Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kiaan 610. markkaa ja antanut velaksi olkia 20. markan arvosta kuin myös Kallio lan pyynnöstä suorittanut kaikenlaisia kustannuksia ja palkkoja tämän metsäasioissa ynnä muita maksuja yhteensä 1812. markkaa 92. penniä, jota vastoin Ketokulta oli Kalliolalta saanut rahaa, kerran 500markkaa, toisen kerran 1,000. markkaa ja sitten kaksi kertaa 500 markkaa sekä tämän lisäksi sata kirttä, joiden hinta oli 50. markkaa; ja koska näistä asiallisten väleistä 14. päivänä Elokuuta 1901. tehdyn tilin mukaan Juho Henrik Ketokulta siis vielä oli saapa Ananias Kalliolalta 3,092. markkaa 92. penniä, on Ketokulta vaatinut Kalliolan velvoittamista Ketokullalle heti maksamaan viimeksi sanotun summan. Kanteesta kuulustettuna, on Ananias Kalliola myöntänyt saaneensa Juho Henrik Pietokullalta olkia 20. markan arvosta, mutta kieltänyt Ketokullalta lainanneensa rahoja tahi Ketokullan hänen puolestaan maksaneen muuta kuin Kustaa Seraapalle 2000. markkaa ja Juho Ylistalolle 1,500. markkaa, eikä niitäkään Kalliolan pyynnöstä taki tahdosta; minkä vuoksi ja kun Ananias Kalliola oli antanut Juho Henrik Ketokullalle kerran 800. markkaa ja toisen kerran 2,500. markkaa rakaa, sata kirttä, arvoltaan 50. markkaa, 152. 1/2. syltä halkoja, 4. markan jälkeen syleltä, ja seipäitä 300. markan edestä sekä Ketolulta sitä paitsi oli saanut Maanviljelijä David Collinilta 2750. markkaa Ananias Kalliolalle kuuluvia rahoja kuin myös Kalliolalta velaksi erityistä omaisuutta 103 markan 60. pennin arvosta, ja Ananias Kalliola, joka vielä oli lunastanut Juho Henrik Ketokullan hyväksymän 1,000. markan vekselin, niin ollen oli Ketokullalta saapa noin 5,000. markkaa, Ananias Kalliola on anonut kanteen kumoamista, minkä ohessa Ananias Kalliola on pidättänyt itselleen oikeuden erityisesti hakea Juho Henrik Ketokullalta tuon vastasantavan sa, mikäli se oli Protokullan saatavaa suurempi. Vastuun johdosta on Juho Henrik Ketokulta selittänyt, että se 1,000. markan erä, minkä hän oli ilmoittanut Ananias Kalliolan maksaneen rahassa, oli Kallio63
lan mainitseman vekselin sisällys sekä myöntänyt saaneensa Ananias Kalliolalta 106. 1/2. syltä halkoja; jonka jälkeen Kihlakunnanoikeus 22. päivänä Syyskuuta 1902. julistamassaan päätöksessä on katsonut Juho Henrik Ketokullan asianosaisten välisessä 14. päivänä Elokuuta 1901. toimitetussa tilissä Ananias Kalliolan vastattavaksi ilmoittamistaan eristä toteennäyttäneen, että Ketokulta oli Ananias Kalliolan puolesta maksanut kolmen metsälohon hinnat yhteensä kolmetuhatta viisisataa markkaa, huutokaupparahoja kaikkiaan sataseitsemänkymmentäkolme markkaa kymmenen penniä, Skraatarlan kylän eräästä sillanteosta kymmenen markkaa yhdeksänkymmentäyhdeksän penniä ja kahden vuoden koulunopettajan palkkaamiseksi kolme markkaa viisikymmentäkolme penniä. sekä että Juho Henrik Ketokulta oli Ananias Kalliolalle antanut olkia, joiden kinta oli myönnetty kahdeksikymmeneksi markaksi, ja 18. päivänä Helmikuuta 1899. Kalliolalle lainannut kaksisataa markkaa, jota paitsi Kihlakunnanoikeus on katsonut näytetyksi, että Juho Henrik Ketokulta oli Ananias Kalliolan eduksi suorittanut tien avaamisesta Työmies Sjömanille yksitoista markkaa viisikymmentä