Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
telse länder Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Brede. C. J. Tingren Wala Siljander A. Henr. Snellman. 1al. Augusti I förnet ut Den 30 November 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionskilling från Åbo Hofrätt inkommit mål, angående häfvande af gåfva, emellan Fyrvaktaredottern Agnes Ronnberg, från Helsingfors stad sökande, samt sysslomannen i Äg nes Rönnbergs fader Fyvaktaren Johan August Rönnbergs till honkurs upplåtna bo, Bokföraren Gustaf Viktor Nyqvist, från Hango stad, warande: Gifven uti Justitie departementet den 30 November 1908 Kejserliga Senaten har låtit hand ligarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande. Sedan Johan August Rönnberg och dennes hustru Amalia Karolina Könnberg den 22 Juli 1902 upprättat en af såväl dem som Agnes Ronnberg underskrifven afhandling af innehåll att makarna Könnberg därigenom såsom gåfva öfverlåte åt Agnes Rönn berg en makarna Rönnberg tillhörig, på lotten No 2 af Hango stads arrendemark befintlig, Agnes benämnd villa, J.N. G. W. E. P. - ÅG No 2284. Pag 236. R. D. 1908.
har Johan August Rönnberg efter utver kad stämning å i Helsingfors stad bosalle Vicehäradshöfdingen Sakari Castrén, i dennes egenskap af tillförordnad god man för Agnes Rönnberg, vid Rådstrefverätten i Hangö stad anfört, att Johan August Rönnberg i dryckerrördt tillstånd blifvit af Amalia Karolina Könnberg förledd att underskrifva omförmälda gåfvobref, hvilket dessutom upprättats endast för skens skull i ändamål att därigenom underlätta upptagande af ett lån emot inteckning i villan; och då härtill ännu komme, att Agnes Rönnberg vid tiden för nämnda gålvobrefs tillkomst varit omyndig och saknat rättsbevakare samt vellan ej heller blifvit åt Agnes Rönnberg öfverlemnad, utan fortfarande befunne sig i Johan August Rönnbergs berittning, här denne, med förmälan att han såväl hos Magistraten i Hangi som och genom kungörelse i allmänna lidningarna återkallat ifrågavarande gåfvobref, yrkat att detsamma måtte förklaras ogiltigt. I saken hörd har Vicehäradshöfdingen Castrén framhållit, att Agnes Rönnberg, då förberörda gåfvobref upprättats, allaredan fyllt femton år och säte des varit berättigad att sjelf förvalta hvad hon förvärfvat; och som Agnes Rönnberg vid gåfvotillfället icke heller velat, att Johan August Rönnberg med gåfvobrefvets upprättande haft någon biapsikt, samt detta lika som ock öfriga af Johan August Rönnberg till stöd för käromålet åberopade skäl, äfven om de vore bevisliga, icke kunde hafva till påföljd gåfvobrefvets upphäfvande; har Vicehäradshöfdingen Castrén anhållit, att Johan August Rönnbergs talan, såsom foglös, måtte förkastas. Efter det Johan August Rönnberg upplåtit sitt bo till konkurs och saken haft den omgång, handlingarna däri närmare utvisa, samt Agnes Rönnberg emellertid uppnått myndig ålder och, öfver käromålet hörd, återhämtat hvad i hennes vägnar redan i målet anfört och yrkats, har Rådstufvurätten medelst den 16. September 1907 afkun592
