Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Kaipio ja Lavian seurakunnan Urkurin Vihtori Österlundin oikeudenomistajat, joiden haltuun Koivuluhdan talo sillä välin oli joutunut, ovat, asiassa kuulustettuina, suostunut siihen että kysymyksessä oleva torppa tuomittaisiin Emil Arvid Vihtorin. pojalle, jos se laillisesti voisi tapahtua. Kihlakunnanoikeus on päätöksessä Marraskuun 10 päivänä 1900, katsoen ettei Salomon Juhonpojan ja Katarina Vilhelmina Heikintyttären edelläkerrottu, päättymätön hakee Senkon eli Heikkilän torpan eroittamisesta Koivulahdan talosta estänyt Juho Vihtori Koivuluhtaa saamasta kysymystä Salomon Juhonpojan ja Katarina Wilhelmina Keikintyttären oikeudesta torppaan laillisen oikeudenkäynnin kautta tutkituksi ja siis alkamasta esillä devaa haatamisriitaa, julistanut ulvitetyksi: että Katarina Vilhelmina Heikintyttären isävainaja Heikki Sulomoninpoika oli eläessään Maaliskuun 24 päivänä 1845 tehdyssä kauppakirjassa ja välikirjasa, niissä kerrotulla tavalla, itsellensä ja lapsillensä saanut hallinto-oikeuden Toukon eli Heikkilän torppaan, ilman että välikirjassa oli nimenomaan mainittu kauvanko sanotun hallinto-oikeuden piti kestämän; ettei siis tämä hallinto-oikeus, koska Heikki Salomoninpoika jo oli kuollut eikä yksikään hänen lapsistansa vielä välikirjan teen aikaan ollut syntynyt, eivätkä nämät siis silloin saattanut olla elinkautisen vuokran ottajia, lain mukaan voinut olla voimassa kaurepaa aikaa kuin viisikymmentä vuotta, joka ajanjakso jo oli leppuun kulunut; sekä että Juho Kihtori Koivuluhta Maaliskuun 21 päivänä 1898 myydessään Koivuluhdan talon oli samana päivänä laaditussa eläkevälikirjassa siinä mainituilla ehdoilla pidättänyt alaikäiselle pojalleen Emil Arvid Kihtorinpojalle viidenkymmenen vuotisen hallinto-oikeuden puheenulaihustrun kylässä och att underhustrun kylässä och att under Wilför samt ägmantal skatte hemman kautta honomäljarens eller honomäljem eller ejembevis Skatte böternes kop: SilfverHemmans nummer
seen torppaan, jota hallinto-oikeuden siirtämistä vastaan Emil Arvid Vihtorinpojalle Koivuluhdan talon nykyisillä omistajilla ei ollut ollut mitään muistutettavaa. Tähän nähden ja kun se seikka, että Roivuluhdan talo oli kiinnitettynä Salomon Juhonpojalle vakuudeksi mainitun välikirjan pysyväisyydestä ei saattanut tuottaa Salomon Juhinpojalle ja Katarina Wilhelmina Heikintyttärelle parempaa oikeutta kuin itse välikirja myönsi, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Salomon Juhonpojan ja Katarina Wilhelmina Heikintyttären, hyväkseennautittuaan laillisen lähtöajan, eli siis Maaliskuun 14 päivänä 1902 lähtenään Sonkon eli Heikkilän torpasta ja luovuttamaan sen huoneineen tiluksi. neen Juho Vihtori Koivuluhdalle hanen vapaasti hallittavaksi Emil Arvid Vihtorinpojan holhoojana. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Salomon Juhonpoika ja Katarina Wilhelmina Heikintytär olivat vetenHerr Senan kylässä. malla saattaneet asian, on tuomiolla Marraskuun 9 päivänä 1901 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen: Hovioikeuden tuomioen on Katarina Vilhelmina Heikintytär, joka sillä välin eli tullut leskeksi hakenut muutosta; "Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Katarina Wilhelmina Heikintytär ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, jonka varaan asia siis jääpi. Tatä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillisen Suomen Senaatti: Af. Sohman - Landtorsmän. 16. Sohman - Landtor män. A; J. KumbinFlim Lignblad fd Deren Sjelning Andersin. Bondell. Michael Magvalin Hemmans den 9. 20. honomäljaren till ekom ekomma och afläsning hemman i enlige vid vid brist Skatte honomäljennet ekola häradsPesolan kylässä nuksia 3/16. mantal för 4. 32. 40. kpt: och Silf
