Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kunnan velkojain ja jäsenten pahouksessa 11 päivänä Marraskuuta 1911. hyväksytyn osittduohjdman perusteelta 23 päivänä Maaliskuuta 1912 Kalle Hämäläiseltä ulosmitannut irtainta omaisuutta yhteensä 840 markan arvon sanottuun osittetuohjelmään Hämäläisen osuuskunnan konturssipesälle suoritettavaksi merkityn c/ markan J pennin lisämäksen määrän suoritukseksi, on Kalle tämäläinen Mikkelin läänin Kuvernöörille annetussa valituskirjassa anonut että, koskei hän ollut sitoutunut mainitun osuuskunnan jäseneksi eikä siis ollut velvolli nen suorittamaan puheenaolevaa maksua konkussipesälle, kerrottu ulosmittaus kumottaisiin; minkä jälkeen Kuvernööri 11 päivänä Huhtikuuta 1912 antamallaan päätöksellä, koska Kalle Hämäläinen oli vaittänyt, että ulosmittauksen perustunä olevat maksut oli laittomasti pantu hänen suoritettavikseen, on, ottamatta Kalle Hämäläisen anomusta tutkiaksensa, osottanut Hämäläisen kääntymään asianomaisen ulosottomiehen puolen saamaan neuvoa, mitä hänen oli otettava huomioon hakiessaan ulosmittaukson kumoamista. saamansa osetuksen mukaan on Kalle Hämäläinen sen jälkeen osuuskunnan konkurssipesän toimitsijamiehille toimituttamansa haas teen nojalla Kangasniemen pitäjan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa toistanut Kuvernöörin luona tekemänsä vaatimuksen, sen ohessa anoen korvausta oikeuden käyntikuluistaan. Asiasta kuulusteltuina ovat Herman Mustonen ja Kaarlo Rautio mainitun toimensa puolesta, väittäneet, että Kalle Hämäläinen oli Helmikuussa vuonna 1908 kirjallisesti ilmoittautunut osuusmeijerin jäseneksi ja sellaiseksi hyväksyt ty 4 päivänä Syyskuuta 1909, sekä sen vuoksi anonut kannetta hyljättavaksi 263
Kihlakunnanoikeus on 2 päivänä Maaliskuuta 1914 julistamallaan päätöksella siinä mainituilla perustiilla vapauttanut Kalle Hämäläisen suorittamasta puheenaolevaa lisämaksua sekä sen ohessa velvoittanut Herman Mustosen ja Kaarlo Raution, osuusmeijerin konkurssipesän toimitsijamiehinä, viidelläkymmenellä markalla korvaa mään Kalle Hämäläisen oikeuden käyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Herman Mustonen ja Kaarlo Rautio olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 30 päivänä Joulukuuta 1914 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että Kalle Hämäläinen oli laillisessa järjestyksessä liittynyt Kangasniemen Osuusmeijerin jäseneksi, sekä sen vuoksi, kumoton Kihlakunnanoikeus den päätöksen, hyljännyt Kalle Hämäläisen kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Kalle tämäläinen anonut muutosta perustelmalla, johon Herman Mustonen ja Kaarlo Rautio ovat vastanmed "Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei KallHämäläinen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kalle Hämäläinen suorittamaan Herman Mustoselle ja Kaarle Rautiolle, heillä jutun vuoksi täällä olluden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudat takoot "Keisarillinen Suomen Senaatti. Till Svanbork Alfred Luksiala B. Anneberg A. V. Allmäldaren. Samuli Ronki. 2 Thesleff 364
Den 8 April 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett från Kejserlige Åbo Hofrätt, dels på nedsatt revisions skilling dels utan erlagda af gifter, inkommit mål angående förpliktande att afträda lösning underkastad tomt emellanmål sekammaren i Åbo stad, å ena samt Handlanden Evert Wilhelm Nylund, från sagda stad, på den andra sidan, ömsom sökande och svarande: Sifven i Justiliedapartementet den April. 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Vid Rädstufvurätten i Åbo stad har Dratsdkammaren anfört, att Stads fullmäktige i Åbo vid sammanträde den 15 Maj 1884 bifallit dåvarande egarens af originale gården och tom ten No 60 i förra södra kvarteret i sagda stad Fotografen Ole Annes ansökning att tomten No 4 i nionde hvar terst af sjunde stadsdelen enligt stäOfver: F. F. A. L. B. t. S.S. K. U. S. 396 5/5 56. No 565. Pag. 95. R. D. 1911.