nadt utslag funnit det visserligen vaia utredt, att Johan August Rönnberg och Amalia Karolina Rönnberg den 22 Juli 1902 till Agnes Rönnberg utfärdat gåfvobref å förenämnda villa lägenhet, men alldenstund sagda villa uti ifrågavarande afseende vore att betraktas såsom lösegendom samt utredning icke blifvit förestäld därom, att Johan August Rönnberg skulle genom gåfvoföremålets öfverlemnande fullbordat gåfvan, i ty att det å Agnes Rönnbergs vägnar gjorda påståendet att Johan August Rönnberg efter den 22 förberörda Juli skulle för Agnes Römbergs räkning besuttit villan, såsom af Johan August Rönnberg motsagdt och ostyrkt, icke kunde tillmätas nå got vitsord, och icke heller den omständigheten, att Vicehäradshöfdingen Castrin, som på hösten år 1904 förordnats till godman för Agnes Rönnberg, emedelbart därpå sätt sig i besittning af villalägenheten, kunde, då detta skett i uppenbar strid mot Johan August Rönnbergs vilja och längt efter det Johan August Rönnberg den 25 Augusti uti 1902 hos Magistraten i Hangö stad återkallat ifrågavarande gåfvobref samt i allmänna tidningarna för den 14 påföljande November låtit införa en protest af enahanda innehåll, såsom tradition af villan anses, fördenskull och då Amalia Karolina Rönnberg, såsom stående under sin mans målsmanskap, icke varit lagligen berättigad att om sin förmenta giftorätt i lägenheten annor lunda än hennes man förordna, samt Amalia Karolina Rönnbergs påstådda andel icke heller blifvit till Agnes Könnberg öfverlemnad äfvensom Johan August Könnberg sedermera hvarken velat full börda gåfvan eller lagligen kunde där till förpliktas, har Rådstufvurätten förklarat omförmälda gåfvobref utan all kraft och verkan. Hofrätten, under hvars pröfning Ägnes Rönnberg i vadeväg dragit målet, har uti dom den 20 Juli 1708 sig yttrat och alldenstund Johan August Rönn berg på grund af hvad uti målet i sådant afseende utredt blifvit icke kun553
de anses hafva haft för afsikt att genom ifrågavarande afhandling af den 22 Juli 1902 till Agnes Rönnberg såsom gåfva öfverlåta ifrågavarande villa, fördenskull och då Amalia Kacolina Rönnberg vid tiden för sagda afhandlings tillkomst stått under Johan August Rönnbergs målsmanskap och för ty icke kunnat om villan annorlunda än hennes man disponera, fann Hof rätten Agnes Rönnberg icke hafva anfört skäl till ändring i det slut, hvari Rådstufvurätten i saken stan nat, hvarhos Agnes Rönnberg ålagts att med fyratiofem mark ersätta Gustaf Viktor Nyqvist hans för målet i Hopåtten hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Agnes Rönnberg anhållit om ändring me dels ingifven deduktion, som Gustaf Viktor Nyqvist bemölt. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och pröfvar rätt vist på de af Rådstufvurätten anför da skäl låta bero vid det slut, hvari domstolarne i saken stannat, jemte det a. F. Gröm. lönes Rönnberg skyldigkännes att med femtio mark godtgöra Gustaf Viktor Nygvist hans härstädes hafda um gälder i målet. Det alle, som vederbörtill efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Julias NummelinEdvard Paldani. A. Wirkman A. K. Granström. 594
Den 1. December 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommet fordringsmål. emellan Handlanden Aino Lindeman, från Nikolaistad, sökande, och Handelsfirman i Jakobstad Ph. U. Strengberg, uteblifven svarande: Gifven uti Justitiedepar lementet den 1 December 1908. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Nikolaistad har finnan Th. U. Strengberg anfört, att finnan enligt slutsedel af den 20 Juli 1904 och faktura af den 28 i samma månad utaf Handlanden Lindenan köpt och i Jakobstad. emottagit fyrahundra fot petrölsum; att förmån på grund af parterne emellan uti slutsedeln träffad öfverenskommelse därom att tomfåten skulle af Handlanden Lindeman återköpas till fullt pris, såframt desamma selfria af firman leversrades Rdr R. A. W. H.S. - C. J. T. -  C. A: W. K. 100 59 100 595 No 2285 Pag. 10. R. D. 1908.