till öfverens andelst Skatte hemman i Kaarle Borgelinilta korvausta siitä että Järvinen ollut Helmikuun 30. päivänä 1873. tehdyssä välikirjassa määrätyn vuokra ajan kuluttua saanut hyväkseen käyttää puheena olevaa myllyä, kuin myös vaatinut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Asiassa kuulusteltuina ovat Kaarle Boredin ja Juho Vihtori Lindgren vastustaneet kannetta, ensiksi mainittu. sillä perusteella, että Raukan joen varrella oleva maa ja siis sen alla oleva vesivoimakin kuin myös riidanalainen myllypaikka kuuluivat Jussilan taloon. Sittenkuin Karamaanmittari Fredrik Hellsten oli asianomaisesta määräyksestä toimittanut paikalla katselmuksen ja sen perusteella lausunut muun muassa että puheenalainen myllypaikka sijaitsi sen karjakirjan rajojen sijäpuolella, jonka Jussilan talon omistaja oli Maanjakooikeuden päätöksellä Kesäkuun 5. päivältä 1838 noudatettavaksi vahvistetun sopimuksen mukaan luovuttanut metsämaata vastaan Som milan taloon, kuin myös muutakin elvitystä asiaan esiintuotu, on Kihlakunnanoikeus Lokakuun 10 päivänä 1900. antamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla ja jästanut Maaliskuun 26. päivänä 1898. laaditun vuokravälikirjan voimattomaksi, mikäli se koski Juho Järvisen oikeutta puheenalaiseen myllyyn ja myllytonttiin, sekä velvoittanut Juho Vihtori Lindgrenin heti Juho Järvisen vapaaseen nautintoon jättämään mainitun myllypaikan kuin myös sen osan myllyä, jonka Tommilan talon omistaja Helmikuun 30. päivänä 1873. laaditulla vuokravälikirjalla puolestaan oli vuokralle antanut ja jonka suuruudesta asialliset saisivat, elloivat he siitä muuten voisi sopia, eri oikeudenkäynnillä riidellä, sekä muuttamaan pois ne rakennukset, mitkä Lindgren oli Juho Järvisen suostumuksella siihen rakentanut, minkä ohessa Kaarle Bergelin velvoitettiin neljälläsadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan oikeudenkäynti kustannukset Juho Järviselle, jolle jätettiin valta eri oikeudenkäynnin kautta hakea Kaarle Borgelinilta korvausta 952 23/54 dels mantal
telmä kaikissa muissa kohdin jäi voimaansa. Hovioikeuden tuomioen on Kaarle Borgelin anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Järvinen on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo ettei Kaarle Borgelin ole esiintuonut syytä muut tää Hovioikeuden edellä mainittua tuonista, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Kaarle Borgelin palkitsemaan Juho Järviselle hänen täällä kärsimänsä kulut seitsemälläkymmenellä viidellä markalla Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: J. Wahlman A. Kumlin. J. Wahlman, A. H.melin Herr Ligneblad Et Forsell. Joulukuun 12 päivänä 1902. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, perinnönjaon moittimista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Oskar Lindström ja hänen vaimonsa Alma Wilhelmina Fredri kintytär, Kuusjoen kappelin Hämäläisten kylästä, ovat hakijoina sekä viimemainitun edellisessä avioliitossaan Tilallisen Juho Antti Juhonpoika Paanun eli Metäksen kans sa synnyttämäin alaikäisten lasten Eline Emilia ja Sofia Wilhelmina Juhontytärten holhoojat, samassa kylässä asuvat Talolliset Kustaa Ylihärri ja Kaarle Alakärvi, vastaaiina: Annettu Oikeusesastossa, Joulukuun 12. päivänä 1902. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa sittenkuin Juho Antti Saanu oli kuollut Tammikuun 27. päivänä 1898., jättäen jälkeensä Alma Wilhelmina Fredrikintyttären, jonka kanssa Juho Antti Paanu Läsnä: HjS. - A. B. - 72. - E. A. F. N: S. 951 No 1287 honomäljarens andel intill öfverens eller kopek Silfver böterhonomäljarens andel för eller att ekola kopek hustru 3/16. Herr Sena såg 238. R. D. 1901
29. päivänä Maaliskuuta 1887. oli avioliittoon vihitty, sekä mainitut alaikäiset lapsensa Elina Emilia ja Sofia Wilhelminan, niin oli kalunkirjoitus Juho Antti Paanun jälkeen toimitettu Maaliskuun 11. päivänä 1898., jolloin pesän säästö oli arvattu 86,612. markaksi 7. penniksi. Suränneen Huhtikuun 15. päivänä oli Alma Wilhelmina Fredrikintytär Halikon, Uskelan ja Perttelin pitäjien, Angelniemen Muurlan ja Kuusjoen kappelien sekä Salon kauppalan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa valvonut hänen ja Juho Antti Paanun välillä Toukokuun 5. päivanä 1895. tehdyn keskinäisen testamentin, jossa oli määrätty, muun muassa, että jommankumman puolison kuoltua heidän niin hyvin yksityinen kuin yhteinen omaisuutensa oli joutuva täidellä hallintooikeudella jälkeenjääneet le, ehdolla että tämä pysyisi naimaton na, mutta jos jälkeenjäänyt puolisi mernisi uusiin naimisiin, niin oli pesä ja ettava sellaisena kuin se kuolinhet kynäi löytyi. Tammikuun 27. päivänä 1849. oli Juho Antti Paanen jälkeen toimitettu perinnonjako, jossa pesän säästöstä, mikä jakokirjassa oli arvattu 90,176. markaksi 84. penniksi, oli eroitettu Elina Emilia ja Sofia Wilhelmina Juhontyttärille Juho Antti Paanun ennen naimistaan omistaman ja avioliittonsa aikana Joulukuun 10. päivänä 1896. myymän, Perttelin pitäjän Impolan kylässä sijaitsevan Metäs nimisen tilan myyntikintu 65,000. markkaa ynnä yhden vuoden korko niistä, laskettu neljän prosentin jälkeen eli 2,600. markkaa, ja jäännös jaettu Alma Wilhelmina Fredrikintyttären ja mainittujen alaikäisten kesken Tämän perinnönjaon moittimista varten ovat Alma Wilhelmina Fredrikintytär ja Oskar Lindström, jonka kanssa ettma Wilhelmina Fredrikintytär sillä välin oli mennyt naimisiin, haastattanut Kustaa Ylihärrin ja Kauppias Juho Enek Walleniuksen, Elina Emilia ja Sofia Wilhelmina Juhontytärten sen aikaisina holhoojina kuin myös Kustaa Ylihärri ja Kauppias Wallenius Oskar Lindströmin ja Alma Wilhelmina Fredrikintyttären yllä mainitun käräjäkunnan 1899. vuoden Wilfver samt att uppodla samt å Hansing Skatte Hansing Hansing Herr Senats by. prt No 9. i „ Johan Johan Heikkinen Michel Johan Antin25. 40. 48 2/3 48. 40 1/3 Skatte hemman åtalan å 1/16 dels mantynare vuoden
syyskäräjiin; ja ovat äsken mainitut puolisot Kihlakunnanoikeudessa lausuneet muun muassa. (9o ettei Alma Wilhelmina Fredrikintyttärelle oltu jaettu mitään osaa ylläsano tusta. Mitäksen tilan myyntikinnasta, vaikka Juho Antti Paanu oli vasta avioliitton sa aikana pesän yhteisillä varoilla maksanut sanotun tilan 6000. markan suuruisen kauppahinnan; 2o ettei Alma Wilhelmina Fredrikintyttärelle myöskään oltu annettu mitäan osaa mainituille 65,000. markalle Juho Antti Paanun kuolinpäivästä Tammikuun 27. päivästä 1898. perinnönjakoon eli samaan päivään 1899. kasvaneisen