Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Keisarillinen Senaatti on tietki nut tämän jutun ja katsoa, ettei Oskar Heikkilä ole esittänyt syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: teria Tuorikoski. Alfred Luuksiala. teria Tuorikoski. Alfred Luuksiala. teria Tuorikoski. Alfred Luuksiala. B Annberg A. J. L. R. W. Wahlblad B Annberg A. J. L. R. W. Wahlblad Sameli Koski. Aaf Hellen Huhtikuun 15. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulkeessa metsäkaupan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa Läskelä Bruks Aktiebolag riminen yhtiö, Sortavalan pitäjästä on hakijana sekä Salmin pitäjän Kiurasan kylässä asuva Talollinen Wäsili Jegoroff Potsehtareff vastad jana: Annettu Oikeusosastossa Huhtikuun 15. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen osittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Salmén pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Wasili Potsehtareff ja hänen vaimonsa Anna Potsehtareff lausunen, että ku Joulukuun 1. päivänä 1909. påivätyllä välikirjalla olivat Läskelä Bruks Aktiebolagille myyneet määrätynsuuruiset puut sittä osalta perintötaloonsa No 13. Kiinalan kylässä kuuluvaa metsäpalstaa joka oli palstan poikki kulkevan levean selkakirjan eteläpuolella, sekä että osaksyhtiö oli syksyllä vuonna 1910. toimituttaSigrid: A. L. B. S. R: B. -S. St. H. R. 6. SS: 187. Pag. 40. R. D. 1915.
nut palstalla puiden leimaamisen; mutta koska tällöin oli leimattu myöskin metsäkauppaan sisältyvän alueen ulkopuolella kasvavia puita ja osakeyhtiö oli tahtonut pitää nekin omiinaan, ovat Wasili ja Anna Petsehtarell, väittäen asianosaisten kaupantekotilaisuudessa tarkoittaneen eri ahetta ja siis ilmeisesti erehtyneen kauppavesi neestä, vaatineet että puheenalainen metsäkauppa, jossa sovitusta hinnasta Wasili ja Anna Potsehtareff olivat osakeyhtiöltä saaneet 4600 markkaa, julistettaisiin mitettämäksi. Läskelä Bruks Aktiebolagin vastusteltua kannetta, koskei mitään erehdystä ollut tapahtunut kysymyksessäolevaa kauppaa tehtäessä, ja anottua korvausta oikeuderikäyntikuluistaan, on Kihlakunnanoikeus Lokakuun 3. päivänä 1911. julistamassaan päätöksessä katsonut jutussa kapneen selville että Wasili ja Anna Petselstoreff myydessään puut kysymyksessäolevalta palstalta olivat olleet Karhaluulossa ja tarkoittaneet toista aluetta kuin mistä Läskelä, Bruks Aktiebolag oli katsonut ne jostoneensa, minkä vuoksi, ja kun yksimielisyyttä myyjän ja ostajan välillä kauppatilaisuudessa ei ollut otlut odemassa, Kihlakunnanoikeus on julistanut puheenaolevan metsäkaupan mitättörellin suorittaa Läskelä Bruks Aktieks lagille takaisin edellämainitut neljätuhatta kuusisataa markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Läskelä Bruks Aktiebolag oli vetoamalla saatta ut jutun, on Tammikuun 28. päivänä 1913. antamallaan tuomiolla jättänyt sen Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut osakeyhtiön suorittamaan Wasili ja Anna Gotsehtareffille maksut, kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä, heidän kappalees taan Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Läskelä Bruks Aktiebolag anonut muutosta he rustelemalla, johon Wasili Potsehtereff on vastannut. Keisarillinen Knuuti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Läskelä PaickIktiebolag de esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää 685 mäksi; ja tuli Wasili ja Anna Poteehto
pysyväksi; ja velvoitetaan Leskelä Bruks Aktiebolag suorittamaan Wasili Betsehtareffille hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Kiuksiala. B. Anneberg Alfred Kiuksiala. B. Anneberg A. J. Brunhullalle Samuli KoskiA. J. Brunhullalle Samuli Koski/H. R. Elving Huhtikuun 15. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaaten tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa velkomisjutussa, jossa Sippolan pitäjän Kaipiaisten kylästä, kotoisin oleva Maakauppias Kuli Tecktistolf on hakijana sekä Wiipurin kan pungissa asuneen, oikeudenkäyn nin aikana kuolleen Kauppiaan Tämian Göyschinin oikeuden omistajat, hänen leskensä Maria Uimisehena Goysekin omasta molaan ja alaikäisten lasten ja Maria, Andakia Alikni, Danion ja Aleksandra Göysehinin holhoojana ynnä vainajan täyaikäiset länet Ivan, Anna ja Entonina Georgsekin vastaajina Annettu Oikeusosastossa Huhti kuun 15 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä vittelyttänyt, jutun kirjat ja niistä, mikä le nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Kauppias Görysekin on Pekkalahden ja Sippolan pitäjien käräjäkunnan KihLämä, R.S. 12. R. l. B. K. B. F. M. N: 795 Tog 154. R. D. 1915.
