Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nyt Heikki Paanalan väitteen siitä, että Taavetti Soukanniemen tulisi riidellä oikeudestaan torppaan, sekä velvoittanut Heikki Paanalan vastaamaan itse asiassa Sittemmin on Heikki Paanala, vastaten itse asiassa, väittänyt Taavetti Soukanniemen selityksen Soukanniemen torpan rajoista olevan ristiriidassa 6 päivänä Huhtikuuta 1846 torpasta tehdyn välikirjan kanssa erittäin siinä, ettei niin kutsutun Pöykynpohjan lahden ja siihen juoksevan joen toisella puolella sijaitseva alue sanotun välikirjan mukaan kuulunut Sonkan niemen torppaan vaan painvastoin Paanalan taloon, jonka omistajat myöskin olivat viljelleet sitä, sekä näistä syistä vaatinut kannetta hyljältäväksi, minkä ohessa Heikki Paanala on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan jutussa Lokakuun 8 päivänä 1903 jutussa ja listamassaan päätöksessä on Kihlakunnanoikeus katsonut selville käyneen, että Soukanniemen torpan rajat usein mainitun välikirjan mukaan kulkivat kuten Taavetti Soukanniemen oikeuden käynnin kestäessä Kihlakunnanoikeudelle esittämä karttaperustus osoitti eli siis Soukanlahden pohjasta Kertunkan kaalle, siitä Lautamies Matti Paanalan ennen omistaman Wahvaniemen talon rajaan, tätä pitkin erääsen Savolan talon rajalla löytyvään pyykkiin ja riitä viimemainittua rajaa myöten Pöykynpohja nimisen tähden rannalla ole vaan toiseen rajapyykkiin, sillä poikkeuksella kuitenkin, että rajalinja Soukantahdesta Kartunkankaalle teki mutkan torpan puolelle siellä löytyvään isoon kivren; ja on Kihlakunnanoikeus siis vahvistanut mainitut rajat äsken sanotulla poikkeuksella Soukanniemen torpan rajoina noudatettaviksi sekä asian näin päättyen hyljännyt Heikki Paanalan vaatimuksen oikeudenkäyn tikulujensa korvaamisesta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Paanala oli vetoamalla saattanut jutun, on 8 päivänä Toukokuuta 1906 siinä antanut tuomion; ja koska se 377
seikka, että 6 päivänä Huhtikuuta 1846 tehdyllä välikirjalla luovutetun, Taavelti Soukanniemen nykyään hallitseman Loukanniemen torpanalueen rajat ekkä näyttäytyivät jossakin kohden epäselviksi, ei voinut Taavetti Loukanniemeltä riistää hänen 41 SSään edellä mainitussa asetuksessa 12 päivältä Kesäkuuta 1895 perustuvaa oikeutta saada puheenalaisen torpanalueen emätilasta palstotetuksi, on Hovioikeus katsonut Taavet ti Soukanniemeltä puuttuneen aihella Keisarillisen Senaatin mainitun, 11 päivänä Huhtikuuta 1902 annetun päätöksen johdosta ajaa muuta kuin puheenalaista kannetta ja siis hyväksynyt kysy myksenalaisen väitepäätöksen, mikäli sen kautta Heikki Paavalan ylläkerrottu väite oli hyljätty ja hänet velvoitettu vastaamaan Taavetti Soukanniemen kanteeseen. Koskien itse asiata on Hovioikeus vahvistanut Kihlakunnanoikeus den päätöksen ja samalla velvoittanut Heikki Paanalan viidelläkymmenellä viidellä markalla korvaamaan Taavetti Son kanniemelle tämän Hovioikeudessa asiasta kärsimät kulut. Hovioikeuden tuomioon on Heikki Paanala anonut muutosta tänne toimittamassaan perustelmossa, johon Taavetti Soukanniemi on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Heikki Taanala ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Heikki Taanala suorittamaan Taavetti Soukanniemelle, häneltä täällä juttuun menneiden kulunkien korvaukseksi, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Julins Nummelin C. Wilsman Edan klander. A. Hen. InumanEdvard Paldani Hof Hellen 378
