Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
katsonut selville käyneen, että Emanuel Ylitalo, joka Marraskuun 25 päivänä 1910 oli luovuttanut omaisuutensa konkurssiin, oli edellisen Elokuun 3. päivälle paivätyllä, vaan noin kuukautta myöhemmine laaditulla kauppakirjalla, tietäen itsensä kykenemättömäksi täyttämään sitoumuksensa, polkuhinnasta pojilleen Kustaa Wilhelm ja Lesanias Ylitalolle myynyt muun muassa omistaman sa /19/2304 manttaalia Koskelan, perintötalosta No 1, 7/384 manttaalia Hannulan perintötalosta No 2, 11/8928 manttaalia Haapavuolteen perintötalosta No 14 ja 7/972 manttaalia Koskenniskan perintötalosta No 16 Kankaan kylässä, saattamalla täten velkojilleen tuntuvan vahingen ja siten tehnyt itsensä uppääksi Rikoslain 39 luvun 2 SS:n kohelässä mainittuun rikokseen sekä siitä myöskin edelläkerrotulla Keisarillisen Senaatin päätöksellä rengaistukseen tuomittu; mutta koskei oltu näytetty, että Kustaa Wilhelm Ylitalolla hänen tehdessään puheenalaisen kaupan olisi ollut tarkoitus loukata toisen oikeutta ja Kustaa Wilhelm Ylitalo oli maansaannolleen saa nut ensimäisen lainhuudatuk sen Lokakuun 6 päivänä 1910. eli siis enemmän kuin kolme kymmentä päivää ennen Emanuel Ylitalon konkurssin alkua, on Hovioikeus, nojautuen Marraskuun 9 päivänä 1868 annetun Keisarillisen konkurssisään nön 46 SS:n 6. kohtaan, sellaise na kuin tämä lainkohta on Keisarillisessa asetuksessa Joulukuun 3 päivältä 1895, kumoten Kihlakunnanoikeuden päälöksen, mikäli se koski Kustaa Wilhelm Ylitalon osaa myydyis tä kiinteimistöistä, tältä kohdin hyljännyt Varatuomari 1401
Björklundin ja Maanviljelijä Lavanderin kanteen; ja saivat asianosaiset kukin itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeuden tuomioon waiVaratuomari Björklund ja Maanviljelijä Lavander anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo siinä selvitetyksi, että omanuel Ylitalo, joka Marraskuun 25 päivänä 1910 on luovuttanut omaisuutensa konkurssiin, on edellisen Elokuun 3 päivälle päivätyllä vaan noin kuukautta myöhemmin laaditulla kauppakirjalla, tietäen itsensä kykenemättömäksi täyttämään utoumuksensa, palkuhinnasta pojilleen Kustaa Wilhelm ja Stefanias Ylitalolle myynyt muun muassa omistamansa 21/2304 manttaalia Koskelan pirintötalosta No 1, 7/384 manttaalia Hannilan perintötalosta No 2, 91/898 manttaalia Haapavuolteen perintötalosta No 14 ja 7/972 manttaalia Koskenniskan perintötalosta No 16 edellämainitussa Kankaan kylässä, saattamalla täten velkojilleen tuntuvan vahin gon ja tekemällä itsensä syylliseksi Rihostain 39 luvun 2 SS:n 1 kohdassa mainittuun rikokseen, josta hänet myöskin Keivarillisen Senaatin päätöksellä Marraskuun 25 päivältä 1914 on rungasetukseen tuomittu, min kä vuoksi ja kun Kustaa Wilhelm Ylitalo, joka kaiken aikaa on asunut samassa taloudessa isänsä Emanuel Ylitalon kanssa, on tietoisena kaupan todellises ta tarkoituksesta siihen ryhtynyt, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, muuttaen Hovioikeuden tuomiota, jättää asian mikäli se koskee kyseenalaisissa kaupassa Kustaa Wilhelm Ylitalolle myytyjä edellälueteltuja kiinteimistöjä Kihlakunnanoikeuden päätök102
