Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Talollinen Matti Sällilä oli edellisen Huhtikuun 8. päivänä laaditulla kirjallisella, Kustaa Sällisen säädetyssä järjestyksessä valvomalla testamentilla määrännyt kaiken jälkeensä jäävän sekä kiinteän että irtaimen omaisuuden olevan lankeavan muiden muassa Kustaa Sälliselle, mutta että Matti Sällilä, sillä välin muutettuansa Emil ja Anna Aholan luo asumaan, oli saatu houkutelluksi saman Huhtikuun 25. päivänä tekemään asiakirja, jolla Matti Sällilän muka piti määränneen Emil ja Anna Aholalle koko omaisuutensa eräillä likemmin määrätyillä poikeuksilla, joihin määräyksiin Matti Sällilä pasi päivää myöhemmin oli tehnyt ullaisen suusanallisen lisäyksin että Emil Aholan tuli niille henkilöille, jotka Matti Sällilän vävyn Matti Kässin takausmiehinä olivat joutuneet maksamaan erään Matti Kärsin velan Uuraisten säästöpankille, suorittaa mainittu velka; ja kun Matti Sällilä viimeksimainituissa tilaisuuksissa jo oli ollut niin sairaana ettei hän enää ollut voinut toimia terveellä ja täydellä järjellä, on Kustaa Sallinen vaatinut että Matti Sällitän sanotuissa tilaisuuksissa tekemät määräykset, jotka Emil ja Anna Ahola olivat testamenttina valvoneet, julistettaisiin mitättömiksi sekä että Emil ja Anna Ahola velvoitettaisiin palkitsemaan Kustaa Talliselle tämän kustannukset jutussa. Asiasta kuulustittuina ovat Emil ja Anna Ahola vaittaneet Matti Sältilän täydellä järjellä ja vapaasta tahdostaan tehneen moitteenalaiset määräykset ja sen vuoksi anoneet kanteen hylkäämistä. Sittenkuin jutussa oli menetelty niin kuin asiakirjat lähemmin eroittavat, on Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 23. päivänä 1903. julistamaspaan päätöksessä katsonut, ettei Kustaa Sallinen ollut voinut toteen saattaa Matti Tällilän tehdessään moittunalaisen testamentin olleen taudin houisessa ja häneltä siis puuttuneen 390
tietoa siitä mitä tuossa tilaisuudessa oli tapahtunut tahi että häntä oli houkutettu tai pakotettu tuohon testamentin tekoon, minkä tähden ja koska päinvastoin oli näytetty että Matti Sällilä sanotussa tilaisuudessa oli ollut täydellä ja selvällä järjellä sekä vapaasta tahdostaan tehnyt äskenmainitun testamentin ja viilä jälestäpäin sanonut ei katwansa sitä, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Sällinen oli vetoamalla saattanut jutun, vaatiin muun muassa että todistajana asiassa kuulusteltu Lampuoti Salomon Kilpimäki julistettaisiin peräytystodistajaksi, koska Kilpimäki oli Matti Kässin edellämainitun velan takausmiehiä ja hänellä siis voi olla lyötyä tai vahinkoa jutun päättymisestä, on tuomiolla Helmikuun 1. päivänä 1905. antanut asiasta lausuntonsa; ja samalla kuin Kustaa Sallisen anomus Salomon Kilpimäen julistamisesta peräytystodistajaksi oikeettomana hyljättiin, on Hovioikeus vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, minkä ohessa Kustaa Sallinen velvoitettiin vastapuolilleen suorittamaan maknut heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota viidellätoista markalla kahdeksallakymmenellä pennillä. Hovioikeuden tuomioon on Kustaa Tällinen hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja samalla kuin Hovioikeuden tuomio, mikäli sen kautta on hyljätty Kustaa Sällisen edelläkerrottu muistutus että ylempänäimitetty jutussa vierasmiehenä kuulustettu Salomon Kilpimä ki pitäisi julistettaman peräytystädistajaksi hyväksytään, koskei ole laillisesti näytetty Kilpimäellä olevan hyötyä jutusta odotettavissa, katsoo Keisarillinen Senaatti, mitä itse asiaan tulee, ettei Kustaa Sällinen ole esiintuonut syytä muuttaa sanottua tuomiota, joka siis tässäkin kohdin pysyy voimassa. Tä501
tä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: A; Kumlin. Valentin Gummerus. A; K. O; Mallalin. F Em Lagdblad Johannes Littnig Häftellen Lokakuun 27. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa jossa ovat Wiipurin kaupungissa asuva Kauppias Petter Johan Pesonen hakijana sekä Rautjärven pitäjän Miettilän kylästä kotoisin olevan Kauppiaanlesken Amanda Mielosen konkurssipesä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 27 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Kauppias Pesoselle toimituttamansa haasteen nojalla on Rautjärven pitäjässä asuva Lautamies Juho Waris, Amanda Mielosen konkussipesän toimitsejämiehenä, Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että Kauppias Pesonen, joka oli ollut samän konkursipesän uskettuna miehenä, oli, luovuttuaan 29. päivänä Toukokuuta 1897. sanotusta toimesta, 15. päivänä Lokakuuta 1900. antanut Juho Hanikselle hoidossaan olleista konkurssiLäsnä: J. S. G. - J. B - 72 - A. C. No 947. Pag 109. R2 1905.