7 Läsnä Toukokuun 31 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, perinnönjaon moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Maanviljelijä Yrjö Anshelm Turkkila eli Könkkölä ja hänen vaimonsa Hilma Serafia Kaarlentytär Könkkölä, Jämsän pitäjän Seppolan kylästä, yhteisesti hakijoina sekä Lakitiedettenkandidaatti Antti Mikkola. Turun kaupungista, toimitsijamiehenä Someron pitäjässä asuvan Maanviljelijän Tobias Willehad Sainion konkurssiin luovutetussa pesässä, Talollinen Johan Elias Jokinen, Längelmäen pitäjän Syväj�rven kylästä, vaimonsa Kustaava Könkkölän edusmiehenä, ja Sankirjohtaja Ivar Gadd, Hämeenlinnan kaupungista, toimitsijamiehenä pesäeroa miehestään Talollisesta Toivo Heikkilästä nauttivan, Wanajan pitäjän Idänpään kylästä kotoisin olevan Hedvig Könkkölän eli Heikkilän konkursJ. N. G. W. E.S - W. K. 379 N: 797. Pag. 172. R. D. 1906.
sipesässä, yhteisesti saapuville tulleina ynnä Maanviljelijä Kustaa Könkkölä, Someron pitäjästä. pesäeroa miehestään, Apteekkari Linus Wängelista nauttiva Anna Wängel, omaa sukua Könkkölä, Nivalan pitäjästä, sekä Maanviljelijä Kalle Emil Könkkölä ja Talollisentytär Hilma Serafia Tobiaantytär Könkkölä, molemmat edellämainitusta Seppolan kylästä, kuin myös Lautamies Niklas Reponen, Jämsän pitäjästä, edesmenneen Talollisen Tobias Juhonpoika Könkkölän alaikäisten lasten Heikki Mauritz, Antti, Arvi, Paavo Tobias, Elsa Maria ja Aili Ester Könkkölän lakimääräisenä holhoojana, tulematta jääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 31 päivänä Toukokuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Tobias Juhonpoika Könkkölä, joka oli ollut kahdesti naimisissa, ensi kerran Hedvig Juhontyttären ja toisen kerran Hilma Serafia Kaarlentyttären kanssa, oli 18 päivänä Joulukuuta 1893 kuollut, jättäen jälkeensä rintaperillisinä avioliitostaan Hedvig Juhontyttären kans sa pojat Tobias Willehad Sainion, Juho Könkkölän eli Heinon ja Kustaa Könkko lån sekä tyttäret Kustaava Könkkölän, Hedvig Heikkilän ja Anna Wängelin kuin myös avioliitostaan Hilma Serafia Kaarlentyttären kanssa Kalle Emil Könkkölän, Heikki Mauritz, Antti, Arvi ja Paavo Tobias Tobiaanpojat ynnä Hilma Serafia, Elsa Maria ja Aili Ester Tobiaantyttäret, sekä Hilma Serafia Kaarlentytär oli mennyt uusiin naimisiin Yrjö Anshelm Turkkilan kanssa, niin oli Tobias Könkkölän jälkeen 13 päivänä Marraskuuta 1900 toimitettu perinnönjako, jossa Tobias Könkkölän irtain jäämistö oli jaettu hänen edelläluetelluille rintaperillisilleen, joista kuitenkin Juhio Köndkölä oli 16 päivänä Syyskuuta 1894 luomiltanut perintöosänsä Tobias Willehad Saimolle ja Kustaa Könkkölälle; ja 380
