Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
utgifva 50. mark i månaden, räknadt från barnets födelse intill dess detsamma kunde sig själft försörja samt att godtgöra Hulda Karolina Boman hennes rättegångskostnader i målet. J saken hörd har Restauratören Edlund, jämte det han förnekat sig vara fader till Hulda Karolina Bomans ifrågavarande barn, bestridt att han på sätt eller annat skulle hafva förbundit sig att under hålla detsamma och förty emotsett käromålets förkastande; därå Råd stufvurätten medels den 20. Mars 1909. afsagdt utslag ansett halft bevis vara förebragt därom, att Restauratören Edlund åtagit sig att i egenskap af fader till Hulda Karolina Bomans ifrågavarande den 17. Janua ri 1896. framfödda dotter bidraga till sagda barns underhåll och uppfostran, hvarför Rådstufvurätten ålagt Restauratören Edlund att, därest han gittade, med ed värja sig från hvad mot honom sålunda inlupit; och skulle Rådstufvurätten, sedan utredt blifvit om Ellund kunde gå den honom sålunda förelagda eden, meddela vidare utlåtande i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Restauratören Edlund i vädevåg dragit målet, har medels den 3. Maj 1911. gifven dom låtit vid Rådstufvurättens utslag bero äfvensom skyldigkänt Restauratören Edlund att med etthundra sextio mark hålla Hulda Karolina Boman skadeslös för hennes vid svarandetalans bevakande i Hofrätten hafda umgälder. Uti Hofrättens dom har Restauratören Edlund anhållit om and ring medels hit ingifven deduktion, den Kulda Karolina Boman i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Restuuratören Finland icke hafva anfört skäl till ändring i Körrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att förblifva; och ålägges Westeratören edlund att till Hulda Karolina Boman i ersättning för hennes härstädes 516
i målet hafda kostnader utgifva sextiofem mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Skuten Karinen B. Amberg Mannes Siltonen. K. R. Helanen Frans Talmros Den 21. Juni 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Veterinären Johan Oskar Lindström Grösshandlareänkan Emilia Fredrika Lindström, Professorn Michael Strueket och Banktjänstemannen Georg Alfred Kruskoppf, alla från Helsingfors stad, samt Stationsinspektorn Aluvis Gottvald Afthan, från Kumo socken, de tre sistbemälde såväl för egen del som i egenskap af målsmän för sina hustrur Ellen Maria Elvina struke, Hilma Leontina Kruskopf och Betty Emmerij Alfthan gemensamt sökande, äfvensom Öfverstelöjtnanten Albin Savonius hustru Elise Savonius, jämväl från sagde stad, för egen del och såsom förmyndare för minderåriga Valborg Elisabet Sundgren, svarande: Gifven uti Justitidepartementet den 21 Juni 1912. Kejserliga Senaten har låtit handJul: 92. k.t - t.S. s. 517 No 1026. Såg. 166. R. D 1909
lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är ifråga, inhämtat följande: Efter stämning å Veterinären Lindström och dennes fader Grosshandlaren i Helsingfors Carl Oskar Lindström har Öfverstöjtnantskan Savonius vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört att Veterinären Lindström, åt hvilken hennes aflidne förste man Sänedjurläkaren Gustaf Lundgren i lifstiden genom köpslut den 7. December 1872. försålt sin uti gården No 22 vid Västra Henriksgatan i Helsingfors upprätthållna höfbeslagsinrättning med därtill hörande inventarier och lösegendom, å den härför utfästa köpeskillingen, hvilken utgjort 40,000 mark jämväl nästnämnde dag till Lundgren utfärdat en å sagda belopp ställd skuldsedel, hvilken löpte med sex procents årlig ränta och för hvars infriande Grorshandlaren Lindström ingått proprieborgen; och