pesän varoista tilin, jonka mukaan Pesonen oli maksava konkurssipesälle kaksituhatta yhdeksänsataa viisikymmentä markkaa seitsemänkymmentä kuusi penniä. Tähän nähden on Juho Waris vaatinut Kauppias Pesosen velvoittamista Juho Warikselle heti suorittamaan mainitun rahamaaran korkoineen Kanteesta kuulustettuna on Kauprias Pesonen vastannut että Amanda Mielonen oli eläessään lastensa OnneJohannes, Armas Väinö, Toivo Ilo, Arvo Eino, Jalo Aarne ja Impe Siviä Mielosen kanssa yhteisessä pesässä luovuttanut konkurssiin kaiken hallussaan olevan omaisuuden ja että tämän johdosta sekä Amanda Mielosen omat että hänen nimitettyin lastensa heidän isänsä jälkeen perimät varat oli muutettu rahaksi; ja kun puheenalainen Kauppias Pesosen hallussa oleva rahämäärä, joka oli vähäinen osa sanot tua yhteistä omaisuutta myytäessä saadusta hinnasta ja muuten konkurssipesän hyväksi tulleista varoista, oikeastaan kuului mainituille lapsille ja Kauppias Pesosella oli noin viidentuhannen markan suuruinen maksettavaksi tuomitta saatava Amanda Mielo sen lapsilta, on Kauppias Pesonen katsonut olevansa oikeutettu saatavaansa vastaan pidättämään puheenalaiset kaksituhatta yhdeksänsataa viisikymmentä markkaa seitsemänkymmentäkuusi penniä ja siitä syystä pyytänyt että Juho Wariksen kanne kyljättäisiin Päätöksellä 11. päivältä Maaliskuuta 1903. on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin olivat anoneet oikeudenkäymiskulujensa korvaamista katsonut selvitetyksi, että Kauppias Pesonen oli Amanda Mielosen konkurssen uskottuna miehenä tästä toimesta antamansa tilin mukaan saanut haltuunsa puheenalaiset kaksituhatta yhdeksansataa viisikymmentä markkaa seitsemänkymmentäkuusi penniä; minkatähden ja kun Kauppias Pesonen ei ollut voinut näyttää itsellään olleen laillista oikeutta tämän rahamäärän pidättämiseen konkurssipesältä, Raastu393
vanoikeus on velvoittanut Kauppias Pesosen kuittia vastaan Juho Warikselle, sanotun konkursipesän toimitsijamieherä, heti maksamaan sanotut kaksituhatta yhdeksänsataa viisikymmentä markkaa seitsemänkymmentäkuusi penniä, viiden prosentin vuotuisella korolla, lukien Joulukuun 10. päivästä 1902., jolloin Juho Waris oli pannut käsillä olevan jutun vireille, sekä sitä paitsi sadalla markalla korvaamaan Juho Warikselle hänen oikeudenkäymiskulunsa jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Pesonen vetoamalla oli saattanut jutun, on Huhtikuun 1. päivänä 1905. antamallaan tuomiolla vahvistanut Ruustuvanoikeuden päätöksen; minkä ohessa Kauppias Pesonen velvoitettiin viidellakymmenellä markalla korvaamaan Juho Wariksen vastuupuhovaltansa valvomisen johdosta Hovioikeudessa kärsimät kulut Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Pesonen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen, Juho Wariksen sillä välin kuoltua, Varatuomari Hjalmar Hellström on Amanda Mielosen velkojain puolesta ulosottanut sittemmin antamatta vastuuta jutussa Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Pesonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, jonka varaan asia siis jää, min kä ohessa Kauppias Pesonen velvoitetaan suorittamaan mainitulle konkurssipesälle maksut sen kappaleesta Keisarillisen Senaatin tuomiota kaksikymmentäkuusi markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. J. G. Tohmman J Närulund Valentin hemmans. Johannes Ziltnig af Axel Charpentus 594