oli sanottu perinnönjako toimitettu siten, että pesän varoista, joita oli ollut Tobias Könkkölän kalunkirjoituskirjan mukaan irtaimistoa ja varmoja saatavia yhteensä 29. 173 markkaa 20 penniä ja Hilma Serafia Kaarlentyttären lisäksi myöntämät 3081 markkaa eli kaikkiaan 32,254 markkaa 20 penniä, oli vähennetty Tobias Könkkölän jälkeen aikaisemmin toimitetussa perinnönjaossa, joka oli aloitettu 23 päivänä Maraskuuta 1897 ja lopetettu 17 päivänä Tammikuuta 1898, erilleen otetut 8,284 markkaa 99 penniä, jotka olivat Tobias Könkkölän ja Hedvig Juhontyttären lasten perintöosa heidän äitinsä jälkeen, samassajaossa pesästä otetut 1,200 markkaa, jotka taas olivat Tobias Könkkölän kaikille lapsille tuleva vastike heidän isänsä perimästä kiinteistöstä, sekä, koska toimitusmiesten mielestä pesään kuuluvaan tilaan kiin nitetty kuoletuslaina oli seuraava tilaa, muusta velasta, mikä oli tehnyt yhteensä 994 markkaa 69 penniä, siihen nähden että jaossa 17 päivänä Tammikuuta 1898 oli huomioon otettu kolmasosa, ainoastaan kaksi kolmasosaa eli 663 markkaa 13 penniä. kuin myös viimeksi toimitetun jaon kustannukset 288 markkaa, joten siis lyhennykset olivat tehneet yhteensä 11,136 markkaa 12 penniä, ja jaettavaksi perillisten kesken jäänyt 21,118 markkaa 8 penniä, mikä summa oli jaettu siten, että Hilma Serafia Kaarlentytär oli siitä etuosana, huomenlahjana ja naimaosana saanut yhteensä 8,412 markkaa 3 penniä ja kukin lapsista 907 markkaa 57 penniä. Moittiaksensa tätä jakoa ovat Yrjö Anshelm Turkkila ja Hilma Serafia Kaarlentytär Tobias Willehad Sainiolle, Kustaa Könkkölälle, Johan Elias Jokiselle, Hedvig Heikkilälle, Apteekkari Wängelille, Kalle Emil Stönkkälälle sekä Niklas Reposelle, viimeksi mainitulle Heikki Mauritz, Antti, Arvi, Paavo Tobias, Elsa Maria ja Aili Ester Könkkölän sekä silloin vielä alaikäisen Hilma Serafia Tobiaantyttären holhoojana, 1901 vuoden talvikäräjiin toimituttamansa haasteen nojalla. Jämsän pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet: että 17 päivänä Tammikuuta 1898 lopetetus381
sa perinnönjaossa oli tehty virhe, Tobias Könkkölän ensimäisen vaimon Hedvig Juhontyttären perillisten osuutta määrättäessä, kun nimittäin oli otettu pesän saamisina ja siis omaisuutena pesässä lukuun Tobias Könkkölän ensimäisen avioliittonsa aikana maksamat kiinteistön lunastukset 21,054 markkaa, vaikka tämä määrä oikeastaan oli ollut Tobias Könkkölän yksityinen velka, minkä virheen kautta Hedvig Juhontyttären perilliset olivat saaneet 5,384 markkaa 85 penniä enemmän, kuin heille oikeastaan olisi ollut tuleva; että tuo jako olisi ollut tehtävä siten, että pesän omaisuudesta 36,109 markasta 40 pennistä olisi ollut lyhennettävä Hedvig Juhontyttären kiinteistön vastike 11,500 markkaa ja pesän velat 18,708 markkaa 44 penniä, joten jaettava omaisuus olisi tehnyt 5,900 markkaa 96 penniä, josta Tobias Könkkölä vainajan osalle olisi ollut tuleva kaksikolmasosaa eli 3,933 markkaa 98 penniä ja Hedvig Juhontyttären