penniä, seipäiden hakkaamisesta erityisille henkilöille sata viisikymmentä markkaa yhdeksänkymmentäviisi penniä, tukkien ajosta viidelle henkilölle kahdeksansataa kuusi markkaa neljäkymmentä penniä, halkojen hakkaa misesta kaksikymmentäkaksi markkaa sekä kaikenlaisia päiväpalkkoja yhteensä kolmesataa markkaa, joten Ketokulta siis oli Kalliolan puolesta maksanut kaikkiaan viisituhatta sata yhdeksänkymmentäkahdeksan markkaa neljäkymmentäseitsemän penniä, jota vastaan Ananias Kalliola oli Juho Henrik Ketokullalle suorittanut rahassa sanottuun tiliin neljässä erässa merkityt kaksitukatta kahdeksansataa markkaa sekä antanut Ketokullalle sata hiettä, joiden hinta oli myönnetty olevan viisikymmentä markkaa, ja satakuusi ja puoli syltä halkoja, mitkä arvioituina kolmeksi markaksi syleltä tekivät kol
mesataa yhdeksäntoista markkaa viisikymmentä penniä, eli yhteensä kolmetuhatta sata kuusikymmentäyhdeksän markkaa viisikymmentä penniä. Tähän nähden ja kun eivät asialliset kummaltakaan puolelta olleet voineet näyttää toisilleen tai toistensa hyväksi maksaneensa enämmän, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Ananias Kalliolan kuitin saadessaan maksamaan Juho Henrik Ketokullalle yllämainittujen loppusummin eroituksen kaksituhatta kaksikymmentäkahdeksan markkaa yhdeksänkymmentäseitsemän penniä, mutta jätettiin Ananias Kalliolalle valta sen lisäksi, mitä hänelle näin tavoin oli myönnetty Juho Henrik Ketokullan vaatimuksista vähennettäväksi, eri oikeudenkäynnin kautta tehdä niitä vaatimuksia, joihin luuli syytä olevan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ananias Kalliola oli vetoamalla saattanut jutun, on 31. päivänä Maaliskuuta 1905. antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen nyt puheena olevilta kohdilta. Hovioikeuden tuomioon on Ananias Kalliola anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Henrik Ketokulta on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Ananias Kalliola ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää voimaansa, minkä ohessa Ananias Kalliola velvoitetaan suorittamaan Juho Henrik Ketokullalle, hänellä täällä asiasta olleiden kulujen korvaukseksi, yhdeksänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bocde. A. Wiiskman 1 Au Augusti C. J. Timgren Fredr. Lundenius. S. 4. Mäereä 85 83
Den 27. Februari 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt sessionsskilling från Åbo Hofrätt inkommit mål angående utbekommande af arf emellan Stabskaptenen Gustaf Arthur Lindfors och Banktjensteman nen Knut Oskar Albert Lindfors, bägge från Helsingfors stad, samt Stabskaptenen Uno Wilhelm Lindfors, från staden Nikolaistad, gemensamt sökande, och Politierädmans enkan Mathilda Rosalie Lindfors, från Lovisa stad, svarande. Silfven uti Justitiedepartementet den 27. Kejserliga Senaten här låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Sedan Politeradmannen och Handlanden i Lovisa Gustaf Wilhelm Lindfors hustru från ett dennes tidigan äktenskap Henrika Emerentia Lindfors den 29. December 1890 aflidit, öfverleft af Rådmannen Lindfors och bo Söktenskapet med honom födde söner, förbemälde Gustaf Arthur, Knut Oskar 6sa C. J. F. - G. W. - F. L. -G. A. Februari 1906. 86 No 196. Pag. 157. R.S. 1905.