Lokakuun 28. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Maakauppias Mikko Uosukainen, Takjärven pitäjän Päiväkiven kylästä, on hakijana sekä Työmies Kaarle Vihtor Antinpoika Lång, samasta kylästä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 28. päivänä 1905. "Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niista saanut tietää seuraavaa: Valkjärven pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kaarle Viktor Lang lausunut, että hän yhdessä äitipuolensa Eeva Kaisa Långin kanssa oli Marraskuun alussa vuonna 1865. kauppakirjalla johon ostajaksi oli merkitty Kaarle Viktor Längin isä Antti Lång. Mikko Uosukaiselta ostanut osan taloa No 2. mainitussa Taivakiven kylässä, jonka hinnasta kahdesta tuhan nestä markasta kaurratilaisuudessa he ti oli maksettava kaksisataa ja Helmikuun 1. päivänä 1896. viisisataa markkaa; Läsnä: E A - 162 H. K. No 955. Såg. 118. R. D. 943
että Kaarle Viktor Lång, jonakin päivänä sanotussa Helmikuussa oli vastamainittua lyhennysmaksua vastaan Mikko Uosukaiselle suorittanut neljäsataa viisikymmentä markkaa kuin myös että Antti Lång sittemmin seuraavassa Toukokuussa oli purkanut kerrotun tilankaupan, jolloin Mikko Uusukainen osi antanut Antti Långille takaisin käsirahana saamansa kaksi sataa markkaa ja kaupasta laadittu kauppakirja oli hävitetty; mutta kun Mikko Uosukainen ei ollut taipunut mielisuosiolla maksamaan Kaarle Viktor Langille takaisin Kaarle Viktor Långin tilan hintaa vastaan suorittamaa rahamääriä, niin on Kaarle Viktor Lång vaatinut, että Mikko Uosukainen velvoitettaisiin Kaarle Viktor Långille heti suorittamaan maini tut neljäsataa viisikymmentä markkaa ynnä viisi prosenttia vuotuista, korkoa niistä luettuna siitä päiväs tä, jolloin Mikko Uosukainen oli rahat saanut. Kannetta on Mikko Uosukainen vastustanut, väittäen että Kaarle Viktor Lång oli suorittanut kysymyksessä olevat neljäsataa viisikymmentä markkaa Uosukaiselle isänsä Antti Längin puolesta ja Antti Lång kaupan purkamistilaisuudessa oli suostunut jättämään ne Mikko Uosukaiselle korvaukseksi tälle kaupan purkamisen johdosta tulleesta vahingosta. Sittenkun asiassa oli tapahtunut, kuten siinä kertyneet kirjat lähemmin osottavat, ja myöskin Antti Långja oli jutussa kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset motemmin puolin ovat anoneet korvaus ta oikeudenkäyntikuluistaan, 18 päivänä Marraskuuta 1902. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että sittenkun Antti Längin vaimo Eva Kaisa Lång miehensä puolesta vaan ilman hänen valtuutustaan oli Mikko Uosse kaisen kanssa tehnyt puheena olevan tilankaupan, niin oli Kaarle Viktor Långeräänä päivänå Helmikuussa 1896. suorittaneet Antti Längin puolesta tilan hintaa vastaan neljäsataa viisikymmentä mark590
kaa, kuin myöskin ettei Antti Lång sittemmin ollut tätä kauppaa hyväksynytkään, vaan seuraavassa Toukokuus sa Mikko Ilosukaisen kanssa sen purkanut, saaden silloin Uosukaiselta takaisin käsirahana maksetut kaksisataa markkaa, johon nähden ja kun kerrottu kauppa sen johdosta, ettei Eeva Kaisa Lång ollut valtuutettu sitä miehensä puolesta tekemään jo itsestän oli laiton eikä Mikko Uosukainen, Kaarle Viktor ja Antti Längin kieltoa vastaan ollut voinut toteen saattaa, että Antti Lång kauppaa parettaessa tahi sen jälkeen oli luopunut oikeudestaan saada takaisin puheenalaisen lyhennys makseen, niin ja koska Antti Lång Kihlakunnanoikeudessa oli ilmoittanut, että Kaarle Viktor Längin suorittamat neljäsataa viisikymmentä markkaa oli vat olleet hänen omia rahojaan ja että Antti Lång oli jättänyt niiden takai sin vaatimisen Kaarle Viktor Långin asiaksi, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Mikko Uosukaisen, joka ei ollut näyttänyt kärsineensä mitään vahinkoa kaupan johdosta tahi muutoin olevansa oikeutettu