dens nya plan, inom hvilken tomt sagda gamla tomt No 60 fölle, måtte förklaras rigterad i Aunes hand med förbehåll, att Auno tillsvidare icke egde göra anspråk på tomtens fullständiga regtering, hvarom staden finge bestämma, men att Aune vore skyldig att tillösa sig de 4185 hvadratalnar, mot svarande 1485,50 kvardratheter mark, som från originale tomton No 59 i förra södra hvarteret komme att till falla tomton No 4, mot det pris, som staden komme att för marken utgifva eller annars kunde bestämma, att Drätselkammaren i anledning af Tolografen Aunes sedermera gjorda anrökan om fullständig regtering af tomten No 4 den 22 Februari 1892 bestutit att på vissa vilkor å Stenes vägnar i stadens namn mot Handlanden Nylund, såsom egare af tomten No 55, vid domstol utföra talan om Nylands förpliktande att i omförmäldt afseende afträda icke allenast förenämnda 1485, 50 hvadratheter af tomten No 59 utan äfven de 1203, 30 kvadratheter af samma tomt, hvilka komme att infalla å nya tomten No 5 af nionde kvarteret och sjunde stadsdelen, jämte de å berörda tomlandelar befintliga, Nylund tillköriga hus och byggnader, för hvilka denne vore berättigad att erhålla ersätt ning, mot en löseskilling af inalles 25,387 mark 43 penni eller det högre bilopp domstol tilläfventyrs kunde bestämma, men att vidare åtgärd i saken, enär Tologräsen Auni icke full gjort de vilkor Tratsikkammaren föreskrifvit honom för omordade reglirings genomförande, sätt förfalla; att Filosofiemagistern Axel Jänsson, som emellertid blifvit egare af tomton No 60, uti en till Drätselkani naren den 22 April 1907 ingifven skrift upprepat Fölografen Annes om förmälda ansökan om fullständig regtering af nya tomten No 4, i anledning hvaraf Tritselkammaren anmodat tjenstförrättande Stadsarkitekten Eskil Hindersson att verkställa värdering af de delar utaf tomten No 59, hvilka efter regtningens genomförande 366
komme att tillfalla tomterna N:ris 4 och 5, samt af byggnaderna å sagda tomtandelar; därå Arkitekten Hinders son till Kammaren inlemnat ett af honom och Byggmästaren Werner Koskinen uppgjordt värderingsinstrument, utvisande ej mindre att berörda tomt andelar, uppgående till inalles 2685, 40. hvadratheter, uppskattats efter 30 mark för hvadatmetorn till 80,0682 mark, hvar af 44565 mark belöpte sig å de 1485, 50. hvadratheter, hvilka tillfälle tomten No 4, samt 36117 mark å de 1203, 90 hvadrat heter, som komme att ingå i tomten No 5, än och att byggnaderna en ligt ett den 1 Februari 1892 upprättadt instrument den 15 Maj 1884 innehaft följande, vården, nämligen byggnaden vid Slottsgatan 18320 mark, boningshuset på gården 3200 mark, uthusbyggnaden 3810 mark samt pörtar och plank615 mark eller tillsammans 259/5 mark, hvaraf 1485 mark utgjorde värdet för byggnaderna å den till tomton No 4 och 11060 mark belöpte sig å byggnaderna på den till tomten No 5 hörande delen af tomten No 59; samt att Stadsfullmäktige på föreslag af Protocolkammaren vid sammanträde den 23 Januari 1908 beslutit bomyndiga Kammaren att emot Handlanden Nylund vid domstol utföra talan om dennes förpliktande att, uti ifrågavarande af seende till Åbo stad afträda de Nylund tillhöriga andelarna af tomton No 59, hvilka infölle å tomterna Nris 4 och 5, jämte alla å Nylunds tomt andelar befintliga hus och byggnader emot den löseskilling domstol kunde bestämma. I anseende härtill har Lälekammaren yrkat Handlanden Nylunds åläggande att till staden genast afträda sina omordade tomt andelar och åbyggnader emot en asättning af tillhopa /0,6627/ mark eller let högre belopp Rådstufvurätten tilläfventyrs änsäge böra ifrågakom Häröfver hörd har Handlanden ma. Nylund anmärkt, att Ilo stad enligt Kejserliga reskriftet af den 23 Februa ri 1828, hvarigenom omargening af 367
