu pitää velvollisena Katariina Paavolaiselle ja hänen asiakumppaneillensa luovuttamaan suurempaa aluetta kuin mihin hän oli suostunut Kihlakunnanoikeus on julistanut sen räjäsuunnan, jonka Varamaanmittari Piponius mainitussa katselmuksessa hänen laatimallensa kartalle oli vetänyt pyykistä No 367 10 pyykkiin No 2, jälkinin myöntymisen mukaan olean pidettävän rajana asianosaisten puheenalaisten alueiden välillä, minkä ohessa Katariina Paavolainen ja hänen asiakumppaninsa velvoitettiin sadallasutsemälläkymmenelläviidellä markalla palkitsemaan Pehtailija Galkinille hänen oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Katariina Pavolainen ja hänen asiakumppaninsa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on Marraskuun 1. päivänä 1902. antanut siinä tuomion ja katsonut samoin kuin Kihlakunnanoikeuskin näytetyksi, että Pankkiiritoimenimi E. M. Meijere C. oli myyntikiralla 21. päivältä Tammikuuta 1895. Atam Paavolaiselle hänen eläissään myynyt toiminimelle kuuluvan, niinkutsutun makasiinitontin entisen Kai103
volan rautatehtaan omistamasta aluea ta, ja että mainittu toiminimi sen jälkeen, sittenkun sanottu maa-alue oli katsottu olevan 0,1987 hehtaaria sekä Varamaanmittari Piponius oli paaluttanut ja kartoittanut sen rajat, myyntikirjalla 11. päivältä Tammikuuta 1896. oli Tehtailija Galkinille luovuttanut muun Raivolan rautatehtaalle kuuluvan alueen, paitsi, muun muassa, emsiksimainitun Paavolaiselle myydyn osan siitä, joka myöskin Galkinille laaditussa myyntikirjassa oli merkitty sisältävän viimeksimainitun pinäta-alan; ja koska Adam Paavolaiselle myydyn tontin rajat, jotka lännessä ja etelässä olivat riidattomat, eivät olleet pohjoisessa määritelligt lähemmin kuin että tontin tulisi ulottua sen kans sa rajakkain olevaan rautatiealueisen, sekä asiassa valalla kuulusteltu Enemälri Matts Södergran, joka Pankkiirtoins nimi E. M. Meijer i Coin puolesta oli panmet alulle kaupan Adam Paavolaisen kanssa ja silloin tehnyt sopimuksen Paavolaiselle myydyn alueen rajoista ja muista kaupan ehdoista, oli todistanut, ettei mainitun alueen rajaa pohjoisessa saisi ulottaa pitemmälle kuin että rautatienraittoita varten tarpeellinen maa tulisi rautatien tarpeeksi jätettäväksi, mitä todistusta myöskin muut asiassa esilletuodut seikat vahvistivat; sentähden ja kun Ratainsinööri Roschier kiistämättä oli selittänyt sellaista tarkoitusta varten olevan välttämättömästi tarpeen maata 8,2 metrin leveydeltä radan keskiltä sekä Roschierin tämän johdosta rautatieliikenteelle tarpeelliseksi katsoman alueen leveyden raja kaikin puolin oli sama kuin Varamaanmittari Piponiuksen Paavolaisen alueelle pohjoisessa paaluttama suunta Hovioikeus, kunnesten Toimitusmaanmittari Lindellin mainittujen alusiden välillä pohjoista ja tää vastaan paaluttaman rajansuunnan, on jättänyt asian, mitä tuli Paaolaiselle myydyn alueen pohjoivajan uuntaan, sen lopputuloksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut, kuin myöskin mitä tuli 101
saman alueen rajaan idässä, josta Kihlakunnanoikeus oli laiminlyönyt antaa lausuntoa, julistanut Varamaanmittari Piponiuksen paaluttaman ja hänen laatimalleen kartalle pyykistä No 2 pyykkiin No 1 käydyn rajalinjan tällä puolella oikeaksi rajansuunnaksi asianosaisten alueiden välillä, jonka ohessa Katariina Paavolainen ja hänen asiakumppaninsa, asian riitaiseen laatuun katsoen, vapautettiin maksamasta Kihlakunnanoikeuden Tehtailija Galkinille tuomitsemaa korvausta Galkinin Kihlakunnanoikeudessa kärsimistä kuluista. Hovioikeuden tuomioon ovat Katariina Paavolainen ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Tehtailija Galkin on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvitetyksi, että Pankkiiritoiminimi E. M. Meijer & bo, saatuaan 1. päivänä Huhtikuuta 1890 kiinnekirjan entiseen Raivolan rautatehtaaseen kuuluvalle maa-palstalle, on kauppakirjalla 21 päivänä Tammikuuta 1895. myynyt Adam Paavolaiselle sanottuun palstaan kuuluvan makasiinitontin sillä olevien rakennusten kanssa, joka tontti rajoittui