Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
På andelst salmen kylässä ten Keisarillisen Senaatin tuomio sisälsi, jäänyt Henrik Böhlille velkaa 5, 698. markkaa 71. penniä, Petter Edvard Danielsbacka sanotun toimensa puolesta velvoitettaisiin Henrik Böhille suorittamaan viimemainittu rahamäärä korkoineen sekä korvaamaan Böhlin oikeudenkäyntikulut; ja on Henrik Bonti, sittenkuin Kihlakunnanoikeus 22. päivänä Marraskuuta 1904. julistamallaan päätöksellä oli hyljännyt Böhlin kerrotun kanteen vanhentuneena, mutta Hovioikeus, Henrik Böhlin vedottua Hovioikeuteen ja Kristian Danielsbackan Joulukuun 3. päivänä 1905. kuoltua, tuomiolla Elokuun 17. päivältä 1907. kumonnut Kihlakunnanoikeuden viimeksimainitun päätöksen koska Kristian Danielsbacka edelläkerrotussa Keisarillisen Senaaten luomiolla 31. päivällä Toukokuuta 1901. päättyneessä riidassa oli tullut muistutetuksi puheena olevasta saamisesta, joka niin muodoin ei ollut vanhentunut, sekä palauttanut jutun Kihlakunnanoikeuteen puheenalaisessa käräjäkunnassa 16. päivänä Marraskuun ta 1907. toimitetuissa välikäräjissä, joirin Böhti oli haastattanut Anna Matarina Danielsbackan ja hänen edelsamainitut lapsensa sekä Emil Rugjaksen Kristian Danielsbackan oikeuden omistajina, ilmoittanut asian Miklakunnanoikeuden edelleen käsiteltäväsi ja Anna Katarina Danielsbackaa ja hänen sanottuja asiakumppaneitaan vastaan uudistanut edelläkerrotun hanteensa. Asiasta kuulusteltuina ovat Anna Katarina Danielsbacka ja hänen myölapuolensa kieltäytyneet siihen vastaa masta, koska haaste asiaan oli toimitettu vasta Marraskuun 4. päivänä 1907. siihen aikaan naimattomalle on ny Danielsbackalle ja saman kuun 10. päivänä muille Kristian Danielsbacka oikeudenomistajille ewalkä he siis otteet saaneet nauttia laillista haasteaikaa, minkä jälkeen ja sittenkuin Henrik Bohli eli vaitetta vastustanut, Kihlakunnanoikeus on sanottuna 16. päivänä Marraskuuta 1907. julistamallaan 306
hemman i KasevanWilhelmina 3/16. dels mantal välipäätöksellä, siinä mainituilla perusteilla hyljäten kerrotun väitteen, velvoittanut Anna Katarina Daniels backan ja hänen asiakumppaninsa vastaamaan päässiassa. Anna Katarina Danielsbackan ja hänen myötäpuoltensa tämän jälkeen huomautettua, etteivät he voineet asiassa vastinetta antaa, ennenkuin Kristian Danielsbackan ja Henrik Böhlen rälisessä, Keisarillisen Senaatin edelläkerrotulla tuomiolla päättyneessä riita asiassa kertynyt asiakirjavihko oli Kihlakunnanoikeuteen toimitettu, ja kihlakunnanoikeuden siirrettyä julun jatkokasittelyn käräjäkunnan 1908. vuoden varsinaisiin talvikäräjiin, ovat Anna Katarina Danielsbacka ja hänen myötäpuolensa niissä väittä neet, etteivät he voineet asiassa vieläkaan antaa vastinetta, koskei Henrik Bohli ollut haasteessa esittänyt ninkaanlaisia todellisia perusteita kanteelleen, vaan ainoastaan viitan nut Keisarillisen Senaatin yllämainitussa tuomiossa Kristian Danielsboehän siinä käsitellyn kanteen hylkäämisen perustetuksi esitettyihin seikkoirin; ja on Kihlakunnanoikeus tämän väitteen johdosta Maaliskuun 12. päivä nä 1908. julistamallaan välipäätöksellä, koska sentaatuinen väite voimasja olevan oikeudenkäyntijärjestyksen mukaan olisi ollut tehtava oikeuden käynnen alussa, ja Keisarillisen Tenaalin äskensanotulla tuomiolla rätkaisema juttu, johon Henrik Böhti oli ilmoittanut