perillisille kolmasosa eli 1,96 markkaa 98 penniä; että Tobias Könkkölä oli pesän kiinteistön lunastuksia suorittanut 2,1054 markkaa, käyttäen tähän yksityiseen hyötyynsä Hedvig Juhontyttären yksityistä omaisuutta 11,500 markkaa ja sen yli pesän omaisuutta 9,554 markkaa, minkä johdosta ja kun Hedvig Juhon tyttären perillisille yhteisestä pesästä päältä jo oli korvattu sanotut 11,500 markkaa, perillisille olisi ollut Tobias Stönkkölän pesän osuudesta annettava vastike yhteisestä pesästä käytetystä omaisuudesta Hedvig Juhontyttären naimaoikeuden mukaan eli siis kolmas osa sanotusta määrästä, joka teki 3,184 markkaa 70 penniä; että niinikään Tobias Könkkölän pesän osuudesta olisi ollut annettava Hedvig Juhontyttären perillisille osuus yllämainitussa 1200 markan suuruisessa vastikkeessa, mikä Hedvig Juhontyttären perillisille teki 514 markkaa 29. penniä ja Tobias Könkkölän lapsille hänen toisesta naimisestaan 685 markkaa 71 penniä; ja kun viimeksimainittu pesänosuus irtaimistossa teki ainvastaan 3,933 markkaa 98 penniä, olisi jäänyt siis pesän kiinteistön vastat382
tavaksi vielä 450 markkaa 72 penniä, että Hedvig Juhontyttären perillisille siis olisi ollut 17 päivänä Tammikuuta 1898. löpetetussa jaossa annettava 1866 markkaa 98 penniä ja 5,184 markkaa 70 penniiä sekä 514 markkaa 29 penniä eli yhteensä 5665 markkaa 97 penniä eikä, kuten jaossa heille oli määrätty, 11,050 markkaa 82 penniä; että sama virhe oli tehty myöskin nyt moitteenalaisessa jaossa, sillä Hedvig Juhontyttären perillisille määrälty rahamäärä on käsitetty ja otettu lukuun yhteisen pesän lyhennyksenä, vaikka tuo velka, ennen Tobias Könkkölän myöhempää avioliittoa syntyneenä, oli hänen yksityinen ja olisi siis hänen pesän osasta suoritettava; että kun 17 päivänä Tammikuuta 1898 lopetetussa jaossa oli laskettu, millä määrällä Tobias Könkkölän lasten hänen ensimäisestä avioliitostaan tuli ottaa osaa pesan velkoihin heidän perimänsä kiinteimistö osuuden puolesta, lyhennettiin elkämäärästä koko sen irtaimen omaisuuden arvo, joka Tobias Könkkölän kuolinhetkella oli löytynyt pesässä, niin että he tulivat mainitun kiinteistö - osuutensa puolesta vastaamaan suhteellisesti ainoastaan velan jäännöksestä, joten heille tällä tavoin ja kerran oli tullut hyvitetyksi koko irtaimen omaisuuden arvo, mutta, kun kysymyksessä olevassa myöhemmässä jaossa oli taasen määrätty, että kerrottuun velkamaaraan sisältyvä kuoletuslaina oli seuraava kiinteistöä ja irtain omaisuus jaettu myöskin heidän kesken, niin oli sen arvo toisen kerran otettu huomioon ja tullut heidän kyväkseen; että, kun toimitusmiehet nyt moitteenalaisessa jaossa 13 päivältä Marraskuuta 1900 olivat määränneet, että kuoletuslaina seurasi kiinteistöä, sisälsi se sen, että laina oli koko kiinteistön vastattava ja että näin muodoin kaikki Tobias Könkkölän perilliset, kukin suhteellisesti kiinteistö - osuutensa mukaan, olivat velvolliset ottamaan osaa lainan suorittamiseen, ja olivat perillisetkin, vaatimalla velan käsittelemistä tällä tavalla myöntäneet niin hyvin olevansa osalliset velkaan kerrotussa suhteessa, kuin myös että 17 päivänä Tam383