pohjosessa ylempänä mainittuun yksityiseen rautatienalueeseen, Adam Paavolaisen vastaanotettavaksi siinä tilassa missä se silloin oli, kuin myös että Tehtailija Gelkin on, sittenkuin katselmustoimitus 28. päivänä Joulukuuta 1895. oli pidetty sanotun makasiinitin rajain tarkempaa määrittelemistä varten ja Varamaanmittari Piponius toimituksesta tekemälleen kartalle oli merkinnyt tontin pohjoispuoliseksi rajaksi pyykistä No 36/10 pyykkiin No 2 menevän linjan ja päivältä Joulukuuta 1893 kauppakirjalla 5/11 päivältä tammikuuta 1896 toiminimi E. M. Meijer i Edla ostanut puheeksitulleen entiseen Kaivolan rautatehtaaseen kuuluvan maapalstan, siitä kuitenkin erotettua, paitsi muuta, se maa ala, jonka toiminimi kauppakirjalla 21 päivältä Tammikuuta 1895. oli myynyt Adam Paavolaiselle ja 105
joka Varamaanmittari Piponiuksen mainitussa toimituksessa tekemän kartan mukaan oli 0,1987 hehtaaria; ja koskei tässä toimituksessa tehdyillä määräyksillä, kun todistusta puuttuu niin hyvin siitä että Adam Paavolainen on ne hyväksynyt kuin myös siitä että ylläsanottu Tehtailija Galkinille kuulu va rautatienalue on laillisesti erilleenotettu, ole voimaa ja vaikutusta Katariina Paavolaiseen ja hänen asiakumppaniinsa nähden, eikä Tehtailija Galkinilla, joka ei ole väittänyt saatikka näyttänyt toiminimi E. M. Meijer i bon kanssa tekemällään kaupalla saaneensa mitään oikeutta Adam Paavolaiselle aikaisemmin luovutettuun makasiinitonttiin, näin ollen eikä muuten kaan ole laillista perustusta vaatimukselleen että tontin rajoja mikäli ne ovat Adam Paavolaisen kaupan mukaan selvät muutettaisiin; sentähden ja kun kieltämättä on että useinmainittu makasiinitontti entisiltä ajoilta on voitettu sanotusta rautatienalaesta lankkuaidalla, niinkuin Komisionimaanmittari Lindellin kartta siitä osottaa, paitsi tontilla olevan makasiinirakennuksen kohdalla, missä tontti ulottuu samaa rakennusta myöten mainitun aidan ulkopuolelle, sekä että tontti tätä myöten on luovutettu Alam Paavolaiselle ja edelleen on Katariina Paavolaisen ja hänen asiakumpaniensa hallussa, katsoo Keisarillinen Senaatti oikeaksi, muuttaen Hovioikeuden tuomion, määrätä että puheenalaisen, Katariina Paavolaien ja hänen asiakumppaniensa hallinnossa olevan makasiinitontin pohjoisena rajana on pidettävä ne linjat, jotka Komisionimaanmittari Lindellin ajankäyntikartalle ovat makasiiniakennuksen sekä itä - että länsipuolella merkityt lankkuaidan asemaksi, kuitenkin niin että se maa-ala, joka on tontille rakennetun makasiinin pohjana, mikäli sanottu rakennus ulottuu lankkuaidasta polijoiseenpäin, on rekin luettava makasiinitonttiin kuuluvaksi, joten oikaistuna Hovioikeuden tuomiomuuten eli mitä tulee kysymyksessä 100
olevan makasiinitontin itäiseen rajaan pysyy voimassa; mutta jutun laatuun kähden saavat asianosaiset kummin puolin itse kärsiä kulunsa oikeudenkäynnissä. Tätä kaikki asianomaiset noutdattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Valentin Gummeneus J N Bönlund af Andersin. jonen Njelmaa Den 4. Mars 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti en på nedsatt revisionsskilling från Åbo Hofrätt inkommen jordatvist emellan Kommerserådet Watdemar von Frenckell, från Anola näteri i Pukkila socken, sökande, samt Firman A. Ahlström, från Norrmark bruk i Norrmark socken, svarande: Gifven i Justitia departementet den 4 Mars 1904. Kejserliga Senaten har låtit handingarna i målet sig föredragas och af son, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande Firman J. C. Frenckell et Son har efter umera aflidna Kommerserådet Anders Ahlström i lifstiden ågången stemning “1895 års lagtima höstting i Ulfsby 1. Rikkila socknars samt Kulla kapells och Björneborgs landsförsamlings tingsby yrkat att, enär Kommerserådet i Ahltröm utan laga rätt befette Sådo hålla holme, belägen vid utloppet af Kumo Af och underlydande Herman J. C. Frenckell ton tillhöriga Arola frälvesäteri i Sakkila socken, med till denna holme 3de - A. H. B.S. - C. Åt. SS: 9. No 259. Pag. 65. R. B. 1903.
