Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
haltijalle maksettavaksi kirjoittaman velkakirjan sisällön 85,000. markan ja siitä suoritettavan kuuden prosentin vuotuisen koron maksamisen vakuudeksi, jota vastoin Kihlakunnanoikeus oli kyljännyt osakeyhtiön kiinnityshakemuksen mitä tuli Salopalsta" nimisen, perintöta losta No 10. Parikkalan pitäjän Aukilän kylässä ostetun maa-alan ja sillä olevain rakennusten kiinnittämiseen kun tätä maa-aluetta ei oltu laillises sa järjestyksessä päätilasta erotettu eikä lainhuutoa sille myönnetty; että Kuorineusros Ruth, jota Hugo Kaufmannen 13, 20. ja 30. päivänä Maaliskuuta 1902. lähettämissään kirjoissa oli vaatinut antamaan Hugo Stoufmannille takaisin pantiksi saamanaa 40,000. ruplan velkakirjan ja sen sijaan sopimuksen mukaisesti vastaan ottamaan edellämainitun 85,000. markan suuruisen, kiinnitetyn velkakirjan, oli siitä kieltäytynyt, koska kiinnityshakemus osaksi oli hyljätty, sekä että Rago Kaufmannen tämän johdosta oli haastattanut Wuorineuvos Ruthin Kyrain ja Pyhtään pitäjäin käräjjäkunnan 1902. vuoden varsinaisiin syyskäräjiin vastaamaan Hugo Kaufmannin aiottuun kanteesen, että hänen ja Wuorineunos Ruthin välinen, edelläkerrottu sopimus 21. päivältä Tammikuuta 1902. julistettaisiin mität tömäksi sekä että Wuorineunos Ruth velvoitettaisiin, takaisin saadessaan ylempänä sanotut, toiminimen A. Kaufmann 8:on asettamat seitsemän omaa vekseliä ja muut saamistodistensa sekä sen noin 6,000. markkaan nousevan vähömäärän, jonka Huds Kaufmannen edellä mainitun sopimuksen nojalla oli saanut Wuoriniuvos Ruthin Suomen Pava kista kantamista 85,000. markasta, anta maan Åligo Stafmannille takaisin huheenalainen, Hugo Stenfmannen Wuorinen vos Rusthille ainoastaan puutiksi jättämä 40,000 ruplan velkakirja; johon kaikkeen nähden ja tuo suorinaivas Ruth ei ollut viimemainitun velkakirjan omistaja eikä hänellä tuon pant tina olevan velkakirjan haltijana ollut ollut oikeutta uloskahen sen sisällystä, osaksyhtiö Kangaskoski Aktiebolag oli anonut, että Kuorineuvos Ruthin 707
ylläkerrottu lainhaku oikeettomana kyljättäisiin. Ilun tämän jälkeen Kuvernööri 19. päivänä Marraskuuta 1902. antamassaan päätöksessä oli, siihen nähden mitä osakeyhtiön Kongaskoski Aktiebolagin puolesta oli Wuorineuvos Ruthin hakemuksen perusteena olevaa velkakirjaa vastaan esiintuotu, katsonut asian joutuneen riitaiseksi sekä määrännyt sen asianomaisen Oikeuden päätettäväksi ja Wuorineuvos Ruth, haasta tettuaan osakeyhtiön Parikkalan pitäjän käräjäkunnan 1903. vuoden laki mäaräisiin talvikäräjiin, oli Kihlakunnanoikeudessa uudistanut edellä kerrotun Kuvernöörille esiintuomansa vaati nuksen, oli osakeyhtiö Kangaskoski Aktiebolag 4. päivänä Huhtikuuta 1903. asianomaiselle tuomarille jätetyssä kirjelnässä sanonut saada velkojiensa tyydyttämiseksi herrassaan luovuttaa kaisen omaisuutensa ja oli Kuorineuvas Rutha sittemmin valvontapäivänä konkurssissa 3. päivänä Heinäkuuta 1903. toimi nimen " Karhula