fritt ombud i Jakobstad, omedelbart elter emottagandet af varan för Handlanden Lindemans räkning till staden St Petersburg afsändt femtiofem tomfat af samma storlek, men af annat träslågän de af Handlanden Lindeman leveerade låten, för hvilka femtiofem tomlat Lindeman i öfverensstämmelse med bestämningen uti slutsedeln betalt pakt och sju mark för hvarje fat; att firman vedermera den 21 Juli 1905 till St Petersbruromed angfartyget Jakobstad afskickat de återstående trehundra fyratiofem tomlaten samt ej mindre tillhandahållit Handlanden Lindeman faktura, upptagande priset å faten till sju mark för hvarje, än underrättat honom om inlastningen och att Lindeman egde utfå konnässementet från Förenings - Bonkens i Finland filialkontor i Nikolaistad, såsnart han docopterat en af firman för tomfotens pris å honom utställd och på Föreningsbanken transporterad växel; samt att firman, enär Handlanden Lindeman emellertid vägrat att såväl areptera om ordade växet som taga någon befattning med sistnämnda tomfat, låtit i St Petersburg försälja desamma och därvid erhållit endast sex mark femtio penni för hvarje, jämte det firman nödgats erlägga i framt för tomfaten tvåhundra fyratioen mark femtio penni; och har firman Ph. U. Drengberg förty yrkat Handlanden Lindemans förpliktande att till firman utgifva fyrahundra fjorton mark. I saken hörd, har Handlanden Lindeman väl medgifvit riktigheten af den utaf firman Ph. U. Strengberg åberopade öfverenskommelsen om återköp af tomfaten, men ansett firman hafva bort lämna Lindeman så tidig underrättelse om fastens afsändande, att han kunnat öfvertygå sig om desammas beskaffenhet, hvarför och då atminstone en del af de återskickade taten varit andra än dem firman emottagit, Handlanden Lindeman emotsett käromålets förkastande. Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för sina rättegångskostnader, har me996 791
dels utslag den 6 April 1906 funnit utredt vara att, sedan Handlanden Lindeman vid försäljning till finnanSk. U. Strengberg af ifrågavarande fyrahundra fåt petröheim förbundit sig att återköpa tornfaten till fullt pris, då de filfria af firman levererades fritt ombud i Jakobstad samt firmanömedelbart efter varans emottagande till St Petersburg för Handlanden Lindemans räkning afsändt femtiofem tomfat af samma storlek men af annat virke an nämnda fyrahundra fat äfven som Handlanden Lindeman utan anmärkning erlagt för dessa femtio fem tomfat ej mindre pakt än fullt pris efter sju mark för fåt, firman Th. U. Strengberg den 21 Juli 1905 i öfverensstämmelse med därförinnan rådande bruk emellan Handlanden Lindeman och firman, som under ären 1903 och 1904 endast af Lindeman beställt och emottagit petrölettum med färtyg från Jakobstad till St Petersburg för Handlanden Lindemans räkning ytterligare afskickat trehundra fyratio fem flfria tomfat, alla af samma storlek och äfven af samma träslag som omordade fyrahundra fåt, så när som ett fåtal fat, hvilka Lindeman tidigare tillsändt firman; att Handlanden Lindeman, ehuru han blifvit omedelbart efter det dessa trehundra fyratiofem fat afsändts därom underrättad, vägrat att taga någon befattning med sagda fat; att firman, som i anledning häraf nödgats i St Petersburg låta för vilja fåten, därvid för desamma erhållit enFast seel mark femtio penni för fat eller sålunda etthundra sjuttiotvå mark femtio pen ri mindre än det pris, för hvilket Handlanden Lindeman förbundit sig att återköpa de af honom till firman sånda faten; samt att firman i trakt för fatens transport från Jakobstad till St Petersburg erlagt tvåhundra fyratioen mark femtio penni; och emedan Handlanden Lindeman, som icke styrkt det han förbehållit sig rätt att på förhand blifva underrättad om tomfatens afsändande och ej heller framställt någon anmärkning emot fätens destinerande till St Petersburg, icke visat laga skäl för sin vägran att laga befattning med nämnda tomfåt, har Rådstufvurätten ålagt Handlanden Lindeman att emot 997 192