stadens plan föreskrifvits, väl vore berättigad att genomföra tomternas regloring i mån af inträffande behof, men att i förevarande fall framställning om regteringen af ifrågakomna tomter gjorts icke på grund af något behof däraf för staden, utan i anledning af Magistern Janssons därom i eget intresse gjorda anhållan; att om och Stadsfullmäktige den 15 Maj 1884 förklarat tomten No 4 i nionde hvarteret och sjunde stadsdelen vara rigterad i Sotografen Aunes hand, detta uttalan de, enär tomten då icke blifvit i sjelfva verket regbrad, vore betydelseslöst; samt att då också den af Tolograson tune väckta frågan om berörda tomts slutliga regtning fått förfalla, den nu åter upptagna frågan om tomtens regdering borde behanllas såsom ett nytt ärende och Nylund i följd däraf, om han ansåges böra afträda sin gård och tomt åt staden, vara berättigad att därför åtnjuta full ersättning efter nuvarande värdoförhållanden och däri äfven inberäknadt alla efter den 15. Maj 1884 å gården såväl i nybyggnader som i förbättringar af de gamla husen nedlagda kostnader; hvarföre och då Arkitekten Frithiof Strandell och Byggnästa, ren Karl Ludvig Framling på Nylands föranstaltande den 17 Juli 1907 anställt syn och värdering å gården samt därvid uppskattat byggnaden emot Slottsgatan till 38000 mark, boningshuset på gården till 5000 mark, uthusbyggnaden jämte tvällstuga till 4500 mark, en magasins byggnad af bynt till 19500 mark, mindre träskjut på gården jämte portar och plank till 1500 mark samt 2689, 40 hvadretmer tomtyta efter 42 mark för hvahatmetern till 112954 mark 80 penni eller inalles 181454 mark 80 penni, Nylund förklarat sig vara villig att åt staden öfverlemna ifrågavarande tomtandelar och hus endast på vilkor att han därför bekomme i lösen sistsagda summa Sedan Drälselkammaren bemält Handlanden Nylunds genmäle samt Rådstufvurätten vid den 12 November 1908 med biträde af föreståndaren för linebyggnadskontoret i Åbo, andre Ar368
kitekten Johan Ludvig Lybeck och Brygmästaren Johan Malin, såsom sakkiin nige män, förrättad värdering af om tvistade hus och tomtandelar uppskat tat: boningshuset vid Slottsgatan till 37000 mark, boningshuset på gården till 5000 mark, uthusbyggnaden till 4500 mark, magasinstyggnaden till 1900 mark, ett mindre träskjul jämte pertar och plank till 1500 mark äfvensom tomtytan efter 40 mark hvadrätnetern till 107576 mark eller tillsammans 174576 mark, har Rådstufvurätten medels den 30 November 1908 afkunnadt utslag i saken sig utlåtit; och som ifrågavarande Handlanden Sylund ostridigt tillhöriga andelar af tomten No 59 i förna södra kvarterel på grund af åberopade Kejserliga reskrift angående Åbo stads rigtering och återuppbyggande efter den staden den 4 och 5 September 1827 öfvergång na vådeld vore regtering underkastade samt enligt den