puheena olevia rahoja pitämään, kuittia vastaan Kaarle Viktor Längille maksamaan vaaditut neljäsataa viisikymmentä mark kaa ynnä viisi prosenttia vuotuista korkoa niistä luettuna oikeudenkäynnin alusta 15. päivästä Syyskuuta 1899., kunnes maksu suoritettaisiin, minkä ohessa Kihlakunnanoikeus, ottaen huomioon asian laadun ja senkin seikan, ettei Mikko Uosukainen yksin ollut ollet syypää riidan pitkittymiseen, on velvoittanut Mikko Uosukaisen korvaukseksi Kaarle Viktor Längin asiatu Kihlakunnanoikeudes a käsiteltäessä karsinnista tarpeellisimmistu oikeudenkäyntikuluista hänelle uorittamaan sata markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mikko Uosukainen vetoamalla oli saattanut nitun, on tuomiolla Huhtikuun 1. päivältä 1905. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Mikko Ilosukainen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kaarle 507
Viktor Lång on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Mikko Uosukainen ole esiintuonut syytä muuttaa, Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Mikko Uosukainen suorittamaan Kaarle Viktor Långille korvaukseksi hänellä täällä olleista oikeudenkäyntikuluista kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: C Andersin. Fem Lujeblad Genr Sjelmme AkO. Malin Nans almiks Lokakuun 28 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, torpan haltintoa koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Matti Matinpoika Autio, Säkkijärven pitäjän Laihajärven kylästä, hakijana ja Torppari Juhana Jaakonpoika Torvi, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 28 päivänä 1905. Keisarillinen Senaalli on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Matti Autiolle toimituttamansa haastien nojalla on Juhana Torvi Säkkijärven pitäjän karajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittenkuin Wiipurin läänin Kuvernööri oli päätöksellä Tammikuun 19 päivältä 1856 ottanut Juhana Torven yhdessä hänen veljensä Talollisen Mikko Torven kanssa asukkaaksi puolelle Torven kruununtalolle No 13. Laihajärven kylässä ja senjälkeen päätöksellä Helmikuun 11 päiläsnä 71 1/3 - 72 2 - 7. G. - W. H. - J. B - 72 - 41. V. P. No 956. Pag. 42 R. D. 1905.
vältä 1881 erottanut Juhana Torven talon puoliskon asukkuudesta, määräten Mikko Toisen yksinään tilan asukkaaksi ja oikeuttaen Juhana Torven perusta maan sen maalle torpan Juhana Torven sekä hänen vaimonsa ja lapsien sa elinaikana viljeltäväksi päätöksessä tarkemmin säädetyillä ehdoilla, sekä Mikko Torvi ja hänen vaimonsa Helena Juhanantytär Torvi olivat, ostettuaan talonpuoliskon perinnöksi, kauppakirjoilla Joulukuun 29 päivältä 1884 ja Tammikuun 12 päivältä 1885 myyneet sen Matti Autiolle, joka sittemmin oli saanut kiinnekirjan talonpuoliskoon Toukokuun 15 päivänä 1886, niin oli Kuvernööri, Matti Aution hakemuksen johlosta, päätöksellä Kesäkuun 4 päivältä 1902, koskei Juhana Torvi ollut saanut kiinnitystä sanottuun talonpuoliskoon torpanoikeutensa vakuudeksi ja torpan sopimus, Kesäkuun 6 päivänä 1883 asukasoikeudesta kruununtiloilla annetun Autuksen 10 SS:n mukaan, oli sen jälkeen kuin talo oli ostettu perinnöksi pysyvä voimassa ainoastaan ostajaan nähden, U. L:n 7 luvun 15 SS:n nojalla määrännyt että Juhana Torvi, joka oli Marraskuun 26 päivänä 1900 irtisanottu puheenalaisesta torpasta ja siis Maakaaren 16 luvun 5 SS: mukaan velvollinen muuttamaan siitä Maaliskuun 14 päivänä 1902, oli omalla kustannuksellaan perheineen ja tavaroineen laillisessa järjestyksessä häädeltävä torpasta, ollen kuitenkin Juhana Torvella valta, haastateltuaan Matti Aution, säädetyssä