Mekaniska Verkstad Wittiam Ruth" omistajana, vaatinut itsellensä konkussipesän varoista tuomittavaksi 94,309. markkaa 89. penniä kuuden prosentin vuotuisella korolla, lukien 12 päivästä Toukokuuta 1903. mikäli mainittua pahamäärää korkoineen ei saataisi konkursipesän kiinteimistöstä, johon Wuorirennos Ruthilla, joka perusti valvon tansa hänen hallussaan olevaan useinmainittuun, osakeyhtiön 23. päivänä lokakuuta 1901. edelläsanotusta maksamattomasta kauppahinnasta antamaan 40,000 ruplan velkakirjaan, oli tuon velkakirjan sisällön suorittamisen vakuudeksi vireille panemansa kiinnitys hakemuksen nojalla panttioikeus; min kä jälkeen ja sittenkun Vuorineuvos Ruthin kerrottua vahvontaa konkurssissa 31. päivänä Heinäkuuta 1903. pide tyssä esiinhuudossa oli 22. päivänä Marraskuuta 1902 huolleen Riigo Storf mannin oikeudenomistajain puolesta vastustettu sillä perusteella, että Kings Storf mannin oikeudenomistajat, kuten osakeyhtiön Storgaskoski Aktiebolagien Stuver nöörille annetussa, edelläkerrotussa selityksessä oli esiintuotu, olivat pu308
heenalaisen 4000. ruplan velkakirjan oikeat omistajat ja sen nojalla osakeyhtiön konkurssissa vaatineet samaisen velkakirjan sisällön tuomitsemista konkurssipesän varoista heille maksetta voksi, ja Wuorineuvos Ruth oli annut saada eri oikeudenkäyrynillä toteen saattaa vaatimuksensa, Kihlakunnanoikeus oli 2. päivänä Lokakuuta 1903. julistamallaan konkurssi tuomiolla lausunut Kuoriniuras Ruthin kysymyksessä olevan saamisen sitä vastaan tehdyn muistutuksen johdosta tulleen riitaiseksi ja osottanut WuorineuuosRuthin eri oikeudenkäyrynillä toteen. näyttämään sanotun saatavansa, oikeuttaen sen ohessa Kuorineuvos Ruth in ylläkerrotussa, osakeyhtiölä Kangas koski Aktiebolagia vastaan velkomuksesta nostamassaan oikeudenkäynenissä ilmoittamaan riitaiseksi julistetun saatavansa haastattamalla sitä varten osakeyhtiön konkurssipesän hallituksen viimeistään siihen oikeuden istuntoon, joka kuukauden kuluttua konkurssituomion julistamisen jälkeen pidettäisiin, sekä määrännyt konkussipesän varoista Kuorineuvos Ruthille maksettavaksi sen rahamäärän, joka sanotussa eri oikeudenkäynnissä ehkä hänelle tuomittaisiin, ei kuitenkaan enempää kuin hän oli konkurssissa valvorut. Tämän jälkeen on Kuorineuros Ruth haastatettuansa osakeyhtiön Kangaskoski Aktiebolagin konkurssipesän tuomitsija miehen Insimääri Holmion Parikkalan pitäjän käräjökunnan 1904 vuoden lakimääräisiin talvikäröjiin, Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että konkurssipesän varoista vahvistettaisiin Ruthille maksettavaksi Putkin edellämainitun, hären hallussaan olevan, 40,000 ruplan suuruisen velkakirjan nojalla valvomat 94, 309. markkaa 89. penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 12. päivästä Toukokuuta 1903. Asiassa kuultuna on Insinömi Holm vastannut, että Kunineu on Penthia kysymyksessä olevan velkakirjan perusSteella valvoma saatava 94, 309 markkaa 89. penniä korkoineen oli osakeyk209