enär Öfverstelöjtningskan Savonius vid Sämdjurlukaren Sundgrens den 1. Maj 1901. timade frånfälle på grund af testamente jämte hennes och Lundgrens adoptivdotter förbemälda Valborg Elisabet Sundgren i ego bekommit Lundgrens efterlämnade bo, har Öfverstelöjtnantskan Savonius, som före ingåendet af sitt andra äktenskap med Öfverstelöjtnanten Savonius genom äktenskapsförord af den 22. November 1902 till enskild ego förbehållit sig, bland annat att henne därförinnan tillhörig egendom och rätt att öfver densamma jämte däraf härlytande afkomst själftändigt råda för egen del och i sin förenämnda förmyndareegenskap yrkat, att Viterinaren Lindström, som enligt rärskilda å ofvanberörda skuldebref befintliga anteckningar under Sänedjurlakaren Lundgrens lifstid i flere poster såsom afbetalning å hufvud. stolen erlagt inalles 16.000 mark förutom ränta, samt Grosshandlaren Lindström måtte förpliktas att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, till henne utgifva mer348
berörda skuldsedels återstående innehåll 24,000 mark jämte därå från den 1. Januari 1901. löpande sex procents årlig ränta, efter afdrag likväl af den 2. December 1901 ytterligare guldne 4000 mark. 4o saken hörde, hafva Veterinären Lindström och Grösshandlaren Lindström genmält, att förenämnda den 7 December 1892 ingångna köpslut träffats mot villkor, bland annat att Sändjurlakaren Sundgren, som vid tiden för försäljningen af ifrågavarande höfbeslagsinrättning ur allmänna medel åtnjutit anslag för upprätthållandet af en i sammanhang därmed inrättad höfbeslagsskola, icke allenast skulle emot särskilda i stället för kontant aflöning utgående förmåner intill den 1 Oktober 1898 handhafva den teoretiska undervisningen i skolan, utan ock borde för år 1893 afstå sagda statsanslag åt Veterinären Sindström samt befullmäktiga den sistbemälde att från och med år 1894 ensam uppbära och tillgodogöra sig den stats suivontion, som på gemensam ansökan af Vederinären Lindström och Sundgren kunde från och med sistsagde år dem beviljas för underhållet af omordade höfbeslagskola, hvars utgifter däremot skulle af Veterinären Lindström ensam bestridas. Oaktadt Veterinären Lindströms förbehåll beträffande Sändjurläkaren Sundgrens skyldigheter med afseende å omordade statsanslag utgjort en väsentlig förutsättning för köpeoftalet om höfbeslagsinrättningen samt Sundgren sedermera genom ett den 2/ Mars 1897 skriftligen upprättadt kontrakt, hvilket afsitt att utgöra en fortsättning af aftalet för den 7. Fecember 1892, icke allenast åtagit sig att emot öfverenskommen kontant aflöning vara föreståndare för hofbeslagskolan och att handhafva undervisningen i densamma för en tidrymd af ytterligare fem år från den 1 Oktober 1898 under förutsättning, att skolan efter sistsagda dag kom349
me i åtnjutande af fortsatt matsunderstöd, utan och förbundit sig att gemensamt med Viterinären Lindström ytterligare utverka slikt understöd, hvilket i likhet med hvad tidigare varit fället borde v afkortadt tillfalla den sistnämnde, så hade Lundgren likväl den 24. Oktober 1900, utan Vederinären Lindströms vitskap, med Landtbruksstyrelsen i Finland afslutat kontrakt om upprätthållande af ifrågakomna höfbeslagskola från den 1. Januari 1901 och af statsanslaget, som utgått med 9,600 mark för år, under sin lifstid uppburit för Januari och Februari månader 1901 1,600. mark, därå Öfverstelöjtnantskan Savonius efter Sämedjurlakaren Sundgrens frånfatle af anslaget uppburit enahanda belopp för Mars och April månader nyssagda år, medan Vederinären Lindström, som äfven under dessa fyra månader bekostat skolans underhåll fått