Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
vänä Lokakuussa vuonna 1900 tehnyt Petter Kamppurille kauppakirjan, jossa Liija Waris oli myynyt Kamppuville omistamansä viidenneksen perintötaloa No 5. Heinävaaran kylässä ja puolen perintötaloa No 1 Kummun eli Teidin kylässä Kiihtelysvaaran pitäjässä kymmenentuhannen markan hinnasta, joka oli kuitattu Kamppurille hänen äitinsä nimi tettyjen vanhempien jälkeen tulevaa Liisa Kariksen hallussa ollutta perintöosuutta vastaan, mutta että sanottu kauppakirja oli tuntemattomalla tavalla Nampipurilta kadonnut; ja on Petter Kampruri siis vaatinut, että Liisa Waris, joka yhä hallitsi mainittuja Kamppuville myymiään tiloja, velvoitettaisiin luovut tamaan ne Kamppurin vapaaseen hallintoon, minkä ohessa Kamppuri on anoinut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Asiasta kuulustettuna on Liisa Paris vastustanut kannetta; minkä julkon jäin ja Liisa Narikon kukon tapahtu ris vastustanut kannetta; minkä julkon jäin ja Liisa Narikon kukon tapahtu tikuuta 1792 julistanut jutussa paalikotaiv M. No 1 luvun 2 SS:n riintestä jujännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Petter Kamppuri oli vetoamalla saattanut jutun, on Huhtikuun 23 päivänä 1908 antamallaan tuomiolla katsonut, ltä kosk'ei Petter Kamppuri ollut junassa selvittänyt että hänellä oli saaavana äidinperintöä Liisa Warikselta eikä oltu väitettykään Kamppurin siinä tilaisuudessa, jossa puheeksi tullut kaupkakirjan muotoon laadittu asiapaperi tehtiin, antaneen tai sitoutuneen vastdes antamaan vastiketta kysymyksenalaisista tiloista, sanottu asiapaperi ei ollut sisältänyt tilojen myyntiä; johon nähden ja kun Petter Ramppuri sitä paitsi Liisa Nariksen kieltämättömäksi jätyn ilmoituksen mukaan oli antanut puheenalaisen kirjan Liisa Wariksen saadittua sitä revittäväksi vapaaehtoisesti takasin Liisa Warikselle, jolta se sitten oli kadennut, ja Petter Kamppuris vastustanut kannetta; minkä jolloin lain ja Liisa Vanikon kesken tapahtuKihlakunnanoikeus on 21 päivänä Hau mutta välipuhettu niin ollen ei mitu vason ja mainitunittuna puutulla hyt hakna pysyväksi, Kovioikeus on jättänyt asian sen lopputuksen varaan, 165 18
johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut, minkä ohessa Petter Kamppuri velvoitettiin korvaamaan Liisa Warikselle hänen kulunsa asian valvomisesta Hovioikeudessa kuudellakymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Petter Ramppuri hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvitetyksi, että Liisa Waris ilmoitetussa tilaisuudessa, selittäen tahtovansa Petter Kampparille lahjoittaa omistamansa puolen perintötaloa No 1 Noudin kylässä ja viidenneksen perintötaloa No 5 Heinävaaran kylässä, on piirtänyt puumerkkinsä erään asiakirjan alle, jonka sananmuodon mukaan Liisa Waris myi Petter Kamppurille yllämainitut tilat kauppakirjaan kuitatusta 10,000 markan kauppahinnasta, mutta koska. Petter Ramppuri, Liisa Kariksen tekemän, Kamppurin sekä Kihlakunnanoikeuudessa että Hovioikeudessa kieltämättä jättömän väitteen mukaan, oli seuraavana päivänä antanut Liisa Warikselle hänen vaatimuksestaan takaisin ./. Aml Chaipintus sanotun asiakirjan hävitettäväksi ja asianosaisten siis on katsottava yksissä mielin peruuttaneen kysymyksessä olevan välipuheen, harkitsee Keisarillinen Senaatsi oikeaksi jättää sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Hovioikeus on yllämainitussa tuomiossaan johtunut ja jonka varaan asia siis on jäävä. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. V. Vahlman Valentin Gummerul Andersin. af Nämnlund 66 18
48 167 No 244. Pag 130 RD 1904. Maaliskuun 21. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, häätämistä koskevassa jutussa, jossa Kauppias Kaarlo Vihtori Tilander, Helsingin kaupungista, on hakijana sekä Torpparinleski Stiina Loviisa Salin ja hänen poikansa Torpparinpoika Juho Vihtori Salin, kumpikin Nurmijärven pitäjän Erkylän kylästä, vastaajina Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 21. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ä niistä saanut tietää seuraavaa: Kesäkuun 16. päivänä 1882. tehdyllä välikirjalla ovat Talolliset Aleksan teri Kustaanpoika ja Eerikki Aukustinpoika, jotka siihen aikaan omistivat Aleksanteri Kustaanpoika nelanneksen Mattilan perintötaloa Surnijärven pitäjän Hyvinkään kylässä, ja Eerikki Aukustinpoika neljännen san saman talon kolmanneksesta, Kaupsias Tilanderille viidenkymmenen vuoden ajaksi vuokranneet erään sanottui läsnä: A. K. W. H. J. F. C. J. T.