tiön kirjain mukainen, mihin nähden ja kiin mainittu 40,000. ruplan velkakirja oli Wuorineuvos Ruthin hallussa, Insinööri Holm on konkurssipesän puolesta myöntänyt Wuorineuvos Ruthin valvoman saataman hänelle konkurssipesän varoista maksettavaksi. Sitä paitsi on Kihlakunnanoikeuteen yllämainituissa 1904. vuoden talvikäräjissä saapunut Marie Koulman ja, pyydettyään niin hyvin omasta puolestaan kuin myös siihen aikaan ala ikäisten lastensa Alex, Remo ja AdaStaufmannin holhoojama sekä täysiikäisten lastensa Theidolph ja Vaveda Knut mannin oikeudenomistajana puhevaltan asiassa, ilmoittanut että Kugo Staufmannin sanotut oikeudenomistajat oli vat Kymin ja Pyhtään pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa jatkaneet Krigo Kaufmannin siellä Kuni neuvos Ruthia vastaan vireille panemaa, ylläkerrottua konneelta Kugo Kaufmannin ja Wuorinenvoos Ruthin vätisen, 21. päivänä Tammikuuta 1902. tehdyn sopimuksen mitättömäksi julistamisesta sekä Wuoriniemos Ruthin velvoittamisesta Hugo Staufmannille tahi hänen oikeuden omistajilleen luovuttamaan Wuorineuvos Ruthilla tuon sopimuksen perusteella ai roastaan panttina oleva, useinmainittu 4000 ruplan velkakirja, sekä katsonut että tämän silloin vielä kestäneen oikeusriidan päättyminen oli vaikuttava Wiinineuros Ruthin kysymyksessä oleon, osakeyhtiön Storgaskoski Aktiebolagin konkurssipesää vastaan ajaman kanteen ratkaisemiseen. Tämän johdosta olikin sitten viimeksisanotun kanteen lorullinen tutkiminen kerrotun Wuorineuvos Ruthin ja Hugo Kaufmannin oikeudenomistajain välisen, Kymin ja Pyhtään pitäjäin kärätäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vireille pannun riidan takia siirtymistään siirtynyt, kunnes Kiipurin Hovioikeus, siihen nähden eller ottu näytetty Wuosineuras Anttiin erckdyttävillä ilmoituksilla oikeuttaneen. että ängo Staufmannen 21. päivänä Tammikuuta 1902 oli tehnyt puheenalaisen sopimuksen tuorinenens Anttiin kanssa oli 13. päivänä Heinäkuuta 1907. antamal 210
laan, sittemmin lain voiman saaneet la tuomiolla vahvistanut viimeksimainitun Kihlakunnanoikeuden siellä ajetussa, vastasanotussa riidassa 21. päivänä Marraskuuta 1904. julistaman päätöksen, jossa Kihlakunnanoikeus, katsoen asiassa selville käyneen niin hyvin että Hugo Kaufmannen ja Wuorineuves Ruth jälkimmäinen prokuristinsa Insimäöri FriksMöllerin kautta, olivat 21. päivänä Tammikuuta 1902 tehneet sellaisen sopimuksen, että Kuorinenens Ruth edellämainittu jen A. Kaufmannen & C: on asettaminen seitsemän vekselin sisällön, oman saatavansa A. Kaufmannen i E:elta sekä Hugo Kaufmannille antamansa rakamäärän eli yhteensä 85,000 markan suorittamisen vakuudeksi saisi kysymyksessä olevan 40,000 ruplan velkakirjan muun muassa sillä ehdolla, että Puoriniemas Anttiin Maalis kuussa samana vuonna piti saada on keyhtiön Kongaskoski Aktiebolagin antama 85,000. markan suuruinen velkakirja, jonka sisällön takaisin maksamisen vakuudeksi sanottu osakeyhtiö sitä en nen oli hankkinut "ensimmäisen