Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
syskt mynt, Ingeniören Södergran blefve ålagd att till belaget utgifva sagda belopp jämte ränta. I saken hörd, har Ingeniören Söder gran uppgifvit att han i April må nad 1901. af Wiborgs Sågverks Aktiebolag erhållit i uppdrag att såsom kommis sionär försälja bolagets tillverkningar samt sedermera antagits till föreständare för de träiareunderlag bolaget efterhand inrättat ej mindre invid Torijoki station än äfven vid Rai vola och Valkeasaari järnvägs tutie ner samt Tyrisevä haltpunkt, äfven som att Södergran endast i antydda egenskap af bolaget emottagit träda ror och för dess räkning uppburit penningar, hvarför och då Ingeniören Södergran för ifrågakomme kommissions uppdrag tillbörde såväl provision som godtgörelse för särskilda kostnader, dem Södergran fått vidkännas för varornas uppläggning och försäljning, men bola get uti omförmälda kontokurant godtskrifvit Södergran blott de utläggningar han haft för förstnämnda nederlag, Ingeniören Södergran emotsett käromålets förkastande. Sedan parterne ömsesides anhållit om godtgörelse för sina rättegångsums gälder, har Häradsrätten uti utslag den 27. April 1903. funnit utredt vara, att Viborgs Sågverks Aktiebolag uppgifna tid åt Ingeniören Södergran levererat trävaror till de vården förberörda kontokurant upptage och för desammas trans port erlagt i kontokuranten ingående traktafgifter samt att södergran i egenskap af föreständare för bolagets invid Perijoki järmägsstation befintliga trävarunderlag uppburit penningar till det belopp samma kontokurant utvisade, hvilka värden, fruktafgifter och inkasserade medel uppgått till sammanlagdt fjortontusen åttahundra trettionio rubel nittioen kopek; i anseende qvartill och då ängeniören Södergranstyrkt hvarken att sagda trävaror af bolaget severerats till Södergran i kommissions samt att förty kostnaderne för värornas uppläggning och försäljning jämte pakt och förlöner äfvensom försälningsprovision 388
borde till större del än i kontokuranten upptagits från varornas pris afräknas, eller att Södergran för öfrigt tillkomme något utöfver de niotusen, etthundra rubel sjuttioen kopek, som i kontokuranten godtskrifvits honom, Häradsrätten ålagt Ingeniören Södergran att till Wiborgs Sågverks Aktiebolag emot kvitto erlägga femtusen sjuhundra trettionio rubel tjugu kopek i ryskt mynt eller i finskt mynt enligt vid betalningstiden gällande kurs jämte fem procents ränta därå från den 28. September 1902, då stämning i målet ågått Södergran, tills full likvid sked de, hvarhos Ingeniören Södergran förpliktats att med sexhundra mark godtgö ra Wiborgs Sågverks Aktiebolag dess i saken hafda kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Ingeniören Södergran i vadevåg dragit må let, har medelst dom den 26. Maj 1905. fastställt Häradsrättens utslag i öfrigt utom att, enär utredt blifvit att värdet af ett vid Raivola järnvägstation befintligt skjul, för hvilket Ingegiören Södergran uti förberörda kontokurant godtskrifvits sextionio rubel sextio kopek, rätteligen uppgått till etthundra tjugu rubel trettiotre kopek och Wiborgs Sågverks Aktiebolags tillgodohållan de hos Södergran vid sådant förhållan de utgjorde femtusen sexhundra åtta tioåtta rubel fyratiosju kopek, Ingeniören Södergran ålades att till Wiborgs Sågverks