sen varaan sekä velvoittaa Kustaa Wilhelm Ylitalon korvaamaan Varatuomari Björklundin ja Maanviljelijä Saranderin, heidän toimitsijamiesominaisuudessaan. Kihlakunnanoikeudessa kärsimät kulut kolmellasadalla markalla. Tätä kaikki asianomaiset noudat takoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. A. J. Puumala Sameli Kondi. A. J. Ahkalaaren. Sameli Korn. Uno Strömstén. Marraskuun 17 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Tinun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jos ja ovat Talollinen Juho Leonard Kupari; Kesilahden pitäjän Kurkelan kylästä, hakijana sekä loiminimi J. & W. Pahlman, Tamperien kaupungista, vastaaja na: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 17 päivänä 1916. "Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksesjä, saanut tietää: Juho Leonard Kuparille toimite tun haasteen nojalla on toiminimiJ. & H. Vahlman Lempäälän ja Vesilahden pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Juho Leonard Kupari 30 päirälle Joulukuuta 1911 päivätyssä takauskirjassa oli yhdessä Kauppias L. A. Koskisen kanssa. mennyt saman takauskirjan haltijalle omavelkaiseen takaukLäsnä: W. A. J. P. R. H. B. A: E Alfred Sara. SS: 2304. No 23 No 23 No 23 äg. 215. R. D. 1916.
seen Kauppias Wasili Koskisen laskuvilkain maksamisesta, Juha Leonard Kupari velvoitettäisiin tuon, toiminimen hallussa olevan takauskirjan perusteella maksamaan toiminimelle sen konttokuranttiin perustuva saatava Kasili Koskiselta 34 976 markkaa 14 penniä korkoineen. Kanteesta kuultuna on Juhi Leonard Kupari kiettänyt 30 päivänä Joulukuuta 1911 allekirjoittaneensa mitään takauskirjaa sekä kertonut, että hän 7 päivänä Tammikuuta 1912 oli Wasili Koski sen pyynnöstä suostunut takaa maan Koskista eräästä 1500 markan suuruisesta Turun kaupun gista tehtävästä nisulese - tilauksesta sekä että viimeksimainittuna päivänä oli Koskisen asunnossa Viialan rautatilaseman luona laadittu kerrotun sopi muksen mukainen takauskirja, jonka Kupari, luettuaan sen ja havaittuaan sen oikeaksi, oli allekirjoittanut; mutta kun taka uskirja samassa oli tahraantu nut, oli Kauppias Heikki Kannel kirjoittanut kirjan uudestaan ja vakuuttanut laatineensa sen samasanaiseksi edellisen kanssa, minkä jälkeen Kupari, lukematta kirjaa, oli sen allekirjoittanut. Kun kuitenkin tämä uusi lakauskirja, joka oli sama, jonka perusteella Juho Leonard Kuparilta nyt vaadittiin maksua, ei ollutkaan alkuperäisen jopimuksen mukainen, eikä Kupari siis sen perusteella ollut vastuunalainen kanteessa vaaditusta rahamäärästä, on Kupari vastustanut kannetta, huomuutta - en vielä, ettei hän, jos takauskirja katsottaisiinkin häntä sitovaksi, ollut siinä suostunut vastaamaan Wasili Koskisen ennen lakauskirjan laatimista syntyneistä laskuudoista ja ettei hän mis sään tapauksessa, koska sitoumus ei ollut yhteisvastuuttinen, ottut 1404
velvollinen vastaamaan muusta kuin puolesta Wasili Koskisen velasta. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 22 päivänä Helmikuuta 1913 julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa; ja koska Juho Loonard Kupari oli myöntänyt allekirjoittaneensa puheenalaisen 30 päivälle Joulukuuta 1911 päinä tyn takaussitoumuksen, jonka mukaan Kupari yhdessä L. A. Koskisen kanssa oli sitoumuksen haltijalle mennyt " täydelliseen omavelkaiseen lakaukseen Kaupnias V. A. Korkisen laskuvelkain ajallaan ja täydelleen maksamisesta; sentähden ja kun näytetty oli, että Vasili Koskinen oli toiminimi J.  