Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
heinälatojen siirtämisestä vaadittu korvaus oli aiheeton, jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut. Hovioikeuden tuomioon ovat Matti Juho Ruinu ja Mikko Antila anoneet muutosta perustelmalla, johon Juho Puuska on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska on selvitetty että järvenlaskemisyrityksen osakkaat Isoja Vähäohtiojärven vesijättömaita hallitessaan ovat niistä saaneet tuloja ainakin kaksikymmentäkuusituhatta yhdeksänsataa kuusitoista markkaa yksitoista penniä, eivätkä Matti Juho Ruinu ja Mikko Antila ole voineet luotettavasti näyttää että sanottujen järvien laskemiseen pannut ja vesijättömäiden hallinnasta johtuneet kustannukset olisivat nousseet niin suureen määrään etteivät vesijättömäistä saadut tulot riittäisi niiden korvaamiseen, senvuoksi katsoo Keisarillinen Senaatti ettei Matti Juho Ruinun ja Mikko Antilan muu toksenhakemus anna oihettä muuttaa, sitä loppupäätöstä, johon Oikeudet ovat jutussa johtuneet ja jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Matti Juho Ruinu ja Mikko Antila suorittamaan Juho Puuskalle hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulunkien korvaukseksi seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Santen Karinen Walta Andersin. Santen Karinen Walta Andersin. Alfred Luksiala. K R Helanen Alfred Luksiala. K R Helanen 385
SS 199: Huhtikuun 26 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, oikeutta tilusten erottamiseen koskevassa jutussa, jossa Torppari Adolf Matinpoika Mäkelä, Pirkkalan pitäjän Kankaantaustan kylästä on hakijana sekä samasta kylästä potoisin oleva Talollinen Juho Oskari Juhonpoika Ollila vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 26. päivänä Huhtikuuta 1912. "Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Hämeen läänin. Kuvernöörille on. netussa, 21 päiväksi Marraskuuta 1905 päivätyssä kirjelmässä on Adolf Mäkelä anonut että koska Talollinen Johan Matinpoika Ollila, Kankaantaustan kylässä sijaitsevan Ollilan talon silloisena omistajana oli välikirjoilla Maaliskuun 7 päivältä ja Marraskuun 14 päivältä 1795 perintöosan vastikkeeksi antanut Adolf MäSäsnä: S.V. t.S. R. H. B. F. M. 386 No 643. Pag 46. R. D. 1910.
kelän isänisälle Reservisotilaalle Jöran Hikonpoika Brofille sekä hänen vaimolleen ja perillisilleen eräät Ollilan talon tilukset hallittaviksi perintötorppana, jonka ainoaksi haltijaksi Adolf Mäkelä vanhempainsa jälkeen oli tullut, Kuvernööri maatilojen osittamisesta 12 päivänä Kesäkuuta 1875 annetun Keisarillisen asetuksen 41 SSn nojalla määräisi maanmittarin Adolf Mäkelälle itsenäiseksi tilaksi erottamaan sanotun torpan maat. Juho Oskari Ollilan, mainitun talon nykyisenä omistajana, vastustettua hakemusta, koska kysymyksessä olevia, Mäkelän torpan nimellä viljeltyjä tiluksia ai eltu luovutettu ainaiseksi, vaan edellämainituissa välikirjoissa ilmeisesti oli tarkoitettu jättää ne Jöran Mikonpojalle ja hänen lapsilleen ainoastaan heidän elinajaksensa, ja selvitystä niinikään puuttui siitä olivatko torpan tilukset nykyään samat kuin ne, jotka aikoinaan luovutettiin Jöran Mikonpojalle, eikä Adolf Mäkelä, koska hänen isänsä oli jättänyt jälkeensä muitakin rintaperillisiä, ollut oikeutettu yksinään panomaan kerrottaa hakemusta viralle on Kuvernööri 14 päivänä Helmikuuta 1906 antamallaan päätöksellä, koska Juho Oskari Ollila oli kieltänyt Adolf Mäkelältä olevan oikeutta saada Mäkelän torpan tilukset itselleen eri tilaksi lohkaistuiksi, eikä Kuvernöörillä, hallinnollisena viranomaisenä, ollut valtaa ratkaista tätä riitakysymystä, siirtänyt asian siinä kohden asianomaisen Oikeuden käsiteltäväksi Juho Oskari Ollilalle toimitetun haasteen nojalla on Adolf Mäkelä sittemmin Tirkkalan ja Ylöjärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ilmoittanut asian nyt puheena olevalta kohdalta kasiteltavaksi sekä sitä varten toistanut mitä hän jo Kuvernöörille annetussa kirjoituksessa oli esiintuonut. Juho Oskari Ollilan vastattua kanteeseen, on Kihlakunnanoikeus pää387
