Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
parter, i deras förberörda egenskap vid Häradsrätten i sagda tingslag yrkat, att emedan Skeppsredaren Åser, som medels skriftlig afhandling den 21. Oktober 1902. till nämnda handelsterma för ett pris af 34,900. mark försålt sitt ägande Laurila skattehemman No 2 i Enonlahti by af Mäntyharju socken, icke afsitt att genom sagda afhandling till handelsfinnan öfverlåta äganderätten till hemmanet måtte förklaras ogiltig samt Hande kunnat på grund af förberörde afmåtte förklaras ogiltig samt Hande kunnat på grund af förberörde afkommit och hvilken vid 1906. års vid endant förhållande ej ens ägde derterting i förenämnda tingslag sökt och belydelse att densamma kunde i fart å sin omordade åtkomst till emot Skehrsrutaren Olsens sagda hemman, förpliktas att om de rättsinhafvares ifrågavarande bart afträda detsamma till Sande och torppa handelsförman i besitte reteraren Möllers och hans medra sig af hemmanet, hv Häradsrätfria förfogande; hvarhos Landsen brefver samt Handelsfirman Ron 4. August KaMöller och hans medparter gjort anspråk på ersättning för sina umgälder i målet saken hörd har HandelsförmanLover Stewart Ett motsagt omförmälda talan; därå Häradsrätten medals den 15. April 1907. afsagdt utslag sig utlåtit, att alldenstund jämlikt förordningen af den 25. Februari 1851. utlänning icke vore berättigad att utan Hans Kejserliga Majestäts särskilda t att pantförskrifva det tillstånd förvärfva och besitta fast eutan endast att panteörskrifva det tillstånd försårfva och besitta fastesamma handelsförman till säkerhet egendom i Finland samt Handelsfirsamma handelsförman till säkerhet egendom i Finland samt Handelsfirför fullgörandet af en utaf Åbo man lösen, Hävart Utd, hvilken icke ut för fullgörandet af en utaf Åbo man lottsnart Utd, hvilken icke utgen emot handelsfirman åtagen leve endt eller ens påstått att densamma rans af props, berörda afhandling intecket sig slikt tillstånd, förty ej förman Son i Stuvart Eld, i hvars behandling försärfva sig ägande vitt till sittning Laurila hemman emellertid hemmanet och sagda afhandling vi 476
medrästers fria förfogande afträda års, Hofrätten, med upphäfvande af Häfinnan skyldigkänts att med tvåhun fvaren Möllers och hans medparters i dra mark hålla Landssekreteraren saken utförda talan se för deras kostnader i rättegånges kreteraren Möller och hans medförHefrätten, under hvars pröfning tre anhållit om ändring medels ingifden 21. November 1908. förklarat det och bemölt förberörda afhandling af den 2. Okto i öfvervägande och finner det vara utber 1902 till bemälda handelsjana på rubt att ifrågavarande emellan Kyrks sålt ifrågavarande hemman utan och vidaren Olbin och Handelskamoen boor det qmbemet handelsfinnans bestridar, 4. tyttert tid den 21. October 1902. om Kande blifvit ådagalagdt att med afhandela hemman skriftligen ingånPesolan 3/16. m lingen måtte annat än dess ordalydelse och toch, hvarå nämnda handelsförmanhandengåtor, i anseende hvartill och den ätkomst till sagda hemman åsyfden omsländigheten att Handelsförn att säkerställande af handelsfinnans Söner. Hävart Rid icke i behörig om tillgodohafvande hos Årsin / lands hvilke rätt till ifrågavarande samt å Laurila hemman, i Kejserliga matill Landssekreteraren Möllers och han dantern afhandlingen vitton hälle af till Landssekreteraren Möllers och han dantern afhandlingen veron haller att till Landssekreteraren Möllers och han dantern afhandlingen vitton hälle