kvitto till firman Ph. U. Strengberg utgifva samnanlagdt fyrahundra fjorton mark samt att därutöfver med etthundra sjuttiofem mark godt göra firman dess rättegångskostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Lindeman i vadeväg dragit målet, har genom dom den 16 November 1907 fastställt Rådtufvurättens utslag, jämte det Handlanden Lindeman ålagts att med femtio mark ersätta fisman Th. U. Strengberg dess hos Hofrätten i saken hafda umgälder. Uti Hofrättens dom har Handlanden Lindeman anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfver vägande och finner Handlanden Lindeman icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrälters ofvanberörda dom, vid hvilken alltså kommer att bero. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: R. A: Wrede. C. J. Tingren Waiakijander 1. Henr. Snellman. 1ne August Jännettet Den 1 December 1908. sö Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Wiborgs Hofrätt inkommet mål angående fordran emellan Kaptenen William Ruth, från Karhula bruk i Kymmene socken, sökande, samt för re Godsegaren Ernst Josef Roman, bosatt i Konungariket Sverige, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 1. December 1908 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och at dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter Kaptenen Ruth ågången stämning har Ernst Josef Roman vid Häradsrätten i Kymmene och Pyttis socknars tingslag anfört, att Roman medelst skriftligt kontrakt af den 31 Oktober 1899 för däri närmare angifvet pris till Kaptenen Ruth öfverlå tet ett parti stock, som varit upplagdt dels invid Mörby egendom i närheten af Ekenäs stad dels å mark, tillydande öfvde J. N. G. W. E. P. A.G. 598 193 No 2285 na 24 sr. 1908
Romans egande"Ekenäs ängsåg" samt att Roman därjämte åt Ruth utanenderat nämnda ängsåg jämte därtill hörande brädgård för en lega af tio mark för hvarje helt dygn, sågen vore gång; och som Kaptenen Ruth jemlikt berörda kontrakt, däri Ruth för sin del förbundit sig att till Ernst Josef Roman erlägga priset för det till Ruth försälda virket den 1 September 1900 och legan för sågens begagnande den si sta dagen hvarje månad, sägen af Kaptonen Ruth användts, fått, på sätt en af Ruth till Roman afgifven kontokurant af den 20. Februari 1901. utrisade, emottaga virke till ett värde af 26,851 mark 46 penni och i lega för ängsågens begagnande under September och Oktober månader 1900 blifvit Roman skyldig, för September månad 165 mark och för Oktober månad 57 mark 50 penni, har Ernst Josef Roman, enär Kaptenen Ruth, som jämväl användt ängsågen under tjuguåtta dygn i Augusti månad 1901, emellertid vägrat att å Romans sålunda uppkomna tillgodohafvande till Roman gälda vidare än å stockpeiset den 8 Augusti 1900 erlagda 15,000 mark, yrkat Kaptenen Ruths åläggande tt till Roman utgifva å priset för de försålda stockarne ännu oguldne 11,851 mark 46 penni med sex procents ränta från den 1 September 1900 samt i lega för begagnandet af meranämnda ängsåg 502 mark 50 penni med enahanda ränta å 165 mark från den 1. Oktober 1900, å 57 mark 50 penni från den 1. därpåföljande November och å 280 mark från den 1. September 1901. Isaken hörd, har Kaptenen Ruth, jämte det han medgifvit, att han af Ernst Josef Roman omhänderfått virke till ofvannämnda värde och att Roman i lega för sågens begagnande under September och Oktober månader år 1900 tillborde i sådant afseende uppgifna belopp, tillika påstått att Ernst Josef Roman ålegat till Kaptenen Ruth öfverlämna ifrågakomna angsåg i ett för det försålda stockpartiets förrägande anrändbart skick samt att Ernst Josef Koman därjämte i kontraktet förbundit 699 194
sig att omodelbart till sågen framforsla det till öfver tjugutusen stycken uppgående stockpartiet äfvensom att i sågens närhet tillhandahålla Ruth nödiga stockmägasiner och upplagsplatser till brädgård, men att meranämnda ängsåg vid dess öfverlämnande till Ruths begagnande varit i sådant skick att Ruth varit tvungen att om- och tillbygga densamma samt förse sågen med delvis nya inventarier, att en stor del af den till sågen hörande brädgården under hela arrendetiden enrit belämnad med Roman tillhörigt virke, så att Kaptenen Ruth nödgats forsla en del af det af honom å sågenförsågade virket till annan i sågens närhet å Rödgrund benämnda klippa anskaffad upplagsplats och därstädes anlägga nödiga stapelbottnar; att ängsågen i anledning af dess ombyggnad och reparationerna å densamma stått under en tid af sextiotre och en fjerdedels arbetsdagar, för hvilka Ruth varit nödsakad att