efter branden fastställda stadsplanen borde ingå i de nya tomterna N:ris 4 och 5 i nionde kvarteret af sjunde stadsdelen, allt så och då staden för nämnda tomters regtering påyrkat Handlanden Nylunds förpliktande att afträda sag da andelar af tomten No 59, har Rådstufvurätten ansett Nylund vara skyldig att till staden afstå desamma mot ersättning för såväl tomten som därå uppförda byggnader. T anseen de härtill och då Rådstufvurätten vid förenämnda den 12 November 1908 hållna syneförrättning värderat ifrågavarande tomtandelar med å dem uppförda byggnader och skjul samt potar och plank, på sätt det därvid tillkomna instrumentet närmare innehölle, till inalles etthundrasjuttiofyratusen femhundra sjuttiosex mark, har Råd stufvurätten ålagt Handlanden Nylund att emot utbekommande af näst nämnda belopp senast den 1 Juni 1909 till Åbo stads fria försogande upplåta sina innehafvande andelar af tomten No 59 med därå befintliga byggnader, porter, plank och skjul. Inöfrigt skyldigkändes parterna att till369
hälften hvardera ersätta Arkitokten Lybeck och Byggmästaren Malin deras i och för synen och biträde vid tvänne däraf föranleda sammanträden hafda kostnader samt att i sådant afseende utbetala åt dem hvardera femtio mark. Hofrätten, under hvars pröfning parterna ömsesides i vadevåg dragit målet, har medels dom den 10 Februari 1911 låtit vid Rädstufvurättens utslag bero, dock sålunda att tidpunkten, då Handlanden Nylund borde till Åbo stads fria förfogande upplåta sina ifrågavarande tomtandelar och byggnader samt staden egde emottaga desamma emot erläggande af omordade löseskilling, fastställdes till den 1 Juni 1911. Uti Hofrättens dom hafva Drälselkammaren och Handlanden Ajlund anhållit om ändring medels deduktioner dem parterne ömsesides bemött, hvarefter muntligt förhör i målet härstades försiggått på sätt det därvid förda protokollet närmare utvisar. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner parterne icke å någondera sidan hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken alltså skall förblifva, dock sålunda att tidspunkten för ifrågavarande tomlandelars och byggnaders afträdan de samt förenämnda löseskillings erläggande utsättes till den 1 September 1915. Det alle, som vederbörtill efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Till Tornikoski Alpotzuskstala. tilia Tornbördi Aptred Luksiala. R. Brunberg. Samuli Koski. Uno Strömstén. 370
Huhtikuun 8 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Turun Hovioikeudesta tullessa, pakkolunastuskorvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Tammisaaren sotilasrakennus komilia hakijana sekä Professori Carl Emil Holmberg, Helsingin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa päivänä Huhtikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Keisarillisen Majesteetin Armessa käskettyä että Venäläisille sotilas viranomaisille oli pakkolunastettava, muun muassa, määrätty ala maata Suomen kruunun Knappertunan kappelissa omistamasta Dragsoik-nimisestä yksinäisestä sotilasverkalas ta sekä saman alan kohdalla ole va vesialue Dagsvikin selän rannikkoa pitkin on Keisarillinen Senaatti Syyskuun 16 päivänä 1910 määrännyt Uudenmaan läänin Kuvernööläsnä: F.S. A. S. - R. t. - A. R. B. M. S. No 566. No 566. Pag. 129 R. D. 1914.