hin tiloihin kuuluvan maapalstan ehdoilla, muun muassa, että Tilander saisi siirtää tuon välikirjan ynnä siinä määrätyt edut kenelle tahansa. Sittemmin on Kauppias Silander kontrahdilla Toukokuun 6. päivänä 1891. Leipurineslari Kaarlo Jukaraiselle vuokrannut viisitoista syllä leveän ja noin sata kaksikymmentä syltä pitkän kappaleen mainitusta maapalstasta siksi ajaksi kuin sanottu välikirja Kesäkuun 16. päivältä 1882. osoitti, minkä jälkeen Kaarlo Jukarainen on Kauppias Tilanderin suostumuksella Syyskuun 17. päivänä 1892. kirjallisesti siirtänyt tämän vuokraoikeutensa Kauppias Jooseppi Hildenille ja hänen vaimolleen Hilda Charlotta Hildemille Kauppias Hildenin luovutettua pesänsä elkojainsa tyydyttämiseksi, on Torpparin poika Erland Salin Lokakuun 12. vänä 1896. konkussipesän puolesta pidetyssä huutokaupassa huutanut Hildenin asuntovikeuden mainittuun maakappaleeseen sekä hänen siinä löytyvät huoneensa, josta kaupasta huu100 tokaupantoimittaja on kirjoittanut todistuksen Toukokuun 6. päivänä 1891. tehtyyn ja Syyskuun 17. päivänä seuraavana vuonna Kildénin puolisoille siirrettyyn kontrahtiin. Sitä paitsi on Kauppias Hildén Tammikuun 11. päivänä 1897. antanut kirjallisen suostumuksensa kerrottuun, huutokaupan nojalla tehtyyn myyntiin sekä Eerikki Aukustinpoika ja hänen vaimonsa Hilda Maria Aleksanterintytär, joiden neljännekseen Mattilan talon kolmanneksesta Tilanderin vuokraama maapalsta oli sillä välin toimitetun asianmukaisen välijaon kautta tullut kuulumaan, niinikään kirjallisesti Kesäkuun 3. päivänä 1899. myöntaneet Erland Salinille oikeuden saada kerrotulla taalla hankkimansa nautintooikeuden vakuudeksi kiinnityksen Eerikki Auhustinpojan ja Hilda Maria Aleksanterintyttären sanottuun talonosaan Erland Salinille toimitetun haasteen rajalla on Kauppias Tilander Nurmi järven pitäjän kärajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, kos16
ka Tilander oli suostunut Kaarlo Jukaraiselle luovuttamansa vuokraoikeuden siirtämiseen Kauppias Hildénille ainoastaan sillä ehdolla, ettei Hilden enää saisi kenellekään muulle siirtää nautintooikeuttansa vuokramaahan, mutta Erland Salin, joka ylläsanotussa huutokaupassa oli huuta nut Hildenin vuokramaalla olevat huoneet ja rakennukset, ei ollut taipui nut niitä poisviemään, vaikka huutokaupassa oli määrätty, että ostajan tuli ne poiskorjata neljäntoista päivän kuluessa huutokaupan jälkeen, Erland Salin velvoitettaisiin heti poistamaan huoneensa ja rakennuksensa vuokramaalta ja jättämään se Tilanderin vapaaseen hallintoon, jonka ohessa Kauppias Tilander on anonut korvausta oi keudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuulustettuna, on Erland Salin sitä vastustanut muun muassa seuraavilla perusteilla: että kun hän mainitussa huutokaupassa asti puheenalaiset huoneet ynnä Kauppias Hildénin vuokraoikeuden siihen maahan, jossa huoneet olivat, Salinille oli luvatta, että myydyt huoneet saisivat vädä paikoilleen; että Kauppias Tilanderin vuokraoikeuden vakuudeksi Lokakuun 18. päivänä 1882. Aleksanteri Kustaanpojan ja Eerikki Aukustinpojan yhteisesti omistamiin osiin Matti lan taloa vahvistettu ja Lokakuun 5. päivänä 1891. uudistettu kiinnitys ole näiden tilanosien sillä välin tapahtuneen jaon kautta katsottava itsestään lakanneen olemasta voimassa, ttä Kihlakunnanoikeus