Albert och Uno Wilhelm Lindfors, har bouppteckning efter Henrika Emerentia Lindfors verkstälts den 11 April 1891 och uti det dervid tillkomna instrumentet upptagits tillgångarna till 86,ugg mark 73 penni samt gälden och afkortningen till 67,834 mark 8 penni, hvadan behållningen i boet utgjort 18,265 mark 65 penni; och hade bland tillgångarna antecknats gården No 34 i andra qvartiset samt gården Nro 345 i sjette qvartnet i Lovisa, värderade den förra fastigheten till 25,000 mark och den senare till 800 mark äfvensom boets handelsvarulages åsatts ett värde af 377/522 mark 53 penni. Sedermera här arfskifte efter Henrika Ennentill Lindfors förrättats den 31. Maj 1892 och till grund för skiftet lagts omordade bouppteckningsinstument samt egendomen delats i sex jemngoda lotter, dervid förenämnda fastigheter och varulagret upptagits till desamma vid beuppteckningstillfället åsatta vården, hvarhos sterbhusdelegarene öfverenskommit att, en hvar i förhållande till sin andel i arfvet, dettaga i betalningen af boets gäld, derå tre lotter tillskiftats Rådmannen Lindfors samt en lott Gustaf Arthur, Knut Oskar Albert och Uno Wilhelm Lindfors enhvar, i följd hvaraf vid arfsliqeden Rådmannen Lindfors erhållit i den fasta och lösa egendomen sammanlagdt 4,049 mark 86 1/2 penni mot skyldighet att deltaga i gälden med 33,962 mark 57 penni, afvensom Gustaf Arthur, Knut Oskar Albert och Uno Wilhelm Lindfors, enhvar, tillagts i fast och lös egendom 14,349 mark 95 1/2 penni emot att desse anhvar toge del i gälden med 11,320 mark 95 2/3 penni, hvadan de tre sistbemälde af behållningen i boet tillkommit enhvar 5,628 mark 99 5/6 penni. Härefter har Rådmannen Lindfors, som emellertid ingått giftermål med Mathilda Rosalie Lindfors, gemensamt med Stabskaptenens Lindfors och Banktjenstemannen Lindfors den 12 Februari 1900 försålt omförmälda gård No 34 för en köpeskilling af 6000 mark. Efter det Rådmannen Lindfors
den 8. Maj 1900. aflidit, öfverlefd af Mathilda Rosulie Lindfors samt Stabskaplenane Lindfors och Banktjenstemannen Lindfors, äfvensom boupptekning efter Rådmannen Lindfors förrättats den 6. derpåföljande Augusti, hafva Stabskap tinen Gustaf Arthur Lindfors och hans förenämnde medparter, på stämning å Mathilda Rosaler Lindfors, vid Rådstufvurätten i Lovisa anfört, att Rådmannen Lindfors, oaktadt omförmälda arfskifte egt rum, ensam omhändertagit och förvaltat ifrågavarande bo samt att Mathilda Rosalu Lindfors efter Rådmannen Lindfors död sätt sig i besittning af boit och fortfarande innehade detsamma, hvarför Stabskaptenen Lindfors och hans medparter yrkat Mathilda Rosalie Lindfors förpligtande att till dem utgifva deras arfsandelar efter Henrika Emerentia Lindson, sådant arfvet vid den sistbemäldas död tillfallit Stabskaptenen Lindfors och hans medparter i öfrigt utom bebeträffande ofvanberörda varulager och gården No 34, i afseende å hvilka Stadskapetonen Lindfors och hans medparter, enär Rådmannen Lindfors föryttrat varulaget samt uppburit såväl priset härför som ock köpeskillingen för nästsagda gård, anhållit att deras arfsandelar måtte utbetalas i penningar efter beräkning af 57. SS 22 mark 53 penni för varulagret samt 63,000. mark för den försålda fastigheten; och jemte det Stadskaptenen Lindfors och hans medparter påstått Mathilda Rosulii Lindfors åläggande att för de lösärepersedlar, som vid omförmälda arfskifte tillarkänts Stabskaptenen Lindfors och hans medparter, men tilläfventyrs icke vidare funnes qvar i boet, utgifva ersättning efter desamma i bouppteckningsinstrumentet åsalta värden, äfvensom gjort anspråk på ränta å sina tillgodshafvanden, har Stabskaptenen UnoWilhelm Lindfors medgifvit sig hafva i sin ifrågavarande arfsandel uppbuut 3028 mark 99 penni, hvilka förty finge från hans arfslott afdragas. Öfver käromålet hörd, har Mathilda Rosalie Lindfors motsagt be88