kiinnityksen yhtiön omistamaan Kangaskosken tehtaaseen ja kaikkiin siihen kuuluviin laitoksiin, ja jota velkakirjaa vastaan Wuorineuror Kulle sitten oli ollut velvollinen antamaan takaisin äsken mainitun 40,000. ruplan velkakirjan, kuin myös että osakeyhtiö Kangaskoski Aktie bolag oli sovitussa tarkoituksessa tarjöranut Wuorineuvos Ruthille tunnus tamansa 85,000 markan suuruisen velkakirjan, joka kumminkaan ei ollut ollut kiinnitetty osakeyhtiön omistamaan Salopalsta" nimiseen tilaan ja sillä olevaan puuhionoon, oli siihen nähden ettei Hugo Kaufmannen siis ollut täyttänyt kysymyksessä olevan sopimuksen ehtoja, hyljännyt Bengo Staufmararinen vikeudenomistajain asiassa ajamaan kanteen Perustuen siihen että Hovioikeuden harolussa tuoniossa oli vahvistettu, että puheenalainen 4000 ruplan velkakirja oli Kugo Kaufniain - vainajan oikeuden omistajain oma ja Kuorinenvaa Rustkin hallensa ainoastaan vakuutena hänen orakeyhtiöltä Kangaskoski Aktiebolag devan 85,000. markan suuruisen saami 211
sensa maksamisesta ovat Maria Kalfmanen, omasta puolestaan sekä alaikäisten lastensa Remes ja Ada Kaufmannin holhoojana, sekä hänen täysi-ikäiseksi tullut tyttärensä Alise Kaufmann 1907 vuoden varsinaisissa syyskäräjissä Hugo Kaufmann - vainajan oikeudenomistajina vaatineet, ettei Kihlakunnanoikeus vahvistaisi Wuorineuvos Ruthille sanotun 45,000. ruplan velkakirjan nojalla osa keyhtiön konkurssipesän varoista suoritettavaksi enempää kuin 85,000. markkaa korkoineen, koska muu osa edellisen velkakirjan sisällöstä oli åkyö Kaufmannin oikeudenomistajille saman velkakirjan omistajina konkurssipesän varoista tuomittava. Wuorineuvos Ruthin vastustettua Marie ja Alec Storfmannin vaatimusta niin hyvin sillä perusteella, että hän laillisten siistojen nojalla oli puoheenalaisen 4000. ruplan velkakirjan omistaja, kuin myös siihen nähden mitä osakeyhtiön Kangaskoski Aktiekslagin konkurssipesän puolesta oli asiassa vastattu, sekä anottua Maria ja Vice Kaufmannin velvoittamista korvaamaan Wuorineunos Ruthin oikeudenkäymtikulungit, on Kihlakunnanoikeus 2. päivänä Joulukuuta 1907. julistamallaan päätöksellä, koska osakeyhtiön Kangasko ki Aktiebolagin puolesta oli myönnetty Wuorinennon Ruthin valvoma saatava oikeaksi ja hänellä sen vakuutena oli hallussaan osakeyhtiön 28. päivänä Lokakuuta 1901. Kunnianpoivari Schultzelle antama, Schultren Hugo Kaufmannille siirtämä ja sittemmin Kuorineuvos Ruthille siirron kautta joutunut neljänkymmenentuhannen ruplan tahi niitä vastaavan sadankuuden tuhannen kuudensadan markan suuruinen velkakirja, velvoittanut osakeyhtiön Kangaskoski Aktiebolagin konkurssipesän kuittia vastaan Wuorimavos Ruthille maksamaan samaisen velkakirjan sisällöstä valvomansa yhdek sänkymmentäneljätuhatta kolmesataayhdeksän markkaa kahdeksankymmentäyhdeksän penniä kuuden prosentin vuotuisine kor koineen 18. päivästä Toukokuuta 1903, jota vastain Wuoriniassa Rusttiin anomus oi312