nikuuta 1898 lopetetussa jakotoimituksessa velan jakamisesta tehdyt määräykset eivät olleet oikeat eivåtkä enää noudatettavia, vaan rauenneet; että, kun tämän johdosta kuoletuslaina riidanalaisessä jaossa oli jätetty lukuunottamatta, niin olisi ollut pesän muu velka kokonaisuudessaan huomioonotettava eikä, kuten oli tapahtunut, osa siitä luettava jo lyhennetyksi ensimäisen jaon kautta, jota vastoin lapsille ensimäisestä avioliitosta olisi ollut korvattava mitä viimeksimainitussa jaossa oli heille merkitty lyhennykseksi; ettei tätä paitsi Hedvig Juhontyttären perillisten saatavalle määrättyä korkoa, yhteensä 1551 markkaa 54 penniä, oltu jaossa lukuunotettu lyhennyksenä, vaikka se oli vahvistettu maksettavaksi ja siis lisäsi olemassa olevan lyhennyksen määrää; sekä että jako 13 päivänä Marraskuuta 1900 toimitetussa perinnönjaossa siis olisi ollut lainmukaiusti tehtävä siten, että irtaimen omaisuuden arvosta, joka teki 32,254 markkaa 20 renniä, olisi ollut vähennettävä velka ja muu lyhennys 994 markkaa 69 penniä ja jakokustannukset 288 markkaa, joten saistö olisi tehnyt 30,971 markkaa 51 penniä josta Hilma Serafia Kaarlentyttärelle olisi tullut etuoikeutena 1/20 osa eli 1548 markkaa 57 penniä ja jaettavaksi siis jäänyt 29.422. markkaa 94 penniä, mistä Hilma Serafia Kaarlentyttärelle olisi naimaosana langennut 1/3 osa eli 9,807 markkaa 65 penniä, jonka jälkeen Tobias Könkkölän osasta 19615 markasta 29 pennistä olisi ollut lyhennettävä Hedvig Juhontyttären perillisten saaminen 10,452 markkaa 54 penniä ynnä edellämainitut 1,200 markkaa eli yhteensä 11,652 markkaa 54 penniä, ja säästöstä 7,962 markasta 75 pennistä olisi ollut annettava Hilma Serafia Kaarlentyttärelle huomenlahjana 1/20 osa eli 398 markkaa 13 penniä ja Tobias Könkkölän perillisille siten jäänyt heidän kesken tasan jaettavaksi 764 markkaa 62 penniä, joten siis Hilma Serafia Kaarlentyttären olisi pitänyt saada kaikkiaan 11754 markkaa 35 penniä; ja ovat Esrjö Anshelm Turkkila ja Hilma Serafia Kaarlentytär senvuoksi anoneet, että riidanalainen 13 päivänä Marraskuuta 1900 toimitettu perinnönjako ku384
mottaisiin ja uusi jako määrättäisiin toimitettavaksi sen mukaan kuin he edellä olivat selittäneet, huomauttaen Yrjö Anshelm Turkkila ja Hilma Serafia Kaarlentytär tämän ohella, että 19 ja 20 päivänä Helmikuuta 1894 Tobias Könkkölän jälkeen toimitetussa perunkirjoituksessa laaditusta toimituskirjasta kävi selville, että Tobias Könkkölän kuollessä oli pesässä ollut kuoletuslainaa maksamatta Suomen Hypoteekki - yhdistykselle 28,479 markkaa 90 penniä ja Suomen Waltickontlonlle 4,932 markkaa 6 penniä; että moitteenalaisen jaon aikana oli Waltiokonttorin laina jo ollut kokonaan maksettu ja Hypoteekki - yhdistyksen lainaa lyhennetty 2,253 markalla 11 pennillä, mitkä lyhennykset, yhteensä 7185 markkaa 17 penniä, Hilma Serafia Kaarlentytär oli yksin suorittanut; ja että, kun hypoteekkilainan tuli seurata