fogenheten af Stabskaptenen Gustaf Atills Lindfors och hans medparters talan, derå Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides anhållit om ersättning för sena rättegångsummgälder, medels den 3 Februari 1903 afkunnadt utslag förklarat utredt vara: att vid den 11 April 1891 efter Henrika Emantia Lindfors förrättad boupptekning tillgångarna i hennes och Rådmannen Lindfors gemensamma bo upptagits till åttatio sextusen nittionio mark sjuttiotre penni och gälden till sextiosjutusen åtta hundratrettiofyra mark åtta penni samt behållningen till adertontusen tvåhundrasextiofem mark sextiofyne penni; att Stabskaptenen Lindfors och hans medparter vid den 31. Maj 1892 efter Henrika Emerentia Lindfors verkstäldt, sedermera laga kraft åkommet arfskifte tillskiftats enhvar en sjettedel såväl af boets fastigheter, nämligen gården N 34, varderad till tjugufemtusen mark, och gården Nris 3-4 - 5, uppskattad till åttatusen mark, som och af vanlagret, hvilket då åsatts ett värde af trettiosjutusen åttahundranittiotvå, rätteligen trettiosjutusen åttahundra tjugutvå mark femtiotre penni, samt afven i de vid Henrika Emerentia Lindfors död i boet förefintliga kontanta penningarna och i all ofrig lösegendom, på sätt skiftesinstrumentet närmare utvisade, hvaremot Stabskaptenen Lindfors och hans medparter, enhvar, ålagts att ansvara för en sjettedel af boets gäld med elfvatusen trehundratjugu mark nittiofem och två tredjedels penni; att Rådmannen Lindfors, som enligt sagda lodetningsinstrument tillskiftats hälften af boets tillgångar och gäld, sedermera omhänderhaft och förvaltat hela det gemensamma boet, utan att Stabskaptenen Lindfors jemte medparter ens velat påstå att sådant skett emot deras vilja; att Mathilda Rosalii Lindfors efter Rådmannen Lindfors frånfälle omhändertagit boet i det skick, hvari detsamma befunnit sig vid uppteckningen den 6. Augusti 1900; att Rådmannen Lindfors emellertid under åren 1893. och 1894 dels å auktion dels underhand89
försålt varulaget för sammanlagdt niotusen tvåhundratolf mark tjugusju penni, utan att Stabskaptenen Lindfors och hans medparter emot Mathilda Rosalie Lindfors bestridande gittat styrka, att denna föryttring inbragt högri belopp; samt att Rådmannen Lindfors gemensamt med Stabskaptenen Lindfors och hans medparter den 12 Februari 1900 försålt gården No 34 för en köpesumma af sextiotretusen mark, hvilken köpeskilling likasom äfven de för varulaget influtna medlen uppburits af Rådmannen Lindfors och sålunda inginge i dennes efterlemnade bo, som Mathilda Kosalie Lindfors innehade; äfvensom att å det Stabskaptenen Lindfors och hans medparter tillskiftade möderne arfvat Banktjenstemannen Lindfors i förskott erhållit sexhundrasjuttiotvå mark, utgörande af Rådmannen Lindfors och steckhuset under särskilda år erlagda pramier för Banktjenstemannen Lindfors lifförsäkning, samt Stabskapeturen Vice Wilhelm Lindfors likaledes förkottois uttagit tretusen tjuguåtta mark nittionio penni. I anseende härtill har Rådstufvurätten, jemte det Stabskaptenen Gustaf Arthur Lindfors och hans medparter enhvar tillerkänts fortfarande egenlerätt till en sjettedel af gården Nris 4 5, ålagt Mathilda Rosulie Lindfors ett emot qvitto till Stabskaptenen Lindfors och hans medparter, enhvar, utgifva en sjettedel af köpeskillingen för gården No 34 med tiotusen femhundra mark och likaledes en sjettedel af de genom försäljringen af varulagret influtna medlen med ettusen femhundratrettiofem mark trettioåtta penni samt dessutom de Stakskaptenen Lindfors och hans medparter vid arfskiftet enhvar tillagda kontanta penningarna med tvåhundrafemtio mark äfvensom derutöfver dem tillskiftade öfriga lösören antingen in natura eller i penningar efter de vården arfskiftsinstrumentet upptage, allt dock efter afdrag från enhvars arfslott af elfvatusen tre hundratjugu mark nittiofem och två tredjedels penni samt efter ytterligare afdrag från Banktjenstemannen Lind fors arfsandel af sex hundrasjuttiotvå 90