hörande grund och fiskevatten, Kommaren medelst von Strenskull i medsnig derhörande grund och fiskevatten, Kommaren och uppbudet von Reinhell i valning deroch fiskevatten. Frenehell, som emellertid blifvit ägare af målet. trola säteri, i sådan egenskap fullfäggt Köpällens som hos Nämnhafvare, blifvit i saken hörd, så och efter det målet haft den omgång handlingarne deri närmare utvisa, har Häradsrätten medutlåtit, att alldenstund Kommerserådet inTrenckell icke kunnat styrka att Sade helme underlydde i Arola säteri, utan tvärten utredning förebragts derom, att Pådo holms af gammalt ansetts såsom en särskild för sig bestående lägenhet, fördenskull och då ej mindre Kommerserådet Ahlström i lifstiden, än äfven hans företrädare i besittningen af holmen, genom laga fång utkommit densamma, förkastades Kommerke rådet von Trenckells omförmälda talan Hofrätten, under hvars pröfning Komdet Abraham måtte förpligtas att till bo et målet, har medels den 17 Januarii 1903. det Abraham måtte förpligtas att till bo et målet, har medels den 17 Januarii 1768. förpligtas att till 1/16 dels mantal, har medels den 17 Januari 1903. mälda förma afträda sagda holme, genom iigen dom fastställt Häradsrättens utslag samt ålagt Kommerserådet von Trenckell att Sedan Kommasserådet Åhlström under fyratiofem mark ersätta Herman A. Ahl. Sedan Kommasserådet Åhlström under fyratiofem mark ersätta Herman A. Ahl. Sedan Kommasserådet Åhlström under förut fyratiofem mark ersätta Herman A. Ahl rättegången aflidit och Kommerverådet om utom dess i Hofrätten hafda umgälder uti rättegången aflidit och Kommarsverådet om utföre dels i Hofrätten hafda umgälder uti treda säteri, i sådan egenskap fullfäljde I Hofrättens dem hos Kommerkrädet käromålet samt Turunen A. Ahlström, af om Fenehallsökt ändring medels ingifven föromålet samt Pirman A. Ahlström, uch en Femhåll sökt ändring medels ingifven n A. Ahlström, är en Protocoll sökt ändring medels ingifven son Kommerdsädet Ahlströms rättionet falsktion; den Pirman A. Ahlström i föreson Kommerasädet Ahlströms rättegne afliktion; den Pirmon A. Ahlaken i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit detta öfvervägande och finner Kommerse dels utslag den 9. September 1901 i makta målet von Reinckell icke hafva anfört sig dels utslag den 9. September 1901 i makta målet von Reinckell icke hafva anfört skrift dels utslag den 9. September 1901 i makta målet von Reinckell icke hafva anfört skrift "andring i Hofrättens förenämnda dem och hvilken förty kommer att bero. Det lle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Bom Lyellad Johannes Kittnig Isavonius 100 A. Kumlin. E. Forssell.
Den 7. Mars 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan innehafvaren af firman "Efraim Falckin Ajokålutehdas " Ida Amanda Falck, från Helsingfors stad, sökande, och Gårdsegaren Fredrik Ahlstrand, från samma stad, uti blifven svarande, angående ersättning: Gifven uti Justitiede partementet, den 7. Mars 1904. Kejserliga Senaten har låtit handingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Efter Fredrik Ahlstrand ågången stämning har Ida Amanda Falck inför Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att förman Efraim Falcken Ajokaleetebdas medelst skriftligt kontrakt af den 20. Mars 1900. utaf Ahl strand för en tid af fem är, räknadt från den 1. nästpåföljande Juni, hyrt en likal i honom då tillhöriga går den No 13. vid Lappviksgatan i Helsingfors för en öfverenskommen årlig 6Sään J. G. F. A. B. Åt. 4. S. 9. 3/38. 3 — 3. 3. 7. No 278. Pag. 70. R. D. 1903.