W. Pahlmanille, joka omisti takaussitoumuksen, velkaa konttokurantin mukaan kolmekymmentäneljätuhatta yhdeksänsataa seitsemänkymmentä kuusi markkaa neljätoista penniä, ja takaussitoumuksen sekä sen sanomuoloon että tarkoitukseen nähden oli katsottava käsittävän kaikki Wasili Koskisen sekä ennen että jälkeen sitoumuskirjan laatimisen syntyneet velat toiminimelle, eikä se seikka, että Kupari, kuten hän oli väittänyt, olisi allekirjoittanut takaussitoumuksen vasta7 päivänä Tammikuuta 1912. siis vaikuttanut asiaan, Kihlakunnanoikeus, huomioonottaan ettei Kuparin sitoumus ollut yhteisvastuullinen, on velvoittanut Juho Leonard Kuparin heti kuittia vastaan toiminimi J. W. Pahlmanille maksamaan puolet mainitusta velkamäärästä eli siis seitsemäntoistatuhatta neljäsataa kahdeksankymmentäkahdeksan markkaa seitsemän penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen 4 päivästä Toukokuuta 1912, jolloin juttua oli ensi ker1405
ran Kihlakunnanoikeudessa käsitelly, sekä sen ohessa kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan toiminimen oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavak si Juho Leonard Kupari oli vetoamalla saattanut jirtun, on Toukokuun 18 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että, koskei Juho Leonard Kuparin voitu katroa kysymyksenalaisessa takauskirjassa sitoutuneen vastaamaan muiden Wasili Koskisen J. E. W. Påhl manilta ostamista tavaroista kertyneiden laskuvelkain maksamisesta kuin ennen sitoumuksen laatimista Joulukuun 30 päivää 1911 siten syntyneiden velkain morituksesta, Juho Leonard Kupari, joka siis ei ollut velvollinen vastaamaan Wasili Korkiselle konttokurantin mukaan sen jälkeen velaksi annettujen tavaroiden yhteenlasketusta hinnasta kolmestatuhannesta seitsemästäsä dasta yhdeksästäkymmenestä yhdeksästä markasta yhdeksästäkymmenestäkuudesta pennistä eikä myöskään konttokuräntin debetpuolelle merkityistä kaikkiaan neljäänsataan viiteenkymmeneenkuuteen markkaan viiteenkymmeneen seitsemään penniin nousevista distonttokoroista, vapautettiin toiminimi J. & W. Pahlmanille kosketollun sitoumuksen haltijana maksamasta enempää kuin puolet toiminimellä Koskiselta ole vasta jäännössaatavasta kolmeslakymmenestätuhannesta seitsemästasadasta yhdeksästätoista markasta kuudestakymmenes täyhdestä pennistä eli viisitois ta tuhatta kolmesataa viisikymmentäyhdeksän markkaa kahdeksankymmentäyksi penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen 106
ylläsanotusta Toukokuun 4 päivästä 1912. Hovioikeuden tuomioon on Juho Leonard Kupari anonut muutosta perustelmalla, johon toiminimi J. "W. Pahlman on vastannut Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei ole aihettä muutta Hovioikeuden tuomiota. Juho Leonard Kupari velvoite taan suorittamaan toiminimiJ. E. Pahlmanille sillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi sata markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudatta. koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johan K. R. Helanen K. Auer. K. R. Helanen K. Auer. 1. Alfred Sarva Marraskuun 17 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulhassa korvausta koskevassa jutus sa, jossa Sääksmäen pitäjän Huittulan kylässä asuneen Maanviljelijän Carl Zachris Carlstedt vainajan lapset pejat Kaarle Fredrik Oskar ja Michael Vilhelm Sakarias sekä tyttäret Inga Anna Nata lia ja Ingrid Matilda Sofia Carlstedt mainitusta Haittulan kylästä ovat hakijat na ja samasta kylästä ole va Talollinen Karl Ollila vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 17 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut hetää; Carl Ollila on Sääksmäen ja talvolan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lauennut että Kihlakunnanoikeus oLäsnä: W.t - J. P. R. H. K. l. A. Sa SS: 2305 ivu 229. No 2 1916
