Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tämiselle tekemään ja pitämäin kunnossa sellaista ylikäetävää että keskanslicka voi estattomasti jatkuu, niin myös, ellei toisen savita, panemaan ja kunnossa pitämään aitaa, mikäli ja missä sitä ehkä tarvi taan estämään toisten kotieläimia pääse masta rautatien alueelle; mutta koska puheenalaista rautatista varten toimitetussa pakkolunastuksessa Kallio on ottanut raken laakseen ja kunnossa pitääkseen tuloja ainoastaan yleisiä maanteitä ja kyläntii tä varten tehdyillä ylikästävilla, jota vastoin tilus - ja karjulesta varten tarrittanin olikastuvien hilat ovat jua neet maanomistajien itsensä rakennettaviksi ja kunnossa pidettäviksi, sen vuoksi ja kun Aukusti Antila ei ole vasteen Rautatiehallituksen heilten näyttänyt että puheenalainen tie olisi yleinen maantie taikylantie, harkitsee Keisarillinen Senuatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Aukusti Antelan kanteen Talvi kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. A. J. Lillulmala K. Auer Sameli Koski.
Huhtikuun 8 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullas sa työpalkkaa koskevassa nostojutussa, jossa Talollisenvävy Antti Jäppinen, Varpaisjärven pitäjän Pajujärven kylästä, on hakijana sekä Talollinen Vilho Taskinen samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Huhtikuun 5 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Nilsiän ja Muuruveden pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Antti Jäppinen kertanut että hän, mentyään Helmikuun 8 päivänä 1905 naimisiin Jilho Taskisen tyttären Helena Taskisen kans sa, oli sanotusta päivästä saakka anoen Vilho Taskisen luona, teh nyt työtä Tarkisen omistamalla tilalla mainitussa Pajujärven kylässä aina Helmikuun 2 päivään Läsnä A. L. B. t. R. K. K. E. No 698. Pag 227. R. D. 1915.
1910 asti, jolloin Helena Taskinen oli kuollut, ja siitäkin eteenpäin Huhtikuun 16 päivään samana vuonna; mutta kun Vilho Taskinen ei ollut lupauksistaan huolimatta suorittanut Antti Jäppiselle mitään palkkaa mainitulta ajalta, on Antti Jäppinen vaatinut Vilho Taskista velvoitettavaksi Jäppiselle maksamaan viiden vuoden töistä 300 markkaa vuodelta eli yhteensä 1500 markkaa korkoineen myöntä on Antti Jäppinen siitä kuiten kin vähennettäväksi Vilho Taskisen Helena Taskiselle lääkärissä käyntiä varten Helsingin kaupungissa. aikaisemmin antamat 100 mark kaa ja Jäppisen Tackisen puolesta vään tamman Taskisen ovilla astuttamisesta kantamat 4 markkaa; minkä ohessa Antti Jäppinen on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteseen on Vilho Taskinen vastannut että Antti Jäppinen oli, mentyään naimisiin Helena Tarkisen kanssa, jäänyt Vilho Taskisen luo ammaan ja sen jälkeen kylläviiden vuoden ajan tehnyt työtä Taskisen luona; mutta kun Vilho Taskinen ei ollut sitoutunut Antti Jäppiselle mitään palkkaa maksamaan, vaan päinvastoin selittänyt Jäppiselle ettei tämä töistään saisi muuta korvausta kuin että Helena Taskinen saisi Vilho Taskisen kuoltua periä Taskisen jäämistää osansa mukaan, ja Taskinen sitäpaitsi oli mainitun ajan elättänyt paitsi Jäppistä myös Helena Taskista sekä Antti Jäppisen ja Helena Taskisen kahtä lasta, joista toinen oli syntynyt Marraskuun 4 päivänä 1905 ja toinen Marraskuun 19 päivänä 1907, on Vilho Tarkinen, väittäen paitsi Antti Jäppisen myöntä meä määriä antaneensa Hele na Taskiselle vielä lääkkeitä varten 100 markkaa anonut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on Huhti507