Kauppias Tilanderin hakemuksen johdosta, että sarottu Lokakuun 5. päivänä 1891. uudistetta kiinnitys vieläkin uudistettaisiin, oli päätöksellä Lokakuun 21. päivältä 1901., koska enemmän kuin kymmenen vuotta oli kulunut siitä kun kiinnitys uudistettiin, hyljännyt Tilanderin anomuksen, minkä päätöksen Turun Hovioikeus oli vahvistanut, sekä että Erland salin oli Huhtikuun 9. päivänä 1900. tehdyllä kauppakirjalla Eerikki Aukustin pojalta ja Hilda Maria Aleksanterinyttäreltä ostanut riidanalaisen maa69
kappaleen palstatilaksi emätilasta eroitettavaksi ja tänkattainen ostokauppa, M. K. 16. luvun 15. SSn mukaan, rikkoi Tilanderin kanssa tehdyn vuokravälipuheen. Sittenkuin asiassa oli niin menetelty kuin kirjat tarkemmin osoittavat sekä Kauppias Hildéniä ja hänen konkurssi pesänsä toimitsijaa Varatuomari Frans Emil Snellmania kuulustelta jutussa, jolloin Varatuomari Snellman oli vaatinut palkkiota käräjissäkäynnistään, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset ovat ilmoittaneet, että Hovioikeuden päätös ylläkerrotussa kiinnityksen uudistusasiassa oli valituksen kautta saatettu Keisarillisen Senaatin ratkaistavaksi, mutta että tämä valitussilloin vielä oli päättämältä, päitöksessä Toukokuun 21. päivältä 1902. mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Kauppias Tilan derin asiassa atämän kanteen sekä velvoittanut Rauta pias Tilanderin korvaamaan Varatuomari Snellmanin kustannukset hänen saapumisestaan Oikeuteen ja siirä tarkoituksessa Snellmanille suosittamaan kuusikymmentä markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauprias Tilander oli vetoamalla saattanut jatun, on, Erland Salinin tällävälin kuoltua, jättäen vanhempansa Torppari Heikki Juho Salinin ja hänen vaimonsa Stiina Loviisa Salinin oikeudenomistajikseen tuomiossa Heinäkuun 9. päivältä 1904. katsonut selvitetyksi, että sittenkuin Kauppias Tilander kontrahdilla 16. päivältä Kesäkuuta 1882. oli Aleksanteri Kustaanpojalta ja Eerikki Aukustinpojalla, dellisen, sittemmin Nestori Aleksanterinpojan omistamasta neljänneksesta Mattilan taloa ja Erikki Aukustinpojalle kuuluvasta neljänneksestä samän talon kolmannesta vuokrannut viideksikymmeneksi vuodeksi sanotussa kontrahdissa mainitun maapalstan, oli Kauppias Tilander, joka sekä vuokravälikirjan että siihen Marraskuun 1. päivänä 1892. tehdyn lisäyksen mukaan oli oikeutettu maanomistajia kuulematta siirtämään vuokraoikeutensa 170 10
säädetään, vastustaa vuokraoikeuden siirtämistä semmoiselle henkilölle, johon Tilander kohtuuden mukaan ei voinut tyytyä sentähden ja kun Tilanderei ollut väittänytkään sellaisen esteen olevan olemassa Erland Salmia vastaan, on Hovioikeus jättänyt sen loppiupäätöksen pysyväiseksi, johon Kihlakunnanoikeus oli asiassa tullut, minkä ohessa Kauppias Tilander velvoi tettiin suorittamaan Heikki Juho Stiina Loviisa Salinille maksut heidän yhteisestä kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, kolmekymmentä markkaa kahdeksankymmentä penniä Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Tilander anonut muutosta tänne toinittamallaan perustelmalla, johon Heikki Juho Salinin 20. päivänä Kesäkuuta ja ja Juho Vihtori Salinin oikeudenemistajikseen, Stiina Loviisa ja Juho Vihtori Salin ovat säädetyssä järjestyksessä vastaneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja koska Erland Salin 171 109 1903. kuoltua, jättäen jälkeensä Stiina Loviikolmannelle henkilölle, Toukokuun 6. päivänä 1891. tehdyllä välikirjalla Kaarlo Jukaraiselle vuokrannut kappa leen puheenalaisesta palstasta; että Kaarlo Jukarainen, rakennettuansa vuokatulle maallensa erityisiä huoneita oli kauppakirjalla ja vuokrakirjaansa kirjoitetulla siirrolla Syyskuun 17. päivänä 1892. vaimonsa suostumuksella Kauppias Hildenille ja tämän vaimolle rakennuksensa myynyt ja vuokrakontrahtinsa siirtänyt, johon Kauppias Tilander oli myönnytyksensä antanut, se kä, ettävät Hildénin puolisot olleet oi keutetut edelleen siirtämään tätä vuokraoikeuttansa; mutta koska Hildenin puolisot sittemmin olivat joutuneet konkursitilaan ja konkurssipesän hallinto, voimassa olevan Konkurssisäännön 5. luvun sääntöjen mukaan, oli ollut velvollinen muuttamaan pesän rahaksi eikä Kauppias Tilanderilla, asian näin ollen, ollut valtaa yleisesti kieltää sanotun maakappaleen hallintooikeuden siirtämistä vaan ainoastaan, huomioon ottamalla mitä M. Rn 16. luvun 6 SS:lä
on kauppakirjalla Huhtikuun 9. päivältä 1900. ostanut riidanalaisen maakappaleen Eerikki Aukustinpojalta ja Hilda Maria Aleksanterintyttäreltä, joiden talonosalle Kauppias Tilanderin puheenalainen vuokramaa kokonaan on välijaon kautta joutunut, sekä Keisarillinen Senaatti päätöksellä Lokakuun 7. päivältä 1902. jättänyt pysyväiseksi Kovioikeuden Joulukuun 18. päivänä 1901. antaman päätöksen, missä Hovioikeus vahvisti Kihlakunnanoikeuden päätöksen Lokakuun 21. päivältä 1901., jolla Kauppias Tilanderin anomus, että hänen vuokraoikeutensa vakuudeksi Lokakuun 18. päivänä 1882. vahvistettu ja lokakuun 5. päivänä 1891. uudistettu kiinnitys vieläkin uudistettaisiin, oli hyljätty, ja sanottu kiinnitys siis on lakannut olemasta voimassa, sekä asian näin ollen, M. Kn 16. luvun 15. SS:n ja Marraskuun 10. päivänä 1892. annetun, erinäisiä sääntöjä maan vuokraamisesta maalla sisältävän asituksen 5. SS: mukaan, kauppa nikkoo vuokran, harkitsee Keisarillinen SenaalC. J. Simgren ti oikeaksi jättää sen loppupäätöksen voimaansa, johon Hovioikeus on jutus ta johtunut, minkä ohessa Kauppias Tilander velvoitetaan suorittamaan Stiina Loviisa ja Juho Vihtori Salinille, heillä täällä asiasta olleiden kulujen korvaukseksi, viisikymmentä markkaa, Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti A; Brunlin. Bom Lycklad A; Brunlin. Bom Lycklad Gerne Hjelning Johannes Littnig 172 190
Maaliskuun 22 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio osaksi nostorahalla, osaksi maksuitta Waasan Hovioikeudesta tullessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Talolliset Matti Kaarlenpoika Jänkälä, Juho Niskala, Juho Heikinpoika Ylimaunu, Juho Jauho eli Jänkälä, Olli Antinpoika Alakaarakka, Juho Aappo Piippola, Pekka Juhonpoika Ylijuntti, Matti Alamaunu, Aappo Niskavaara Heikki Kaasila eli Inkelä, Jaakko Oinas eli Juusola, Ulla Saurinolli eli Jonka, Matti ja Aappo Juhonpojat Mäkimartti, Amanda Rantamärtti, Matti ja Pekka Alomölö, Matti Paakkolanvaara ja Matti Aleksanteri Juopperi sekä Talollisenpoika Vihtori Heikinpoika Maunu, Kemin pitäjän Alapaakkolan kylästä, yhteisesti, toisella, ja Suomen Kruunu, toisella puolen, ovat hakijoina sekä Matti Jänkälä ja hänen asiakumppaninsa saapuville tulleina, mutta Suomen Kruunu tulematta jääneenä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Maaläsnä: A. B. Km. k - H. J. 77 10 No 258 Såg: 199. R.D. 1904,