töksellä 2 päivältä Helmikuuta 1907, siinä mainitsemillaan perusteilla, katseen kysymyksessä olevan torpan tiluksiin kuuluvan ainakin Kuottinnonmoisio ja Kotovainio nimiset maat sekä Haliman ja Pinsiön niityt laajuudeltaan sellaisina kuin todistajana jutussa kuullun virkaatoimittavan Komisionimaanmittarin Toivo Borgenströmin Kihlakunnanoikeuteen jättämässä katselmuskirjassa oli lähemmin määritetty, julistanut Adolf Mäkelän, yllämainitun asetuksen 41 SSn nojalla oikeutetuksi saamaan oskenluetellut olivat kantatilasta erotetuiksi, mutta muuten hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi seka Adolf Mäkelä että Juho Oskari Ollila vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 20 päivänä Joulukuuta 1909 antamallaan tuomiolla sen ratkaissut ja katsonut näytetyksi, että sitten kun Juho Oskari Ollilan nykyään omistaman Ollilan talon silloinen omistaja Johan Matinpoika Ollila / paiväksi Maaliskuuta 1795 päivätyn välikirjan ja siihen saman vuoden Marraskuun 14 päivänä tehdyn sisäyksen mukaan oli Adolf Mäkelän isänisälle Jöran Mikonpoika Brofille perinnön vastikkeeksi antanut hallittaviksi sanotuissa välikirjoissa luetellut tilukset ja Jöran Mikonpoika välikirjalla 11 päivältä Syyskuuta 1838 oli luovuttanut samat tilukset pojalleen Matti Jöraninpojalle ja tämän vaimolle Anna Kaisa Jeremiantyttärelle, oli Adolf Mäkelä vanhempainsa kuoltua yksin hallinnut mainittuja Mäkelän torpan nimen saaneita tiluksia, joista osa nykyään oli rautation tarvetta varten pakkolunastuksin luovutettujen maitten sijaan annettua vastikelta; johon nähden ja kun Adolf Mäkelä edellä mainitun, 12 päivänä Kesäkuuta 1895 annetun asetuksen 41 SSn mukaan oli oikeutettu saamaan Ollilan talosta erotetuiksi ne Mäkelän torppaan kuuluvat alat jotka olivat tarkasti rajoitetut, sekä sellaisiksi aloiksi olivat luettavat Kuot388
timonmoisio ja Kotovainio nimiset maat sekä Haliman ja Pinsion niityt Hovioikeus on jättänyt asian sin loppupaaloksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli päätöksessään johtunut, kuitenkin siten ettei sillä oltu riistetty sitä oikeutta, mikä Adolf Mäkelän sisarella Loviisa Karoliina Matintyttärellä ja veljellä Kaarle Kustaa Matinpojalla mahdollisesti saattoi olla Mäkilän torppaan. Hovioikeuden tuomioon on Adolf läkelä anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Oskari Ollila on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Adolf Mäkelä edellä mainittujen 7 päivänä Maaliskuuta ja 14 päivänä Marraskuuta 1775 tehtyjen välikirjojen nojalla on Hakelän torppaan kuuluvana hallinnut myöskin virkautoimittavan Komisionimaanmittarin Borgenströmin katselmuskirjassa mainittua Seinäfallion maata, mikä on aidalla erotettu talon muista tiluksista, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, jättaen Hovioikeuden tuomion muilta kohdin pysyväksi, oikeuttaa Adolf Mäkelan Oikeuksien erotettaviksi julistamion tilusten lisäksi saamaan myös siinäkallion maan erilleen otetuksi Ollilan talosta, Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. "Edisarillinen Suomen Senuatti: Lauten Saarinen Walter Andersin. Alfred Liuksiala. K. R. Helanen. Alfred Liuksiala. K. R. Helanen. 389
fd Huhtikuun 27 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullassa, takavarikkoon otetun omaisuuden omistusta koskevassa jutussa, jossa ovat Kulkukauppias Kustaa Taavetinpoika Heinä, Viljakkalan kappelin Siljakkalan kylästä, hakijana sekä Tehtailija Josef Möritz Aaparstok, Tampirun kaupungista, saapuville tulluna ja Torpanhaltija Arvid Taavetinpoika Heinä, sanotusta Viljakkalan kylästä, poisjääniinä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 27 päivänä Huhtikuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Kruununnimismies Alexander Väinö Nyström Turun ja torin läänin Kuvernöörin päätöksessa 25 päivältä Helmikuuta 1908 antaman määräyksen ja KruununSäsnä: 29. SS. 1 H. R.K. B F. M. 390 No 648. Pag 49. R. D. 1910.