lakunnanoikeudessa lausunut, että Tanlitecktistoff oli yhdysä Kauppias Görysekinin sekä Wiipurin kaupungissa alevun Kaupriaiden Matti Pekgifin ja Ivan, Komotukkollin kanssa 19 päivänä Maaliskuuta 1909 sitoutunut yhteinastuulliseen omavelkaiseen takaukseen samasta kaupungista kotoisin olevan Kauppiaan Simo Tikansellin samana päivänä tehdyn kossakredituvi välikirjan mukaan Suomen Kauppajankki, Osakeyhtiö nimisestä rahalaitokulta saamasta 1000 markan velasta korkoineen sekä että, sittenkuin Simo Pekanoff Matti Pekoff ja Ivan Komoteckats 8 päivänä Marraskuuta 1909 olivat joutunut konkurssitetaan. Kauppias Gorporin oli ollut pakoitettu takauksensa ohdosta suorittamaan sanotulle pankille mainitun Marraskuun 23. päivänä 5,202 markkaa 50 penniä ja saman kuun 26. päivänä jäännökun kassakreditiin ja likirjan maksamattomasta sisällyksestä eli 4797 markkaa 50. penniä pääomaa ja 406. markkaa 60 penniä siihen asti kasvanulla korkoa, mutta kun Pasili Todtistoff oli velagtynyt vastaamasta takaamme kustaan, on Kauppias Garysekin Kihlakunnanoikeudessa vaatinut Pasili torklistafila velvoitettavaksi Kaupnias Gorgsekinille suorittamaan puolet Kauppias Görysöhinin maksamasta yhteen sä 1046 markan 60 pennin määrästä eli 5203 markkaa 30 penniä 6. prosentin vuotuisine korkoineen 26 päivästä Marraskuuta 1909. lukien kuin myöskin borvaamaan Kauppias Gorgrahinin oikeudenkäyntikulungit. Kanteesta kuultuna on Savili Fecktis toff kieltänyt kirjoittamansa nimänsä kysymyksessä olevaan lakauskirjaan Kihlakunnanoikeus, jossa Simo Tekanottia, Matti Rekolfia ja Ivan Komotukkohia on jutussa kuulustettu on 22. päivänä Elokuuta 1911 julistamallaan päätöksellä hyljännyt kanteen koskei Kauppias Gospehin ollut laillisesti näättänyt Vasili Auklistohdin sitoutuneen takauksen puheenaolevasta kassakreditulevasta Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Gorgsakin oli vetoamalla saattanut jutun en Toukokuun 14 päivänä 1915 antamassaan tuomiossa kahonut enemmän kuin 697
malet näytösta esitetyksi siitä, että Pasili Tuoktistoff oli kirjoittanut nimensä puheenaolevaan takaussitoumukseen, minkä vuoksi Hovioikeus on kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja, nojautuen Oikeudenkäymistäären 11 luvun 29 SS:ään, velvoittanut Tästi Torktistefkin omalla ja lallansa, jos hän sen voi tehdä, puhdistaa tumaan siitä mitä hänta vastaan niin muodoin oli tullut ilmi ja tuli siis Kihlakunnanoikeuden ilmoitettaessa asianosaisten läsnä ollessa ottaa asia jälleen käsiteltäväksiin ja, sittenkuin oli saatu nähda, vannoika Varili Koklistoff tuonvalan vaiko ei antaa uusi lainmukainen lausunto asiassa Hovioikeuden tuomioon on Vauli Tokkistast anonut muutosta perustelmalla, johon Maria Görysöhin ja hänen myötäpuolensa ovat vastannet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ellei Kasti traktuslott ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää syysyväksi ja velvoitetaan Wasili Teoklistolf märittämään Maria GorgschantD. F. Möcse le ja hänen asiakumppaneilleen heillä tun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Till Landvik. Alfred Lillksiala. 1mo Lansvik. Alfred Liukkiala. B. Anneberg Samuli Koski. A. J. Huuttala Jag