Aktiebolag emot kvitto utgifva nästnämnda belopp i ryskt mynt eller i finskt mynt med af Häradsrätten utsatt ränta samt att beloppet af den belaget tillagda rättegångskostnads ersättningen nedsättes till fyrahundra mark. Uti Hofrättens dom har Ingeniören Södergran anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, som Viborgs Sågverks Aktiebolag i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Wiborgs Sågverks Aktiebolag icke hafva gittat emot Ingeniören Södergrans bestridande ådagalägga, att Södergran af bolof get tillhandlat sig ifrågavarande trä589
varor i fast räkning, hvarför Kejserliga senaten pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom och Härads rättens utslag, förkasta bolagets på så dan grund i målet utförda talan, hvarjämte Wiborgs Sågverks Aktiebolag lämnas öppet att särskildt i laga ordning af Ingeniören Södergran utsöka det tillgodohafvande bemälda bolag kan ega hos Södergran i följd af det kommissionärskap han för bola get i afseende å sagda trävaror om händerhaft. För öfrigt varda, med hänsigt till sakens beskaffenhet, umgälderna däri parterne emellan koittade. Det alle, som vederbör, till efter rättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: R. A: Broder. e J. Timgren. Fredr. Luudenius. Paul Stingvist Marraskuun 15 päivänä 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Juho Juhonpoika Sysmäläinen, Jyväskylän pitäjän Ketjon kylästä, on hakijana ja Talollinen Kaarle Matinpoika Hovila, sanotun pitäjän Oravasaaren kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Maraskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjalja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Talollinen Basilius fääskeläinen oli kuollut 15 päivänä Joulukuuta 1879, jättäen jälkeensä lesken Karoliina Erkintyttären sekä kaksi avioliitossa hänen kanssansa syntynyttä tylästä, Fredrika ja Matilda Basiliuksentyttäret, jotka olivat naimisissa edellinen Juho Sysmälai sen ja Matilda Rasiluksentytär Kaarförmä: R. A. W. - C; J. F. L. C. A; E. T. 590 No 1055. Pag. 232 R. D. 1905
le Kovilan kansa, oli Kaarle Hovila Jyväskylän ja Petäjäveden pitäj äin käräjäkunnan 1880 vuoden talvika äjissä alaikäisten poikiensa Basilius ja Johannes Hovilan puolesta valvo nut Rasilius Jääskeläisen vähää ennen kuolemaansa tekemää suullista testamenttia, jonka kautta Basilius Jääskeläinen oli määrännyt, että hänen kuoltuaan Karoliina Erkintytär saisi hallita pesää jakamattomana, mutta että Karoliina Erkintyttären kuoleman jälkeen pesän kiinteimistö täydellä omistusoikeudella oli joutuva Kaarle Hovilan edellämainituille pojille, joi den sitä paitse piti saada laillinen osa pesän irtaimestakin omaisuudesta Tuosta testamentista oli Juho Sysmäläinen, vaimonsa edusmiehenä, yllämainitun käräjäkunnan 1885 vuoden syyskäräjissä nostanut moiteriidan Kanle Hovilaa vastaan, vaatien että Kaarle Hovila, joka Karoliina Erkintyttären kuoltua 25 päivänä Maaliskuuta 1885 oli haltuunsa ottanut Basilius ja Taroliina Jääskeläisen jäämistön, mikin kuului muun muassa Jääskelän eli Ilddegårdin perintötalo No 8 Oravasaaren kylässä, velvoitettaisiin luovuttamaan tuo jäämistö lailliseen jakoon; ja oli Kihlakunnanoikeus 22 päivänä Lokakuuta 1888 julistamallaan päätöksellä, minkä Waasan Hovioikeus oli tuomiossa 9 päivältä Elokuuta 1889 vahvistanut, osaksi kumonnut sanotun