li lainvoiman saaneella päätöksellä Helmikuun 6 päivältä 1913 julistanut kartalle tiluskuvilla 136 merkityn metsäpalstan, jota siihen saakka oli nautittu Karl Ollilan omistamasta puolesta Ollilan taloa Huittulan kylässä kuuluvaksi Maanviljelijä Carlstedtin omistamaan puoleen mainittua taloa sekä velvoittanut Ollilan luovuttamaan tuon metsäpalstan Carlstedtin haltuun, mutta oikeuttanut Ollilan eri oikeudenkäynnillä hakemaan Carlstedtilta korvausta siitä, et tä tämä oli nauttinut Ollilan omistamaan talonosaan kuuluvaa yhtä suurta metsälohkoa. Tämän johdosta ja kun Carlstedt oli haaskannut ja huonosti hoita nut mainittua metsämaata, niin että se oli arvoltaan Carlstedtille luovutettua metsälokkoa 735 markkaa 77 penniä alempi, on Karl Ollilä vaatinut Maanviljelijä Carlstedtia velvoitettavaksi Ollilalle verittamaan sanotun rahamäärän korkoineen. Maanviljelijä Carlstedt on kieltänyt nauttineensa puheenalaiselta maalta metsää yli kotitarpeen minkä vuoksi ja kun metsää oli siitä käytetty laallisesti jo ennen kuin Carlstedt oli ostanut omistamansa osuuden Ollilan taloa, Carl stedt on vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset ovat anoneet korvausta. oikeuden käyntikuluistaan, on Helmikuun 3 päivänä 1914 julistamassaan päätöksessä lausunut selvi tetyksi, että Karl Ollilan Maanviljelijä Carlstedtille luovuttama metsälohko oli ollut seitsemänsa taa kolmekymmentäviisi markkaa seitsemänkymmentäseitsemän penniä Carlstedlin Ollilalle luovuttamaa metsälohkoa arrokkaampi, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on velvoilta nut Maanviljelijä Carlstedtin Karl Ollilalle suorittamaan vaaditut seitsemänsataa kolmekym1408
mentäviisi markkaa seitsemänkymmentäseitsemän penniä viiden prosentin korkoineen Elokuun 8 päivästä 1913 täyden maksun tapahtumiseen sekä sadalla markalla korvaamaan Ollilan oikeudenkäyntikustannukset Hovioikeus, jonka tutkitta vaksi Maanviljelijä Carlstedt. li vetoamalla saattanut pitun on Toukokuun 21 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että korko oli luettava haastepäivästä Elokuun 20 päivistä 1913 Hovioikeuden tuomioon on, Maanviljelijä Carletellin tällä välin kuoltua, Kaarle Fredrik Oskar Carlstedt myötä puolinien anonut muutosta perustelmalla, johon Karl Ollila on vastannut Keisarillinen Senaatti katsoo käyneen selville, että Maanviljelijä Carlstedt eläessään on hyvässä uskossa hallinnut puheenalaista, Karl Ollilan talonpuoliskon metsä palstaa, jota jo ennen kuin Carlstedt vuonna 1905 asti toisen puolen samaa taloa on nautittu viimeksi mainittuun talonpuoliskoon kuuluvana; ja kun Maanviljelijä Carl stedt siis ei ole ollut korvausvelvollinen siitä, että metsän arvo sanotulla palstalla on pienempi kuin Ollilan Carlstedtille luovuttamalla palstalla, etenkään kun ei edes ole selvitetty että. Maan viljelijä Carlstedt olisi Ollilan metsäpalstaa hallitessaan siitä hakkuuttanut metsää suuremmassa määrässä kuin hänen talonpuoliskoonsa kuuluvatta Ollilan hallinnassa olleelta metsäpalstalta samaan aikaan on hakattu, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi kumosen Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen hyljätä Karl Ollilan asiassa ajaman 1409