kuun 3 päivänä 1911 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perustulla velvoittanut Vilho Taskisen maksamaan Antti Jäppiselle hänen Tackiselle viitenä vuotena tekemistään toista kaksisataaviisikymmentä markkaa vuodelta, joista määristä kuitenkin oli vähennettävä Antti Jäppisen vähennettäviksi myöntämät nät yhteensä sata neljä markkaa, joten Vilho Taskisen siis tuli kuitin saadessaan Antti Jäpmiselle suorittaa yhteensä tuhat sata neljäkymmentä kuusi markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien oikeudenkäynnin alueta Marraskuun 4 päivästä 1910, minkä ohessa Taskinen velvoitet tiin kahdellasadalla markalla. korvaamaan Antti Jäppisen jutussa käräinät kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavak si Vilho Taskinen oli vetoamalla saattanut jutun, on Heinä kuun 22 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla, koskei Antti Jäppinen ollut voinut näyttää Vilho Taskisen luvanneen Jäppiselle tämän Taskiselle tekemistä töistä enempää palkkiota kuin mitä Antti Jäppinen jo oli saanut nauttia, hinnaten Kihlakunnan oikeuden päätöksen, hyljännyt Antti Jäppisen kanteen ja vapa uttanut Vilho Taskisen kaikesta hänelle jutussa pannusta maksuvelvollisuudesta. Hovioikeuden tuomioon on Antti Jäppinen anonut muutosta perustelmalla, johon Vilho Taskinen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Antti Jäppinen ole enttänyt syytä muuttaa Hovi oikeuden tuomiata joka siis jääpysyväksi; ja velvoitetaan Antti Jäppinen suorittamaan Vilho Tackiselle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvauksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asiano598
mäiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Liuksiala B. Amberg Alfred Liuksiala B. Annberg A. W. Oikeudelle Samuli Koski. A. W. Oikeudelle Samuli Koski. (H R Eving Huhtikuun 8. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Kauppias Gustaf Svanljung, Nikolainhämpungista, on hakijana sekä Merikapteeni Ilmo Tervo Tampereen kaupungista, vastaajana tunettu Oikeusosastossa Huhtikuun 8 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itsellan enttelyttänyt jutun kirjat ja niisti mikule nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Nikolainkaupungin Raastuvanoikeudes ja on Ilmo Tervo lausunut, että hän, joka vuonna 1913 oli ollut Tampereen kuupungissa rekisteröidyn Tarjanne nimisen kirjulaivan päällekona oli, saatuansa Oikeussa sanottuna vuonna Tampueen autatiotieas emattu ilmoituksen että sinne oli saapunut erotteella Taijanne luiva omstettu puimalone, minkä Kauppias kaabing oli lähettänyt ne markan jälkevääti nusta vastaan annettavaksi Virtuin pitäjän Hauhuan kylässä anmälle Maanviljalle Anskolm Wiinikulle, hyvässä uskeessa ja nouSämä W. A. J. P. R. H. K. R.) Matti Syrjänen 699 No: 700 Pag 194. R. D. 1915
dattaen paikkakunnalla vallitsevaa lainan päällikkojen tapaa lunastanut luivaansa orotetun puimakoneen ja laivallaan kulut tanut sen Anshelm Wiinikalle Tämän kuitenkin kieltäydettyä vastaanottamasta konet ta ja maksamasta sen hintaa ynnä rahlikustannuksia, koskei hän ollut tilannut konetta Kauppias Fransungilta, oli Ilmo Tavo ollut pakotettu tuomaan kona lakaisin Tampaeelle, jossa hän oli sen pannut makasienien Svanlungin laskuun säilytettä vaksi, sekä ilmoittanut asiasta Svanljunget le, kehoittuin