Huhtikuun 15 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, tiealueen luovuttamista korkevassa jutussa, jossa Talollinen Juho Kallenpoika Pihlman eli Laurila, Äkaan pitäjän Sotkian kylästä, on hakijana ja Suomen Rautatiehallitus vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Huhtikuun 15 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Urjalan, Åkaan ja Kylmäkosken pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Rautatiehallituksen puolesta lausuttu, että vuonna 1874 alkaneessa ja kaksi vuotta sen jälkeen päättyneessä pakkolunastuksessa, joka oli toimitettu Turun ja Tampereen välille rakennettavaa rautatietä varten, oli Sotkian kylässä lunastettavasta alueesta määrätty, muun muassa, että karttaan numeroilla 101, 102, 103, 105, 10/109 ja 112 merkitty radanpuoleinen Läsnä: F. S. A. L. B. A: A. R.S. K. B. F. M. No 799. Pag. 159 R. D. 1915.
alue oli lunastettava vahtituvan asema maaksi ja sen viereinen eli numerojen 103, 105, 109 ja 112 sekä numerojen 104, 106, 108, 110 ja 111 välinen alue tieksi vahtituvan ympärille, mutta että Rautatiehallitus oli vuonna 1875 teettänyt oikotien numeroista 105 ja 106 sueraan numeroihin 112 ja 111, joten vahtetupaa ympäröiväksi aiottu tilalue oli jäänyt tarkoitukseensa käyttämättä; ja kun piiriaita, joka aikanaan oli kulkenut numerosta 106 numeroihin 107, 109 ja 112, oli paikkakunnalla vuonna 1910 toimitetussa isonjaonjärjestelyssä määrätty pantavaksi alkuperäisiä rajoja myöten eli numerojen 105, 107, 109 ja 112 kautta, oli piiriaidan ulkopuolelle jäänyt maakokonaan joutunut rautatien rajanaapurin viljelykseen; mutta koska asianomaiset maanomistajat pakkolunastuksessa olevat saaneet täyden maksun luovutetusta tilalueesta ja vahtituvan asemaksi alkujaan lunastettu ala, sittenkuin valtio oli arauttanut oikotiin sen poikki ja rakennuttanut paikalle seisahduslaiturin, oli siinä määrin pienentynyt että mainittu tisalue oli rautäteille tarpeen, on Rautatiehallitus, viita ten Keisarillisen Senaatin Elokuun 23 päivänä 1912 antamaan määräykseen, jolla Keisarillinen Senaatti oli jättänyt Rautatiehallituksen huoleksi ryhtyä asianmukaisiin toimiin, jotta rautatiet sai vat puheenalaisen tieksi, alkujaan lunastetun alueen vapaasti käytettäväksen, vaatinut että Juho Laurila, joka ilman minkääntoista oikeutta hallitsi tuota aluetta, velvoitettaisiin luovuttamaan se Rautatiehallituksen vapaaseen nautintaan. Kanteesta kuulustettuna on Juho Laurila väittänyt, että ylläkerrotussa isonjaonjärjestelyssä syntyneet riitaisuudet oli vuonna 1910 ratkaistu Maanjako-oikeudessa, jolloin pyykkien asemiksi puheeksi tulleella maalla ole määrätty karttaan numeroilla 105, 16,109 ja 112 merkityt kohdat, ja kun ei Rautatiehallitus ollut Maanjako oikeudessa valvonut oikeuttaan, ei Rautatiehallituksella ollut valtaa nestaa esillä olevaa kannetta, minkä vuok390