kiinteistöä, olisivat tämän lainan kuoletukset oikeastaan olleet Tobias Könkkölän perillisten, jotka omistivat kiinteistöt, suoritettavat, minkä vuoksi Yrjö Anshelm Turkkila ja Hilma Serafia Kaarlentytär ovat anoneet, että vastamainitut lyhennykset otettaisiin heidän vaatimassaan uudessa jaossa vähennykseksi Tobias Könkkölän osuudesta irtaimessa omaisuudessa, joten ne siis tulisivat uudessa perinnönja ossa kaikkien perillisten suoritettaviksi jonka ohessa Yrjö Anshelm Turkkila ja Hilma Serafia Kaarlentytär ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuulustettuina, ovat Tobias Willehad Sainio, Kustaa Könkkölä, Johan Elias Jokinen, Hedvig Heikkilä, Apteekkari Wängel Kalle Emil Könkkölä sekä Niklas Reponen anoneet, että kanne aiheettamana ja perusteettomana hyljättäisiin; minkä jälkeen ja sittenkun oikeudenkäynnin kestäessä Tobias Willehad Sainio, Hedvig Heikkilä ja Apteekkari Wangel olivat luovuttaneet omaisuutensa velkojiensa tyydyttämiseksi sekä Apteekkari Wängelin vaimo Anna Wängel oli saanut pesäeron miehestään kuin myös Hilma Serafia Tobiaantytär oli tullut lailliseen ikään, on toimitsijamiehiä Sainion konkurssissa, Lakitiedettenkandidaatti Mikkolaa ja Kruununnimismies Otto Ståhlhammaria, 385
Toimitsijamiestä Hedvig Heikkilän konkurs jissa, Pankinjohtaja Gaddia, Anna Wangelia ja Hilma Serafia Tobiaantytärtä vastaajina asiassa kuulustettu ja ovat he yhtyneet siihen, mitä Tobias Willehad Sainion ja hänen vastatusteltujen asiakumppaniensa puolesta oli asiassa vastattu. Sittemmin on Kihlakunnanoikeus 5 päivänä Toukokuuta 1903 julistamassaan päätöksessä, koskeivät Yrjö Anshelm Turkkila ja Hilma Serafia Kaarlentytär olleet saattaneet esiintuoda syitä puheenalaisen jaon muuttamiseen, hyljännyt kunteen sekä julistanut jaon asianomaisten noudatettavaksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Yrjö Anshelm Turkkila ja Hilma Serafia Kaarlentytär olivat vetvamalla saattaneet jutun, on 26 päivänä Kesäkuuta 1906 antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Yrjö Anshelm Turkkilan ja Hilma Serafia Kaarlentyttären korvaamaan Lakitiedettenkandidaatti Mikkolalle hänellä jutussa Hovioikeudessa olket kulungit ja sellaisessa tarkoituksessa Mikkolalle suorittamaan kaksikymmentä viisi markkaa ynnä maksut Mikkolan kappaleesta Hovioikeuden tuomiota, kolmekymmentä markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon ovat Yrjö Anshelm Turkkila ja Hilma Serafia Kaarlentytär anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Lakitiedet tenkandidaatti Mikkola, Pankinjohtaja Gadd ja Johan Elias Jokinen säädetyssä järjestyksessä ovat vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja mitä ensin koskee Yrjö Anshelm Turkkilan ja Hilma Serafia Kaarlentyttären muistutuksia niitä jakoperusteita vastaan, jotka oli noudatettu 23 päivänä Marraskuuta 1897 alotetussa ja 17 päivänä Tammikuuta 1898 lopetetussa jaossa, niin jätetään nämä muistutukset, koska sanottu jako on lakivoimainen, varteenottamatta. Mitä sitten tulee Yrjö Anshelm Turkkilan ja Hilma Serafia Kaarlentyttären vaatimuksiin, että pesän lyhennysmaksuihin olisi386