af till Landssekreteraren Möllers och har annan orsak kunde såsom og tilteg antill Landssekreteraren Möllers och har annan orsak kunde såsom og tilteg antill Landssekreteraren Möllers och har annan orsak kunde såsom og tilteg antill Landssekreteraren Möllers och har annan orsak kunde såsom og tilteg aninberörda hemman, hvarhos härvid redorättens utslag, förkastat LandsseMöller och hans medsärter skadeslö Wi Hofrättens dörr hafva LandsHandelsförman Före 1. Härart Utdr i nen deduktion, den Handelsfinnan Son derig dedgit målet, har medels den 13. Härads 21d i föreskrifven ordning ra utredt att Skepprädaren Olsonan genom Kejserliga Senaten har tagit målet ning utverkat sig tillstånd att förutiden fordringsägares bekostnad, hvarför va och besitta fast egendom i läntan då förordnade rättegång gjorts anej kunde inverka på frågan om par tingig innan handelsfinnan sökt lag477
ten pröfvar rättvist, jemlikt 46. SS:n: inom b) och 47. SS: i Kejserliga Konkursstadgan den 9. November 1868., förståberopade SS: såsom den lyder i förordningen den 3. December 1895., förklara sagda aftal ogiltigt och förty, med upphäfvande af Hofrättens förenämnda dom, låta bero vid det slut, hvari Häradsrätten genom dess utslag i saken stannat. Ort alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland J. N. Bönnund Lanteri Saarinen Walter Andersin. Akomalin Akksi KäpyKans Salmro Syyskuun 30. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahoilla Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa velkornusjutussa, jossa Kauppias Fritz Arthur Juselius, Porin kaupungista, ja Tohmajärven pitäjän Värkilän kylässä oleva osakeyhtiö Wärtsilä Aktiebolag, kumpikin erikseen, ovat hakijoina sekä Talolliset Pentelei för mänoinen, Korpisalän pitäjän Suoroisten kylästä, Kaarle ja Risto Lekikoinen, sanotun pitäjän Tuipakan kylästä, kuin myös saman pitäjän Hoilolan kylästä kotoisin olevat Talollisenleski David Tuukainen ja edesmenneen Talollisen Petter Määttäsen oikeuden omista jat, hänen leskensä Anna Stimäläinen, tyttärensä Fanny Määttänen ja tämän mies Talollinen Skatti Renkainen, Anna Hämäläinen ja Fanny Määttänen myös poika. ja velivainajansa Simo Määttäsen oikeudemistajina, ynnä Petter Määttäsen toisen poikavainajan Talollisen Pekka Määttäsen J. N. B. - St. - A. 5b. - T. S. SS: 154. Pag. 163. R. D. 1908.
leski Roska Maria Partanen, myöskin alaikäisen tyttärensä Iitja Helena Määttäsen holhoojana, tule - natta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 30. päivänä Syyskuuta 1909. Keisarillinen Sergeanti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kauppias Juseliukselle ja osakeyhtiölle Wärtsilä Aktiebolas toimitetun haastun nojalla ovat Penteli Jormemainen, Ttsar le ja Risto Lehikoinen, Maria Tuupainen, Anna Hämäläinen, Antti Ronkainen ynnä Fanny, Pekka ja Simo Määttämän sekä, kahden viimeksi mainitun oikeudenkäynin aikana tarahtuneen kuoseman jälkeen, heidän edellä sanotut oikeuden omistajansa Tohmajärven ja Salojärven pitäjäin käräjjäkunnan Kihla kunnanoikeudessa lausuneet että, siltenkun Metsänhoitaja Johannes Lyra oli Pentelei Jormanaisen ja hänen mairittujen asiakumppaniensa ynnä usoiden muiden talollisten omistamilla tiloilla Korpiselän pitäjässä leimannut yhteensä 56,505. mänty ja kuusipuuta ja merkin. nyt talollisten niille määräämät hinnat laatimaansa erikoiseen luetteloon, sanotut tilojen omistajat olivat Metsänhoitaja Lyran välityksellä, hänen samalla toimissaan Kauppias Juseliuksen asiamiehenä, 22. päivänä