H Huhtikuun 27 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullassa, takavarikkoon otetun omaisuuden omistusta koskevassa jutussa, jossa ovat Kulkukauppias Kustaa Taavetinpoika Heinä, Viljakkalan kappelin Siljakkalan kylästä, hakijana sekä Tehtailija Josef Maritz Kaparstock, Tampireen kaupungista, saapuville tulluna ja Torpanhaltija Arvid Taavetinpoika Heinä, sanotusta Viljakkalan kylästä, poisjääminä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 27 päivänä Huhtikuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Kruununnimismies Alerander Väinö Nyström Turun ja torin läänin Kuvernöörin päätöksessa 25 päivältä Helmikuuta 1908 antaman määräyksen ja KruununSäsnä: 9. S. 1. 12 mk. B. F. M. 390 No 648. Pag 49. R. D. 1910.
voudin Johan David Selinin siihen perustuneen käskyn nojalla oli Kustaa Heinän veljen yllämainitun Arvid Heinän luona Myllymään torpassa edellä sanotussa Viljakkalan kylässä 31 päivänä Maaliskuuta 1908. pannut takavarikoon erityistä Arvid Heinän hallussa ollutta irtainta omaisuutta Tehtailijan Naparsto kin Kuvernöörin tykönä Arvid Heinältä hakeman 17/5 markan 72 pennin suuruisen saatavan vakuudeksi, ja Kustaa Heinä oli takava rikosta valittanut, vaittoon takavarikkoon pantua omaisuutta omakseen ja ilmoittaen ostaneensa sen osaksi kauppakirjalla 5 päivältä Syyskuuta 1905 Arvid Heinältä samalla kun oli ostanut hallinta-oikeuden mainittuun torppaan, osaksi muun muassa yhden hevosen, jälkeenpäin muualta, niin oli Kuvernöörinvirasto, kuultuaan valituksesta Kruununnimismiestä Nyström iä, Arvid Heinää, Tehtailijaa Naparstokia ja Kruununvoutia Seliniä, joista Arvid Heinä oli myöntänyt Kustaa Heinän ilmoitukset vikiiksi, mutta Tehtailija Naparstok väittänyt puheeksitullutta kauppaa välikaupaksi, koskapa Kustaa ja Arvid Heinä eivät ollet itsekään sitä noudattaneet vaan Arvid Hanä oli edelleenkin omistajana hallinnut takavarikkoon pantua omaisuutta sekä maksanut verot tarpasta taloon, 31 päivänä Lokakuuta 1908 antamallaan päätöksellä lykännyt asian tuomioistuimen käsiteltäväksi omistusoikeuden taka varikkoon otettuun omaisuuteen selvittämiseksi Haastatettuaan Tehtailijan Naparstakin ja Arvid Heinän Hämenkyrön pitäjän ja Viljakkalan kappelin käräjäkunnan. Kihlakunnanoikeuteen on Kustaa Heinä siellä vaatinut, että omistusoikeus puheenalaiseen omaisuuteen julistettaisiin hänelle kuuluvaksi, selittäin jättäneensä ylläsanotussa kauppakirjassa luetettiin omaisuu391
voudin Johan David Selinin siihen perustuneen käskyn nojalla oli Kustaa Heinän veljen yllämainitun Arvid Heinän luona Myllymään torpassa edellä sanotussa Viljakkalan kylässä 31 päivänä Maaliskuuta 1908. pannut takavarikoon erityistä Arvid Heinän hallussa ollutta irtainta omaisuutta Tehtailijan Naparsto kin Kuvernöörin tykönä Arvid Heinältä hakeman N75 markan 72 pennin suuruisen saatavan vakuudeksi, ja Kustaa Heinä oli takava rikosta valittanut, vaittoon takavarikkoon pantua omaisuutta omakseen ja ilmoittaen ostaneensa sen osaksi kauppakirjalla 5 päivältä Syyskuuta 1905 Arvid Heinältä samalla kun oli ostanut hallinta-oikeuden mainittuun torppaan, osaksi, muun muassa yhden hevosen, jälkeenpäin muuälta, niin oli