si Juho Laurila on anonut sitä hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset ovat huomauttaneet oikeudenkäyn tikulunkiensa korvaamisesta, on Joulukuun 9 päivänä 1912 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt Rautatiehallituksen jutussa ajaman kanteen sekä velvoit tanut Rautatiehallituksen kahdella kymmenelläviidellä markalla korvaa maan Juho Laurilalle hänen oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kautatiehallitus oli vetoteitse saattanut juteen, on Toukokuun 17 päivänä 1915 antanut tuomion asiaan, ja koska valtionrauta tiet olivat pakkolunastaneet riidan alaisen, tieksi aiotun maa-alueen ei kä Juho Laurilalla ollut lakiin perustuvaa oikeutta hallita sitä, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Juho Laurilan luovuttamaan tuon alueen Rautatehallitukselle, minkä ohessa Juho Laurilan tuli kolmellakymmenellä markalla korvata Rautatiehallituksella Kihlakunnanoikeudessa asiasta olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Juho Laurila anonut muutosta perustelmalla, johon Rautatiehallituksen puolesta on vastattu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Laurila ole esittänyt syytä muuttaa Hövioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Simi kontrik  Apro. Liuksiala. Simi kontrik  Apro. Liuksiala. B. Anneberg Samuli Koski. A. H. Brununen A. H. Brununen 691.
Huhtikuun 17 päivänä 1916 "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa omistusoikeutta ulosmitattuun omaiuuteen koskevassa julussa, jossa ovat entisen Talollisen, heikkomia lisen Albin Leskisen vaimo Ulla Katriina Leskinen, Säämingin pitäjän Ahvisaaren kylästä, hakija na sekä saman pitäjän Vuoreniomon kylässä asuva Talollinen Abel Anttonen, vastaajana Annettu Oikeusosastossa Huhtikuun 17 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt julun kirjal ja niistä saanut seuraavat tiedel Sittenkuin Kruununnimismies Kaarle Afred Kavaara Säämingen pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden Hilmikuun 11 päivänä 1905 julistamalla päätöksellä. Albin Leskisen. Vel. lottaille maksettavaksi luomitun velan 89) marhan 15 pennin sekä ulosottokustannusten suorittamiseksi oli Helmikuun 9 päivänä 1912 Albin Leskisen omaisuutena ulos saomi: 1.2 R.1. 1. R. 60 U: F. No 800. Såg. 161. Rsl. 1915
mitannut Pohjoismaiden Osake Tankki nimisen pankkilaitoksen Albin Leski sen nimeen antaman vastakirjan. No 1493 sisällyksen 751 markkaa 53 penniä ja samanpankkilaitoksen Helmikuun 25 päivänä 1911 antaman alkujaan Albin Leskisen nimelle merkityn, vaan sittemmen UllaMalriina Leskiselle siirretyn säästötilvas täkirjan sisällyksen 376 markkaa 10 penniä, on Mikkelin läänin Kuvernööri, jonka luona Ulla Katrina Leskinen, ilmoittaen Kihlakunnanoikeuden päätökjellä Helmikuun 11 päivältä 1905 saaneensa pesäeron Albin Leskisestä, oli anonut kerrotun ulosmittaustoimen kumeamista sillä perusteella että uloset teen kirjoitettu omaisuus oli hänelle ykssityisesti kuuluva, päätöksellään Huhtikuun 13 päivältä 1912, katsoen kysymyksen omistusoikeudesta ulosottoon kirjoitettuun omaisuuteen joutuneen riitaiseksi, osottanut Ulla Katrina Leskisen haasteen nojalla, joka oli kolmes sa kuukaudessa sen jälkeen toimitella va Abel Anttoselle ja Albin Leskisen uskotulle