Joulukuuta 1899 laaditulla yhteisellä kontrahdilla myyneet tiloiltaan leimatut puut Kauppias Juseliukselle äskensanotussa erikoisluettelossa mainituista hinnoista, jotka olivat Penteli Jormanaisen sekä Kaarle ja Riisto Lehikoisen metsistä otettavis ta puista 4. markkaa 70. penniä karventta, David Tuupaisen ja ylempänä mainittujen Petter Määttäsen oikeuden omistajien tilojen puista 4. markkaa 50. herr niä kannolta ja muiden myyjien puota taas toistoa ruista yli ja toisten alle 4. markan kannolta, vaikka tukki huiden kiinmaksi edellämainittuun kontrahtiin lyhykäisyyden vuoksi ja siihen nähden että kaikkien eriköisluettelossa olevien puiden keskihinta oli 4. markkaa Stauppias Juoliksen tehdosta merkittiin 479
vastasanottu rahamäärä; mutta kun Hedsitä Aktiebolag, jolle Kauppias Juselius siutokirjalla 3. päivänä Helmikuuta 1900. oli luovuttanut kerrottuun kontrahtiin perustuvan puunotto-oikeutensa, oli hankittuaan itselleen omistusoikeuden Talollisen Gabriel Koivusen kontrahdinteen aikana hallitsemaan Taipakan kylän tilaan No 2, jonka metsästä leimatut puut oli kysymyksessä olevalla kontrahdilla nyyty Kauppias Juoliukselle 3. markan 50. pennin hinnasta kappale, mutta joka sittemmin oikeudenkäynin kautta oli voitettu pois Toimiselta, sen jälkeen kieltäytynyt maksamasta Perteli Jormanaiselle ja hänen asiakumppaneilleen enempää kuin 4. markkaa konnolta ja Penteki Jormanaiselta ja hänen asiakumppaneiltaan niin ollen oli jäänyt osa puiden hintaa saamatta, nimittäin Pentelei Jormamaiselta hänen metsästään otetuista 2980. puusta 70. penniä kappaleelta eli yhteensä 2000. markkaa, Staale ja Risto Lehikoiselta niinikään 70. penriä kustakin heidän metsistään otetusta 1852. puusta eli kaikkiaan 3396. markkaa 40. penniä, David Tuupaiselta tämän metsästä otetuista 3321. puusta 50. penniä kappaletta oli 1660. markkaa 50. penniä ja Petter Määttäsen oikeudenomistajilta heidän yhteisesti omistamistaan metsistä otetuista 3621. puusta 50. penniä kappaleelta eli 1810. markkaa 50. penniä ovat Pentelei förmänäinen ja hänen asiakumppaninsa vaatineet, että Kauppias Juselius, joka oli siirtänyt kysymyksessä olevan kontrahdin mainitulle yhtiölle ilman Penteki förmanaisen ja hänen asiakumppaniensa suostumusta, eikä niinmuodoin ollut minut vapautua heitä kohtaan tekemistään sitoumuksista, ja Wertzila Aktiebolag. joka taas oli samojen velvollisuuksia alainen kuin Kauppias Juselius, velvoi tettaisiin yhteisesti tai se heistä, jolla oli varoja, suorittamaan Penteli Jormo jaiselle ja hänen asiakumppaneilleen edelläsanotut puiden jäännöskinmat yhteensä 8953. markkaa 40. penniä ynnä korkon tästä rahamääräjistä. Asiasta kuulusteltuina ovat Tausipias Juselius ja Wärtilä Sktiebolag vastustaneet kannetta sillä perusteella 180
etteivät Kauppias Juselius ja mainittu osakeyhtiö olleet sitoutuneet maksamaan kysymyksessä olevista puista enempää kuin 4. markkaa kannolla ja ettei Metsänhoitaja Lyra ollut ollus kysymyksessä olevassa metsämortossa Kauppias Juseliuksen valtuut tamana eikä niinmuodoin oikeutettu Juseliuksen puolesta mitään sitoumuksia tekennään. Tämän jälkeen on Kihlakunnanoikeus, jossa niin hyvin Penteli Jormamainen ja hänen asiakumppaninsä kuin myös Kauppias Juselius ovat anoneet korvaus ta oikeudenkäymiskulungeistaan sekä Kauppias Juselius ja Wärkilä Aktiebolag sitä paitsi vaatineet, että Penteli Jormanaisen ja hänen asiakumppaniensa pyynnöstä todistajina kuulustellut Talolliset Fran Jeskanen ja Wasili Moldakoff, jotka myöskin