perustavansa kanteensa, oli ollut läheisessä yhteydessä kysymyksessä olevan asian kanssa, hyljännyt tämänkin väilleen ja velvoittanut Anna Katarina Danielsson ja hänen myötäpuolensa vastaamaan pääsässä. Käräjäkunnan 1908. vuoden varsinaisissa syyskäräjissä ovat Anna Katarira Danielsbacka ja hänen mainitut nyöläpuolensa sekä Ludvig Wallenius, joka sillä välin oli vihitty avioliittoon Enny Danielsbackan kanssa, vastaten hänteesen, kieltäytyneet hyväksymästä niitä näytöksiä, jotka edelläkerrotussa 807
Kristian Danielsbackan ja Henrik Bohlen välisessä jutussa oli jälkimäisen hyväksi esitetty sekä vastustaneet kannetta toteensaattamattamana, anoen sen ohessa korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. kihlakunnanoikeus on Tokakuun 19. päivänä 1908. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Henrik Böhlin ja Kristian Danielsbac kan, jotka olivat useampinä vuosina yhteiseen laskuun ostaneet metsiä seka niistä hakkautaneet ja myyneet tukkia, propsipuita ja halkoja, tästä tukkeestä johtuneet valit ajalta 1. päivästä Lokakuuta 1890. samaan päivään vuonna 1892. olivat hayneet riitainksi ja että sen johdosta sittemmin syntyneessä oikeudenkäynnissä Henrik Bohlén ja Kristian Danielsbackan valilla oli Keisarillisen Senaatin Toukokuun 31. päivänä 1901. antamalla tuomiolla sanottuihin rietapuoleen itjeensä nähden lainvoimaisesti tullut aikaistuiksi heidän harjoittamastaan yhteisestä lukkeestä oikeutuneet suoritukset; ja koskeivät Anna Katarina Danielsbacka ja hänen myöläpuolen ja olleet Kristian Danielsbackan oikeudenomistajina voineet saada parempää oikeutta kuin hänellä ihollään olisi ollut yksinomaan kieltön ja kautta riitauttaa Henrik Böhten ja Kristian Danielsbackan välillä dellämainitussa pitussa riitapuollen tekemä myönnytyksiä ja siinä siittyjä todistuksia, niin ja kiin Anna Katarina Danielsbacka ja hänen myötäpuolensa nyt esillä ole vassa jutussa eivät otteet esittäneet dukseen mitään uusia näytteitä, joita olisi voitu ottaa härkinnanalaisiksi, on Kihlakunnanoikeus pitänyt täysin selvittynä, että kysymyksessä olevana aikana Kristian Daniels backa oli saanut Henrik Bohletta ykesityistä varoja 15,192. markkaa sekä että Henrik Bohti taas ole nostanut Kristian Danielsbackalta yksityissä varoja 13,058. markkaa, joten Danielabacka oli saanut Böhtiltä 2, 136. markkaa enemmän, kuin Danielsbacka oli antanut 808
Pesolan 3/16 dels Böhlille, että Henrik Böhli oli nostanut yhteisiä varoja 66,739. markkaa 14. penniä, kun taas Henrik Böhti oli suorittanut yhteisiä menoja 64, 367. markkaa 36. penniä, joten Henrik Böhle oli nostanut yhteisiä varoja enemmän kuin hän oli suorittanut yhteisiä menoja 2,377. markkaa 8. penniä, josta puolet eli 1,156. markkaa 4. penniä oli luettava Danielsbackan hyväksi, ehä että Kristian Danielsbacka oli kantanut yhteisiä varoja 28,611. markkaa 53. penniä ja suorittanut yhteiria menoja 19,114. markkaa 3. penniä, joten Danielsbacka oli kantanut yhteisiä varoja enemmän kuin hän oli suorittanut yhteisiä menoja 9,497. markkaa 50. penniä, minkä määrän toisesta puolesta eli 4,768. markasta 75. pennistä Henrik Böhtia oli hyntettävä, Asian näin ollen ja kiin siis Henrik Böhlen hyväksi oli luettava yllämainitut rahamäärät 2,136. markkaa ja 1,548. markkaa 75. penniä eli yhteensä 6,584. markkaa 75. penniä, josta oli vähennettävä