testamentin, mutta Keisarillinen senaatti tuomiolla 23 päivällä Toukokuuta 1890 julistanut saman testa nentin kokonaisuudessaan voimalto saksi sekä velvoittanut Kaarle Hovilan luovuttamaan Basilius Jääskeläisen pesän lailliseen jakoon. Tällä välin olivat asianosaiset omasta ja vaimojensa puolesta 9 päivänä Lokakuuta 1888 tehneet kirjallisen sopimuksen, jonka mukaan Juho Sysmäläinen oli sitoutunut sen tapauksen varalta, että kerrottu testamentti kokonaisuudessaan julistettaisiin mitättömäksi, Kaarle Hovilalle sovintokirjassa mainituilla hdoilla luovuttamaan Fredrika Sys591
mäläiselle perinnöksi Rasilius Jääskeläisen jälkeen joutuneen puolen Jääskelän talosta; ja olivalkin Keisarillisen Senaalin äskensanottu tuomio annettua, Juho ja Fredrika Sysmä läinen kauppakirjalla 21 päivällä Heinäkuuta 1890 myyneet tuon tilanaan Kaarle Hovilalle. Haastatettuansa Kaarle Hovilan Kihlakunnanoikeuteen, on Juho Sysmäläinen omasta ja Fredrika Sysmäläisen puolesta vaatinut että, koska Kaarle Hovila ylläsanottuna 25 päivänä Maaliskuuta 1885 oli ottanut haltuunsa koko Jääskelän talon ja laittomasti viljellyt sitä aina 9 päi vään Lokakuuta 1888, jolloin asianosaiset tekivät edellämainitun sopimuksen, Kaarle Hovila velvoitettaisiin korvaamaan Juho Sysmäläiselle puoli niistä tuloista, mitkä Hovila vuosina 1885, 1886, 1887 ja 1888 oli saanut talosta ja jotka tulot toimitetuissa katselmuksissa oli havaittu tekevän, tilaan kuuluvien torppien verot, lukuun ottamatta Wanhalan torpan veroa vuorilla 1885 ja 1886, jolloin tuo torppa oli ollut eläkelilana Basilius Jääskeläisen äidillä Karoliina Augusta Jääskeläisellä, kolmetuhatta kaksisataa neljäkymmentäneljä markkaa neljäkymmentä penniä, ja talon muut puhtaat tulot viisituhatta seitsemänsataa yhdek sänkymmentäkaksi markkaa yhdek sänkymmentäkuusi penniä, eli siis suo rittamaan neljätuhatta viisisataa kahdeksantoista markkaa kuusikymmentä kahdeksan penniä korkoineen, lyhennet tyä kuitenkin puolet tilan menoista muilta vuosilta paitse vuodelta 1886, jonka ulosteoista Kaarle Hovilan tuli vastata yksin, koska sen vuoden viljat, joi ta ei oltu otettu lukuun talon tuloja arvosteltaessa, olivat menoja arvoiseni mat; minkä ohessa Juho Sysmäläi nen on pyytänyt korvausta julun vuok si kärsimmistään kustannuksista. Asiasta kuulusteltuna on Kaarle Hovila vastustanut kannetta, muun muassa, sillä perusteella että Jääskelän talon työkustannukset yhdessä sen verojen kanssa kysymyksessä olevina vuo592
sina olivat 14 päivänä Lokakuuta 1901 tehdyn arviolaskun mukaan nousseet neljääntoistatuhanteen kahdeksaansataan viiteenkymmeneenkahteen markkaan neljään kymmeneensseitsemään penniin ja niin muodoin korkeampaan määrään kuin se, mikinkä tilan tulot Juho Sysmäläi sen toimituttamain katselmusten mukaan olivat lasketut. Kihlakunnanoikeus on 20 päivänä Lokakuuta 1902 julistamassaan päätökses ja pitänyt Kaarle Hovilaa velvollisena suorittamaan Juho ja Fredrika Sysmälaiselle puolet vuosina 1885, 1886, 1887 ja 1888 Jääskelän talosta korjaamastaan viljasta ja heinistä sekä torppien veroista, mikäli niitä oli maksettu rahassa roissa ja kehruissa, siitä kuitenkin vähen nettyä puolet samalla ajalla suorittamistaan talon ulosteoista ja viljelyskustannuksista, sikäli kuin niitä oli tarvittu torpista tehdyn työveron lisäksi; ja on Kihlakunnanoikeus, mitä ensiksi