miehelle Talolliselle Alfred Leskiselle ja josta tieto samassa ajan sa oli annettava ulosottomiehelle, asi anomaisessa oikeudessa ajamaan kannetla paremmasta oikeudesta mainittuun omaisuuteen; minkä jälkeen Kuvernöö ri Ulla Katrina Leskisen anomuksesta Heinäkuun 15 päivänä 1912 antamallaan päätöksellä vielä on myöntänyt Ulla Katriina Leskiselle haastamista varten yhden kuukauden lisäajan viimeksesanotusta päivästä lukien, ja on Ulla Katriina Leskinen sitten. Abel Anttonlle ja Alfred Leskiselle toimitetun haastun ne jalla Kihlakunnanoikeudessa anonut, että Kihlakunnanoikeus lammisi puheenäolevan ulosmitatun omaisuuden ole ran Ulla Katrina Leskisen yksityistä omaisuutta Abel Antlosen väitettyä ulosmita tun omaisuuden kuuluvan Albin Leski jelle ja sillä perusteilla vastusteltua kannetta, mutta Alfred Leskisen yhdeltyä Ulla Katrina Leskisen vaatimukseen, on Kihlakunnanoikeus jossa myöskin Kruununnimismies Kuvaaraa on kuulaetettu sekä hän anonut korvausta 693
kuluistaan asiassa, Maaliskuun 28 päivänä 1913 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Ulla Katrina Leskisen vaalimuksen vastakirjaan. No 1493 nähdon, mutta sitä vastoin katsonut säästötilivastakirjan sisällyksen 376 markkaa 10 penniä ole van Ulla Katriina Leskisen yksityistä omaisuutta sekä velvoittanut Ulla Katriina Leskisen kymmenellä markalla korvaamaan Kruununnimismies. Raevio ran kulut asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ulla Katriina Leskinen ja Abel Anttonen olevat vetoamalla saattaneet jutun, on Toukokuun 14 päivänä 1915 antanut tuomion asiaan; ja koska Ulla Katiina Leskisen Kuvernöörin antaman, lakiin perustuvan osetuksen mukaan olisi pitänyt, jos hän tahtoi saada edellämainittuun ulosmitattuun omaisuuteen nähden tekemänsä vaatimuksen oikeudessa tutkituksi, kolmessa kuukaudes sa Kuvernöörin päätöksen antamisesta lukien haastattaa Abel Anttonen ja AlFred Leskinen Kihlakunnanoikeuteen, mutta Ulla Katriina Leskinen oli toimituttanut tässä tarkoituksessa haastoen Abel Antlonelle vasta Heinäkuun 30 päivänä 1912 ja siis määräajan jälkeen, senvuoksi ja kun Kihlakunnan oikeuden niin ollen ei olisi pitänyt et taa tutkiaksensa Ulla Katrina Leski sen mainittua vaatimasta, Hovioikeus on poistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen mikäli siinä oli annettu lausun to omistusoikeudesta ylempänä mainittuun ulosmitattuun omaisuuteen; jääden ranettu päätös pysyväksi mikäli Kruunun nimismies Kaevaralle oli määrätty maksettavaksi edellämainittu korvais. Hovioikeuden tuomioen on UllaKatriina Leskinen anonut muutosta perustelmalla, johon. Abel Anttonen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julan ja katso, ellei Ulla katriina Leskinen ole esittänyt syytä muut taa Hovioikeuden tuomiola, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan UllaKatriina Leskinen suorittamaan Abel Anttoselle hänellä laalla jutun vuoksi 691