keudenkäynmin hänelle tuottamien kulujen korvaamisesta oli oikeettomana hyljätty. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wuorineuvos Ruth erikseen sekä Marie ja Alice Kaufmann, edellinen sekä omasta puolestaan että alaikäisten lastensa holhoojana, yhteisesti, olivat vetoamalla saattaneet jutun, Marie ja Alise Staufmannen anoen Kihlakunnanoikeuden päätökseen sellaista vikaisua että Kuorineunos Ruthille määrättäisiin suoritettavaksi kuuden prosentin korko voin 85,000 markasta ja että nuu osa Wuorineunos Ruthin saatavasta tuomittaisiin maksettavaksi ilman korkoa, on tuomiossa 14. päivänä Huhtikuuta 1910. katsonut ettei vastoin Maria ja Alice Kaufmannin kieltää oltu toteensaatettu, että Wuorineuvas Ruth osakeyhtiin Kungaskoski Aktiebolagin konkurssissa valvomastaan, osakeyhtiön 28. päivänä Sokakuuta 1901. antamaan, edellä mainittuun velkakirjaan perusturasta saata vasta olisi oikeutettu saamaan korkoa suuremmalle määrälle kuin 21. päivänä Tammikuuta 1902. velaksi antamit leen 85,000. markalle, johon nähden Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päitöstä, on vahvistanut Wuorineuvos Ruthin sanotun velkakirjan sisällöstä maksettavan saamisen yhdeksäksikymme neksi neljäksituhanneksi kolmeksisadaksiyhdeksäksi markaksi kahdeksaksikymmeneksiyhdeksäksi penniksi, josta kahdeks allekymmenelleviidelletuhannelle merkalle oli leskeltava kuuden prosentin vuotuinen korko 12. päivästä Toukokuuta 1903. lukien. Hovioikeuden tuomioon on Tuorinen vos Ruth anonut muutosta tänne toinittamallaan perustelmalla, johon Marieja Alice Staufmanne ovat säädetyssä jäjestyksessä vastannet. "Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettei Wuorinenros Ruth och esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiola, jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Huorineuvos Ruth suorittamaan Maria ja Alice Staufmannille, heillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, kahdeksankymmentä markkaa. Tätä 313
kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Aleksi Käpy. Walter Andersin. J. A. Anneberg Mannas. Iltonen J. A. Anneberg Johannes Pesonen. Haf Hellen
Sexaari Oikeusos 1870 tuomiot 1911 00 97
A. V. Heinäkuun 4. päivänä 1911 Keisarillisen Suomen Senaatin tulisessa, maansaannen moittimista koskevassa julussa, jossa Taivalkosken pitäjän Kynsiperän kylässä asuva Talollinen Paavo Jaakonpoika Kaukua on hakijana sekä Oulun kaurungissa olevat toiminimi. W. Snellman Eson ja osakebolag vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 4 päivänä tunäkuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Toiminimelle J. K. Snellman Osovulle sekä osakeyhtioille Karjakkia Trävaruaktiebolag´ille ja G. E. Bergbom Aktiebolag'ille 6. päivänä Helmikuuta 1907. toimitetun haasteen nojalla on Paavo Kaukua Pielasjärven ja Paivalkosken pitäjäin käräjiäLäsnä: A. K. s. B. 1. p. 314 No 848. Såg. 161. K. D. 1909 tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta yhtiö Harjakka Trävarnaktieleen esittelyttänyt juttuun kuulu
kunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut: että hänen 15 päivänä Helmikuuta 1900. kuollut isänsä Talollinen Jaakko Paavonpoika Raukua oli 15 päivänä Syyskuuta 1865 tehdyllä kauppakirjalla toiminimelle J. W. Snellman Gamille, osakeyhtiölle No 6. Bergbom Aktiebolagille sekä Petäjäkankaan sahan omistajille myynyt Kauhuan kuudenneksen manttaalin perintötalon No 9 mainitussa Kynsiperän kylässä, jolle kauralle ostajat maan virallisissa lehdissä tapahtuneen hinlutuksen jälkeen olivat saaneet kolme lainhuutoa, ensimäisen 1. päivä nä Huhtikuuta 1896, toisen 15. päivänä Syyskuuta samana vuonna ja kolmannen 26 päivänä Helmikuuta 1898. sekä kiinnekirjan viimeksisanottuna päivänä, että Jaakko Kaukua, joka oli perintönä saanut puolet mainittua taloa ja avioliiton aikana saavo Ruukuun 15. päivänä Toukokuuta 1892. kuolleen äidin Maria Sofia Ollintytär Kaukuan kanssa hankkinut toisen puoliskon samaa taloa, edelläkerrotun kaupan aikaan oli omistanut ainoastaan tuon perimänsä talonpuoliskon ja kaksi kolmatta osaa toisesta puoliskosta, jota vastoin kolmas osa viimeksisanotusta talonpuoliskosta eli kuudes osa koko talosta oli kuulunut Jaakko Kaukaan lapsille äidinperintönä; sekä että, kun Maria Sofia Kaukua kuollessaan oli jättänyt jälkeensä paitsi Paavo Kaukuaa pojat Matin ja Iivari Aukustin sekä tyttäret Aurora Mathildan ja Agneetan, mutta Auro ra Mathilda ja äitinsä eläessä oli saanut perintöosansa, muille lapsille perintönä heidän äidiltänsä oli tullut kullekin neljäs osa mainitusta talon kuudenneksesta eli kahdeskymmenesneljäs osa koko talosta, ja en Paavo Kaukua, koska Jaakko Kaukua ilman Paavo Kaukuan tutaa ja suostumusta oli edelläkerrotulla kaupalla myynyt tämän perintöosan puheenalaista taloa ei kä ostajille sittemmin annettu kiinnekirja koko taloon voinut tu315
vata heidän laitonta saantoansa ja omistusoikeuttansa mainittuun Paavo Kaukualle kuuluvaan talonosaan, aatinut, että toiminimi J. W. Snellman Gen sekå osakeyhtiöt G. & C. Bergbom liktiebolag ja Harjakka Trävaruaktiebolag, jolle viimeksimainitulle Petäjäkankaan sahanomistajain omaisuus ja oikeudet olivat siirtyneet, velvoitettaisiin hänelle ilman lunastusta luovuttamaan puheena oleva kahdeskymmenesneljäs osa Kaukuan taloa sekä korvaamaan Paavo Kaukuan oikeudenkäyntikustannukset. Toiminimen J. W. Snellman Grevin sekä osakeyhtiöiden G. A. Bergbom Aktiebolag´in ja Wasjakka Tråvaruaktiebolagin puolesta on tätä kannetta vastustettu ja väitetty, että Jaakko Raukua oli Paavo Kaukualle ynnä tämän veljille ja sisarelle maksanut heidän äitinsä julkeen tulevan perinnön ja heillä saanut siitä kuitit, jotka samoin kuin kaikki muulkin puheenalaista taloa koskevat kirjat Jaakko Kaukuan kuoltua olivat jääneet Paavo Kaukuan haltuun, sekä että Paavo Kaukua sitä paitsi isänsä kuolemanjälkeen oli vuokraajana viljellyt ja yhä viljeli Kaukuan taloa tekemättä ennemmin mitään moite kannetta edellämainitun kaupan jehdosta. Kihlakunnanoikeus on 3. päivänä Maaliskuuta 1908. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut toiminimen J. W. mellman Essonin sekä osakeyhtiöt EsC. Bergbom Aktiebolagin ja Harjakka Kävaruaktiebolagin heti Paavo Kaukuun vapaasti hallittavaksi luovut tamaan neljännenkolmatta osan Kauknan verotaloa kuin myöskin neljälläsadalla markalla korvaamaan Paavo Kaukuan oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi toiminimi J. E. Snellman Gren ja osaks yhtiö Karjakka Tråvaruaktiebolag olivat vetoamalla saattaneet jutun, 316
on tuomiolla 31. päivänä Maaliskuu ta 1909. ratkaissut asian; ja koska Paavo Kaukua, joka vuodesta 1897. oli ollut Kaukuan kuudenneksen manttaalin veromaan vuokraajana ja siis ainakin siitä saakka tiennyt puheenalaisesta 15. päivänä Syyskuuta 1895. tehdystä Raukuan talon kaupasta, ei ollut yön ja vuoden kuluessa tuosta talonkaupasta tiedon saatuaan sitä moittinut, mikäli kauppa koski hänen äidiltänsä perimää osuutta sanotusta talosta; sen vuoksi ja koska toiminimen J. W.  Snellman Grenin, osakeyhtiön G. E. Bergbom Aktiebolagin ja Pitäjäkankaan sahän omistajain oli katsottava vilpit tömässä mielessä tehneen kerrotun kaupan ja huomioon otteen mitä asiassa oli todistettu Paavo Kaukuan saamasta äidinperinnön lunastuksesta, on Hovioikeus, kumoten Kihla kunnanoikeuden päätöksen, hyljän nyt Paavo Kaukuan jutussa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon on Taavo Kaukua anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon toiminimen J. W. Snellman Grevin osakeyhtiön Karjakka Tråvaruaktiebolagin puolesta on säädetyssä jär jestyksessä vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Paavo Kaukua ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja olevoitetaan Paavo Kaukua suorittamaan toiminimelle J. G. Snellman Esovelle ja osakeyhtiölle Eurjakka Trävasmakselbelagille, niillä jutun vuoksi täällä olla den kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asi anomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen senaatti: Akki Käpy. Alamies Peltonen B. Amberg. Johannes Pesonen. B. Amberg. Johannes Pesonen. E. Thesleff. 317
Keinäkuun 4. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa; Pag. 146. R. D: kauppakirjan mitättömäksi julistanista koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Kaarle Moksu, Wirtain pitäjän Hauhan kylästä, hakijana sekä Isännöitsijä Kaarle Kauttu ja Itsellinen Herman Läkkinen, Ruoreden pitäjän Wisaveden kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 4. päivänä Heinäkuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: "Isännöitsijä Rautulle ja Herman Läkkiselle toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla on Kaarle Moksu Wirtain ja Åtsärin pitäjäin käräj äkunnan Kihlakunnanoikeudessa kertonut, että Herman Läkkinen oli kauppakirjalla 24. päivältä Lokakuuta 1904. hänetle myynyt verotaloon No 7. sanotussa Hauheen kylässä kuuluneen Moksu nimisen perintötorpan, mutta että löytyi toinenLäsnä: A. K. J. F. B. t.  do. 318 No 849. 1909.