rin ryhtymään asianmukaisiin toimiin pakkohunastuksen panomiseksi täytäntöön. Tarkoitusta varten asetet tu lautakunta on 23 päivänä Marraskuuta 1911 päättyneessä toimituksessa arvioinut kohtuulliseksi, että Pefessori Holmbergille, jolla sanottu virkatalo oli vuokralla 14 päivästä Maaliskuuta 1907 alkaen samaan päivään 1909, suoritettaisiin muun muassa, 2500 markkaa korvauksena Drags vikin verkatalon vuokraoikeuden arven vähenemisestä jälellä olevana vuokra -aikana, minkä jälkeen Kuvernööri Heinäkuun 2 päivänä 1912 annetulla päätöksellä oli vahvista nut lautakunnan arvioiman korvaismäärän sotilasviranomaisten Professori Holmbergille maksettavaksi kuuden prosentin korolla siitä päivästä, jot loin sotilasverinomaiset olivat ottaneet almet haltuunsa, eli 5 päivästä Syyskuuta 1910. Syytymättömänä Kuvernöörin päätökseen on Tammisaaren sotilasrakon nuskomitea, Professori Holmbergille toimitetun haasteen nojalla, Karjan pitäjän ja Trappistunan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Professori Holmbergille tuomittu korvaus vuokraolkeuden arvon vähenemisestä oli aiheeton, sotilasvisanomaiset vapautetlaisiin suorittamasta Prosessori Helmbergille edelläkerrottua korvausmää rää, tahi että tuo määrä ainakin supistettaisiin laskettavaksi ainoas taan siltä ajalla, jona Pofesseri Holmberg Ali maksanut Suomen kruunulle entisen vähentämättä olevan vuokran, ja vain siitä osasta tilaa, mikä oli pakkohunastettu, taikka ainakin alennettaisiin vuokraoikeuden lodellisen arvon mukaan luovuti tulla alueelta. Kanteesta kuultuna on Professori Holmberg sitä vastustanut sekä pyytänyt korvausta kuluistaan jutussa. Kihlakunnanoikeus on 3 päivänä Kesäkuuta 1913 julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla alentunut puheenalaisen korvauksen 372
kuuleentoistatuhanteen markkaan, mikä rahamäärä siis oli sotilastai toksen suoritettava Professori Holmbergille kuuden prosentin vuotuisella korolla siitä päivästä laskettu na, jolloin sotilaslaitos oli ottanut pakkolunastetun alueen hallintoonsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Tammisaaren sotilasrakennus komita että Professori Holmberg vetaamalla olivat saattaneet jutun, on 29 päivänä Toukokuuta 1914 antanut asiasta tuomion; ja koska pakkohi nastuksen alaisen kiinteän omaisuuden nautinto-oikeuden haltija 14 päivänä Heinäkuuta 1898 kiinteän omaisuuden pakkohunastuksesta yleiseen tarpeeseen annetun lain mukaan oli vastaanottajalta saapa täyden korvauksen oikeutensa arvon vähen tymisestä ja Hovioikeus oli arvostetbel Professori Holmbergin Drags vikin virkatalon nautinto-oikeuden ruheenalaisesta pakkohunastuksesta oikeutuneen arvon vähennyksen kahdeksikymmeneksi viideksituhanneksi markaksi Hovioikeus on, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, velvoittanut Venäjän sotilastaitoksen Professori Holmbergille sellaisessa tarkoituksessa suorittamaan kaksikymmentäviisituhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisella korolla 5 päivästä Syyskuuta 1910, jolloin Venäjän tilastaitas oli ottanut pakkolunastetun alueen haltuunsa, sekä määrännyt sotilastaitoksen sen ohessa kolmellasadalla markalla korvaamaan Professori Holmbergin Kihlakunnan oikeudessa ollut oikeudenkäyntikulut Hovioikeuden tuomioon on Tammisaaren sotilasrakennuskomita ano nut muutosta perustelmalla, johon Professori Holmberg on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvitetyksi, ttä sen vuokraoikeuden arvo, joka Pofessori Holmbergilla on Råysvikin verkataloon, on yllämainittujen maaja vesiähuvitten luovutuksen johdosta alentunut, minkä arvon vähentymisen Keisarillinen Senuatti on arvioinut 373