järjestyksessä hakea takaisinvoit toa asiamukaisessa oikeudessa; ja on Juhana Torvi siis Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että useinmainitun torpan hallinto tuomittaisiin hänelle takaisin Matti Aution vastusteltua kannel la on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, päätöksellä Marraskuun 10 päivältä 1902, mainitsemillaan perusteilla, hyljännyt Juhana Toiven vaatimuksen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juhana Torvi oli vetoamalla saattanut jutun, on Helmikuun 4 päivänä 1905 anta399
massaan tuomiossa lausunut, että koska Juhana Torvi oli Kuvernöörin 11 päivänä Helmikuuta 1881 antamalla päätöksellä oikeutettu Mikko Torven silloin hallitsemalle Toiven talon puoliskolle perustamaan puheenalainen torppa Juhana Torven ja hänen vaimonsa sekä heidän lapsiensa elinrikanaan viljelläväksi päätöksessä tarkemmin määrätyillä ehdoilla ja saanut, talon osan tultua perinnöksi ostetuksi, Mikko ja Helena Torven omistassa sitä sekä, näiden 12 päivänä Tammikuuta 1885 myytyä talonpuoliskon Matti Autiolle, Aution kieltämättä hallita ja viljellä torppaa sanotuilla ehdoilla aina siihen saakka kuin Juhana Torvi Marraskuun 26 päivänä 1900 irtisanottiin sen hallinnosta; sentähden ja kun Matti Autio, joka oli kuudettatoista vuotta sallinut Juhana Torven häiritsemältä pitää torppaa hallussaan Kuvernöörin päätöksessä kirjallisesti määrätyillä ehdoilla ja nauttinut hyväkseen hänelle maanomistajana tulevat edut, oli kat soltava puolestaan hyväksyneen Juha na Torven vuokraehdot, Hovioikeus, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julisti Juhana Torvon oikeutetuksi Kuvernöö rin useinmainitun, Helmikuun 11 päivänä 1881 annetun päätöksen nojalla ja siinä saadetyillä ehdoilla pitämään kysymyksenälaista torppaa vuokralla ja siis ottamaan sen hallintoonsa; minkä ohessa Matti Autiö velvoitettiin korvaamaan Juhana Torvelle hänen Kihlakunnanoikeudessa kärsimänsä oikeudenkäyntikulut neljälläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Matti Autio hakenut muutosta tänne toimiltamallaan perustelmalla, johon Juhana Torvi on vastannut, minkä jälkeen Matti Autio on tänne vielä jättänyt kirjoituksen asiassa. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa että äsken mainittu Matti Aution muutoksenhakenisajan kuluttua tänne tuoma kirjoitus jätetään varteen ottamatta, katsoo Keisarillinen Senaatti ettei Matti Antio ole esiintuonut syytä muulla luvoin nuuttaa Hovioikeuden kysymyksessä olevaa tuomiota, kuin että hän asian laatuun nähden vapautetaan Juhana 600
Torvelle korvaamasta tämän oikeuden käyntikulut Kihlakunnanoikeudessa Taja kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: J. G. Sohlman Valentin Gummerul J. N; Börulund Akerllalin Hn Lapeblad varen Njelmaa Johannes Littnig Vitthelm Blåfield Lokakuun 28 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa entinen Kauppias Jaakko Herlin, Alahärmän pitäjän Wuoskosken kylästä, on hakijana, sekä Kauppias Aino Lindeman, Nikolainkaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 28 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraava: Haastatettuansa Jaakko Herlinen Aahärmän ja Ylihärmön pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Kauppias Lindeman lausunut, että Herlin välikirjan mukaan 6 päivältä Syyskuuta 1901 oli sitoutunut hankkimaan Kauppias Lindemanille 2000 kiloa timeteinsiemeniä 95 pennin hinnasta kildta sekä samana päivänä saanut etumaksuna 100 markkaa; vaan kun Juukko Herlin oli laiminlyönyt tämän si Läsnä: E. A. - K. L. - W. H. - R. M. No 960. Pag. 153. R. D. 1905.