olleiden kulujen korvaukseksi seitsemän kymmentä markkaa. Tätä kaikki asi anomaiset noudattakoot "Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Liuksiala. H. Amberg Alfres Luksiala. B. Amberg A. J. Brunbladt Samuli Korki. Umo Strömstén. Huhtikuun 17 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaaten tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa maansaannon moitetta koskevassa julussa, jossa Talollinen Anton Juhonpoika Saksa ja hänen vaimonsa Anna Kustaantytär Saksa, Iitin pitäjän Pitkänmaan kylästä, Työmies Nestor Tähtinen ja hänen vaimonsa Ida Eerikintytär Tähtinen ynnä Talollisentyttäret Aleksandra ja Selma Karoliina Eerikintytär Rantala, sano tusta Iitin pitäjästä sekä Työmies Matti Aalto ja hänen vaimonsa Hulda Eerikintytär talto, Anjalan pitäjästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä Työmies Antti Mikonpoika Höör, Konetyömies Karl Adolf Wilenius ja hänen vaimonsa Aline Mikontytär Wilenius sekä Seppä Anton Juhonpoika Ahonen ja hänen vaimonsa E: W. A. J. P. K. R.t. SS: 62. 693 No 801 Pag 240 R. D. 1913.
Emilia Mikontytär Ahonen, kaikki Walkialan pitäjästä, saapuville tulleina, vaan Koneenkäyttäjä Anton Heikinpoika Grönfors, Tampereen kaupungista, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeus, osastossa 17 päivänä Huhtikuuta 1916. Keisarillinen Senaatte on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli vielä on kysymyksessä, saanut tietää Antti Blöör ja hänen edelläluetellut asiakumppaninsa sekä Anton Grönforsin vaimo Wilhelmina Mikon tytär Grönfors ovat Iitin ja Jaalan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Lassilan perintötalon Rantala-nimisestä neljänneksestä kuului heille 1/15 sillä perusteella että sanotusta talonneljänneksestä oli perintönä langennut Wilhelmina Grönforsin Antti Plöörin, Alina Wileniuksen ja Emilia thosen äidille Liisa Juhon tylär Störrilte hänen Tammikuun 24 päivänä 1848 kuolleen isänsä Talollisen Juho Sakarinpoika Wirolaisen jälkeen 2/21, Liisa Juhontytär Itöörin Heinäkuun 10 päivänä 1850 kuolleen sisaren Eva Juhontyttären jälkeen 1/63 ja Joulukuun 18 päivänä 1860 kuolleen toisen sisaren Anna Juhontyttären jälkeen 1/45 eli siis yhteen sä 2/15 sekä Wilhelmina Grönforsille. Antti Höörille, Alina Wileniukselle ja Emilia Akoselle yhteisesti Heinäkuun 26 päivänä 1892 kuolleen Liisa Juhontytär Plöörin jälkeen 1/15 eli puolet tämän eläissään omistamista 2/15 osasta Rantalan talonneljännestä; mutta koska Saksan ja Sählisen aviopuolisot, Aleksandra Rantala talon aviopuolisot ja Selma Hero lina Rantala hallitsivat koko Rantalan talonneljännestä, niin ovat Antti Stöör ja hänen myöläpuolensa vaatineet Anton Saksän ja hänen askenmainittujen asiakumppani ensa velvoittamista Antti Stööville ja hänen asiakumppaneillensa heti luovuttamaan 1/15 osan sanotusta 996
talonneljänneksestä sekä sen ohessa korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa. Anton Saksa ja hänen asiakumppanensa ovat vastannest, että Juho Sakarinpoika Wirolaisen jälkeen Tammikuun 16 päivänä 1849 laillisessa järjestyksessä toimitetussa, lain voiman saaneessa perinnönjaossa Liisa Juhontytär Stöörille oli jaettu kuolinpesään kuuluneen Rantalan talonneljänneksen arvosta 570 ruplasta 2/21 eli 54 ruplaa 2847 kopekkaa mutta talo langennut leskelle Eva