korkoon, vaikka tämä korko, tekevä 2,600. markkaa, oli pidettävä pesän yhteisenä omaisuutena; 3o ettei Alma Wilhelmina Fredrikintyttäselle oltu jaettu mitään osaa Skraatarlan kylässä Perttelin pitäjää sijaitsevan, vuonna SS 96. myydyn Kylä-Simolan rustitilan 13,500 markan suuruisesta myyntihinnasta, vaikka kaksi kolmatta osaa sanotusta tilasta oli Juho Antti Saanun ja Alma Wilhelmina Fredrikintyttären avioliiton aikana 25. päivänä Maaliskuuta 1891. heidän yhteiseen pesäänsä ostettu, joten Alma Wilhelmina Fredrikintyttärellä oli naimaosa näissä tilanosuuksissa ja hänelle siis olisi pitänyt luettaman puolet niitä vastaavasta myyntikinnan osasta eli 4,500 markkaa; 4o että koska sanotun testamentin mukaan pesä oli jaettava sellaisena kuin se oli Juho Antti Paanun kuolinhetkellä niin se määrä, millä pesän säästö jaon tapahtuessa nousi yli kalunkirjoitukseen merkityn säästön, eli siis 3,564. markkaa 77. penniä oli kokonaan laskettava Alma Wilhelmina Fredrikintyttären hyväksi; 5o että, koska eräiden Juho Antti Paanun ennen avioliittoaan Kauppias Edvard Hägerströmin konkurssipesältä ostamiin tuoneiden hinta 7,203. markkaa 42. penniä oli suoritettu vasta avioliiton aikana ruolisejen yhteisillä varoilla ja sanotut huoneet avioliiton aikana taas oli myyty 6500. markasta, osto- ja myyntikintojen eroitus 73. markkaa 42. penniä luottaisiin Juho Antti Saanen yksityiseksi velaksi eli häviöksi; honomålades eller eller samt ägde
assa puoli tulipalomiskua, arvoltaan 100. markkaa, yksi rakka liina- ja puoli pakkaa aivinaista kangasta yhteensä 20. markan arvosta sekä yksi härkä, tämän omaisuuden arvoa ei oltu otettu lukuun jakon toimitettaessa, O. ettei jakokirjaan oltu liitetty Juho Antti Taanun jälkeen toimitetussa huutokaupassa syntynyttä toimituskirjaa; sekä Dettei Juho Antti Paanun perillisille oltu annettu vastiketta Kylä-Simolan rustitilan myymisellä saaduista 15,500. markasta siltä osalta kuin tästä määriistä lankesi Juho Antti Saanun perimälle kolmasosalle mainittua taloa eli 4,500. markasta. Tähän nähden ovat Kustaa Ylihärri ja Kauppias Wallenius vaatineet, että ja ko oikaistaisiin äskenkerrotuissa kohelissa sekä että ylläsanottu huutokauppapöytäkirja pantaisiin uuden jaen perusteeksi Eittenkuin asianosaiset olivat vastanneet toistensa kanteisiin, on Kihlakunnanoikeus, joka oikeudenkäemmin kestäessä oli, eroittaen Kauppias Halleniuksen hänen edellämainitusta holhoustoimestaan, määrännyt Kustaa Ylihärin Elina Emilia Juhontyttären holhojaksi ja Kaarle Alahärrin soja Wilhelmina Juhontyttären holhojaksi, Lokakuun 1. päivänä 1900. julistamallaan päätöksellä lausunut: että koska Juho Antti Paanu mennessään Maaliskuun 29. päivänä 1887. naimisiin Alma Wilhelmina Kalrikintyttären kanssa oli tuonut pesään Metäksen tilan rasitettuna kuudentuhan nen markan velalla, eikä oltu selville saatettu että Juho Antti Paunulla, jolla silloin oli ollut muitakin velkoja, oli ollus tuota velkaa vastaavaa muuta omaisuutta, sentähden ja kun sanottu velka avioliiton aikana oli maksettu pesän yhteisellä omaisuudella, jona Metäksen tilasta myydyn metsän hintakin oli pidettävä oli saman velan määrä T. K.n. luvun 2. ja 5 SS: säännöksien mukaan, ensiksisa nottu lainkohta niinkuin se muutettuna kuuluu asetuksessa Kesäkuun 27 päivältä 1878. luettava pois Juho Antti Paanun yksityisestä pesänosasta ja Alma Wilhelmina Fredrikintyttärelle niinmuodoin sanotusta osasta annettava vastiketta naimaosan la mukaan puoli tuota määrää; että hustru hemmanet No 9. i Withustrun kylässä och att uppodla i Hansing Hansing Hemmans „ Heikkinen Michel Johan Antiuppbudent häradsN: Wäräis ägandet samt öfverens eller att