Kuvernöörinvirasto, kuultuaan valituksesta Kruununnimismies Ryström iä, Arvid Heinää, Tehtailijaa Naparstohia ja Kruununvoutia Seliniä, joista Arvid Heinä oli myöntänyt. Kustaa Heinän ilmoitukset oikeiksi, mutta Tehtailija Naparstok väittänyt puheeksitullutta kauppaa välokaupaksi koskapa Kustaa ja Arvid Heinä eivät ollet itsekään sitä noudattaneet vaan Arvid Heinä oli edelleenkin omistajana hallinnut takavarikkoon pantua omaisuutta sekä maksanut verot tarpasta taloon, 31 päivänä Lokakuuta 1908 antamallaan päätöksellä lykännyt asian tuomioistuimen käsiteltäväksi omistusoikeuden takavarikkoon otettuun omaisuuteen selvittämiseksi Haastatettuaan Tehtailijan Saparstokin ja Arvid Heinän Hämenkyrön pitäjän ja Viljakkalan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Kustaa Heinä siillä vaatimut, että omistusoikeus puheenalaiseen omaisuuteen julistettaisiin hänelle kuuluvaksi, selittäin jättämänsä ylläsanotussa kauppakirjassa luetettiin omaisuu391
den Arvid Heinän nautittavaksi tilintekovelvoituksin ja ehdolla, että Kustaa Heinä saisi hyväkseen ylijäämän, joka jäisi, kun kulut joihin luottaisiin myös Arvid Heinan ja hänen perheensä ylläpitoolisi vähennetty omaisuuden kokonaistulosta, ja Arvid Heinän suorittanenkin hänelle mainitun ylijäämän kaupan jälkeen kuluneitta vuosilta Kuulustettuina kantaesta on Arvid Heinä vakuuttanut kerrotun kaupan oikeaksi ja myöntänyt saamensa kauppahinnan, mutta Tehtailija Nuparstok vastustanut kannetta; minkä jälkeen. Kihlakunnanoikeus on päätöksellä 15 päivältä Huhtikuuta 1909 siinä mainituilla perusteilla julistanut Kustaa Heinällä olevan omistusoikeuden takavarikkoon pantuihin tavaroihin. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tehtailija Suparstol vetoamalla oli suuttanut jutun, on 20 päivänä Toukokuuta 1910 antamallaan tuomiolla sen ratkaissut; ja kun puhenä oleva takavarikonalainen omaisuus, mikäli siihen sisältyi se omaisuus, josta mainittiin Kustaa ja Arvid Heinän kesken 5 päivänä Syyskuuta 1905. tehdyssä edellä kerrotussa välikirjassa, oli sanotusta välikirjasta huolimatta edellan jäänyt Arvid Heinän haltuun, on Hovioikeus, siihenkin nähden mitä jutussa muuten oli tullut ilmiin, katsonut käyneen selville etteivät Kustaa ja Arvid Heinä olleet välikirjalla tarkoitta nut siirtää omistusoikeutta siinä mainittuun omaisuuteen. Kustaa Heinälle; jonka vuoksi ja kun mitään laillista kauppaa sanotusta omaisuudesta siis ei ollut olemassa eikä Kustaa Heinä ollut näyttänyt hänellä olevan mitään oikautta muuhunkaan takavarikossa olevaan omaisuuteen Hovioikeus on, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Kustaa Heinän jutussa ajaman kanteen 392
Hovioikeuden tuomioon on Kustaa Hänä anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Tehtailija Säparstok on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jatun ja katsoo ettei Kustaa Heinä ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jääpysyväksi, ja velvoitetaan Kustaa Heinä suorittamaan Tehtailijalle Naparstokille hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulunkien korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Anten Saarinen Wester Andersin. Anten Saarinen Wester Andersin. Alfred