kanteen, mutta saavat Kaarle Fredrik Oskar Carlstedt ja hänen myötä puolensa kuitenkin itse käisiä heillä ja Maanviljelijä Carlstedtilla asiassa olleet kustannukset. Tätä kaikki asianomaiset nuudattakoot, Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer Alfred Sarva. Den 17 November 1916 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Pianofabrikanton Karl Anders Sandström och hans hustru Anna Paulina Sandström, från Helsingfors stad, sökande samt Bagaremästa ren Karl Fredrik Hartell, jämväl från Helsingfors, svarande angående klander af arfskifte: Gifven i Justitiede partementet den 17 November 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredra gas och af dem inhämlat följande: Sedan Anna Paulina Sandströms man i hennes föregående gifte Bagaremästaren i Helsingfors Gustaf Adolf Strandberg den 29 December 1908 aflidit, efterlämnande, utom Anna Paulina Sandström, en under äktenskapet med henne aflad son Bertil Gustaf StrandNärv: H. A. J. F. - R. H.  K. Å. J. B. F. M. 1410 No 2306 Pag. 147. R. D. 1916
berg, född den 24 Juni 1901, har bouppteckning efter Gustaf Adolf Strand berg förrättats den 4 Augusti 1909, hvarvid boet uppgifvits af Anna Paulina Sandström samt tillgångarna befunnits bestå i ett lifförsäkringsbelopp 4000 mark och hvarjehanda lösören till ett värde af 2032 mark 75 penni äfvensom gälden och afkortningen belöpt sig till 4117 mark 19 penni. Sedermera har af vittring och arfskifte af boet efter Gustaf Adolf Strandberg den 12 December 1912 verkstälts och den vid antecknats att boets ställning icke synnerligen förändrats efter bouppteckningen, förutom att till gången i bohag och bagerinnen tarier genom stilning nedgått i värde, därå förrättningen aflupit sålunda att Anna Paulina Sandström på förslag af Vicehäradshöfdingen Arvid Sömander, hvilken såsom tillförordnad god man för Bertil Gustaf Strandberg vid skiftet bevakat dennes rätt, åt Bertil Gustaf Strandberg erlagt i ett för allt 1200 mark, hvaremot boet i öfrigt tillagts Anna Paulina Sandström Efter det Karl Fredrik Hartell den 24 Januari 1913 förordnats till förmyndare för Bertil Gustaf Strand berg samt Anna Paulina Sandström på därom af Hartell utfördt yrkande den 19 påföljande Mars inför Rådstufvurätten i Helsingfors med ed bekräftat riktigheten af bouppteckningen efter Gustaf Adolf Strand berg, har Hartell, på stämning å makarna Sandström, uti förevagande mål inför Rådstufvurätten i sagda stad dels den 26 i berörda Mars månad dels senare under rättegången anfört, att vid Gustaf Adolf Strandbergs död i boet efter honom funnits, utom hvad Anna Paulina Sandström vid uppteckningen af detsamma uppgifvit, ej allenast i bank deponerade samt kontanta medel till 1411
ett sammanlagdt belopp af åtminstone 2000 mark, däraf 6000 mark i Nylands Aktiebank samt 1000 mark och 6000 mark i Piivatbanken i Helsingfors, Aktiebolag, äfvensom 1296 mark 2 penni å sparkassöräkning i sistnämnda bank, utan och ett mjöllager, värdt minst 3000 mark, och klyddar med mera till ett värde af 542 mark, 50 penni; och jämte det Karl Fredrik Hartell förty yrkat, att Råd etufinrätten måtte, med upphäfvande af omordade den 12 December 1912 hållna skiftesförrättning, ålägga makarna Sandström att till