Gustafsson Cajanskumppaniensa vetokirjan johdosta lausunut, että koska Kihlakunnanoikeuteen jätetyistä Juho Antti Paanun isän Juhi Juhonpojan jälkeen 10. päivänä Joulukuuta 1889. toimitetussa perinnönjaessa laaditusta jakokirjasta ja Juho Antti Saanun isäpuolen H. W. Lindroosin 23. päivänä Marraskuuta 1896. silloin Juho Antti Paanen äidin Lena Sofia Antintyttären jälkeen tapahtuneen perinnönso nimuksen johdostä antamasta todistuksesta kävi selville, että Juho Antti Paanu ennen avioliittoon sa Alma Wilhelmina Fredrikintyttären kanssa oli perinyt, Juho Juhonpojan jälkeen yhdeksäntuhatta seitsemänsataa seitsemänkymmentäyksi markkaa kuusikymmentäkaksi penniä ja Lena Sofia Antintyttären jälkeen viisituhatta viisisataa markkaa sekä siis Juho Antti Saaneen ja Alma Wilhelmina Fredrikintyttären yhteiseen pesään tuonut ainakin viidentoistatuhannen kahdensadan seitsemänkymmenenyhden markan kuudenkymmenen kahden pennin arvoisen perityn omaisuu den, sentähden ja kun Kustaa Wihärri ja hänen asiakumppaninsa Hovioikeudessa olivat myöntäneet, että Juho Antti Paanille oli Metäksen talosta myydyistä netsäntuotteista luettava neljätuhatta markkaa, minkä johdosta Juho Antti Paanun yksityinen omaisuus pesässä oli tehnyt ainakin yhdeksäntoistatuhatta kaksisataa seitsemänkymmentäyksi markkaa kuusikymmentäkaksi penniä, eli siis paljoa isomman määrän kuin hänen velkansa Metsäksen talon kaupasta kuusituhatta markkaa, mikä velka siis oli tullut suoritetuksi Juho Antti Paanen yksityisellä omaisuudella, harkitsi Hovioikeus oikeaksi, muuttaen Kihlakunnan oikeuden päätöstä, hyljätä perusteettoma na Oskar Lindströmin ja Alma Wilhelmina Fredrikintyttären vaatimuksen saada vastiketta niistä kuudestatuhannesta markasta, joilla Metäksen tilan kysymyksessä oleva kauppahinta oli suoritettu; joten oikeistuna Kihlakunnanoikeuden päätös muissa kohdin, joissa Kustaa Ylihärri ja hänen asiakumppaninsa eivät olleet esiintuoneet syytä sen muuttamiseen, jäivoimaansa, kuitenkin niin että se aika, jossa Oskar Lindström ja Alma Wilhelminä honomäljarens andel inHansing andel Hansing medelst Hansing Hans Hemmans mantal skatte hemmanet Herr Svaranden Michel tynadat 23. 32. 33 1/3 48 2/3 33 5/9
Fredrikintytär olivat velvolliset yllämaini tun sakon uhalla toimituttamaan uuden jaon, oli luettava Lokakuun 25. päivästä 1901. Hovioikeuden tuomioon ovat Oskar Lindström ja Alma Wilhelmina Fredrikin tytär hakeneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kustaa Ylihärri ja Kaarle Alahärvi ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja mitä tulee Oskar Lindström in ja Alma Wilhelmina Fredrikintyttären Hovioikeudessa tekemään sekä Keisarillisessa Sepuatissa uudistamaan väitteeseen, että Elina Emilia ja Sofia Wilhelmina Juhon tyttärien puolesta Huhtikuun 5. päivänä 1900. ja siis vasta yön ja vuoden kuluttua puheenalaisen jakotoimituksen jälkeen esiin tustu vaatimus että heille myönnettäisiin vastike Juho Antti Saanun perimästä, mut ta avioliiton aikana myymästä Kylä-Simo lan rustitilan kolmanneksesta, olisi pitänyt myöhästyneenä jätettämän varteen ottamat ta, josta väitteestä Hovioikeus on laiminlyönyt antaa eri lausuntoa niin hyljätään sa nottu