tuli tuloi hin puheenalaisesta talosta, katsonut selvitetyksi, että Kaarle Hovilalla oli ollut kysymyksessä olevina vuosina torpista tuloja rahassa, voissa ja kehruissa, vaikkei Wanhalan torpasta, joka oli ollut eläke tilana talosta hoidettavalla Karoliina Augusta Jääskeläisellä hänen kuolemaansa asti eli 4 päivään Heinäkuuta 1888, otettu lukuun muuta kuin puoli veroa äsken sanotulta vuodelta, yhteensä tuhat kakdeksansataa seitsemänkymmentäyhdeksän markkaa seitsemänkymmentäviisi pen niä sekä viljasta ja heinistä kahdekjantuhatta kolmesataa kaksikymmentä kahdeksan markkaa yhdeksänkymmen tä penniä, jonka ohessa Kihlakunnanoikeus, mitä koski talon menoja, on kalsonut, ettei mitään varmaa selvitystä ollut niistä saatu, mutta kuitenkin huomannut, että Juho Sysmäläisen myön tämät viljain ja heinien korjunkustan nukset eivät riittäneet muihin talon menoihin ja että Kaarle Hovilan hanen menoistaan tekemä lasku oli ylön määrin korkoa jo siihenkin nähden mitä Kaarle Hovila oli lukenut itselleen ja vaimolleen työnjohtajan ja emannoilajanpalkkaana; minkä tähden ja kun Kihlakunnanoikeus arvosteli että Jääs593
kelän talossa, muihin tiloihin veroltuna, puheenalaisella ajalla olivat jääneet pukdasta säästöä kaikki edellämainitut torppien verot sekä sitä paitse viides osa viljain ja heiniin kokotulosta eli siis kaikkiaan kolmetuhatta viisisataa neljäkymmentäviisi markkaa viisikymmen takolme penniä, Kihlakunnanoikeus on, dyljäten Juho Sysmäläisen vaatimuksen enemmästä, velvoittanut Kaarle Hovilan suorittamaan Juho Sysmäläi selle puolet äskensanotusta rahamäärästä eli tuhat seitsemänsataa seitsemän kymmentäkaksi markkaa seitsemänkymmentäkuusi penniä viiden prosentin vuosikorolla 1 päivästä Tammikuuta 1889 kunnes täysi maksu toimitettiin sekä kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Juho Sysmäläiselle hänen kulunkinsa asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 26 päivänä Elokuuta 1905 siinä antanut tuomion; ja koska Kaarle Hovila oli myöntänyt kysymykseen tulleina vuosina viljelleensä Fredrika Sysmäläisen perimää osuutta Jääskelän talosta sekä selvitetty oli, että tilan tulot kerrotulta ajalta, viljain ja heinien korjunkustannukset niistä poisluttua, tosin olivat nousseet vähintään Juho Sysmäläisen ilmoittamaan määrään, mutta että talon muut menot samana aikana olivat olleet niin suuret että puhtaaksi voitoksi olivat jääneet korkeintaan Kihlakunnanoikeuden päätöksessä mainitut torpanverot, yhteensä tuhat kahdeksansataa seitsemänkymmentäyhdeksän markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä, on Hovioikeus velvoittanut Kaarle Hovilan kuitin saadesaan vaadittuna korvauksena suorit tamaan Juho Sysmäläiselle puolen viime anotusta summasta eli yhdeksänsataa holmekymmentäyhdeksän markkaa kahdeksan kymmentäseitsemän penniä viiden prosentin vuotuisella korolla 13 päivästä Lokakuuta 1894, jolloin oikeudenkäynti alkoi, kunnes täysi maksu toimitettiin, joten muutettuna Kihlakunnanoikeuden päätös muun puolesta, eli mitä tuli asiassa luomittuun oikeudenkäyntikustannusten korvaukseen, jäi voimaansa. 594