Luuksiala. K. R. Helanen. D. F. Mälsä 30 1912. Huhtikuun 30. päivänä Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa saatavaa koskevassa jutussa. jossa ovat toiminimen Osakeyhtiö F. O. U. Nordberg Aktiebolag, Tornion kaupungista, konkurssiin luovutetun pesän uskotut miehet Poliisimestari Axel Melart ja Konttoristi Robert Wilhelm Hackzell, sanotusta kaupungista, hakijoina sekä Kauppias Kaarle Jaakko Säppä, Ylitornion pitäjän Alkkulan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 30. päivänä Huhtikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan Osakeyhtiö F. U. Nordberg Aktiebolagin Tornion kaupungin Raastuvanoikeuteen on Kauppias Säippä siellä kertonut toimineensa vuodesta 1897. vuoteen 1902 osakeyhtiön ensin Ahon ja myöhemmin Karkeisen talossa ylläsanotussa Alkkulan kylässä olLäsnä: D. W. F. B. s. j. P. A. R. M. S:nen. 393 No 663. Pag 314. R. D 1910
leen haarakaupan hoitajana sellaisella välipuheella että, sittenkun osakeyhtiön vuotuisesti toimituttamissa inventeerauksissa, joissa osakeyhtiön haarakauppaan lähettämät tavarat olivat tilitettävät ostohinnoista, kauppaliikkeen tuottama voitto oli saatu selville, puolet siitä kuuluiSäipälle palkkana; että osakeyhtiö, joka vuosina 1899. ja 1900. oli toimituttanut määrätyt inventieraukset, sittemmin, huomattuaan että Säipälle yllämainituilla perusteilla tuleva palkka kasvoi kasvamistaan, oli, pakoittaakseen Säyppää luopumaan voitto-osuuspalkasta ja ottamaan liikkeen hoidon vuosipalkalla, ruvennut kaikin tavoin ekkäisemään haarakaupan liikettä sekä samassa tarkoituksessa laiminlyönyt vuosina 1901. ja 1902 toimituttaa inventeerauksia; että Kauppias Säippä tämän johdosta viimeksi sanottuna vuonna oli ilmoittanut tahtovansa erota osa keyhtiön palveluksesta ja, toimitettu. dan itse inventeerauksen, lähettänyt sen nojalla tekemänsä tilinpäätösehdotuksen osakeyhtiölle loppuselvityksen aikaansaamiseksi, mutta ettei osakeyhtiö ollut Kauppias Säipän sanotun ehdotuksen mukaan osakeyhtiöttä omistamaa saatavaa hyvällä maksanut; ja on Säippä tämän johdosta Raastuvanoikeuteen annetun konttokuranttilaskun nojalla vaatinut osakeyhtiötä velvoitettavaksi hänelle suorittamaan tuon saatavan yhteensä 15370. markkaa 68. penniä korkoineen. Kanteesta kuulustettuna on osakeyktiö, kieltäen haarakaupan olleen osakeyhtiön oman, väittänyt että se päinvastoin oli ollut Kauppias Säipän, joka asianosaisten välipuheen mukaan oli osakeyhtiöltä saanut kauppaliikkeeseensä tarvittavat tavarat semmoisella ehdolla, paitsi ylempänä mainittua, että tilinpäätöksessä osakeyhtiön saatavaan Säipältä hänelle lähetetyistä tavaroista, jotka olivat tilitettävät ostohinnoista, lisättäisiin kuusi prosenttia varusta. miskorkona, mutta että osakeyhtiö, kun Kauppias Säippä vuosien kuluessa oli joutunut yhä suurempaan velkaan osakeyhtiölle eikä osakeyhtiö enää 394