vat olleet lisättävät myöskin edellämainitut Hedvig Juhontyttären perillisten korkorahat, tuhat viisisataa viisikymmentäyksi markkaa viisikymmentäneljä penniä, sekä että nämä korkorahat samaten kuin muut Hedvig Juhontyttären perillisille suoritetut lunastusmaksut olisivat, Tobias Könkkölän ennen hänen jälkimäistä avioliittoaan syntyneenä yksityisenä velkana, olleet lyhennettävät Tobias Könkkölän osasta eikä, kuten vastamainittuihin lunastusmaksuihin nähden on tapahtunut, jakamattomasta pesästä, niin koska jaon perusteeksi on pantu kalunkirjoitus Tobias Könkkölän jälkeen eikä ole näytetty, että voitten vasta Tobias Kinkkölän kuoltua juoksevien korkojen maksamiseksi olisi käytetty muita varoja kuin jaettavan pesän samanaikuisia tuloja, eikä edes ole ilmoitettu, mitä omaisuutta Hilma Serafia Kaarlentytär on saattanut tuoda pesään, katsoo Keisarillinen Senaatti, etteivät nämä muistutukset anna aihetta muuttaa puheena olevaa jakoa, yhtä vähän kun Yrjö Anshelm Turkkilan ja Hilma Serafia Kaarlentyttären muistutus ylempänä kerrotuista kuoletuslainoista, koska nämä lainat, kiinnitettyinä pesän kiinteimistöön, lainmukai sesti seuraavat kiinteimistöä; ja kun Yrjö Anshelm Turkkila ja Hilma Serafia Kaarlentytär eivät muutenkaan ole esiintuoneet syytä Hovioikeuden asiassa antaman tuomion muuttamiseen. jää sama tuomio siis pysyväiseksi; minkä ohessa Yrjö Anshelm Turkkila ja Hilma Serafia Kaar lentytär velvoitetaan suorittamaan Lakitiedetten kändidaatti Mikkolalle, Pankinjohtaja Gaddille ja Johan Elias Jokiselle yhteisesti kahdeksankymmentä markkaa korvaukseksi heillä täällä jutussa olleista kustannuksista. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julius Nummelin. Wilsman Widord Tallan. Eelain Eljander. Omantilauman 387
8 Toukokuun 31 päivänä 1907 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waajän Hovioikeudesta tullees sa, metsänhakkuvoikeutta koskevassa jutussa, jossa Saarijärven pitäjän Hännilän kylässä asuvat Talolliset William ja Walde Warvikkoovat hakijoina sekä Talollinen Matti Kuikanlahti, samasta kylästä, vastaajana Annettu Oikeusosastossa 31. päivänä Toukokuuta 1907 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Saarijärven ja Uuraisten pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnan oikeudessa on Matti Kuikanlahti 15 päivänä Marraskuuta 1899 lausu nut, että siinä metsänsuorituksessa joka Hannilan jakokunnassa toimitetussa, 5 päivänä Maaliskuuta 1895 vahvistetussa isonjaontäydennykLäsnu: R. A. W. C. G. S.S. - C. A -. - Af388 No 798 Pag 112. R. D. 1906