olivat kysymyksessä olevalla kontrahdella 3. markan 50. pennin hinnasta kan notta myyneet puita Kauppias Juseliuksetle, julistettaisiin peräytystodistajiksi, päätöksessä 20. päivänä Joulukuuta 1905. antanut lausumman asiasta; ja sen ohessa että Ivan Jeskanen ja Wasili Soldakoff julistettiin peräytystodistajiksi ja heidän todistuksensa asiassa jätettiin arvottomiksi, koska heillä, kysymyksessä olevaan kauppaan osallisina, oli hyötyä taki vahinkoa asian ratkaisusta odotettavana on Kihlakunnanoikeus mainitsemillaan pirusteilla hyljännyt Pertelei Jormanaisen ja hänen asiakumppaniensa asiassa ajaman kanteen kuin myöskin, asian laatuun nähden, Kauppias Juseliuksen vaatimuksen saada korvausta oikeuden käymiskuluistaan Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Penteli samanainen ja hänen asiakumparinsa että Kauppias Juselius olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 9. päivänä Toukokuuta 1908., sen ohessa että Ivan Juhasen ja Varili Skldakoffia todistukset pysytettiin voimassaan, katsonut asiassa selville käyneen, että Kauppias Juselius, ostaessaan muun muassa Pentelli Jormanaisen ja hänen asiakumppaniensa omistamilta tiloilta Metsänehoitaja ofyvän seimaamat tukki puut, oli sitoutunut niistä suorittamaan apan laatimaan erikoistutteloon merki181
tyt hinnat eli Pentelei Jormanaisen sekä Kaarle ja Risto Lehikoisen metsistä otettavista puista 4. markkaa 70. penniä kannolta ja Maria Tuupaisen ynnä Petter Räättäsen oikeudenomistajain tilojen puista 4. markkaa 50. penniä hannolta, sekä että osakeyhtiö Wärtsilä Sktiebolag, jolle Kauppias Juselius oli sittemmin luovuttanut puheena olevan puunutto-oikeutensa, oli sitoutunut noudattamaan samoja kauppaehtoja, min kä vuoksi ja kun Penteli Jormanainen ja hänen asiakumpaninsa olivat heidän metsistään otetuista puista vielä saamassa, Jormanainen 2980. ruusta 70. penniä puulta eli yhteensä kaksituhatta kahdeksankymmentäkuusi markkaa, Iloarle ja Risto Lehikoinen 4852. puusta, viinikään 70. pennin mukaan puulta, kolmetuhatta kolmesataa yhdeksänkymmentäkuusi markkaa neljä kymmentä penniä, David Tuupainen 331. puusta 50. penniä kappaketta eli yhteensä tuhatikuusisataa kuusikym mentä markkaa viisikymmentä penniä ja Petter Määttäsen oikeudenomistajat 3621. puusta, 50. pennin mukaan puulta, tuhat kahdeksansataa kymmenen markkaa viisikymmentä penniä, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on velvoittanut osakeyhtiön Wärtsilä Aktebolag heti kuittia vastaan maksamaan Pentelei Jormanaiselle ja hänen asiakauppaneilleen yhteensä kahdeksantuhatta yhdeksänsataa viisikymmentäkolme markkaa, neljäkymmentä penniä viiden prosentin vuotuisen koron kanssa oikeudenkäyn nin alusta 26. päivästä Marraskuuta 1904. sekä kuudellasadalla markalla korvaamaan Pentelsi Jormanaiselle ja hänen asiakumppaneilleen heidän Kihlakunnanoikeudessa asiassa kärsimänsä kulungit. Asian näin päättyessä raukesi enempi lausunto Kauppias Juseliuksen muutoksen hakemuksen johdosta. Hovioikeuden tuomion ovat osakyhtiö Wärtsilä Aktiebolas ja Stauppias Juselius hakeneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja samalla kun Från Johänen ja Varit Soldakoff Tuhlakunnanoikeuden mainitsemista syistä julistetaan 482