edelläkerrotut 7,186. markkaa 4. penniä on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Anna Katarina Danielsbackan ja hänen asiakumppaniissa, Kristian Danielsbackan oikeuden omistajina, kuitin saadessaan maksamaan Henrik Böhlille täten syntyneen jäännöksen viisituhatta kuusi sataa yhdeksänkymmentäkahdeksan markkaa seitsemänkymmentäyksi penniä korkoineen viisi sadalta vuodessa lukien oikeudenkäynnin alusta Marraskuun 22. päivästä 1904. täyden maksuin tapahtumiseen saakja sekä sitä paitsi kolmellasadalla markalla borvaamaan Henrik Böhlen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi tuna Katarina Danielsbacka ja hänen myötäpuolensa olivat vetoamat la saattaneet jutun, on Huhtikuun 30. päivänä 1913. antanut siinä tuomion; ja sen ohessa että Kovioikeus koska kysymyksessä oleva juttu sen jälkeen, kuin Hovioikeus edellämäini tulla, Elokuun 17. päivänä 1907. on tamallaan tuomiolla eli palauttanut 209
salmen kylässä salmen kylässä asian Kihlakunnanoikeuteen, oli sielta otettava ilmoituksesta edelleen. kasiteltavaksi, ja Anna Katarina Danielsbacka ja hänen myötäpuolensa, Kristian Danielsbackan sitä ennen oikeudenkäynnin kestäessä kuoltua, Kristian Danielsbackan oikeudenomistajina saatuaan mainitun ilmoituksen, olivat olleet velvolliset vastaamaan asiassa siinä alkuaan otetun ja Kristian Danielsbackan holhoojalle Petter Edvard Danielsbackalle toimitetun haasteen nojalla, on vahvistanut sen päätekmän, johon Kihlakunnanoikeus välipäätöksessään 16. päivältä Marraskuuta 1907. oli johtunut, sekä hyväksynyt muut Kihlakunnanoikeuden edelläkerrotut oikeudenkäynnissä julistamat väitepäälokset, on Hovioikeus, mitä itse asiaan tuli, hatsonut että Kristian Daniels Valkan ja Henrik Böhten välisessa ylläkerrotussa oikeudenkäynnissä Kristian danislsbackan ja Henrik Böhlin yhteisesti harjoittamasta metsäliikkeestä johtu neet välit kysymyksessä olevalla kahden vuoden ajalta oli Keisarillisen Senaatin Toukokuun 31. päivänä 1901. antamalla, edellämainitulla tuomiolla ratkaistu ja Kristian Danielsbacka siten tapahtuneen ratkaisiin mukaan jäänyt maksamaan Henrik Böhlille 5,698. markkaa 71. penniä; minkä vuoksi ja kun nyt esilläolevassa oikeuden käynnissä ei oltu esitetty näiden välien selvittämiseksi seikkoja, jotka eivät ollut jo olleet tuomioistuinten harkittavina mainitussa, Keisarillisen Senaatin tuomiolla päättyne sä oikeudenkäynninä, sekä Anna Katarina Danielsbacka ja hänen myötapuolensa, Kristian Danielsbackan oikeudenomistajina, olivat velvolliset vastaamaan hänen veloistaan, Merioikeus on jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus jutussa oli johtunut, sekä velvoittanut Anna Katarina Danielsbackan ja hänen myötäpuolensa korvaamaan Henrik Böhtillä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleet kustannukset kuudellakymmenellä markalla. 810
Hovioikeuden ylläkerrottuihin tuomioihin Elokuun 17. päivältä 1907. ja Huhtikuun 30. päivältä 1913. ovat Anna Katarina Danielsbacka ja hänen myötäpuolensa anoneet muutosta perustelmalla, johon Henrik Böhli on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivit Anna Katarina Danielsbacka ja hänen myötäpuolensa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden Elokuun 17. päivänä 1907. antamaa tuomiota eikä tuomiota Huhtikuun 30. päivältä 1913., mikäli Hovioikeus sillä on hyväksynyt