försålt varulaget för sammanlagdt nielusen tvåhundratolf mark tjugusju penni, utan att Stabskaptenen Lind fors och hans medfader emot Mathilda Rosaki Lindjors bestridande gittat styrka, att denna förplning inbragt högbelopp; samt att Rådmannen Lindfors gemensamt med Stabskaptenen Lindfors och hans medparter den 12 Februari 1912 försält gården No 34 för en köpesumma af sextiotehusen mark, hvilken köpeskilling likasom äfven de för emelagne influtna medlen uppbudets af Rådmannen Lindfors och sålunda inginge i hennes efterlemnade le, som Mathilda Kesake Lindfors innehade; äfvensom att å det Stabskaptenen Lindfors och hans medparter tillstiftade mödernenefvet Banktmännen Lindfors i förskott erhållit sexhundrasjuttiotvå mark, utgörande af Rådmannen Lindfors och tukhuset under särskilda är erlagda förmer för Banktmännen Lindfors lyförsäkning, samt Stabskaptenen Elmo Vilhelm Lindfors likaledes förskoltseis uttagit tulusen tjuguåtta mark nittionio penni. Tanseende härtill har Rådstufvurätten, jemte det Stabskaptenen Gustaf Alborg Lindfors och hans med parter enhvar till erkänts fortfarande egenderätt till en sjettedel af gården No 3 4 5, ålagt Mathilda Rosaki Lindfors ett emot qvitto till Stadskapenen Lindfors och hans medparter, emellan, utgifva en sjettedel af köpeskillingen för gården No 34 med tiotusen femhundra mark och likaledes en sjettedel af de genom försäljningen af låtelaget influtna medlen med ettusen femhundra keltiofem mark trettioåtta penni samt dessutom de Gabkaptenen Lindfors och hans medparter vid arfskiftet enhvar tillagda kontanta penningarna med tvåhundrafemtio mark öfvensom derutöfver dem tillskiftade öfriga lösören antingen in natura eller i penningar efter de vården arfskifte instrumentet uptage, allt dock efter afdrag från enhvars arfslott af elfvatusen trehundratjugu mark nittiofem och två tredjedels penni samt efter ytterligare afdrag från Kauktjenstemannen Lindfors arfsandel af sex hundrasjuttiotvå 90
mark och från Stabskaptenen Herr Wilhelm Lindfors arfslott af tretusen tjuguåtta mark sjuttionio, rätteligen nittionio penni, hvarhos Mathilda Rosalie Lindfors förpligtats att å hvad hon sålunda borde till Stabskahtenen Lindfors och hans medfader utgifva erlägga fem procents årlig ränta från stämningsdagen i målet den 29 September 1902. För öfrigt och jemte det kostnaderne i saken med hängigt till densammas beskaffenhet qvittats parterne emellan, har Rådstufvurätten förordnat att, derest gården Nris 4-5 von intecknad för gäld, Stabskaptenen Lindfors och hans medparter skulle enhvar ansvara för en sjettedel af denna skulet, vid hvilket förhållande dock deras i föristående måtte faststälelu tillgodahfvande hos Mathilda Rosulio Lindfors kommer att ökas med motsvarande belopp. Hopullen, under hvars pröfning Stakskaptenen Simfors och hans medparter i räderag dragit målet, har genom dem den 18 Maj 1905 faststält Rådstufvurättens utslag. Uti Hofvittens dem hafva Stabskaptinen Lindfors och hans medparter anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Mathilda Rosalie Lindfors i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och pröfvas rättvist, med afsemde derå, att försäljningen af ifrågavarande vandlager, enligt hvad utredt blifvit, ej inbragt maa än niotusen tvåhundratolf mark tjugusju penni samt på de af domstolarne i öfrigt anförda skäl, låta bero ned det slut hvari domstolarne i saken stannat, jemte let Stabskaptenen Lindjors och hans med parter åläggas att med sjuttiofem mark godtgöra Mathilda Rosalie Lindfors hennes härstädes i målet hafda kostnader Det utle, som adelar, till efterrättelse lände Keseeliga Senaten för Finland: C. J. Timgren. tillbudan. C. J. Timgren. Herbman. Föds. Lundenin.sallhängvist. Fredr. Lundenius. santingarit. Frans Tahmaros 01
Maaliskuun 1 päivänä 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa ovat Maakauppias Someron pitäjän Pitkäjärven kylästä Wilhelm Wilhelmsson hakijana ja Turun kaupungissa oleva Maamiesten Kauppa Osakeyhtiö vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 1. päivänä Maaliskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Maamiesten Kauppa Osakeyhtiö on Somiron pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa 17 päivänä Sokakuuta 1902 vaatinut Wilhelm Wilhelmssonin velvoittamista suorittamaan yhtiölle kauppatavaroista, joita Wilhelm Wilhelmsson vuosina 1904 ja 1902. oli yhtiöltä ostanut, konttokuranttilaskun mukaan tuhat viisisataa neljätoista markkaa seitsemänkymmentäkolme penniä korkoineen ja korvaamaan yhtiön kulungit asiassa Kanteesta kuultuna on Wilhelm Wilhelmsson, ilmoittaen Maamiesten Kaupna Osakeyhtiön vaatimuksen muutoin Säsnä: H. S. G. W. E. T - E. A. J. S. 92 No 205. Pag. 127. R. 1905.