kin kauppakirja, päivätty 20 päeväksi Kesäkuuta No 9, jolla Herman Leikkinen muka olisi myynyt saman perintötönan Isännöitsijä Mäulielle ja on Maarle Moksu, väittäen ettei Herman Läkkisen ja Isännöitsijä Kautun kesken viimeksisanottuna päivänä oltu tehty mitään kauppakirjaa ja ettei Isännöitsijä Kuuttu, vaikkakin jokin kauppa puheenalaisesta torpasta heidän keskensä silloin olisi tehty, sillä ollut voinut saada omistusoikeutta mainittuun torppaan, syystä ettei Herman Läkkinen kaupanteen aikana itsekään omistanut mitään alaltaan määrättyä kiinteistöä, koska puheenalainen torppa siihen aikaan oli lohkomistoimituksen alaisena ja tiluksiltaan määritettiin vasta Keisarillisen Senaatin 6. päivänä Heinäkuuta 1904. antamalla tuomiolla, vaatinut että sanottu kauppakirja 20. päivältä Kesäkuuta 1899. julistettaisiin mitättömäksi, semminkin kun ei Isännöiksijä Kauttu itsekään ollut katsonut olevan sa torpan omistaja, koska hän 3. päivänä Joulukuuta 1904., hakiessaan kiinnitystä puheenalaisesta torpasta muodostettuun Moksu nimiseen osuuteen taloa No 7. Hauhun kylässä erään Isännöiksijä Kantun ja Herman Läkkisen kesken 16. päivänä Toukokuuta 1899. tehdyn metsänhakkuukontrahdin vakuudeksi, oli ilmoittanut Herman Läkkisen omistavan tätä kiinteistöä, kuin myöskin 19. päivänä Marraskuuta 1904. Herman Läkkiselle suorittanut vuokraamastaan kosketeltuun torppaan kuuluvasta metsaalueesta vuokramaksua lähinnä edellisten viiden vuoden ajalta. Kanteesta kuultuina ovat Isännöitsijä Kauttu ja Herman Läkkinen huomauttaneet, että heidän kauppan sa omistusoikeudesta puheenalaiseen torppaan kyllä solmittiin edellämainittuna 20. päivänä Kesäkuuta 1899. vaikka kauppakirja tehtiin vasta myöhemmin, joko samana tahi seuraavana nion na eli siis joka tapauksessa aikaisemmin kuin Herman Läkkisen ja Kaarle Mokseen välinen kauppa, että Herman Läkkinen, torpan tultua Waasan läänin 319
Kuvernöörin 19. päivänä Heinäkuuta 1906. vahvistamassa lohkomistoimituksessa laillisesti päätilasta erotetuksi, seuranneen Lokakuun 27. päivänä oli kauppakirjaan 20. päivältä Kesäkuuta 1899. merkityllä lisäyksellä vahvista nut tämän kaupan, sekä että, kun Kauttua lain mukaan ei voitu pitää kysymyksessä olevan maan omistajana, ennenkuin maa oli tullut laillisesti erotetuksi oli yhtä luonnollista. että Herman Läkkinen puheenalaisessa kiinnitysasiassa oli ilmoitettu maanomistajaksi, kuin että Isännöitsijä Rautomistajaksi, kuin että Isännöitsijä Rauttu ennen riidanalaista kauppaa tehdun metsänhakkuukontrahdin perus tulla oli suorittanut Herman Raarselle siinä määräjiin vuokran, otetinkin kun iläistu kauppakirjansa miekaan oli saapa torpan halluunsa vasta kiinnekirjan siihen saatua ja ovat sännäitsiä Kauttu ja Herman Jakkinen koska heidän kauppansa siis oli laillinen sekä tehty aikaisennen kuin Kaarle Möksuu kauppakirja, eli tineet kannetta huhattavaksi Hemmin Läkkinen puolestaan selittäen sen lisäksi, että hänet juovuspäissään oli poukutettu tekemään kaupan Kaarle Miksun kanssa sekä että hän silloin oli muistanut myyneensä ainoastaan torpan metsän Isännöitsijä Kantulle ja viten tullut myyneeksi itse torpan maan toiselle henkilölle, mutta että hän sitten vehdyksensä huomattuaan oli siitä ilmoittanut Kaarle Mökselle ja tarjennut tältä kantamansa osan kauppasummaa takaisin. Sittenkun Kaarle Moksu oli vielä vaatinut Herman Läkkiselle rangaistusta siitä, että tämä oli Oikeuden edessä puhonut sellaista, minkä tiesi ei olevan totta, sekä asianosaiset molemmin puolin olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Kihlakunnanoikeus 12. päivänä Maaliskuuta 1908. julistamallaan päätöksellä, samalla kun Herman Läkkinen valheesta Oikeuden edessä O: K:n 14. luvun 8. SS:n nojalla, niin kuin tämä lainkohta oli asetuksessa 27. päivältä Huhtikuuta 1868., tuomittiin vetämään 320