Hovioikeuden tuomioon on Juho Sysmäläinen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tänän julun ja katsoo, ettei Juho Sysmäläinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua, 26 päivänå Elokuuta 1905 annettua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asiano mäiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brede. C. J. Timgren R. A. Brede. C. J. Timgren Peter. Lundenius Paul Augusti Peter. Lundenius Paul Augusti Peter. Lundenius Paul Augusti E. Thesleff Marraskuun 15 päivänä 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tullassa, saatavaa koskevassa jutussa, jossa Maakauppias Nikifor Ivanoff, Rantasalmen pitäjän Rantasalon kylästä, on täällä hakijana ja Itsellisnainen Wilhelmiina Itkonen, samasta kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Marraskuuta 1906 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Rantasalmen ja Kangaslammin pitäjien käräjäkunnan. Kihlakunnanoikeudessa on Wilhelmiina Ikonen kertonut; että Wilhelmiina Itkonen, joka oli ollut Nikiför. Ivanoffin palveluksessa 1. päivästä Marraskuuta 1882 1 päivään Lokakuuta 1902 sadan markan vuosipalkkaa vastaan ja tämän palkkansa suoritukseksi saanut Nikitor Ivanoffilta, muun muassa, kaksi Nikibor Ivanöffin antamaa velkakirjaa, toisen vuon na 1892 kolmellesadalle viidellekymmeLäsnä: J. A. S. G. W. C. P., W. R. 595 No 1058. Pag. 81. R.D. 1906
nelleneljälle markalle ja toisen vuonna 1895. seitsemällesadalle viidellekymmenelle kahdelle markalle, vuotuisine korkoineen keusi sadalta kummallikin oli Helatuors taipäivänä Toukokuussa vuonna 1876. Nikiför Ivanoffin pyynnöstä antanut mainitut velkakirjat Nikitor Ivanoffille tilintekoa varten; mutta kuusi Nikiför Ivanoff sittemmin ollutkaan jättänyt velkakirjoja Wilhelmiina Itkoselle takaisin eikä niistä muutenkaan tilittänyt on Wilhelmiina Itkonen vaatinut Nikiför Ivanoffin velvoittamista Wilhelmina Itkoselle joko antamaan takaisin puheenalaiset velkakirjat taikka maksamaan niiden sisältönä yhteensä tuhat satakuusi markkaa kuuden prosentin vuotuisen koron kanssa 1. päivästä Kesäkuuta 1895, siitä kuitenkin vähennettyä ja maksetut kaksisataa kahdeksankymmentä markkaa. Vikibör Ivanoffin vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 7. päiväna Maaliskuuta 1904 julistamassaan päätöksessä katsonut puoli näytöstä olevan siitä, että Nikiför Ivanoff oli antanut edellämainitut velkakirjat Wilhelmiina Itkoselle ja Helatuorstaina vuonna 1876 saanut ne Wilhelmiina. Ikoselta huostaansa, mihin nähden ja kun Nikifor Ivanoff oli sen kieltänyt eikä enempää todistusta siinä kohden ollut saatavissa Kihlakunnanoikeus, nojaten O.Kn 17 luvun 30 SSään, on velvoittanut Nikibor Ivanoffin, jos hän voi, valallaan vapautumaan kanteesta Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wilhelmiina Itkonen oli vetoamalla saatta nut jutun, on tuomiossa 24. päivältä Helmikuuta 1906. katsonut selvitetyksi, että Wilhelmiina Itkonen oli ilmoitettuun aikaan jättänyt Nikibor Ivanoffin huostaan kaksi Ivanoffin Wilhelmiina Itkoselle antamaa velkakirjaa, joiden sisältö oli ollut yhteensä ainakin kuusisataa markkaa, minkä vuoksi ja kun ei Nikijor Ivanoff ollut voinut näyttää toimittaneensa sanottuja velkakirjoja takaisin Wilhelmiina Itkoselle eika myöskään suorittaneensa niiden sisällöstä enempää kuin maksetuiksi myönnetyt kaksisataa kahdeksankym396