samalla. Kauppias Svanljunga ottamaan keneen takaisin ja maksamaan jälkevaatimuksen 10. markkaa, rahtikirjan lunastuksen 10. penniä, konun kuljetuskultannukset asematta lainaan ja laivasta makasiiniin 4. markkaa sekä makaniini vuokran 2. markkaa. Kun Kauppias Ivan läng oli kultaiytynyt tämän johdosta yhtymästä niinkäänlaisiin toimenseisiin, on Ilmo torvo vaatinut Fransingin velvoitet tuvaksi hänelle suorittamassa ollutut lut erint yhteensä 100 markkaa 16. penniä tätä kannetta on Kauppias Svan ljung vastustunut. Kuulusteltuaan asiasta Anshelm Wiinikkaa, on Ruastuvanoikeus, jossa asian osaiset molemmin puolin myös ovat anoneet korvausta oikeudenkin ulikuluistuun Tammikuun 30 päivänä 1914. julistamallaan päätöksellä lausunut selvitetyksi, että IlmoTervo oli Turjunne lainan päällikkönä Tamreneen raututuasamatta sadalla huudet lakymmenettu markalla lunastunut. Kaupnias Svanljungin sanotulle anmälle osot teella "Kaijanne laina tuon summan suuruisella julkivuutimuksella lähettämän ja Anshelm Wiinikalle vietavaksi määräämän puimakoneen aikomuksessa kuljetlaa se sanotulla laisalla tietain pitäjään Ershelm Wiinikalle; että Ilmo Tervo, siltenkun Anshelm Wiinikka, vittnen että hän ollut kontta tilannut, oli kieltänti nyt sitä vastaanottamasta ja julkivaa tinusmaaraa suorittamasta, oli pannut koneen Tämpuvilla makasiniin Tvän ljungin laskuun suitytettavaksi; sekä etla Almo Tarven oli täytingt puheenaakvan puimakoneen takia maksaa lunastuksena raututien raklikirjasta kymme nen penniä, palkkaan koneen haljetukses 600
ta Tampaan raututisanalta Turjunne laivaan kaksi markkaa ja lainasta lukaisen kaksi markkaa sekä makasiinivuokrana kaksi markkaa; sentähden ja koska Anshelm Wiinikka, asiassa kuultuna, eli endistanut olellämainitun väittiensi ja Ivanljung siis oli katsottava velvolliseksi korvaamaan Almo Tavolle puheenalaisen alkivoutimiesmäärän ja Tärven ylläluetet lut kustannukset, on Kuustuvanoikeus velvoittanut Kauppias Svanlungin kuittia vastaan suorittamaan Almo Tervolle sanotun alkivartimusmäärän ja viimeksimaini tut kustannukset yhteensä sata kuusikymnenteikuusi markkaa kymmenen penniä seksi sadalla kahdeksallakymmenellä markalla korvaamaan Tervon oikeudenkuynti kulut Hovioikeus, jenne Kauppias Svanljung oli vedennut Raastuvanoikeuden päätöksesta, on Huhtikuun 11. päivänä 1915. on tamattaan tuomiolla, oikeuttaen. Tään lungin saamaan takaisin kysymyksessä olevan puimakeneen, jättänyt asian Ruastuvanoikeuden puutoksen varaan sekä velvoittanut Kauppias Svanljungen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Ilmo Tervalla Henriksudessa ollut hustru nukset Hovioikeuden tuomioen on Kauppias Ivanling anonut muutosta perustelmatta ahon Almo Tervo on vastännut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Svan ling ole esittänyt syytiä muuttaa Hovioi keuden tuomiota, joka siis jua pysyväksi ja velvoitetaan. Kauppias Svanlång mak samaan Almo Tavolle, konnuksi Tervalla jutun vuoksi täällä olliista kuluesta, seitse mänkymmentä markkaa. Tätä kaikki usi anomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin Johannes Pesonen. K. Kelonen K. Auer 501