toumuksensa ja Lindeman siten tullut tappiolle 25 penniä kilolta eli yhteensä 500 markkaa on Kauppias Lindeman vaatinut että Jaakko Herlin, joka saatuansa haastoon asiaan oli Lindemanille maksanut takaisin etumaksuna saadut 100 markkaa, velvoitettaisiin Lindemanille heti maksamaan kerretun vahingon palkkioksi 500 markkaa sekä korvaamaan Lindemanille hänen oikeudenkäyntikustannuksensa. Kanteeseen vastatessaan on Jaakko Herlin väittänyt että silloin kun hän oli ottanut hankkiaksensa Kauppias Lindemanille kerrotun määrän heinänsiemeniä, oli sovittu, että siemenet olivat Lindemanille lähetettävät vastakun tämä oli Hertinille etukäteen suorittanut koko kauppasumman, minkä vuoksi ja kosk'ei Herlin ollut Kauppias Lindemanilta saanut vastaan ettaa muuta kuin ennennmainitut 100 markkaa Jaakko Herlin on vaatinut kannetta hyljättäväksi. Sittekun todistajia oli asiassa kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus 22 päivänä Huhtikuuta 1903 julistamassaan päätöksessä lausunut asiassa selville käyneen, että Jaakko Herlin Syyskuun 6 päivänä 1901 oli sitoutunut Kauppias Lindemanille tämän ilmoit tamasta hinnasta hankkimaan edelläsanotun määrän timoteinsiemeniä sekä heti etukäteen saanut 100 markkaa mutta että Herlin kuitenkin oli tämän sitoumuksensa laiminlyönyt ja siten matkaansaattanut Kauppias Lindemanille vahingon, joka oli arvosteltava 25 penniksi kilolta, sekä että Herlin oli jälkeenpäin Lindemanille maksaneet takaisin sanotut 100 markkaa; minkä vuoksi ja koska loppumaksu Herlinin hankittaviksi ettämista heinänsiemenistä, kun ei berrotussa välipuheessa muuta säädetty olisi ollut tapahtuva Kauppias Lindemänin saatua vastaanottaa siemenet, Kihlakunnanoikeus velvoitti Jaakko Herlinin Kauppias Lindemanille vähingonkorvaukseksi heti maksamaan vaaditut viisisataa markkaa sekä sadalla viidelläkymmenellä markalla 102
korvaamaan Kauppias Lindemanille hänen kulunsa asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Jaakko Herlin oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Toukokuun 5 päivältä 1905 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Jaakko Herlin anonut muutosta tänne tuomallaan perustötmalla, johon Kauppias Lindeman on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Jaakko Herlin ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyräksi; ja velvoitetaan Jaakko Herlin huudellakymmenellä markalla korvaamaan Kauppias Lindemanille hänen täällä jutussa kärsimänsä kulut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: ce Andersin. Genr; Salomon. Hn Lupeblad mtty A.ko. Malin. 7 Ossian Karsten. Marraskuun 8 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tullessa velkomusjutussa jossa Kotkan kaupungissa toimiva Halla Aklin Bolag niminen oikeusi liö on hakijana sekä Talolliset Säävetti, Kaarle Viktor ja Julius Juhonpojat Sikala, Aukusti Juhonpoika Lahti eli Sikala, viimemainittu omasta puolestaan sekä alaikäisten Talollisen poikain August Waldemar ja Johannes Hermanninpojat Sikalan holhoo jana, Mylläri Oskar Laukka, vaimon sa Aina Maria Hermannintyttären dusmiehenä, Talollinen Matti Oika si, alaikäisen Talollisentyttären Ilma Maria Eliaksentytär Sikalan holhoojana, sekä Eläkemiehenleski Maija Liisa Matintylär Sikala, kaikki Mars tulan pitäjän Kiningin kyläslä, tulematta jääneinä vastaajina. Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 8 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itulleen esille tyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niista, sikäti kuin nyt on kysymyksessä. Läsnä RGsr - RG - J. B - J C. J. T. No 968 Pag 63. R. D. 1905.