peräytystodistajiksi ja heidän kertomuksensa jutussa jätetään huomiotta, katsoo Keisarillinen Senaatti asiassa selvitetyksi että, sittenkuin Metsänhoitaja Lyra21. päivänä Joulukuuta 1899. Penteki Jormanaisen, Kaarle ja Risto Lehikoisen, Daria Tuupaisen, Petter Määttäsen oikeudenomistajain sekä eräiden muiden Korpiselän pitäjässä asuvain maanomistajain puolesta oli tarjorenut Kauppias Juseliukselle kaupaksi heidän metsistään myyn tiä varten leimäämiään puita ja Kauppias Juselius samana päivänä sähkösanomalla ilmoittanut ostavansa puut 4. markan hinnalla kappaleen, ovat metsäin omistajat, sovittuaan keskenään jakamaan puista saatavan kauppahin nan siten että Penteli Jormanaiseen sekä Kaarle ja Risto Lehikoinen saisivat puistaan 4. markkaa 70. penniä kappaleelta, David Tuupainen ja Petter Määtäsen oikeudenomistajat 4. markkaa 53. penniä kappaleelta sekä muut metsäin omistajat, toiset yli ja toistaet alle 4. markan kannolta, sanotun Joulukuun 22. päivänä laatineet ja allekirjoittaneet kauppakontrahdin, jossa he lausunut Kauppias Juseliukselle myymänsä heidän omistamiltaan tiloilta leimatut 56505. mäntyja kuusipuuta 4. markan hinnasta kappaleen, minkä jälkeen Kauppias Juselius jonka kontrahdin mukaan tuli kahdeksan päivän kuluessa suorittaa kolmas osa puiden hinnasta, kolmen vuoden kuluttua kauppakirjan tekopäivästä samoin kolmas osa ja loprukinta silloin kun viimeiset kysymyksessä olevan kaupan nojalla ostajalle kuuluvat puut vastaanotettaisiin, Tammikuun alkupäivinä 1900. on suorittanut myyjille heille kontrahdin mukaan tulevat käsirahat eli ensimäisen lyhennysmaksuu sen mukaan kuin myyjät kauppahinnan jaosta olivat keskenään sopineet ja Wärttilä Sktiebolag, jolle Kauppias Juselius sexraavan Helmikuun 8. päivänä on siis tänyt hakkinoikeutensa, suorittaessaan myyjille tulevan toisen lyhennysmaksiin noudattanut mainittua kauppa hinnan jaosta myyjien kesken tapahtuneutta sopimusta; mutta koskei 183
ole luotettavasti selvitetty, että Metsänhoita ja Lopalla, jonka tosin on näytetty kauppakontrahdin tekotilaisuudessa myyjille vakuuttaneen; että he tulisivat saamaan puistaan sen hinnan, minkä he kukin eritseen olivat puilleen määränneet, on ollut neltuutusta tehdä tällaista sitoumusta Kauppias Juseliuksen puolesta taikka että Kauppias Juselius tai Wärtsilä Aktiebolag jälkeenpäin ovat sitoutuneet maksamaan myyjien itsenkunkin puilleen määräämät orikoishinnat huolimatta siitä tulisivatko he siten ostannistaan metsistä kaikkiaan maksamaan suuremman hinnan kuin kontrahdissa oli määrätty, harkitsee Stisarillinen Senaatti oikeaksi kumoten Isovioikeuden tuomion, vahvistaa sen torpituloksen, johon Kihlakunnanoikeus on päätöksessään jutussa johtunut ja jonka varaava asia siis on jääpä. Tätä kaikki asianomaiset noudallakoot. Keisarillinen Suomen Linaatti: J. N: Rönlund Alksi Käff. Ako Malin Walter Andersin  Alfred Lindström. Syyskuun 30 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, tilan luovutuksen peräyttämistä koskevassa. jutussa, jossa ovat Hovioikeudemassori Nikolai Thesleff, Wiipurin kaupungista, hakijana sekä Maanvilje lijanleski Anna Gustava Thesleff, niinikään Wiipurista, vastaajana: Annettu Oikeuso sastossa 30 päivänä Syyskuuta 1909 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Haastateltuaan Hovioikeuden asessori Theoleffin Antrean pitä jän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Anna Gustava Thesleff, avioliitossaan 24 päivänä Tammikuuta 1905 kuolleen Maan viljelijän Aleksander Thesleffin kans sa synnyttämänsä alaikäisen tyllaren Arola Toimi Theolettin holLäsnä: J. N. B. — K. ell. - A. K. - V. A. A. 2. 484 No 1748. Såg. 258 R. D. 1908