liskuun 22 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, sikäli kuin nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin armollinen lupa oli hankittu laskuväylän rakentamiseen länsipuolelle Taivalkoski nimistä, Kemijossa ja Kemin pitäjässä olevaa koskea, on sen palkinnon arvostelemista varten, minkä, muun muassa, koskessa olevien kalastuspaikkojen omistajat työn aikana vähentyvästä kalansaalista mahdollisesti vaatisivat, laillisessa järjestyksessä Ryyskuun 29 ja 30 päivänä 1836 toimitettu katselmus ja arvio sekä siinä Matti Jänkälän ja eräiden muiden tilanomista jain vaatimuksesta määrätty kunakin vuonna, jona työ kestäisi, maksettavaksi vähentyneestä kalansaaliista Kirkkaanmaa, Kattila, Pruntti, Koukkari, Pekkuliivakotti, Maaliivokotti, Ulkoliivakontti, Korvennokka, Maakarrinloma, Ulkokas rinloma, Aittaranta, Lapakontti, Rannanmaanlovio, Rautionhakkaus, Maanvenettoma, Ulkoventloma, Näveriän koura, Kujanreikä, Nära, Maapollanki ja Uulohollanki nimisistä poltoksista sekä Kusanperäntoman, Wakkaanputaan, Raasilantoman ja Jänkäläntoman nahkiaisomista neljätuhatta kaksisataa kaksikymmentäviisi markkaa, Höyry nimisestä myllystä, joka kuuluisi sänkälän taloon, kaksisataa markkaa ja Torvensuun myllystä, joka taas kuuluisi mainittuun ja Vanhan taloihin, samoin kaksisataa markkaa sekä Kaarakan ja Piippolan taloihin kuuluvaksi ilmoitetusta myllyntomasta sata markkaa; jota paitsi kahdesta. Kemin lohenpyyntyhtiön omistamasta, Piippolan, Niskalan ja Maunun talojen omistajien käyttämästä myllystä oli samalla tavalla suoritettava, molemmista yhteensä, seitsemänsataa markkaa, Kruunulle toimitetun haasteen nojalla ovat tämän jälkeen Matti Jänkälä ja hänen asiakumppaninsa, Heikki Raasila omasta puolestaan ja Talollisen Heikki Alamaunu - vainajan alaikäisten lasten holhojana, Matti Aleksanteri suopperi mainitun vainajan tyttären Hilma Marian miehenä, Vihtori Maunu 74
Heikki Alamaunun täysivaltaisena poikana ja Matti Paakkolanvaara Amanda Rantamartin miesvainajan, Talollisen Pekka Rantamastin alaikäisten lasten holpojana, Kemin, Simon ja Tervolan pitäjien käräjäkunnan. Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska laskuväylän rakentamista oli kestänyt vuodesta 1855. aina vuoteen 1897 ja he siitä olivat kärsineet suuremmankin vahingon kuin mihin se katselmuksessa oli arvioitu, Kruunu velvoitettaisiin heille maksamaan siinä määrätyt korvaukset, nimittäin: Matti ja Juho sänkälälle, jotka Jänkelän talosta omistivat, edellinen viisi yhdekrättä ja Juho Junkälä neljä yhdeksättä osaa, poltoksista, Jänkäläntoman nahkiaislomasta, Höyryn myllystä ja puolesta Torvensuun myllystä kymmeneltä vuodelta yhteensä yhdeksäntuhatta seitsemänsataa sälsemänkymmentäkahdeksan markkaa viisikymmentä penniä, Matti Alamaunulle, puolen Alamannun talon omistajana, poltoksista ja kahdeksannesta osasta yllämainituista Riippolan, Niskalan ja Maunun talojen yhleisesti käyttämistä myllyistä kymmeneltä vaodelta yhteensä kaksituhatta neljäsataa viisikymmentäkaksi markkaa kymmenen penniä; Ulla Laurinollille, puolen Vanhan talon omistajana, poltoksista, puolesta. Kuranperäntoman nähkiäistömasta