Huhtikuun 10 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulhessa velkomusjutussa, jossa Wilppulan pitäjän Keuruun kylässä asuva 4semapäällikkö Johan Melart on hakijana sekä hänen entinen vaimonsa Opettajatar Amanda Emilia Melart, Lappeenrannan kaupungista vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Huhtikuun 10 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Haastateltuaan Asemapäällikti Melar tin Keuruun, Multian ja Pihlajaveden pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeu teen on Amanda Emilia Melart Loka kuun 23 päivänä 1912 siellä lausunut tä asianosaiset, joiden avioliiton Wiipurin kaupungin Maastuvanoikeus oli tsemapäälliktä Melusten hakemuksesta Heinäkuun 25 päivänä 1904 julistetulla lainvoiman saaneella päätöksellä Naimiskaaren 13 luvun 4 SS:n nojalla tuominLäsnä: W. H. - J. P. - A. H - K. A. Matti Syrjänen Pag. 48 R. D. 1915. No 704
nut paretuksi, olivat edellisen Kesäkuun 8 päivänä tehdyllä välikirjalla sopineet, muun muassa, siten että Ase mäpäällikko Melastin oli, avioeron tultua nyönnetyksi, Amanda Emelia Melartille tämän ja asianosaisten pojan Armas Jalo Juho Melastin elatukseksi elinaikansä kuukausittain maksettava 35 prosenttia hänelle valtiolta tulevasta palkasta, jota eläkettä Amanda Emilia Melast oli oikeutettu kantamaan niin kauan kuin hän leskenä eli ja Armas Jalo Juho Melart siksi kunnes hän oli joutunut täysi-ikäiseksi; mutta koska Asempäällikkä Melart Syyskuun 1 päivän 1904 ja jona hänen valtionpalkkansa oli ollut 250 markkaa kuukaudessa ja hänen siis edelläkerrotun, avioeron jälkeen hyväksymänsä sopimuksen mukaan oli tullut Amanda Emilia Melastin ja Armas Ja lo Juho Melastin elatuksi suorittaa yhteensä 8487 markkaa 50 penniä, oli lahettänyt Amanda Emilia Melartille eri erissä ainoastuun 3,600 markkaa, on Amanda Emilia Melart vaatinut Asemapait Lokakuun 1 päivän 1912 välisenä aikana, likkö Melartia velvoitettavaksi hänelle naksamaan näiden summin erotus 4887 markkaa 50 penniä. Kanteesta kuultuna on Asemapäällikkö Melart kieltäen asianosaisten avioliiton purkamisen jälkeen hyväksyneensä edelläsanottua sopimusta, väittänyt että hän, joka lain mukaan oli ollut velvollinen ottamaan osaa poikansa Armas salo Juho Melustin kasvatuksen, oli siihen tarkoitukseen Amanda Emilia Mefartille lähettänyt kanteessa mainitut 3600 markkaa, minkä tähden ja koska tämä rahamäärä oli ollut täysin riit tävä, semminkin kun Armas Jako Juho Melart Maaliskuun 19 päivänä 1909 oli tullut lailliseen ikuun, eikä Asempäällikkä Melurlin valtionpalkka puheenalaisenä aikana ollut ollet niin suuri kuin Amanda Emilia Melast oli ilmoit tunut, Asemapäällikkä Helart on vastustanut kannetta Lokakuun 16 päivänä 1913 julistetul tu päätöksellä on Kihlakunnanoikeus kyljännyt kanteen, koskeivät aviopuolisot Huhtikuun 15 päivänä 1889 aviopuolisvit 693
ten omaisuus ja velkasuhteista annetun liiton aikana oikeutettuja tekemään sopimuksia omaisuudestaan tai oikeudestaan pesässä eikä oltu näytetty, että Asemapäällikko Melart asianosaisten avioliiton purkamisen jälkeen olisi mennyt mihinkään maksusitoumukseen Amanda Emilia Melastille, ja koska se rahamäärä, jonka Asemapäällikkä Melart oli maksanut poikansa Armas Juho Melar tin elatukseksi ja kasvatukseksi tämän alaikäisyyden aikana oli katsottava siihen tarkoitukseen riittäväksi Hovioikeus, jonne Amanda Emilia Melart oli vedonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksestä, on Tammikuun 29 päivä nä 1915 antanut tuomion asiaan; ja koko puheenalaista sopimusta, jolla Asemäpäällikkä Melast, samalla kun asianosaiset olivat päättäneet hakea aviossa, oli sitoutunut sellaisen saatuaan Amanda Eemilia Melurtille