kaikkiaan kuudentoistatuhannen marhan suuruiseksi; ja harkitsee Keisarillinen Senaatti siis oikeaksi, muuttaen Hovioikeuden tuomiota, alentaa puheena olevan korvauksen määrän kuuleentoistatuhanteen markkaan, mitä rahamäärä on sotilastaitoksen suoritettava Professori Holmbergille korkoineen kuusi sadalta vuodessa lukien Syyskuun 5 päivästä 1910, ka vapauttaa so tilastaitoksen suorittamasta sen maksettavaksi määrättyä oikeudenkäyntikulujen korvausta kolmasataa markkaa; ja tulee Professori Holmbergin edellämainitun 14 päivänä Heinäkuuta 1898 annetun lain 49 SS:n mukaan Venäjän soti lästaitokselle suorittaa takaisin, mitä hän näin vähennetyn korvaasmäärän yli on mahdollisesti liaksi saanut, kuitenkin korotta. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. telis Joarikoski Alfred Luukkala. B. Anneberg Samuli Koski. A. V. Lillman Matti Syrjänen Huhtikuun 8 päivänä 1915 Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisaril lisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, pakkohunastus korvausta koskevassa julussa jossa Tammisaaren sotilasrakennuskomita on hakijana sekä Suomen kruunu vastaajana: Annettu Oikirjosustossa 8 päivänä Huhlikuuta 1915. Keisarillinen Senaalli en itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Keisarillisen Majestulin Amassa käskettyä että Venäläisille sotilasvi ranomaisille oli pakkolunastettava, muun muussa, asemakarlalle merkitty ala maata Suomen kruunun Inappeilunan kappelissa omistamasta Dragssvik-nimisestä yksinäisesta sotilasverkalalosta sekä tuon alan kohdalla oleva vesialue Prags oikineelän rannikkoa julkin on Keisarillinen Senaatti Syyskuun päivänä 1910 määrännyt Uudenläsnä: F. S. A. L. B. 1. - A. R. B M. S:n No 567 Pag 128 R. D. 1914.
maan läänin Kuvernöörin ryhtymään asianmukaisiin toimiin pakkolunastuksen suorittamiseksi. Maanmittarin toimitettua hänelle pakkolunastus lain mukaan annetun tehtävän, on tarkoitusta varten asetettu lautakunta 25 päivänä Marraskuuta 1911 päättyneessä toimituksessa arvia nut sen korvauksen, mikä oli suoritetlava Suomen kruunulle, maa-alasta, jonka pinta oli 11,270 hehtaaria, 1 markaksi neliömetriltä eli yhteensä 11290 markaksi, vesialueesta, joka oli pinta-alaltaan 2,900 hehtaaria 700 markaksi hehtaarilta eli 2033 markaksi sepenniksi, maa-alalla kasvavasta metsästä 5760 markaksi ja vesiaheeen erottamisesta oikeutuvasta virkatalon kalastus edun vähenemisestä 4000 markaksi, minkä jälkeen Kuvernööri 2 päivänä Heinäkuuta 1912 annetulla päätöksellä oli vahvistanut lautakunnan arvioimat korvausmäärät tulijan luovuttajalle maksettavaksi kuuden prosentin korolla siitä päivästä, jolloin tulija oli ottanut alueet hallintaansa, eli 5 päivästä Syyskuuta 1910. Tyytymättömänä Kuvernöörin päätökseen, mikäli sillä oli vahvistettu maksettavaksi maa alasta 11/12 1910 markkaa ja kalastuksen vähenömiseslä 1000 markkaa, on Tammisaaren sotilasrakennuskomilia, Suomen kruunulle toimitetun haasteen nojalla, Karjan pitäjän ja Knappertuman kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että koska 30 penniä neliömeteillä ole katsottava sanotun maa-alan paikkakunnatla käyväksi kattiimmaksi hinnaksi ja kalastuksen vähenemisestä leskellu korvaus oli aivan oikeeton, tuo vähenennen kuin ja oli otettu huomioon vesiatueesta tulevaa korvausta arvioitassa, korvaasta maaalasta olennettaisiin 34875 markkaan ja tulija vapautettaisiin suorittamasta kalastuksen vähenemisestä erikseen määrättyä korvausta Kanteeseen on Suomen kruunun puolesta vastattu ettei 1 markka 275