sessä oli tehty jakokunnan osa kasten kesken, oli Matti Kuikanlahden ja Talollisen Herman Kivirinnan yhteisesti omistamalle Kuikanlahden talolle No 19 Hännilän kylässä jaettu Varvikon taloon No 10 samassa kylässä kuuluvista Suomäenkorven ja Suolammin metsäpalstoista, edellisestä neljäsataa kuusikymmentäydeksän yhdeksästä kahteentoista luumaan ynnä Suolammin palstasta kaksisataa kuusikymmentäyksi seitsemästä yhdeksään tuumaan ja kolmesataa neljäkymmentäkaksi yhdeksästä kahteentoista tuumaan täyttävää petäjäpuuta sekä tuhattaksi kuusiruuta, jotka täyttivät seitsemästä yhdeksään tuumaan, kaikki mitat rinnankoskeudella lasketut, kuin myös määrätty että nuot puut olivat ennen 5 päivää Maaliskuuta 1899 hakattavat ja poisvietävät, mutta että Karvikon talon omistaja William Karvikko, kun näitä puita ennen määräpäivää piti merkit tämän ja ajettaman pois metsästä, oli kieltänyt Matti Kuikanlahtea ja Herman Kivirintaa niitä ottamasta, minkä johdosta nämä eivät ollut saaneet mainituisla heille kuuluvista puista enempaa kuin kuusikymmentäyhdeksän rinnankorkeudella yhdeksästä kakteentoista tuumaan täyttävää pitäjäpuuta Suomainkorven palstasta sekä Suolammin palstasta kahdeksankymmentä samalla korkeudella seitsemästä yhdeksään tuunaan ja sataseitsemänkymmentäviisi yhdeksästä kahteentoista tuumaan täyttävää pitäjäpuuta aikoinaan otetuiksi; ja on Matti Kuckanlahti, jolle Herman Kivirinta oli siirtänyt oikeutensa ottamatta jääneisiin puihin, sen vuoksi vaatinut, että Kihlakunnanoikeus määräisi uuden ajan näiden puiden ottaa varten sekä, ettei Värvikon talon netsissä enään löytyisi riittävää määrää samankokoisia puita, velvoittaisi William Warvikon Matti 389
Kuikanlahdelle suorittamaan korva usta kustakin puuttuvasta puusta. Asiasta kuulusteltuna, on William Warvikko, kieltäen estäneen sä Matti Kuikanlahten ja Herman Kivirintaa ottamasta kysymyksessä olevia puita, väittänyt, että Kuikanlahti ja Kivirinta, jotka jo syksyllä vuonna 1895 olivat bomauttaneet Karvikon talon mailta heille jaetut puut, sittemmin määräajan kuluessa olivat viineet ne poisSittenkun oli ilmoitettu, että William Warvikko 3 päivänä Elokuuta 1900 oli myynyt Värvikon talon Salolliselle Taneli Rahkolalle ja viineksi mainittu 13 päivänä Maalis kuuta 1905 luovuttanut sanotun tason Walde Warvikolle, on Matti Kuikantahti myöskin Taneli Rahkolan ja Waldi Warvikkoa vastaan ajanut stempänä mainittua kannettaan, jota Taneli Rähkölä ja Waldi Warvikko ovät vastustaneet syystä ettei kysymyksessä olevan hakkuusikeuden vakuudeksi oltu hankittu kiinnitystä Varvikon taloon. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntiku. lungeistaan, on 17 päivänä Lokakuuta 903 julistamassaan päätöksessä katso nut selvitetyksi, että William Warvikko ennen puheenalaisten puiden otto ajan loppua oli kieltänyt Matti Kuikantahtea ja Herman Kivirintaa hakkaa, masta ja poisviemästä yllämainitun netsänsuorituksen mukaan Karvikon talon mailla heille kuuluvia pui sa, sekä sen vuoksi ja kun William Warvikko ynnä hänen asiakumppa ninsä eivät otteet näyttäneet, että Matti Kuitanlahti ja Herman Kivirinta olivat samoja puita hakannut ja poisvieneet enemmän kuin Matti Kuikanlahti oli myöntänyt otetvik si, oikeuttanut Matti Kuikanlahden jolle Herman Kivirinta oli siirtä nyt oikeutensa puihin, ennen 1 päivää Huhtikuuta 1904 ottamaan ja poisolemaan Tuomaenkorven palstas ta neljäsataa pitäjäpuuta, jotka rin390