hänen ja asianosaisten pojan Armas Juho Juhi Malastin sekä tämän tultua täysvikäiseksi, Amanda Emilia Melasten elatuksi kuukausiltiain lain 3 luvun 6 SS:n mukaan ollut avio maksamaan 35 prosenttia valtionpalkastaan, voitu pitää semmoisena aviopuolisoiden omaisuudesta tahi oikeudesta pesässä teke mänä välipuheena kuin tarkoitetaan Kihlakunnanoikeuden päätöksessään mainitsemassa lainkohdassa, sentähden ja kun tsemäpäällikkä Melart sitä paitsi oli asianosaisten avioliiton purkamisen jälkeen noudattanutkin tuota sopimusta niin hyvin lähettämällä Amanda Emilia Melartille Armas Jalo Juho Melentin alaikäisenä ollessa suurempin rahamääriä kuin mitkä olivat ollut tämän elatuk seksi tarpeen, kuin myös jatkamalla noita rakäläketyksiä vielä Annas Juho Juhio Melartin päästyä lailliseen ikuin, on Hovi oikeus katsonut sanotun sopimuksen itse näpäällikko Helurtia sitoväksi, minkä tähden ja kun oli selvitetty, että toima perättikko. Melart Marraskuun 1 päivästä väg alkaen oli nauttinut valtiolta palkkan 250 markkaa kuukaudessa, Hovioikeus on, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljisten kanteen muulla osalta, velvoittanut Aromapaallikki Melartin Amanda Emilia - Melartille vastamainitun 601
piinän ja Lokakuun 1 päivän 1912 väliseltia kahden vuoden yhdentoista kuukuuden ajalta kuittia vastaan maksamaan 35 prosenttia luona aikana kantamastaan palkasta eli 3062 markkaa 50 penniä siitä kuitenkin vähennettyä Amanda Emilia Melastin Asemapäälliktö. Mela tilta samana aikana ja saamat 920 markkaa eli siis kaksituhatta sataneljäkymmentäkaksi markkaa viisikymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on tsemapäällikkä Melart anonut muutosta peruslehmatta, jonka kaksoiskappaleen Amanda Emilia Melart on ottanut, muutet senkakemukseen kuitenkuun vastaamatta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän pitun ja katsoo siinä sekä tetyksi että sittenkun Malartin aviopuo let, päätettyään hakea avioeroa, olivat tehneet puheenalaisen sopimuksen, tre mapäiillikko Melart on, avioeron tapahduttua, tuon sopimuksen mukaisesti vuorittanut Amanda Emilia Melartille ja Armas Juho Juhio Melurtille elatuksiksi ja viimeksi mainitun kasvatuksesksi Lokakuun 1 päivään 1912 eli vielä senkin jälkeen kuin Armas Juho Malast oli tullut täysi-ikäiseksi yhteen sä 3600 markkaa, sen vuoksi ja kun tsemapäällikko Melart siten on avioeron jälkeen hyväksynyt mainitun sapimuksen, harkitsee Keisarillinen Sevaatti oikeaksi jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Hovioikeus on tuomiossaan johtunut; ja velvoitetaan Asemapäällikko Melart suorittamaan Amanda Emilia Melastille maksut kaksikymmentäkahdeksan markkaa hänen kappalustaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen SenaattiWalter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. Matti Kyrjänen 600
Huhtikuun 11 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa vekseligutussa, jossa Inpehtori Otto Kurth, Ylitornion pitäjästä, on hakijana ja Kauppias Kaarlo Jaakko Täyppä, samasta pitäjästä, vastaajana Annettu Oikeusosastossa 11 päivänä Huhtikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Tornion kaupungin Ruastuvanoikeudessa on Kauppias Saippä vaatinut Inspehton Kurthea velvoitettaväksi Säipälle suorittamaan Rusthin tunnustamain vekselien mukaan Marraskuun 15 päivältä 1911 360 markkaa, seuranneen Joulukuun 23 päivältä 3500 markkaa, Maaliskuun 23 päivältä 1912 samoin 3500 markkaa ja Toukokuun 23 päivältä 1913 3300 markkaa kuulen procenten vuotuisine korkoineen vekselien erääntymispäivistä. Inspehton Kiuth on viittänyt. Läsnä: W. A. J. P. R. H. - Ä R. S. K. 606 No 720 Siv. 32. Rb