neliömehillä ollut liian suuri hinta luovutetusta maa-alasta, kun hintaa arvostettaessa oli pidettävä silmällä muun muassa lähellä olevan Tammisaaren kaupungin tonttien hintaja mihin nähden ja kun kalastuksen vähenemisestä määrätty 500 markan korvaus oli vallan oikeutettu, kannelta on vaadittu hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus on 3 päivänä Kesäkuuta 1913 julistamassaan päätöksessä lausunut että, kun otettiin huomion pakkolunastetun maan luonto sekä verrattiin hintoja, joita viime aikoina oli suoritettu virkatalon läheisyydessä olevista ja rakennuksilla varustetuista tiloista, kuin myöskin niiden maa-alan suuruutta toisiinsa, niin oli Tammisaaren sotilasrakennuskomiteän tarjoama hinta pakkolunastetusta maasta, jonka arvoa määrättäessä ei voitu pitää perusteena lonttihintaja Tammisaaren kaupungissa, katsettava asian riittäväksi, minkä vuoksi Rihtakunnanoikeus, tässä kohden muuttaen Kuvernöörin edellä kerrottua päätöstä, on vahvistanut pakkohunastetun maalan arvoksi kolmekymmentäneljätuhalla kahdeksansataa seitsemänkymmentäviisi markkaa, minkä summan Kihlakunnanoikeus siis on velvoittanut lonäjän solilaslaitoksen Suomen kruunulle suorittamaan kuuden prosentin vuotuisella korolla 5 päivästä syyskuuta 1910, jolloin Venäjän sotiluslailosoli saanut maa-alan haltuunsa. Mitä sitten tuli vahvistettuun neljäntuhannen markan korvaukseen kalastuksen vähenemisestä, mikä Dragsvikin virkataloon kuuluvan kaaveden pakkohunastamisesta oli arvioitu virkatalolle oikeuluvan, on Kihlakunnanoikeus siihen nähden että pakkohunastettu vesialue ja oli määrätty korvattavaksi, katsonut ettei sanottu neljäntuhannen markan korvaus voinut tulla kysymykseen, minkä lähden Kihlakunnanoikeus, tällä osalla kumoten Kuvernöörin päätöksen, on vapauttanut Senäjän selilastaiteksen Suomen kuunulle maksamasta viimeksi mainittua 776
korvausmäärää. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tuomen kruunu vetoamalla oli saattanut jutun, on 29 päivänä Toukokuuta 1914 antanut luomion asiasta; ja koska kysymyksessä olevasta, Dagsvikin sotilasverkatalosta senalaisille solitasviianomaisille luovutettavasta maa-alasta suoritettava korvaus oli määrättävä kiinteistön halliimman käyvän hinnan mukaan ja luona hintana oli pidettava viisikymmentä penniä metin metrilla, sentähden ja kun mainittu virkatalo puheenalaisen luovutuksen vuoksi joutui kärsimään haittaa kaastukseensa nähden ja virkatalon sellainen arvon väheniminen myös oli kervattava Hovioikeus on, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, korollanut sanotusta maa-alasta suoritettavan korvauksen viiteenkymmenensuuteentuhanteen neljäänsataan viiteenkymmeneen markkaan sekä maarännyt kalastuksen arvon vahenimisen palkittavaksi neljällätuhannella markalla, mitkä kaksi korvaasmaaraa lengan sotilaslaitoksen tuli Suomen kruunulle maksaa, kumpikin määrä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen siitä päivästä, jolloin tulija oli ottanut pakkohunastetut alueet haltuunsa. Hovioikeuden tuomioon on Tammisaaren sotilasrakennuskomiteä anonut muutosta perustelmalla, johon Suomen kruunun puolesta on vaslattu Keisarillinen Senaatti on tutkinut taman julun ja harkitsee oikeaksi kumolen Hovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuten päätöksen varaan kaiken muun puolesta paitsi että, koska pakkolunastettavan maan arvo kolmenkymmenen pennin mukaan neliömetrillä oikeastaan tekee kolmekymmentäkolmetuhatta kahdeksänsataa seitsemänkymmentä markkaa, Venäjän sotilastaitoksen siis ulee Suomen kruunulle maksaa vastasanottu summa kuuden prosentin vuotuisella korolla 5 päivästä 377