utbetala lön åt sitt arbetsfolk; och att Ruth, enär Roman underlåtit att omedelkart efter kontraktets afslutande till sågen framforsla största delen af det försålda virket, nödgats låta ur isen, däri en del af stockarna fått infrysa, lös bryta ett antal stock och därdter försälja återstoden af stockpartiet till ett pris, betydligt understigande det Ruth kunnat erhålla, om samtliga stockar bevererats å utfäst tid och sålunda kunrat tidigare utskippas; hvarför och då värdet af de utaf Kaptenen Ruth i så gen insätta markiner och däri nedlagda inventarier, hvilka Ruth efter arrendetidens utgång återfått, i väsentlig mån nedgått, samt Ernst Josef Roman vore skyldig att ersätta Kaptenen Ruth all den skada och samtliga de förluster, Ruth på ofvan omförmäldt sätt fått vidkännas, Kaptenen Ruth, på genstämning. yrkat, att Ernst Josef Roman, hvilken dessutom i förberörda kontrakt berättirat Kaptenen Ruth att på Romans bekostnad i sågen insätta sådana markiner och vidtaga de reparationer Ruth ansåge erfoderliga, måtte skyldigkännas att till Kaptenen Ruth utgifva, enligt inlämnade räkningar, nedannämn300 ppi
da belopp, nämligen: i ersättning för sågens försättande i användbart skick 8032 mark 83 penni; i framt för i sågen insatta nya markinen och inventarier 307 mark 10 penni; kostnaden för en tillbyggnad till sågen 750 mark; för forslande af en del af virket till förberörda å Rödgrend anlagda uplagsplats 1918 mark 11 penni; för inrättande af nödiga stapelbottnar å sagda uplagsplats 550 mark; i godtgörelse för de kostnader, Kaptenen Ruth åsamkats under den tid angaigen till följd af densamma vidlådande bristfälligheter icke kunnat hällas i gång 1897 mark 50 penni; för löstagning ur isen och släpning af sextusen sextioåtta stycken stock 4247 mark 60 penni; skilnaden 13,250 mark mel lan det pris, Ruth kunnat erhålla för ifrågakomna virke för den händelse del af Roman framforslats i tid till sågen, och det belopp Ruth, af anledning att virket i följd af försenad leverans först är 1901 utskoppats, i själfva verket erhållit, samt 1054 mark 83 penni för värde förlust å markiner och inventarier, samtliga dessa belopp jämte ränta, likväl efter afdrag af hvad Roman hade å stockpriset och i arrende för ängsågen att fordra Sedan Kaptenen Ruths käromål af Ernst Josef Roman motsagts, har Häradsrätten, hvarest parterne ömsesides anhållit om godtgörelse för sina kostnader å rättegången, uti den 28 April 1905 afkunnadt utslag funnit utredt vara, att Ernst Josef Roman medelst förberörda kontrakt af den 31. Oktober 1899 förbundit sig att åt Kaptenen Ruth leverera ett parti stock till ett i kontraktet närmare angifvet pris, hvilket bort erläggas den 1. September 1900, samt att Roman genom samma kontrakt åt Ruth arrenderat ofvannämnda ängsåg för en afgift af tio mark för hvarje dygn, hvilken arrendeafgift bort betalas den sista dagen i hvarje månad sågen användts; och emedan Kaptenen Ruth erkänt, att han af Ernst Josef Roman fått emottaga stock till ett värde, uppgående enligt det i kontraktet för det levererade virket utfästa priset till tjugusextusen åttahundra femtioen mark 601 196
fyratiosex penni äfvensom att han användt sågen under September månad 1900 sexton och ett halft dygn och påföljande Oktober månad fem och tre fjerdedels dygn, samt styrkt vore, att sågen för Ruths räkning hållits i gång under Augusti månad 1901. tjuguåtta dygn, ty har Häradsrätten ålagt Kaptonen Ruth att till Ernst Josef Roman utgifva piiset för det af Ruth emottagna virket med ofvansagda belopp tjugusextusen åttahundra femtioen mark fyratiosex penni, efter afdrag af härå erlagda femtontusen mark, eller således elfvatusen åttahundra femtioen mark fyratiosex penni, jämte sex procents ränta därå från den 1. September 1900, äfvensom för begagnande af ifrågakomna ängsåg i äskadt ärende för September månad 1900 etthundra sextiofem mark med sex procents ränta från den 1 Oktober samma år, för nästsagda månad femtiosju mark femtio penni jämte enahanda ränta från den 1 November 1900 och för Augusti månad 1901 tvåhundra åttatio mark med sex procents ränta från den 1. därpåföljande September, allt tills full betalning följde. Beträffande åter Kaptenen Ruths i saken framstälda anspråk på ersättning för ifrågavarande