Kihlakunnanoikeuden oikeudenkäynnissä julistamat edelläkerotut väitepäätökset; ja mitä itse asiaan tulee harkitsee Kelsarillinen Senaatti oikeaksi Kihlakunnanoikeuden mainitsemilla perusteilla vahvistaa sen loppupäätöksen, johon Hovioikeus viimeksi mainitussa tuomiossaan on johtunut; ja velvoitetaan Anna Katarina Danielsbacka ja hänen myötäpuolensa suorittamaan E. Tresleff. Henrik Böhlille, häneltä täällä jut tuun menneiden kulujen korvaukseksi, kahdeksankymmentäviisi markkaa, Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Eric Esaiikoski. B. Anneberg. Eric Esaiikoski. B. Anneberg. A.J. P. W.ala. Samuli Koski. A.J. P. W.ala. Samuli Koski. 811
Den 9. Juli 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål emellan sysslomännen i Sakföraren Aksel Alanders konkurs förre Senatorn Kaarlo Pastrén och Vicehäradshöfdingen Lennart Aspegren, bägge från Helsingfors stad, sökande, samt Agronomen Berndt Gustaf Alander, från Hattula socken, uteblifven svarande, angående fastställande af fordran i konkurs: Gifven i Justitiedepartementet den 9. kili 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Uti Sakföraren Alanders vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad anhängigvordna konkurs har Agronomen Alander i egenskap af förmyndare för Handlandesonen Aino Ollen Alander utsökt och bevakat med förmånsrätt på grund af kontokurant 9.015. mark 87. öfde: F. S. R.t -  R.S. K. E. Th. No 1240. Pag. 88. R. D. 1915.
Pesolan 3/16. m hustru hemman i penni, utgörande Aino Ollen Alander tillhöriga medel, hvilka Sakföraren Alander, som före Agronomen Alander varit förmyndare för Aino Ollen Alander, lämnat oredovista, men har Rådstufvurätten uti den i konkursen den 13. November 1913. afkunnade domen, när sagda fordringsanspråk i anledning af emot detsamma gjord anmärkning blifvit tvistigt, anvisat tgronomen Alander att styrka fordingsanspråket i skild rättegång, som inom utsatt tid borde anhängiggöras mot konkursförvaltningen, jämte det Rådstufvurätten tilldömt Agronomen Alander, hvad han kunde genom läga dom sig tillvinna, dock icke utöfver det bevakade beloppet, äfvensom fastställt den förmånsrätt med hvilken berörda fordran skulle ur konkursboets tillgångar utgå. Med anledning häraf har Agronomen Alander efter stämning å Senaturn Castrén och Vicehäradshöfdingen Aspegren vid Rådstufvurätten yrkat att omförmälda belopp, hvilket tillfallit Aino Ollen Alander i arf efter hans och Sakföraren Alanders aflidna föräldrar Handlanden Josef Wilhelm Alander och dennes hustru Ulrika Wilhelmina Alander, måtte fastställas till betalning ur Sakföraren Alanders konkursbo. Häröfver hörde hafva Senatorn Castrén och Vicehäradshöfdingen Aspegren gen mält, att efter Ulrika Wilhelmina Alanders död boet omhänderhafts af Handlanden Alander, efter hvars den 3. April 1910. inträffade frånfälle Sakföraren Alander öfvertagit förmynderskapet för Aino Ollen Alander; och som arfskifte efter Handlanden Alander icke blifvit verkställdt, hade Sakföraren Alander aldrig omhänderhaft tino Ollen Alanders arfslott efter Ulrika Wilhelmina Alander och således ej heller nu i fråga varande medel, hvarför Senatorn Castrén och Vicehäradshöfdingen Aspegren emotsett förkastande af käromålet och itgronomen Alanders förpliktande att godtgöra Castrén och Aspegren umgälderna å rättegången 813