hoojana, Kihlakunnanoikeudessa lauannut että, sittenkun Maanviljeli ja Thesleff, joka oli Hovioikeuden asessori Theslettiin veli, yhdessä kakden veljensä ja kahden sisarensa kanssa oli vanhempansa Kenraa linäjuri Aleksander Thesellin ja hänen vaimonsa Jenny Thesleffin jälkeen perinyt Kavantaaren ralssitalon No 1. Antrian pitäjän Kavantjärven kylässä ynnä kaiken talossa olleen irtaimiston oli Maanviljelijä Thesleff 8 päivänä Lokakuuta 1898 tehdyllä kauppakirjalla ja kauppavälikirjalla Hovioikeudenases sori Thestelfille luovuttanut osansa mainitusta kiinteistöstä ja muus ta irtaimistosta paitsi talon pääakennuksessa olleista huone- ja talouskaluista, 10,000 markan kauppa hinnasta, joka oli maksettava kakdenkymmenen vuoden kuluttua, kauppapäivästä lukien ilman korkoa, sekä Maanviljelijä Thestefille hänen elinaikanansa maksettavas ta 3500 markan suuruisesta vuotui sesta eläkkeestä, joka eläkemäärä kuitenkin uudella sopimuksella oli alennettu 500 markaksi vuodessa ja sitten jätetty tykkänään suoritta matta, minkä jälkeen Hovioikeudenassori Thesleff 25 päivänä Lokakuuta 1898 oli Kihlakunnanoikeudessa saanut ensimäisen lainhuudon koko mainitulle Oikeudessa silloin 30,000 markan arvoiseksi arvioidulle talolle; mutta koska edelläkerrottu luovutus, siihen nähden että Maanviljelijä Thesleff ille siinä pidätetyt edut eivät laijonkaan vastannet luovutetun omaisuuden arvoa, oikeastaan oli pidettävä lahjana ja Maanviljeli ja Thesleff, joka oli ollut aivan kykenemälön asioitansa hoitamaan ja pennilsemaan tekojensa seura uksia, ei ollut oleet oikeutettu lakjaksi antamaan perittyä kiinteä lä omaisuuttaan on Anna Gusta va Thestedt sanotussa toimessaan, vaatinut, että tuo luovutus, mikäli se koski puheena olevan kiinteistöä, ju485
listettaisiin mitättömäksi ja Hovioikeudennesessori Thesleff velvoitettaisiin luovuttamaan mainittu kiinteistö sellaiseen jakoon että Aila Toimi Thesleffin osuus siitä tulisi hänelle erotetuksi. Asiasta kuulusteltuna on Hovioikeudennesessori Thesleff selittänyt, että hänen sisaruksensa olivat suostu neet Hovioikeudenassori Thesleffille myymään perimänsä osuudet vanhempainsa kuolinpesään kuuluvasta edelläsanotusta kiinteästä ja irtai mesta omaisuudesta, jonka arvoksi oli laskettu yhteensä 34,000 mark kaa, mistä kunkin pojan osalle oli tuleva 80,000 markkaa ja kumman kin tyttären osalle 5000 markkaa; ja kun Hovioikeudennesessori Thesleff. oli sitoutunut maksamaan Maanviljelijä Thesleffille vuotuista eläkettä 3,500 markkaa eli viiden prosentin koron 7,000 markan suuruisesta pääsmasta ja hinnan täylteeksi anta nut hänelle edellämainitun 10,000 markan velkakirjan, oli Maanviljelijä Thesleff, joka kaupantekoaikana vielä oli ollut lapseton, myymästään omai suudesta saanut sen arvoa vastaa van hinnan, joten kysymyksenalaista luovutusta ei voitu katsoa lahjaksi; minkä vuoksi ja kun Maan viljelijä Thesleff oli ollut täysin kykenevä hoitamaan asioitansa ja itsenaisesti päältämään omaisuutensa luovuttamisesta, Hovioikeudennesessori Thesleff on vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus on päätökset lä 3 päivänä Huhtikuuta 1906. maimitsemillaan perusteilla julistanut puheena olevat välikirjat 8 päivältä Lokakuuta 1898, mikäli ne koskivat Maanviljelijä Thesleffin perimää kiinteätä omaisuutta, mitättömiksi ja velvoittanut Hovioikeudemassari Thedelt in neljänkymmenen markan sakon ukalla neljän kuukauden kuluessa Kihlakunnanoikeuden päätöksen julistamispäivästä lukien luovuttamaan Hemmakinajuri Thesleffin ja fenny Theselettiin jälkeen jääneen kysymyk sestä olevan kiinteän omaisuuden sel186