ängsågs för sättande i skick, för den skada som förorsakats Ruth därigenom att sågen stått under den tid särskilda bristfälligheter däri afhjälpts, för minskning i värdet af de utaf Ruth i sågen insätta maskinerna och inventarterna, förtrakt af markiner till och från sågen samt för tillbyggnader, som Ruth verkstält vid sågen, har Häradsrätten ansett det väl hafva styrkts, att sågen vid afslutandet af meranämnda kontrakt befunnit sig i dåligt skick, men emedan Ernst Josef Roman i 8de punkten af kontraktet förbundit sig att ansvara en dast för sådana bristfälligheter i sågen, hvilka kunde uppstå under arbetets gång, och full utredning saknades därom att Roman skulle iklädt sig större ansva righet med afseende å sågens beskaffenhet än hvad kontraktet utvisade. har Häradsrätten med afseende jämväl därå att något bedrägligt förfarande icke 602 197
stannat Ernst Josef Roman till last och Kaptenen Ruth icke kunnat styrka, till hvilken del de af honom å sågen utförda reparationerna möjligen verkstätts för afhjälpande af under arbetets gång upp komna brister, lämnat Ruths ofvannämnda ersättnings anspråk utan afseende; och hvad vidkomme Kaptenen Ruths anspråk på ersättning för transport af virketill Rödgrends klippa, för uppförande af stapellbottnar därstädes, för skada, som förorsakats genom att virkesprisen, efter det att leveransen af stocken försenats, hade nedgått samt för löskrytande af stock ur isen, har Häradsrätten visserligen funnit, att Ernst Josef Roman brustit i fullgörandet af bestämmelserna i oftaberörda kontrakt därigenom att han icke omedelkart levererat att den försålda stocken vid ängsågen och öfverlämnat sina upplagsplatser vid sågen till Kaptenen Ruths förfogande, men alldenstund Ruth icke gittat utreda storleken af den skada han skulle tidit såväl i följd däraf att en del af stockpartiet icke omedelkast levererats invid, utan på ett afstånd af några kilometer från sågen, om hvilken omständighet anmärkning vid emottagandet af sagda stockparti ej ens framställts som och därigenom att upplagsplatsen na vid sågen delvis upptagits af Ernst Josef Roman tillhörigt virke, har Häradsrätten jämväl i denna del under känt Kaptenen Ruths talan; men hafra, i anseende till sakens beskaffen tats parterne emellan. Hofrätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i vadeväg dragit målet, har medelst den 14. December 1907. gifven dom faststält Häradsrättens utslag i öfrigt utom att, enär Kaptenen Ruth icke lagligen styrkt, att Ruth genom Ernst Josef Römans förfarande i stred mot bestämmeljerna i ofvanberörda kontrakt tidit Häradsrättens utslag, såvidt rätte gångskostnaden i målet parterne emellan kvittats, ålagt Kaptenen Ruth att med ettusen femhundra mark godt 603 198 het, kostnaderna i rättegången kritskada, Hofrätten, med ändring af
göra Ernst Josef Roman för hans i målet hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Kaptenen Ruth sökt ändring medelst ingifven deduktion, den Ernst Josef Roman i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Kaptenen Ruth icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvannämnda dom, vid hvilken alltså kommer att bero; och skyldigkännes Kaptenen Ruth att till Ernst Josef Roman, i ersättning för dennes härstädes i målet hafda umgälder, utgifva etthundra femtio mark Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Julins Nummelin Edvard Padmi. L. Wickman A. W. Granström. Uno Strömsten. Joulukuun 2. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin hakijana sekä Huittisten, Tamyhteinen tientekolahko vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 2. päivänä Joulukuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuHuittisten, Vampulan ja Kauvatsan kiintien tientekolahon valitsemana edustajana on Talollinen Frans Oskar Juusela, Huittisten mäen ja Harjavallan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeulessa lausunut, että Työmies Kalle lamm oli 29. päivänä Toukokuuta 1901. ottanut mainitun tientekolahon puolesta tehdäkseen MalvaaLämä: A. F. C. J. T. - C. A. - W. K. ./. E. Th. 604 Den No 2293. tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Talollinen Vilho Aimälä, Kokemäen pitäjästä, on putan ja Kauvatsan kuntien aavaa: pitäjän Nauhian kylästä, KokeTing. S. M. 2. 1908