väite, koska mainittujen alaikäisten puolesta hankitussa kirjallisessa haasteessa pidätetty valta moittia puheenalaista perinnönjakea ei ollut rajoitettu määrättyihin kohtiin. Itse asiassa katsoo Keisarillinen Senaatti selvitetyksi, että Juho Antti Taami mennessään naimisiin Alma Wilhelmina Fredrikintyttären kanssa omisti enemmän irtaimistoa kuin mitä Meläksen tilan maksamaton kauppahinta teki, minkä tähden ja kun ei ole näytetty Juho Antti Säänulla olleen muita yksityisiä velkoja, joitten maksamiseksi sanottu irtaimisto olisi käytetty, vaan se on olleet käytettävissä puheenalaisen kauppahinnan suorittamiseksi, kuin myös Hovioikeuden tuomiossa muihin muistutuseriin nähden lausummilla perusteilla Keisarillinen Senaalti harkitsee oikeaksi jättää asian sen lopputuksen varaan, johin Hevioikeus on johtunut, kumminkin siten että tuonioistuinten määrämä viisi jako on yllämainitun sakon uhalla toimitettava ennen Toukokuun loppua vuonna 1903. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: fr. C. Sallman A; Kumla. Ettenssell. Michael Pogvalin Wilfver samt öfver eller att ejserkanslagandens nummerhonomäljare Svaranden Michel Michels962
ennen 26 päivää seuraavaa Kesäkuuta Asilan lastauspaikalla sanotussa pitäjässä vastaanotettavaksi vähintään 12,000 kontrahdissa likemmin mainittuja mittoja täyttävää ratapölkkyä yhden markan hinnan jälkeen kappaleelta ja luvultaan määräämättömän joukon parruja, joille oli sovittu hinnaksi 1. markka 85 penniä parhaille, 1 markka 70 penniä keskinkortaisille ja 1 markka 50 penniä huonoimmille, muun muassa sillä ehdolla että Georg Simonaitis aina sen mukaan kuin pölkyt valmistuisivat suorittaisi niiden hinnan, sekä että Israel Parkkali, joka kontrahdin tekemisen jälkeen Georg Simonaitisen kanssa suullisesti oli sopinut että puheena olevat puutavarat olivat hänen vastaanotettavat Laatokunmersä, oli kontrahdin nojalla Asilan lastauspaikalle Heinäkuussa vuonna 1896 toimittanut yhteensä 22, 214 rätapölkkyä ja parrua, joista kuitenkin, kun Georg Timonaitis ja Kauppias Landan vasta seuraavan Syyskuun ja Lokakuun kuluessa olivat ne sieltä noudattaneet, osa tällä välin oli vallinneen myrskyisen ilman johdosta hävinnyt; ja koska Israel Parkkali, kun Georg Simonaitis ja Kauppias Landan jotka puutavarain saavuttua mainitulle lastauspaikalle eivät olleet vastaanottaneet puita, olivat vastuunalaiset myöskin tuulen viemien puiden hinnasta oli kaikista Asilan lastauspaikalle toimittamistaan polkyistä ja parruista saapa sovittujen hintajen mukaan 22,563 markkaa 50 penniä vaan Georg Simmaitis ja Kauppias Sandan olivat tästä rahamäärästä Israel Parkkalille maksaneet ainoastaan 16,900 markkaa ja le sitä paitsi sen kautta, ettei Israel Parkkali ollut saanut kontrahdin määräyksen mukaisesti maksua pölkyistä sitä myöten kuin ne valmistuivat, oli vat matkaansaattaneet Israel Parkkalille vähinkoa, joka nousi 1732 markkaan 50 penniin, on Israel Parkkali vaatinut, että Georg Simoneitis ja Kauppias Landan velvoitettaisiin yhteisesti tahi se heistä, jolla varoja oli, Israel Parkkalille vielä suorittamaan 7,396. honomäljarens andel inWilfver samt å sam964 Wilfver samt att uppodla å Herrads Svaranden