että rekselit Joulukuun 23 päivältä 1911 ja Maaliskuun 23 päivältä 1912 olivat apuvokylastä, joista Kauppias Tiuppoioli velvollinen vastaamaan, sekä että vekulet Marraskuun 15 päivältä 1911 ja Toukokuun 23 päivältä 1913, joista Kyrtti tarin oli nodanut vekselimäärät, hänen toimestaan oli maksettu; ja on Inspektori Kurth senvuoksi vaatinut kannetta hyljättäräksi. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset kumpikin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluutaan, on 11 päivänä Toukokuuta 1914 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Inspektori Kurthen kysymyksessä olevien vekselien perusteella Kauppias Taipälle suorittamaan kaikkellän kolmetoistatuhatta yhdeksänsa taa markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen kolmelle tuhannelle keuutettuudalle markalle Maaliskuun 15 päivästä 1912, kolmelleluhannelle vid dellesadalle markalle Maaliskuun 25 päivästä 1913, saman suuruiselle maarälle Kesäkuun 23 päivästä 1912 ja kolmellituhannelle kolmellesadalle markallo Elokuun 23 päivästä 1913. ja sen ohessa neljättäsadalla markalla korvaamaan Kauppias Tiipän oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Inspek tori Kurth vetoamalla oli saattanut ja tiin, on 18 päivänä Joulukuuta 1914 antamallaan tuomiolla ratkaissut asian; ja koska Kauppias Säipällä puheenalaisten rekseliön perusteilla kultämättä eli rekylioikeus saaturastaan, eikä Inspehton Kurth ollut todistunut viitettään, että mainitut rekselit olinvat apuvukseliita joiden suorittamisesta hän ei olisi vastuunalainen, tahi että hän jo olen Kauppias Taipalle maksanut vaksutun sisältöä, senvuoksi Hovioikeus on jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Ruastuvanoikeus oli johtunut, samalla velvoittuen Inspektori Kurthen viidelläkymmenellä markalla korvaa maan Kauppias Tiupan kulut asiasta Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Inspekton Kurth anonut muutosta perustetmaan, johon Kauppias Taippa on vas667
tannut Keisarillinen Senaatti on tutkonut tämän jutun ja katsoo, ettei Inspektori Kurth ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Inspehtori Kurtti suorittamaan Kauppias Tiipälle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, sata markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walen Andersin. K. R. Helanen. Samuli Koski. Johannes Pesonen. A. R. J. Lillblomman Huhtikuun 11 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa vekselijutussa, jossa. Itä - Suomen Rakennusaineiden kauppa Kiipurissa E. W. Pellgren niminen toiminimi, Viipurin kaupungista, on hakijana ja mainitussa kaupun gissa asuva Lääninkamreeri August Haapio vastaajana: Annet. tu Oikeusosastossa 11 päivänä Huhtikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä osittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikä ti nyt on kysymyksessä, saanut tietää Lääninkamreeri Haapiolle toimitetun haasteen nojalla on toiminimen Itä - Suomen Rakennusaineiden kauppa Wiipurissa E. W. Sallgrenin puolesta Wiipurin kaupun gin. Raastuvanoikeudessa vaadittu Lääninkamreeri Haapiota velvoitettavaksi toiminimelle suorittamaan Lääninkamreen Haapion hyväksymän, toiminimen asettaman ja 30 päivänä Syyskuuta 1914 erään tyneen vekselin sisällys 18753 markkaa K penniä korkoineen sekä korvaamaan toiLäsnä: W. A. B. - A. R. K. t. S.K. B. F. M. 308 No 721 Pag. 170. R. D. 1915