voinut luottaa hänen maksukykyynsä, oli katsonut tarpeelliseksi lopettää luotonannon hänelle ja siitä syystä myöskin jättänyt toimituttamatta Saipän mainitsemat inventeeraukset, joilla oli tarkoitettu antaa osakeyhtiölle tilaisuus valvoa tapaa, jolla Säippä hoiti kauppaliikettään; ja on osakeyhtiö sentähden vastustanut Säipän kannetta oikeittomana sekä puolestaan vastakaasteen nojalla vaatinut Säipän velvoittamista sanotun kauppaliikkeen omistajana osakeyhtiöttä velaksi ottamainsa tavarain maksuksi kahden eri konttokuranttilaskun nojalla osakeyhtiölle suorittamaan yhteensä 27203. markkaa 65. penniä ynnä 6. prosentin vuotuisen koron 27034. markalle 68. pennil. le Maaliskuun 18. päivästä 1902., jolloin tämä määrä olisi ollut maksettava, minkä ohessa osakeyhtiö on pidättänyt itselleen vallan erittäin Kauppias Säipältä hakea saamisestaan nyt lyhennettäviksi myönnetyistä eristä yhteensä 4323. markkaa 33. penniä, kun oli saatu selville nousivatko kauppaliikkeen kiinteistö ja kalusto sekä varahasto ja voitto todellakin Kauppias Säipän tilinpäätös - ehdotuksessaan ilmoittamiin määriin. Kauppias Säipän kiellettyä osakeyhtiön vaatimuksen oikeaperäisyyden ovat Raas tuvanoikeuden määräyksestä jäävittömät henkilöt Elokuun 12. ja 13. päivänä 1903. asianosaisten kesken toimittaneet välinselvityksen, jossa riidattomat erät eroitettiin riitaisista, minkä jälkeen asianosaiset, pysyen vaatimuksissaan, erityisissä kohdissa ovat moittineet vastapuolen konttokuranttilaskuja sekä puolin ja toisin vaatineet oikeudenkäyntikulujensa korvaamista. Raastuvanoikeus on Kesäkuun 15. päivänä 1909. julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että puheenalainen kauppaliide oli ollut osakeyhtiön oma kuin myöskin että Kauppias Säippä oli toiminut sen hoitajana ehdolla että hän palkakseen saisi puolet lukkeen tuottamasta voitosta; jonka tähden Raastuvanoikeus, hyljäten osakeyhtiön asiassa ajaman kanteen paitsi niissä kohdin, 395
joista alempana mainitaan, on velvoittanut osakeyhtiön suorittamaan Kauppias Säipälle tämän vaatiman määrän viisitoistatuhatta kolmesataa seitsemänkymmentä markkaa kuusikymmentäkahdeksan penniä, siitä kuitenkin vähennettyä niin hyvin ne kuusikymmentäyhdeksän markkaa kuusikymmentä penniä, jotka Kauppias Säippä oikeudenkäynnin kestä essä oli myöntänyt vähennettäviksi hänen saamisestaan, kuin myöskin osakeyhtiön toisessa konttokuranttilaskussaan Säipältä "honkapuitten maalle nostamisesta" velkomat erät yhteensä seitsemänsataakuusi markkaa neljäkymmentäkahdeksan penniä, koska se osakeyhtiön toimenpide, joka oli oiheuttanut viimeksimainitun saamisen, oli ollut Säipälle kyödyksi ja osakeyhtiö konttokuranttilaskussaan oli samoista puista hyvittänyt Säyppää, minkä ohessa osakeyhtiö velvoitettiin Säipälle päätöksen nojalla tulevalle määrälle neljälletoistatuhannelle viidellesadalle yhdeksällekymmenelleneljälle markalle kuudellekymmenelle pennille suorittamaan viiden prosentin korko Huhtikuun 20. päivästä 1903., jolloin asia oli ollut ensi kerran Raastuvanoikeuden käsiteltävänä, kuin myöskin korvaamaan Säipän kulut tuhannella kahdellasadalla markalla, mutta jätet tiin osakeyhtiölle valta Kauppias Säippää vastaan nostaa eri oikeudenkäynti edellämainitussa välinselvityksessä riitaisiksi merkityistä haarakaupan saamisista neljästätoistatuhannesta sadasta kahdeksastakymmenestäkuudesta markasta kuudestakymmenestä pennistä, jos osakeyhtiö katsoi syytä siihen olevan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat saattaneet jutun, on tuomiolla 5. päivältä Lokakuuta 1910. vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen muuten paitsi että, koskei Kauppias Täppä, joka muun muassa oli osakeyhtiöttä vaatinut sen myymien, Säipän omistamien tuhannen sa396