Matintyttärelle ja pojalle Juho Juhonpoika Wirolaiselle, minkä tähden ja kun nämä sitten kauppakirjalla Helmikuun 20 päivältä 1879 olivat myyneet talonneljänneksen Anna Kustaantyttärelle ja hänen ensimäiselle miehellensä, Ida Tähtisen, Aleksandra Rantalan, Hulda Aallon ja Selma Karolina Rantalan isälle Kesäkuun 24 päivänä 1891 kuolleelle Talolliselle Erik Antinpoika Rantalalle vaikkakin kauppakirjassa erkelyksestä sanottiin myydyksi näin kahdestoista osa Lassilan talosta, minkä erketyksen Juho Juhonpoika Wirolainen sittemmin oli korinnonut Heinäkuun 21 päivänä 1877 kauppakirjaan tehdyssä lisäyksessä, Anton Saksa ja hänen myöläpuolensa katsoen kanteen jovanhenluneeksekin, ovat anoneet sitä hyljälläväksi. Kihlakunnanoikeusen Huhtikuun päivänä 1911 julistetulla päätöksellä siinä mainituilla perusteckla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Höör ja hänen asiakumppaninsa velaamalla olivat saattaneet ja lun, on tuomiossa Elokuun 22 päivältä 1913 katsonut etteivät Antti Stödja hänen asiakumppaninsa ollut esittäneet syytä muulla tavoin muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä kuin että, koskeivät Anton taksa ja tämän myöläpuolet ollut näyttäneet, että Juho Juhonpoika Wirotainen olisi lunastanut Liisa Juhontulär Stiosen hänen isänsä Juho Pakarinpoika 697
Wirolaisen jälkeen perimiä kahta kahleskymmenesyhdes osaa Rantalan talon neljänneksestä ja sanottu osuus, jota Juho Juhonpoika Wirolainen näin ollen ei ollut voinut myydä Erik Rantalalle oli perintönä Liisa Juhontytär Stöörin jälkeen langennut hänen lapsilleen joista Wilhelmina Grönfors Antti Stöör, Alina Wilenius ja Emilia Ahnen yhteisesti olivat saaneet yhdeskolmatta osan mainitun talon neljänneksestä, Hovioikeus on velvoittanut Anton Saksan Anna Kustaan tyttären, Nestor ja Ida Tähtisen, Aleksandra ja Selma Karolina Rantalan sekä Matti ja Hulda Aallen Antti Elöörille ja hänen myötäpuolilleen heti luovuttamaan vastasanotun osan Hovioikeuden tuomioon ovat Anton saksa ja hänen asiakumppanensa hakeneet muutosta perustelmalla, sehon Antti Stöör, Karl Adolf ja Alina Wilemus sekä Anton ja Emilia Ahonen ovat, myöskin tällä välin kuolleen Wilhelmina Grönforsen oikeudenomistajina, vastaneet ja on jutussa ritten toimitettu suullinen kuulustelu kuten siitä laadittu pöytäkirja osottaa Keisarillinen Senaatte on tutkinut tämän julun ja samalla kuin Keisa rillinen Senaatti jättää huoniettu mitä Nestor ja Ida Tähtisen puolesta täällä on esitetty muutoksen saamiseksi Hovioikeuden tuomioon koskei Sakitiedellenkandidaatti Ållbin Rimppijoka läällä on ilmoittautunut. Nestor Tählisen asiamieheksi och näyttänyt Nestor Tähtisen häntä siksi valtuuttaneen ja koskei Ida Tähti sellä miehensä edus miehyyden alaisena ole itsenäistä oikeutta esiin tyä julussa asianosaisena katsoo Keisarillinen Senaatti jäännen näyttämättä että Liisa Juhontytär Stöörin jälkeen olisi tapahtunut laillinen perinnönjako toi sellainen sopimus hänen jäämistöstään, jonka mukaan Antti Stöörille ja hänen asiakumppaneilleen olisi tuleva osa puheeksi tulleesta Lassilan talon Rantala nimisestä neljännekses698