markkaa 30 penniä kuuden prosentin vuotuisella korolla, luettu 1 päivästä Elokuuta 1896, johon päivään saakka kaikki yllämainitut puutavarat olivat olleet valmiit vastaanotettavaksi; jonka ohessa Israel Parkkali on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Asiasta kuulustettuina ovat Kauppias Landan ja Georg Simonaitis vastustaneet kannetta, Kauppias Landan sillä perusteella, ett'ei hän ollut antanut Georg Simonaitiselle toimeksi Landaan asiamiehenä ja hänen puolestaan tehdä kysymyksessä olevaa kontrahtia, sekä Georg Simonaitis väittäen, että hän mainitun kontrahdin nojalla oli Israel Parkkalilta saanut vastaanottaa ainoastaan 18,379 kappaletta pölkkyjä ja parruja, joista Israel Parkkali, kun osa parreista oli ollut alamittaisia ja näitten hinnaksi oli luettu osaksi 1. markka 10 penniä, osaksi 1 markka kappalselta, oli saapa yhteensä 16,581 markkaa 40 penniä, ja että Israel Parkkali, joka oli myöntänyt kantaneensa 16,900 markkaa, siis oli saanut 518 markkaa 60. penniä enemmän, kuin hänelle oikeastaan oli tuleva. Kihlakunnanoikeus, jonka määräyksen mukaan tili Israel Parkkalin ja Georg Simonaitisen välillä oli toimitettu Toukokuun 22 päivänä 1897, on Joulukuun 27 päivänä 1899 julistamassaan päätöksessä katsonut toteensaatetuksi, että, sittenkuin Georg Simonaitis, Kauppias landaun asiamiehenä, oli Israel Parkkalin kanssa Joulukuun 1. päivänä 1895 tehnyt kantessa kerrotun kontrahdin, Israel Parkkali oli edellämainitun, 22 päivänä Toukokuuta 1897 tehdyn tilin mukaan Heinäkuun keskipaikoilla vuonna 1896 vittanut Asilan lastauspaikalle kaksikymmentäyksituhatta viisi kappaletta erikokoisia ratapölkkyjä ja parruja, joista Georg Simonaitir saman tilin mukaan oli myöntänyt saaneensa vastaanottaa kahdeksantoista tuhatta kolmesataa siitsemänkymmentäyhdeksän kappaletta maksaen niistä Israel Parkkalin teen nustamat kuusitoistatuhatta yhdeksän sataa markkaa, ja että Georg Simonaitis oli sanotun kontrahdin tekemisen Skatte Hansing 25 m 25 be Skatte till öfver i by Skatte hemman i Witumålse Wilhelmina 3/16. hustru hemman i Herr skatte hemman i Honommans upplyn öfver eller samt att
gustaf samt ägkuuta 1896, jolloin kysymyksessä olevat puut jo olivat olleet valmiit Georg Simonaitisen ja Kauppias Landaan vastaanotettaviksi; jonka ohessa Georg Simonaitis ja Kauppias Landan velvoitettiin oikeudenkäymiskulunkien korvaukseksi Israel Parkkalille samalla tavalla suorittamaan tuhat yhdeksänsataa viisikymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Israel Parkkali ja Kauppias Landan, kummaltakin puolin, olivat vetoamalla saat taneet jutun, on Maaliskuun 16 päivänä 1901. siinä antamallaan tuomiolla katsonut, ettei Israel Parkkali ollut esiintuonut syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden edellä mainittua päätöstä, mutta Kauppias Landaan vetokanteen johdosta, koska Israel Parkkali vastoin Kauppias Landaan kieltoa ei ollut voinut laillisesti näyttää toteen, että Georg Simonaitis, Kauppias Landaan asiamiehenä tahi hänen puolestaan, oli tehnyt kysymyksessä olevan, Israel Parkkalin kanteensa perusteeksi esittämän kontrahdin, muuttaen velonalaisen päätöksen tässä osassa, hyljännyt Israel Parkkalin Kauppias Landauta vastaan ajaman kanteen sekä vapauttanut Kauppias Landaun kaikesta hänelle siinä määrätystä maksuvelvollisuudesta. Hovioikeuden tuomioon on Israel Parkkali anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Israel Park kali ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Emot Törmän. Valentin Gummerus. Andersin. Cremme Ljelning Karl Vender Skjöt honomäljarens eller eller Nyhonomäljarens andel inWilhelmi by kylässä uppodentoman i Witäjän