Herr Senan kylässä. hemman i KasevanRådstufvurätten har medels den 19. Augusti 1914. afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att Sakföraren Alander för medel han efter Handlanden Alanders död för dödsboets räkning uppburit utöfver sin egen andel i hvarlåtenskapen fortfarande stöd i skuld till dödsboet för ett saldo af niotusen femton mark åttatiosju penni; hvarför och då Aino Ollen Alander, för hvilken sakföraren Alander omhänderhaft förmynderskapet under tiden från den 3. April 1910. till den 12. April 1913. uti omordade saldo tillborde åtminstone en tredjedel, utgörande Aino Ollen Alanders arfsandel i boet, Rådstufvurätten fastställt beloppet af de utaf Sakföraren Alander handhafda, Aino Ollen Alander tillhöriga förmyndaremedel till tretusen fem mark tjugunio penniKofrätten, under hvars pröfning Senatorn Castrén och Vicehäradshöfdingen Aspegren i vadeväg dragit målet, har medels dom af den 15. Mars 1915. låtit vid Rådstufvurättens utslag bero, jämte det Hofrätten ålagt Senatorn Castrén och Vicehäradshöfdingen Aspegren att till Agronomen Alander gälda afgifterna för hans exemplar af Hofrättens dom med sexton mark åttatio penni. Uti Hofrättens dom hafva Senatorn bastrén och Vicehäradshöfdingen Aspegren anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Senatorn Castrén och Vicehäradshöfdingen Aspegren icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty kommer att förblifva. Det alle, som veder bör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: telix Saarikoski. B. Anneberg. A. V. Oikeusraara. Samuli Koski. A. V. Oikeusraara. Samuli Koski. E. Thesleff 811
salmen kylässä Pesolan 3/16. Heinäkuun 10 pnä 1915. Käsarillisen Suomen Senaatin tuomio osaksi nostorahalla osaksii naksuitta Keisarillisesta WaasanHovioikeudesta tulleessa, pakkolanastuskorvausta koskevassa jutussa jossa ovat toiminimi E. Math. Benn, Keuruun pitäjän Keuruun kylästä, toisella sekä Suomen Rautatie hallitus, toisella puolen vuoroin hakijoina ja vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 10 päivänä Heinäkuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itseltensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Keisarillisen Senaatin Talousosasto Heinäkuun 13 päivänä 1906 oli määrännyt, että erinäiset maaja vesialueet Kolhon rautatieasemanläheisyydessä Keuruun pitäjän Loilan kylässä olivat sanotun rautatieasemanlaajentamiseksi pakkolunastuksella erotettavat Suomen Valtionrautateille, oli Komisionimaanmittari John Oskar Hammarén asianomaisesta Läsnä: K.A. A. L. R. H. K. F. A. Sa 315 SS: 129 ag. 138. Rb 1014
prt No 9. KorpePesolan 3/16. m määräyksestä vuonna 1907 paaluttanut ja kartalle pannut sekä pyykittänyt nämä alueet minkä jälkeen Keisarillinen Senaatti Kesäkuun 1 päivänä 1908 oli suostunut siihen että toiminimelle E. Math. Bonnille, jonka omistamaansa sakaa varten käyttämä lautatarha osaksi sijaitsi pakkohunastuksen kautta erotettavalla Hammarinin edellä mainitusta toimituksesta tekemään karttaan numerolla 5 merkityllä alueella, valtionrautateiden alueesta vastikkeeksi luovutettaisiin mainittuun karttaan numeroilla 6 ja 7 merkityt alueet asianomaisen pakkolunastuslautakunnan arvioita vasta hinnasta, joka oli vähennettävä Rautatiehallituksen toiminimeltä lunastettavan maan hinnasta, ja oli nuo alueet sitten erotettu valtionrautateiden maasta. Asiassa