mentä markkaa, Hovioikeus on, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Nikoser Ivanoffin suorittamaan Wilhelmiina Itkoselle kolmesataa kaksikymmentä markkaa viiden prosentin koron kanssa oikeudenkäynnin alusta 19. päivästä Helmikuuta 1903, kunnes täysi maksu tapahtui, mutta muuten eli mikäli Nikijor Ivanoff oli velvoitettu valallaan vapautumaan kantusta, sikäli kuin se meni yli Wilhelmina Itkoselle näin tuomitun määrän jätettiin Kihlakunnanoikeuden päätös pysyväiseksi. Hovioikeuden tuomioon on Nikijor Ivanoff anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Nikiför Ivanoff ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edelläkerrottua tuomiota, mikäli Ivanoff siinä on tuomittu maksuvelvollisuuteen, ja ettei Nikoser Ivanoffin muutoksenhakemus koska Ivanoff on tyytynyt Kihlakunnanoikeuden ylempänä mainittuun päätökseen, anna oihettä muunkaan Wavoneut. puolesta muuttaa mainittua tuomiota joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Julim Nummelin - A. Stens. hemmanJulim Nummelin - A. Stens. hemmanC. Wiesman Walde Lejander Edvard Paldani 997
Marraskuun 16. päivänä 1906. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, lahjakirjan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa Itsellismies Kustaa Heikki Koskinen ja hänen vaimonsa Katri Juhontytär Ollikainen, Antrian pitäjän Ollikkalan kylästä, ovat hakijoina sekä samassa kylässä asuva Talollinen Juho Juhonpoika Ollikainen, poisjääneenä vastaa jana: Annettu Oikeusosastossa 16. päivänä Marraskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itullensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Antriän pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat muiden muassa, Kustaa Heikki Koskinen ja Katri Ollikainen pertoneet, että Katri ja Juho Ollikaisen 19. päivänä Marraskuuta 1903. huollut veli Talollinen Antti läsnäs J.S. - H. T. - C. P. - W. K. J. F. SS: 1061. Pag. 100. R. D. 1906.
Juhonpoika Ollikainen oli 22. päivänä sen edellistä Lokakuuta tehdyllä lahjakirjalla luovuttanut kaiken kiinteän ja irtaimen omaisuuten sa Juho Ollikaiselle; mutta koska Antti Ollikainen lahjakirjaa tehtä essä ei ollut olliit täydessä järjessään ja hän sitä paitsi oli tullut lahjoitukseen houkutelluksi, ovät Kustaa Heikki Koskinen ja Katri Ollikainen vaatineet, että tuo lahjakirja julistettaisiin mitättömäksi ja piiretuksi. Juho Ollikaisen vastustettua kannetta ja vaadittua korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Kihlakunnanoikeus 12. päivänä Lokakuuta 1904. julistamassaan päätöksessä, koskii oltu näytetty, että Antti Ollikaista olisi houkutettu Juho Ollikaiselle tekemään kysymyksessä olevaa lahjakirjaa tahi ettei Antti Ollikainen tätä tehdessään olisi ollut täydessä järjessään, kylän nyt kanteen oikeettomana sekä velvoittanut Kustaa Heikki Koskisen ja Katri Ollikaisen ynnä kantajina jutussa myöskin esiintyneet Talolliset Matti ja Juho Tuhkusen, Talollisen Tuomas Ikävalkon ja hänen vaimonsa Katri Tuhkusen sekä Talollisen Mauno Åkävalkon ja hänen vaimonsa Eva Tuhkusen, joko yhteisesti tahi - kellä heistä varoja löytyi, viidellätoista markalla korvaamaan Juho Ollikaiselle hänen kulunsa asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Heikki Koskinen ja Katri Ollikainen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 24. päivältä Maaliskuuta 1906. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, määräten sen ohessa, että Kustaa Heikki Koskisen ja Katri Ollikaisen tuli suorittaa Juho Ollikaiselle neljäkymmentä markkaa korvaukseksi hänellä Hovioikeudessa asian takia ollista kulutuksista Hovioikeuden tuomioon ovat Kustaa Heikki Koskinen ja Katri Ollikainen anoneet muutosta. 699