laga skifte upplåta jämväl alle det tuna Paulina Sandström i omförmäld måtto undandolt vid uppteckningen af Gustaf Adolf Strandbergs bo, har Hartell förbehållet sig att så föreställa bevisning rörande rättmätigheten af sina omförmälda påståenden. I saken hörde hafva makarna landström förklarat, att de i käromålet omnämda depositions bevisen å tillsammans 1500 mark före Gustaf Adolf Strandbergs död lämnats åt Karl Anders Sandström jasom betalning för skuld; att de å sparkaseräkning befintliga medlen, i enlighet med Gustaf Adolf Strandbergs i lifstiden gifna föreskrift, dagen efter hans död omvändts till betalning af särskild boets gäld; att i boet vid Strandbergs dödstillfälle icke funnits något betaldt mjöllager, som skulle kunnat vid bouppteckningen observeras; samt att Anna Paulina sandström icke kunde påminna sig huruvida något kyddparti vid tiden för Strandbergs död sunnits i boet, men att det möjligen befintliga kryddpartiet i alla fall varit obetaladt. Dock som Anna Puulina Sandström med ed fästat rik tigheten af sina uppgifter vid ifrågavarande bouppteckning, hafva måbarna Sandström anmärkt, att Karl Fredrik Hartell icke vore berättigad 1412
att utföra talan om hennes förpliktande att till skifte upplåta någon egendom, som hon förmentes hafva vid boförteckningen undandolt, utan endast egde fordra skadestånd på den grund att Anna Paulina Sandström begått mened; hvarför, och då Bertil Gustaf Strandberg vid skiftet den 12 December 1912 undfått mera än honom lagligen bort till komma, makarna Sandström ansett Karl Fredrik Hartell icke böra tillåtas framställa bevisning i det af honom angifna syftet samt anhållit, att käromålet måtte afvisas och förkastas. I anledning häraf har Rådstufvurätten medels utslag den 16 April 1913 sig utlåtit; och emedan Karl Fredrik Hartell inom laga tid anhängiggjort talan anklander af det efter Gustaf Adolf Strandberg verkställda arfskiftet och därvid såsom grund för sin talan uppgifvit att särskild bevis egendom blifvit från bouppteckningsinstrumentet utelämnad, ty och då den af Anna Paulina Sandström före detta måls behann ling och utan att Karl Fredrik Härtill rörande antydda egendoms bortlämnande föreställt någon utredning aflagda ed å boupp teckningens riktighet icke kunde i förevarande fall likställas med värjemålsed eller betaga Härtill rätt till bevisnings införskaffande om den boittämna de egendomen, har Rådstufvurätten ansett sig icke ega anledning förvägra Hartell slik rättSedermera har Rådstufvurät ten, hvarest parterna ömsesides framställt anspråk på rättegångskostnadsersättning, genom utslag den 26 juni 1913 afgjort målet samt där vid funnit utredt vara, att i beet efter Gustaf Adolf Strandberg vid tiden för dennes den 29 De cember 1908 timade död funnits förutom den egendom, som uppta gits i det vid den 4 Augusti 1909 förrättad uppteckning af boet ef 1413