maksettaviksi tulevia korvauksia arvioimaan asetetun pakkolunastuslautakunnan sitä varten pitämässä kokouksessa Heinäkuun 30 päivänä 1908 oli toiminimi E. Math. Benn vaatinut, että karttaan numerolla 5 merkityn alueen korvausta arvosteltaes sa piti otettaman huomioon ei ainoastaan toiminimen maahan pannun Himatäytteen ja siihen käytetyn työn arvo, vaan myöskin toiminimen sahalle tuon alueen menettämisen johdosta syntyvä arvon vähennys; ja oli pakkolunastuslautakunta samana päivänä antamassaan lausunnossa todeten ettei oltu voitu selvittää kenelle omistusoikeus mainittuun numerolla 5 merkittyyn alueeseen kuului arvioinut sen lunastushinnan 1743 markkaan 50 penniin, pakkolunastuksen kautta toiminimen sahalle syntyvän hankakuuden 583 markaksi 5 penniksi ja lunastettavan rimatäytteen 10,962 markan arvoiseksi sekä toiminimelle luovutettavat alueet numerot 6 ja 7 edellisen 1750 markan ja jälkimäisen 300 markan arvoiseksi, ja määrännyt että puheenalaisten maiden luovuttaminen oli tapahtuva 1 päivänä Tammikuuta 1909, jolloin lunastussummatkin olivat suoritettavat uhalla että muusataapauksessa luettaisiin 816
salmen kylässä Wilfver samt No 9. lunastussummille viiden prosentin korko sanotusta päivästä; jonka tapahduttua pakkohunastuslautakunta oli julistanut kokouksen päättyneeksi. Tämän jälkeen oli toiminimi EMath. Bona ilmoittanut pakkalunas tuslautakunnan puheenjohtajalle, että toiminimi Rautatiehallituksen ja toiminimen välillä 29 päivänä Toukokuuta 1897 tehdyn välikirjan perusteella jota toiminimi erichdyksestä ei ollut pakkohunastuslautakunnalle näyttänyt, oli oikeutettu aina 28 päivään Huhtikuuta 1830 ilman vuokramaksua käyttämään kahden puolen rautatien sivuraidetta olevaa maata Kolhon aseman läheisyydessä; ja kun tämä seikka suureeti vaikuttaisi pakkokunastusarvioon, oli toiminimi anonut, että pakkalunastuslautakunta uudelleen kokoontuisi mainitusta välikirjasta oikeutuvien asianhaarain selvittämistä varten. Tämän johdosta oli pakkalunastuslautakunta kakoontunut uudelleen syyckuun 4 päivänä 1908 sekä, pitäen tätä kokonsta vain edellisen kokouksensa jatkona, antanut asiaan täyden tävän lausunnon ja siinä katsonut olevan selvitetyn, että toiminimelle kuului vapaa käyttöoikeus Huhtikuun 25 päivään 1939 edellämainittuihin numeroilla 6 ja 7 merkittyihin aluusiin ynnä lisäksi länsipuolella siviiraidelta olevaan maahan, joka pakkalunastuksella vuonna 1897. li erotettu valtionrautateille, sekä niin ollen ja koskei tätä seikkaa ottu edellisessä arviossa otettu huomioon ja Rautatiehallituksen tilaisuudessa läsnä ollut edustaja nimenomaan oli vaatinut toimimimen ylläkerratun nautintooikeuden lakkauttamista jo esitettyjen korvausmäärien lisäksi ehdottanut toimimimelle suoritettavaksi korvaukseksi toiminimen nautintooikeudesta kysymyksessä oleviin alueisiin yhteensä 32.345 markkaa 95 penniä sekä raitioteiden ja tapulipohjien siirtämisestä yhteensä 1146 markkaa eli yhteeneä 33,491 markkaa 95 penniä 817