laiseen jakoon, että Aela Toimi Thesleffille perinnön kautta siitä tule va osuus suuruudeltaan määrätään, ollen Hovioikeudennesessori Thesleffilla kuitenkin valta vaatia Anna Gustava Thesleffiltä takaisin Maanviljelijä Thesleffille ehkä suorittamansa eläkemäärät ja mitä muuta oli puheenalaisen kiinteän omaisuu den vastikkeena hänelle antanut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Hovioikeudenäsessori Thesleff oli vetoa malla saattanut jutun, on tuomiossa 15 päivänä Elokuuta 1908 sen valkaissut; ja koska Maanviljelijä Skes leffin puheenalaisessa luovutuksessa itselleen pidättämät edut luovutetun omaisuuden todelliseen, luovutuksessa tehtyjen laskelmäin mukaan kahdeksaantymmeneentuhanteen mark kaan nousavaan arvoon veratinituskin vastasivat enempää kuin samanarvon korkoa Maanviljelijä Thesleff in luovutuksen jälkeisenä elinaika na ja tästä seikasta samoin kuin sii täkin, että asiassa oli käynyt selville että Maaviljelijä Thesleffille luovutuksessa luvatusta eläkkeestä kohta luovutuksen jälkeen oli tehty uusi sopimus, jonka mukaan Maanviljeli jä Thedeffille oli tuleva ainoastaan sen suuruinen eläke kuin luovutetusta talosta katsottaisiin kannat tavan suorittaa, sekä ettei Hovioikeudennesessori Thesleff edes ollut väittänytkään että tätä eläkettä vastaan tositiossa oli mitään maksettu, ilmeni että vielämainittu luovutus pääsiallisesti oli syntynyt lahjoituksen tarkoituksessa ja siis oli pidettävä lahjoituksen veroisena, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäälekmän varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli päätöksessään johtunut, kuitenkin niin että se aika, jonka kuluessa päätöksessä määrätty jako oli toimitettava, oli luettava Hovioikeuden tuomion antopäivästä; ja velvoitettiin Hovioikeudennesessori Thesleff kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Anna Gustava Thestefille 187
hänellä Hovioikeudessa olleet kustan nukset. Hovioikeuden tuomioon on Hovioikeudenassori Thesleff anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Anna Gustava Thesleff on säädetyssä järjestyksessä vastannyt Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska puheenalaisessa luovituksessa 8 päivä nä Lokakuuta 1898 suostuttu kymmenentuhannen markan kauppahinta, erittäinkin siihen nähden että se kasvamatta korkoa lanke si maksettavaksi vasta kahden kymmenen vuoden kuluttua sano tusta päivästä lukien, oli luovute tun omaisuuden arvoon verraten aivan mitätön ja Maanviljelijä Tholellin luovutuksessa itselleen elina jakseen pidättämä kolmentuhannen viidensadan markan vuotuinen elä ke vastasi ainoastaan luovutetun tilanosan arvon käypää korkoa, sen vuoksi ja kun näistä seikoista samoin kuin siitäkin että Maanviljelijä Thestefille luovuluksessa luva tusta eläkkeestä kohta luovutuksen jälkeen oli tehty uusi sopimus jon ka mukaan Maanviljelijä Theseliille oli tuleva ainoastaan sen suuruinen eläke kuin luovutetusta talosta katsottaisiin kannattavan suorittaa, ilmenee että mainittu luovutus on syntynyt lahjoiluksen tarkoituksessa ja siis pidettävä lahjana, Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei Hovioikeudennessori Thesleff ole esiintuonut syytä muuttaa sitä loppupäätelmää, johon tuomioistuimet asiasta ovat johtuneet ja jonka varaan asia siis jää, kuitenkin siten että aika, jonka kuluessa tuomioistuin ten määräämä jako on toimitettava, on luettava tästä päivästä; ja velvoitetaan Hovi oikeudennesessari Thesleff suorittamaan Anna Gustava Thesleffille konvauksiksi hänellä jutun vuok188