ja neljänneksestä Torvensuun myllystä kymmeneltä vuodelta yhteensä kaksituhatta kuusisataa seitsemänkymmentäyhdeksän markkaa kaksikymmentä penniä; Aappo ja Matti Mäkimartille, jotka omistavat Mäkimartin talon, peltoksista kymmeneltä vuodelta yhteensä yhdeksänsataakolme markkaa kymmenen penniä; Amanda Rantamartille Rantamartin talon omistajana, ja Matti Paakkolanvaaralle, edellämainitussa holhojantoimessaan, samaten kuin lähinnä edellisessä kohdassa eli yhdeksänsataakolme markkaa kymmenen penniä; Heikki Kaasilalle, Kaasilan talon omistajana, poltoksista ja Kaasilanloman nahkiaislomasta kymmeneltä vuodelta yhteensä kaksituhatta seitsemänsataa kahdeksan markkaa viisikymmentä penniä, Aappo Niskavaaralle ja Juho 175 197
Niskalalle, jotka omistivat, edellinen puolet ja Juho Niskala neljännen osan Niskavaaran talosta, poltoksista kymmeneltä vuodelta yhteensä kolmetuhatta sata kolmekymmentäkolme markkaa neljäkymmentä penniä; Juho Niskalalle, Niskalan talon omistajana, neljännestä osasta kahdesta myllystä ja poltoksista kymmeneltä vuodelta yhteensä neljätuhatta kahdeksansataasemän markkaa kahdeksankymmentä penniä; Juho tappo Piippolalle, Piippolan talon omistajana, poltoksista sekä neljännestä osasta Niskalan ja Maunun talojen omistajain kanssa käyttämistään myllyin tä ja Kaarakan talon omistajain kanssa käyttämästään myllystä kymmeneltä vuodelta yhteensä viisituhatta sata kolmekymmentä markkaa; Olli Alakaarakalle, Alakaarakan talon omistajana, sanotun ja Piippolan talon yhteisestä myllystä ja Alakaarakan talon poltokkista sekä Ylimölän, Ylipellon ja Alapellon talojen, oston kautta hänelle kuuluvista poltoksista kymmeneltä vuodelta yhteensä tuhat viisisataa kahdeksankymmentäkolme markkaa neljäkymmentä penniä; Jaakko Juusolalle, Juusolan talon omistajana, poltoksista kymmeneltä vuodelta yhteensä kaksisataa kaksikymmentäkahdeksan markkaa viisi - kymmentä penniä; Pekka Ylijuntille Ylijuntin taloon kuuluvista peltoksista kymmeneltä vuodelta yhteensä tuhat yhdeksänsataakolme markkaa kymmenen penniä; Juho Ylimaunulle, Ylimannun talon omistajana, poltoksista ja nahkiaislomista yhteensä kymmeneltä vuodelta kolmetuhatta kolmesataa viisikymmentä markkaa; Pekka ja Matti Alamölölle, joille Alamölän talon omistajina kuului yhdeksäs osa Näveriänkauran poltoksesta, kymmeneltä vuodetta yhteensä sata seitsemänkymmentäseitsemän markkaa kahdeksankymmentä penniä; sekä Heikki Kaasilalle, Heikki Alamaunu vainajan alaikäisten lasten holhojana, ynnä Matti Aleksanteri Juopperille ja Vihtori Maunulle suhteellinen määrä Alamaunun talon menettämistä kalastuseduista; minkä ohessa Matti Jänkälä ja hänen asiakump176 19
paninsa ovat vaatineet korkoa, kuusi sadalta vuodessa, joka vuosimaksuerästä, lukien seuraavan kalenterivuoden alusta, sekä korvausta kuluistaan jutussa Kruunun puolesta on asiassa väitetty, ettei Matti Jänkälällä ja hänen asiakumppaneillaan ollut yksityistä omistus-tai nautintooikeuttakaan kysymyksessä oleviin kalastus- ja myllynpaikkoihin ja ettei heillä niinmuodoin ollut yksinomaista oikeutta ajaa kannetta jutussa; minkä väitteen johdosta Kihlakunnanoikeus Huhtikuun 16 päivänä 1907 julistamassaan välipäätöksessä on laurunut mielensä siitä, ja koska Matti Jänkälä ja hänen asiakumppaninsa olivat näyttäneet, että sanottuja kalastusja