Pesolan 3/16. m Herr Senan kylässä. Waasan läänin Kuvernööri, jonka tarkastettavaksi pakkolunastuslautakunnan toimitus oli lähetetty, oli asiassa Marraskuun 16 päivänä 1905 antamassaan päätöksessä lausunut että, koskei asianomaista lupaa oltu hankittu toiminimen E. Math. Bonnin vuonna 1807 pakkalunastetulla alueetla mahdollisesti olevan nautinto-oikeuden pakkalunastamiseen eikä pakkolunastuslautakunta myöskään ollut saanut määräystä tuottaisen nautinto oikeuden arvioimiseen, pakkolunastustautakunnan 4 päivänä Syyskuuta 1908 antama lausunto oli kaikkea merkitystä väillä, mutta mitä asiaan muuten tuli, määrännyt että karttaan numerolla 5 merkitty alue oli luovutettava Rautatiehallitukselle, jonka taas tuli toiminimelle E. Math. Bennille jättää numeroilla 6 ja 7 merkityt alueet sekä velvoittanut Rantatiehallituksen kakkohunastuslautakunnan arvion mukaan suorittamaan toiminimelle korvauksena hankaluudesta käyttää edelläkerrottua rahaa 583 markkaa 5 penniä ja rimatäytteestä 10962 markkaa eli yhteensä 11,545 markkaa 5 penniä, tästä kuitenkin vähennettyä toiminimelle luorutettujen alueiden yhteenlaskettu arvo 2050 markkaa, ollen alueen numero 5 lunastussumma talletettava Suomen Yhdyspankkiin ja siellä säily tettävä kunnes riita omistusoikeudesta sanottuun maahan oli tuomioistuimessa ratkaistu tahi varojen nostamisesta toisin määrätty; ja osotet tiin päätökseen tyytymätön hakemaan siihen muutosta asianomaisessa tuomioistuimessa Tämän jälkeen on toiminimi EMath. Benn, Rautatiehallitukselle toimitetun kirjallisen haasteen nojalla, Lokakuun 28 päivänä 1909 Keuruun, Meltian ja Pihlajaveden pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa esiintuonut, että Kuvernööri poiketen pakkolunastuslautakunnan lausun nosta, ilman entyisiä syitä oli hylännyt toiminimen vaatimuksen saada edelläkerrotun 33491 markan 95 818
salmen kylässä Herr Senats och att pennin korvauksen sekä että numerolla 5 merkitystä alueesta toiminimelle tulevaa korvausta arvioitaessa oli otettava huomioon että toiminimen tuonalueen menettämisestä kärsimä vuotuinen vahinko oli, kun alue oli 3887 neliömetrin suuruinen ja sellaisen maan vuokra arvo valtionautateiden aluella oli 15 penniä neliömetriltä 583 markkaa 5 penniä eli yhteensä, koska toiminimellä oli ikuinen nautintooikeus puheenalaiseen alueeseen 11,361 markkaa, mikä summa vastasi sitä pääomaa, joka 5 prosentin mukaan vuosittain tuotti korkoa äsken sanotun rahamäärän; mihin kaikkeen nähden toiminimi on vaatinut, että Rautatiehallitus velvoitettaisiin toiminimelle maksamaan niinhyvin pakkolunastuslautakunnan ehdottama edelläkerrottu 33,491 markan 95 pennin korvalls kuin myöskin yllämainitut 11,361 markkaa, nämä summat 5 prosentin korkoineen Tammikuun 1 päivästä 1909 täyden maksun tapahtumiseen saakka, jota paitsi toiminimi on anonut korvaus ta oikeudenkäyntikuluistaan Rautatiehallitus on kieltäytynyt kanteeseen vastaamasta, koska toimine mi E. Math. Benn ei ollut haastatta nut asiaan Loilan ja Kolhon jakokuntien muita osakkaita, vaikka riita paraikaa oli vireillä näiden osakkaiden keeken alueen numero 5 omistusoikeudesta; mutta Kihlakunnanoikeus on väite päätöksellä Huhtikuun 21 päivältä 1910 lausunut, ettei ollut tarpeen asiassa kuulustella muita mainittujen jakokuntain osakkaita koska asia koski vain asianosaisten välisia oikeussuhteita, sekä niin ollen velvoittanut Rautatiehallituksen kanteseen vastaamaan, jos se tahtoi sellaista etua hyväksensä käyttää. Kastineena on Rautatiehallitus sitten lausunut, ettei Kihlakunnanoi keus ollut oikeutettu tutkimaan muita korvausmääriä, kuin mitkä pakkolunastustautakunta kokouksessaan 30 päivänä Heinäkuuta 1008 oli maksettaviksi ehdottanut, jota vastoin pak819