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei vät Kustaa Heikki Koskinen ja Katri Ollikainen, koska asiassa on täysin näytetty, että Antti Ollikainen puheena olevassa tilaisuudessa oli toiminut täydessä järjessä ja kenen kään houkuttelmatta, ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden edelläkerrottua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julias Nummeki 1. Henr. SallmänJulias Nummeki 1. Henr. SallmänEdvoro Padani Edan Lyander. Wavmuut. Marraskuun 16. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeulesta tulleessa, torpan luovuttamista koskevassa nostojutussa, jossa Torppa ri Matti Aapronpoika Kuronen, Pyhajärven pitäjän Sorlanlahden kylästä, omasta puolestaan ja velivainajansa Torppari Juho Aapronpoika Kurosen alaikäisten lasten holhoojana, on hakijana sekä sanotussa pitäjässä sijaitsevan Wernitsan hovitilan hoitaja Agronoomi Emil Löfgren, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 16. päivänä Marraskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Puhajärven pitäjän karajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Agronoomi Löfgren mainitun toimensa puolesta katonut, että sittenkun Matti ja Juho Kuvonen isä Torppari Aapro Laurinpoika Kuronen, joka oli 12. päivänä Heinäkuuta 1886. tehdyllä välikirjalla viidenkymfäsrä: J. H. S. E. P. W. B. 600 No 1062. Pag 121 R2. 1906
menen vuoden ajaksi, luettuna 14. päivästä senedellistä Maaliskuuta, otettu torppariksi sanottuun hovitilaan kuuluvaan torppaan No 5. ehdoilla, muun muassa, että torpparin tuli vuotuisena vuokränä tehdä hooitilaan kolmekymmentä jalka - ja seitsemänkymmentäkahdeksan hevospäivätyötä sekä että, jos ne jätet täisiin tekemättä, torppari oli velvollisnen irtisanomisen jälkeen muuttamaan torpasta pois, eli vuonna 1895. kuollut, niin olivat Matti ja Juho Kuronen sekä, viimemainitun kuoltua vuonna 1899, hänen leskensä Anni Javandinen edelleen viljelleet sanottua torppaa; mutta koska he 1903. vuoden Maaliskuun 14. päivään saakka useampien vuosien kuluessa olivat laiminlyöneet päivätyövelvollisuutensa, jättäen muun muassa kahden viime vuoden aikana tekemältä kuusikymmentäkolme jalka- ja viisikymmentäkolme hevospäivätyötä, on Agronoomi Löfgren Aapro Kuros vainajan oikeuden omistajille hankkimansa haasteen nojalla vaatinut, että Matti Kuronen ja Anni Juvanainen velvoitettaisiin muutta maan torpasta pois sekä sitä paitsi suorittamaan Agronoomi Löfgrenille, hänen edellämainitussa ominaisuudessaan, korvausta laiminlyödyistä jalkapäivätöistä yksi markka viisikymmentä penniä ja hevospäivälöistä neljä markkaa päivästä. Asiassa kuulusteltuna on Matti Kuronen kieltänyt laiminlyöneensä päivätyövelvollisuuttansa ja sen vuoksi vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, on 8. päivänä Syyskuuta 1904. julistanut päätöksensä jutussa; ja koska siinä oli käynyt selville, että Matti Kuronen ja Anni Lavanainen olivat laiminljöneet päivätyövelvollisuutensa ja se välikirja, jonka nojalla Matti Kuronen ja Anni Savanainen olivat torppaa viljelleet, sen 10o kohdan määräyksen mukaan oli sellaisen laiminlyönnin johdosta katsettava tulleen Matti Kurosen ja Anni Juvanaisen puolelta rikotuksi seka Matti Kuronen ja Anni Javandinen 601