ninimen oikeudenkäyntikulut. Kanteesta kuultuna on Lääninkamreeti Haapio myöntänyt kyllä aikoinaan antaneensa. Kauppias Tallgrénille kaksi avointa tunnustettaan käytettäväksi uudistettaessa kahta Lääninkamreeri Haapion vastattavaa 2500 ja 2000 markan vekseliä, mutta kun toiminimi täyttäessään toisen näistä tunnustoista oli mielivaltaisesti siihen vekselimääräksi merkinnyt 38753 markkaa 43 penniä, on Lääninkamreeri Haapio vastustanut kannetta. Raastuvanoikeus on 6 päivänä Marraskuuta 1914 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla ja 22 päivänä Maaliskuuta 1858 annetun Kaksilisään nön 37 SS:n nojalla velvoittanut Lääninkamreeri Haapion kuitattavaa vekseliä vastaan toiminimelle suorittamaan kysymyksessäolevan vekselin sisällyksen holmekymmentäkahdeksantuhatta seitsemänsataa viisikymmentäkolme markkaa neljäkymmentäkolme penniä kuuden prosen tin vuotuisine korkoineen oikeudenkäynnin alusta 6 päivästä Marraskuuta 1914 täyden maksun tapahtumiseen asti sekä sen ohessa korvaamaan toiminimen oikeuden käyntikulut sadalla neljälläkymmenellä markalla Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Lääninkamreeri Haapio oli vetoamalla saat tanut jutun, on 28 päivänä Toukokuuta 1915 antamallaan tuomiolla lausunut asiasta; ja koska jutussa oli käynyt selville, ettei kysymyksessä oleva vekseli vielä silloin ollut olluteet asetettu kuin Lääninkamreeri Haapio oli merkinnyt siihen nimensä eikä toiminimen IläSuomen Rakennusaineiden kauppa Wiipurissa E. W. Sillgrönin puolesta oltu, vastoin Lääninkamreeri Haapion kieltoa, luotettavasti näytetty Haapion jättäneen toiminimen tehtäväksi sittemmin kirjoittaa sanotun tunnusteen sisällys 38753 markan 43 pennin suuruiseksi, sentähden ja kun niin ollen Lääninkamreeri Haapien nimikirjoitus vekselissä ei ollut katsottava käsittävän sitä, että Lääninkamreeri Haapio olisi tuon vekselin hyväksynyt, on Hovioi keus, kumolen Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljännyt Lääninkamreeri Haapiota vastaan jutussa ajetun oikelikanteen 309
Hovioikeuden tuomioon on toiminimi Itä - Suomen Rakennusaineiden kauppa Wiipurissa E. W. Pellgren anonut muutosta perustelmalla, johon Lääninkamreeri Haapio on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja katsoo käyneen selville että Lääninkamreeri Haapio, joka oli anot tanut ja mainitulle toiminimelle siirtänyt erinäisiä Ilä-Suomen Graniitti Osäkeyhtiön hyväksymiä vekseliitä, on osakeyhtion jouduttua konkurssiin pyytänyt toiminimeni olemaan protostaamalla sanottuja vekselesta sekä antanut toiminimelle puheenalaisen avonaisen vekselitumme teen toiminimen täydennettäväksi ja käy tettäväksi; minkä vuoksi ja kun Läänin kamreeri Haapio ei ole näyttänyt että toiminimi täydontäessään vekselin olisi kerjoittanut vekselimäärän suuremmaksi kuin mitä asianosaiset olivat tarkoittaneet tamistä Lääninkamreeri Haapio oli vastaava, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumolen Hovioikeuden tuomion, jättää sen loppupuätöksen pysyväksi, johon Raastuvanoikeus on johtunut. Tälä B. F. Mölse kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. K. R. Helanen. Walter Andersin. K. R. Helanen. A. J. Aummala Samuli Koski. K. Auer. 610