uppbära, den 7. Mars 1901 af Lund gren 500 mark och den 14. Maj af Öfverstelöjtnantskan Savonius jämväl 500 mark eller således inalles endast 1000 mark. På Sämedjurlakaren Sundgren sålunda genom ofvanbeskrifna förfarande icke allenast betagit Veteri nären Lindström möjligheten att få utan Öfverstelöjtnantskan Savonius bomyndigande efter Sundgrens död uppbära ifrågavarande statsunderstöd sålänge det därom med Landtbruksstyrelsen afslutade kontraktet egt giltighet utan och vållat, att föreståndareskapet för skolan jämte därmed förenade förmåner, sedan nästantydda kontrakt den 26 April 1902 från den 1 nästdärpåföljande Juli hos Öfverstelöjtnantskan Savonius uppsagts, icke å Veterinären Lindström öfverflyttats, samt Lundgren således genom sitt tillvägande i så väsentlig män brutit emot det köpeaftal, hvaraf Öfverstelöjtnantskan Savonius fordrings anspråk härflöte, att den förnämsta förutsättningen för köpet förfallit och aftalet förty måste anses hafva upphört att gälla, hafva Peterinurin Lindström och Gross550
handlaren Lindström, under förmenande att den förre vid sådant förhållande jämväl å sin sida vore fritagen från skyldigheten att fullgöra antydda aftal och att honom säledes ej heller kunde åläggas att till Öfverstelöjtnantskan Savonius utbetala ofvannämnda skuldsedels aguldna innehäll, anhållit om käromålets förkastande. För den händelse att änberörda köpe aftal dock ansåges vara gentemot Veterinären Lindström findande, har denne jämte Grosshandlaren Lindström anmärkt, att den anslagsumma, hvilken för Januari, Februari, Mars och April månader 1901 med sammanlagdt 3,200 mark ur allmänna medel utgått till hafbeslagskolan, borde i dess helhet till godokomma Veterinären Lindström som, fastän han under sagda tid underhållit skolan, dock fått af anslaget, på sätt ofvan uppgifvits, uppbära endast 100 mark, hvarutom Vederinären Lindström påstått det han hade enligt en af honom upprättad och till Rådstufvurätten inlämnad kontokurant ej mindre i räntor å särskilda af Sänedjurakaren Sundgren i lifstiden mot växlar upptagna och sedermera efter dennes frånfälle omsatta penningelån för Öfverstelöjtnantskan Savonius under år 1901 utbetalt följande belopp, nämligen: den 14 Maj 31 mark 88 penni, den 17 i samme månad 57 mark, den 15. Juni 75 mark, den 4. Juli 66 mark, dem 14 Augusti 31 mark 87 penni, den 20. i nästnämnde månad 60 mark, den 18. Oktober 18 mark 55 penni och 6. mark samt den 28 November 51 mark och 50 mark eller sammanlagdt 561 mark 28 penni, än å Öfverstelöjtnantskan Savonius vägnar den 20. Augusti 1901 till Berghåll Abdonsfabrik guldit 375 mark 60 penni för särskilda under Sändjurläkaren Lundgrens lifstid utförda reparations arbeten å denne tillhöriga akdon och seltyg samt till ÖfverstelöjtnantskanSavonius kontant erlagt, den 15 Oktober 1901 300 mark, den 22 nästär551
påföljande November likaledes 300. mark, den 28 i sistsagde månad 690 mark och den 30 i samme månad 90 mark äfvensom den 2 December 1901 och den 20 Juni 1902 åt Öfverstelöjtnantskan Savonius utfärdat tvenne af Lindström sedermera å respektive förfallodagar inlösta ocept lydande hvart dera å 2,300 mark. Enär de belopp, hvilka Veterinären Lindström sålunda hade att fordra af Öfverstelöjtnantskan Savonius, uppginge till 7,864 mark 88 penni eller, då förenämnda suiventionssumma om 3,200 mark jämväl medräknades, till sammanlagdt 10,864 mark 88 penni, men Öfverstelöjtnantskan Savonius å andra sidan, på sätt kontokuranten utvisade, egde tillgodoräkna sig följande poster om inalles 5,035 mark, nämligen: de två belopp å 500 mark hvartdera, hvilka Sederinären Lindström den 7. Mars och