olevan oikean, ensiksi väittänyt, että kanteen perusteena olevaan konttokuranttilaskuun oli jätetty Wilhelm Wilhelmssonin hyväksi merkitsemättä hänen 28 päivänä Syyskuuta 1901 yhtiölle maksamansa kuusisataa markkaa, sekä ettei hän ollut suostunut suorittamaan yhtiölle seitsemän prosentin korkoa, kuten konttokurantissa oli laskettu, mutta sittemmin myöntänyt niin hyvin että äskenmainittu kuudensadan markan suoritus oli yhtiön konttokuranttiin otettu, ehhäpä se siinä oli merkitty tehdyksi 28 päivänä Lokakuuta, kuin myös ettei yhtiö ollut laskenut liikaa korkoa saata valleen Joulukuun 8 päivänä 1902 julistamassaan päätöksessä on Kihlakunnanoikeus antanut lausuntonsa ja, koskei Wilhelm Wilhelmsson ollut voinut kieltää Maamiesten Kauppa Osakeyhtiön vaatimuksen oikeellisuutta, velvoittanut Wilhelm Wilhelmssonin heti kuittia vastaan suorittamaan mainitulle yhtiölle tuhat viisisataa neljätoista markkaa seitsemänkymmentäkolme penniä viiden prosentin vuosikorolla Lokakuun 17 päivästä 1902 kunnes täysi maksu tapahtui sekä sadalla markalla korvaamaan yhtiölle sen oikeudenkäyntikulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wilhelm Wilhelmsson vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiossa 5 päivältä Toukokuuta 1905 katsonut, ettei Wilhelm Wilhelmsson ollut esiintuonut syytä muulla tavoin muuttaa Kihlakunnanoikeuden kerrottua päätöstä kuin että, koska Maamiesten Kauppa Osakeyhtiö Hovioikeuden mainitsemillä perusteilla oli hyväkseen laskenut liikaa korkoa, tämä kohta oikaistiin, minkä johdosta yhtiön saatava Wilhelm Wilhelm Holhelmssonilta teki tuhat viisisataa yksitoista markkaa kaksikymmentä penniä; ja tuli Wilhelm Wilhelmssonin siis suorittaa Maamiesten Kauppa Osakeyhtiölle sanotut tuhat viisisataa yksitoista markkaa kaksikymmentä penniä sekä tälle summalle viisi prosenttia vuotuista korkoa 17 päivästä Lokakuuta 1902 kunnes täysi maksu tapahtui ynnä edellämäini tut sata markkaa oikeudenkäyntikulu93
jen korvausta. Hovioikeuden päätökseen on Wilhelm Wilhelmsson anonut muutosta perustelmalla, johon Maamiesten Kauppa Osakyhtiö on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut jutun ja patsoo, ettei Wilhelm Wilhelmsson ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Wilhelm Wilhelmsson suorittamaan Maamiesten. Kauppa Osakeyhtiölle, yhtiönlä täällä jutussa olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen. Senaatti: Hell. hemman L. Wusman Hell. hemman L. Wusman Hvarsd Sandani Landtmqvist Hvarsd Sandani Landtmqvist Uno Strömsten. Den 1. Mars 1906. Kejserliga Senalens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Wiborgs Hofrätt inkommit mål angående ersättning emellan Heinola Bränneri Aktiebolag, sökande, och Tammerfors lakfifts Fabriks Aktiebolag, svarande. Sifven uti Justitiedepartementet den 1 Mars 1906. Kysisliga Senaten här låtit handlingarna i målet sig föredragas och af lem inhemtat följande: Efter stämning å Heinola Bian meriktiebolag har å Tammerjors sakfilts jokriksaktiebolags vägnar vid Häradsrätten i Heinola sockens tingslag anfarts, att Tukjillsjukriksuktiget medels kontrakt af den 26 Juni 1799 pä lupiais liet, räknadt pare den 1 Juni 1899, åt Brännevinktalaget på arrende upplåtet Tahjeltofvikeuslietoikeuset. ken egande Synus egendom tillhöriga gårdens och lillk häfdade odlade dersamt därjämte tillförsäkial Brunneri aktiebolaget särskilda i kontraktet närmare omförmälda förmåner; och som ga 35 - 31 - 25 - 6. AE. K. No 206. Pag 258. R. 1905