dan seitsemäntoista kongan hintana kolmeatuhatta yhdeksääsataa yhdetsäämarkkaa viittäkymmentä penniä, ollut edes väittänyt saatikka toteennäyt. tänyt osakeyhtiön niistä saaneen enempää kuin sen myöntämän määrän kolmetuhatta kaksisataa markkaa, näiden määrien ero eli seitsemänsataa yhdeksän markkaa viisikymmentä penniä oli vähennettävä Raastuvanoikeuden päätöksessä osakeyhtiöltä tuomituista neljästätoistatuhannesta viidestäsadasta yhdeksästäkymmenestäneljästå markasta kuudestakymmenestä, oikeastaan kahdestakymmenestäyhdeksästä pennistä, ja että osakeyhtiön oli Saipälle suoritettava viiden prosentin vuotuinen korko näin tuomitulle määrälle kolmelletoistatuhannelle kahdeksallesadalle kahdeksallekymmenelleneljälle markalle seitsemällekymmenelleyhdeksällev pennille, luettuna yhdelletoistatuhannelle kahdeksallesadalle viidellekymmenelleviidelle markalle neljällekymmenelle pennille, jota määrää Kauppias Säyppä aluksi oli vaatinut osakeyhtiöltä, 10. päivästä Huhtikuuta 1903, jolloin osakeyhtiö oli saanut haasteen asiassa, sekä kahdelletuhannelle kahdellekymmenelleyhdeksälle markalle kolmellekymmenelleyhdeksälle pennille Huhtikuun 23. päivästä 1906, eli siitä päivästä, jolloin Säippä oli nostanut kanteen tästä määrästä, minkä ohessa osakeyhtiön tuli oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi Säipälle maksaa kaksituhatta viisisataa markkaa; joten muutettuna vedonalainen päätös muuten vahvistettiin. Hovioikeuden tuomioon ovat Poliisimestari Melart ja Konttoristi Hackzell, mainitussa toimessaan, anoneet muutosta perustelmalla, johon Kauppias Säippä on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei ole esiintuotu syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, 397
joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Poliisimestari Melart ja Konttoristi Hackzell suorittamaan Kauppias Säipälle hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kustannusten korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Yllemän koskannas Pellonen Johannes Pesonen. A. T. Ollisuvaara. Matti Syrjänen Den 2 Maj 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige. Åbo Hofrätt inkommit mål, angående ersättning emellan Bönderne August Henriksson Eskils, Johan Gustafsson Eskils och Fredrik Eriksson Eskils, alla från Finby by i Strömfors socken, gemensamt sökande samt aktiebolaget A. Ahlström Osakeyhtiö svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 2 Maj 1912. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt numera är i fråga, inhämtat följande Medels den 17 Juli 1760 utfärdadt salu - och skattebref hade Kungliga Trenska Kammarkollegium under skat temannalörd och rättighet åt dåvarande egarene af Strömsors bruk i Ström fors socken Assessorn och Borgmästaren Jakob Forsell samt aflidne Brukspatronen Anders Nordströms enka Ester sidonia Rasehåll försålt, bland annat Qdo - S.S. - W. t. - A. L. B. K. B. F. M. No 671. Pag. 2. R. D. 1910.