myllynpaikkoja vanhuudesta oli viljelty ja hallittu heidän omistamiinsa tiloihin yksityisesti kuuluvina etuuksina eikä heitä oltu näitten etuuksien nautinnosta laillisesti häädetty, sen vuoksi ja kun eivät muut Kemin ja Tervolan pitäjäin tilanhaltijat, vaikka kaikki ne henkilöt, joilla olisi oikeus vaatia palkintoa asiassa, oli haastettu kuultaviksi siinä, olleet kieltäneet Matti Jänkälän ja hänen asiakumppaniensa oikuutta yksinomaan vaatia korvausta samoistä kalastus - ja myllynpaikoista, Kihlakunnanoikeus katsoi Matti Jänkälän ja hänen asiakumppaninsa oikeutetuiksi ykinään ajamaan kannetta jutussa. Sittemmin on Kruunun puolesta huomautettu, että kantet jutussa olivat oikeastaan eri asioita ja että vastuukin eri kantaisiin voisi olla erilainen; minkä vuoksi ja kun sitä paitsi kävisi hankalaksi käsitellä kanteita yhtenä asiana, niitä on vaadittu eroitettaviksi eri jutuiksi, vaan on Kihlakunnanoikeus samana Huhtikuun 16 päivänä jer julistamallaan välipäätöksellä, koskeei kanteiden eroittamista oltu vaadittu oikeudenkäynnin alussa ja kanteet jo tätä ennen oli asiallisten suostumuksella yhdistetty yhdeksi asiaksi, jättänyt tämänkin väitteen huomioonsa attamatta Sittenkuin Kruunun puolesta oli vastattu pääasiaan, on Kihlakunnanoikeus, kuulusteltuaan todistajia ja jutussa niin 177 10
meneteltyä kuin asiakirjat tarkemmin osoittavat, päätöksellä Maaliskuun 24 päivänä 1902 ratkaissut asian; ja koska kysymyksessä olevia palastus- ja myllynpaikkoja vanhuudesta oli viljelty ja hallittu Matti Jänkälän ja hänen asiakumppaniensa taloihin yksityisesti kuuluvina etuuksina, joitten nautinnosta heitä ei oltu laillisesti häädetty, niin oli Matti Jänkälällä ja hänen asiakumppaneillaan oikeus Kruunulta hakea korvausta heille Taivalkosken laultausväylän rakentamisesta vuosina 1888 - 1897. mahdollisesti tulleesta vahingosta, jos kohta Matti Jänkälä ja hänen asiakumppaninsa eivät olleet voineet näyttää, että nuo kalastus- ja myllynpaikat olisivat heidän yksityisomaisuuttaan, mutta koskei ennennäinittua, Syyskuun 29 ja 30 päivänä 1886 toimitettua pakkoluovutusarviota, jonka Matti Jänkälä ja hänen asiakumppaninsa olivat panneet kanteensa perusteeksi, oltu laillisessa järjestyksessä vahvistettu eikä Kruunua siis asetettu pakkohuovutusasviossa tarkoitetun vesialueen hallintoon, ja kun selvitetty oli, että lauttausväylä oli rakennettu toiseen suuntaan kuin mihin se pakkoluovutusasviossa lauttausväylästä Matti Jänkälälle ja hänen asiakumppaneilleen syntyvää vahinkoa arvioidessa oli tarkoitettu tehtäväksi, sentähden ja kun ovät Matti Jänkälä ja hänen asiakumppaniinsa muutoin kuin sanotun arvion kautta olleet koettaneetkaan toteuttaa oli ko heillä lauttausväytän rakentamisesta ollut vahinkoa ja millaista, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi niinhyvin Matti Jänkälä ja hänen asiakumppaninsa kuin myös Kruunu olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa Lokakuun 20 päivältä 1904, samalla kuin Kruunun Hovioikeudessa tekemä väite Varatuomari Uno Schmaltzin oikeutuksesta Hovioikeudessa ajaaMatti Jänkälän ja hänen asiakumppaniensa kannetta oikeettomana kyljättiin, katsonut, ettei Kruunu ollut esiintuonut syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden edelläkerrottuja kahta välipäätöstä Huhtikuun 16 päivältä 1907 ei178 190