ter honom tillkomna instrumentet, penningar och annan egendom till följande belopp och värden, nämligen: i Nylands Aktiebank och Bivattanken i Helsingfors, Aktiebolag, deponerade penningar inalles trettontusen mark, i nästnämnda bank på sparkasse räkning insätta ettusen mark jämte därå innestående ränta två hundra nittiosex mark två penni, ett parti mjöl, värdt tretusen mark, sjuttiofem kilogram hässelnätskärnor eller mandelnötter, värda efter beräkning af en mark fyratio penni för kilogram met etthundrafem mark, två tunnor kokosmandel, vägande inalles etthundra kilogrann och värda efter beräkning af en mark sextio penni kilogramimet ett hundrasextio mark, tvåhundra kilagram sirap, värda efter fyra tiofem penni för kilograninet nittio mark, och tjugufem kilo grann kardenumma, värda efter sju mark femtio penni för kilo grannet etthundraåttiosju mark femtio penni, eller således pennin gar och varor till ett sammanlagde belopp och värde af sjuttontusen åttahundra trettioåtta mark femtiotvå penni. I anseende härtill och då makarna Sandström icke gittat visa att någon annan del af omförmälda varulages vid Gustaf Adolf Strandbergs död varit obetald än det parti om trettiofem säckar mjöl, för hvilket priset utgjort ettu sen etthundratjugu mark och hvilket likviderats den 29. Mars 1909 eller att boet i öfrigt häftat för annan än den i bouppteckningsinstrumenttet upptagna gälden, men berörda till boet hörande penningemedel och varulager emellertid icke och rerverats vid det efter Strandberg den 12 December 1912 förrättade arfskiftet, hvilket verkilällts endast på grund af oftanämnda boupptecknings instrument, har Rådstufverätten upphäft sagda skifte 1414
samt ålagt makarna Sandström att till nytt laga arfskifte efter Gustaf Adolf Strandberg upplåta förutom den i änsagda boupptecknings instrument upptagna egendomen, ej mindre förenämnda Joel till höriga penningendedel fjortoritus sen tvåhundra nittiosex mark två penni jämte fem procents år lig ränta därå från den 1 Janua ri 1909 än äfven värdet af berörda vid Strandbergs död i boet befintliga varulager tretusen fem hundra fyratiotvå mark femtio penni, efter afdrag likväl af förenämnda ettusen etthundratjugu mark, som erlagts för det efter Strandbergs död guldna mjölpartiet, hvarhos makarna Sandström skyldigkänts att med tvåhundrasjuttiofem mark ersätta Karl Fredoch Hartell för kostnaderna i målet. Hofrätten, under hvars pröfning makarna Sandström i vederäg dragit nålet, har uti dom den 14 Mars 1916 låtit såväl vid Rådstufvurättens ofvanberörda invändnings utslag som dess slutliga utslag i målet beroUti Hofrättens dom hafva måkarna Sandström anhållit om ändring medels ingifven obduktion; den Karl Fredrik Hartell bemött. Kejserliga Senaten finner skäl ej förekomma till ändring i Hofrättens dom. Makarna Sandström åläggas att till Karl Fredrik Hartell i errättning för hans i Senaten för målet hafda kostnader utgifva sjuttiofem mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersson. Johannas Pesonen K. R. Halanen. K. Auer A. F. Män 1415
1415 No 2316. Pag. 99. R. D. 1916. Marraskuun 18. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Waasan Hovioikeudesta tulleessa perintöjutussa, jossa ovat Talollinen Adolf Juhonpoika Valtanen ja hänen vaimonsa Eeva Heikintytär Valtanen, Kajaanin maaseurakunnan Vuottolahden kylästä, hakijoina sekä Talollisen vävy Heikki Antinpoika Jäppinen ja hänen vaimonsa Anna Adolfintytär Jäppinen, samasta kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusorastossa Marraskuun 18. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Haastatettuaan Adolf ja Eeva Valtasen ovat Heikki ja Anna Jappinen Paltamon pitäjän ja Majaanin maaseurakunnan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että sittenkuin Adolf taltasen ensimmäinen vaimo Leena Ii Läsnä: A. L. B.t. A. R. S. K. /M. S.