den 14 Maj 1901 fått af merberörda statsanslag uppbära, priset för nedannämnda af Lindström ur Sändjurlakaren Sundgrens bo inköpta egendom, nämligen ett hästmått, en bok och en räkne opparat med 35 mark samt den summa å 4000 mark, hvilken den 2 December 1901 kvitterats såsom afbetalning å den af Öfverstelöjtnantskan Savonius i målet utsökta skuldsedelns innehåll, borde förty en summa om 5,529 mark 88 penni, förutom nyssnämnda 4000 mark, ytterligare afräknas från det af Öfverstelöjtnantskan Savonius fordrade beloppet, hvarvid med afsunde å räntebäkningen borde iakttagas, att, enär statsanslaget för höfbeslagskolan af Landtbruksstyrelsen utbetalats i räter hvarannan månad för närmast tillandalupna två månader samt anslagsbeloppen bort omedelbart vid deras lyftande tillgodokomma Veterinären Lindström 100 mark beträktades vara af honom guldna den 1. Mars 1901 och enahanda belopp den 1. darpåföljande Maj medan de 2,300 mark, hvarå Lindström den 20 Juni 1902 utfärdat vecept, borde anses vara 552
å Lindströms gäld afbetalade nästsagde dag samt återstoden 329 mark 88 penni skulle betraktas såsom guldne den 2 December 1901. För öfrigt och då Sändjurlakaren Lundgren samt hans rättsinnehafvare enligt nu ifrågakomna af Viterinären Lindström den 7. December 1872 utfärdade skuldsedel endast egde rätt att efter föregången två månaders uppsägning af Lindström utkräfva högst 400 mark om året samt däraf följde, att fordringsegaren, äfven om denne under något år icke till betalning uppsägt nästnämnda belopp eller någon mindre del däraf, ej vore berättigad att under följande år affordra Lindström mera än 4000 mark, hafva Vederinären Lindström och Grosshandlaren Lindström, hänvisande till Keterinären Lindströms förberörda kontokurant, hvilken utvisade att valuta tillgodokommit Öfverstelöjtnantskan Savonius för de räter, hvilka, i fall af uppsägning, bort till henne erläggas under åren 1901 och 1902, samt under åberopande af två å skuldebrefvet befintliga anteckningar därom, att detsamma i dess helhet hos dem till betalning uppsagts den 11. Maj 1903 anhållit, att ÖfverstelöjtnantskanSavonius fordringsanspråk måtte, därest betalningsskyldighet öfverhufvudtaget kunde Viterinären Lindström i saken åhvälfvas, underkännas, såvidt detsamma sträckte sig utöfver 1903 års betalningsrat, från hvilken Peterinären Lindström dessutom borde berättigas afdraga de 1,829 mark 55 penni, hvarmed hans i meromordade kontokurant upptagna tillgodohafvande öfverskjöte den Öfverstelöjtnantsson Savonius för år 1902 tillbörande raten om 4000 mark. Till bemötande af Veterinären Lindströms och Grosshandlaren Sindtröms påstående, att kontraktet af den 27. Mars 1897 varit afsedt att utgöra en fortsättning på aftalet af den 7 December 1892. har ÖfverstöjtnantskanSavonius framhållit, bland annat att förstnämnda kontrakt icke in 553
nehölle någon den ringaste antydan om tillvaron af ett samband emellan båda dessa aftal af den art, att den senare ingångna öfverenskommelsens uppfyllande kunde anses utgöra en betingelse för köpslutets bestånd, hvadan och då kontrahenter. nes rättigheter och förpliktelser förty uteslutande borde bedömas enligt aftalet af den 7. December 1872, Länedjurfäkaren Sundgren åtminstone från den 1. Oktober 1898. egt ett lagligt anspråk på betalning enligt bestämmelserna i omordade skuldebref, hvilket anspråk så mycket mindre kunde motsägas, som Vederinären Lindström, hvilken i ego bekommit änberörda hofbeslagsinrättning med därtill hörande inventarier, uppburit det statsanslag, hvilket beviljats för underhållet af den i samband med inrättningen uppradtade höfbeslagskolan, icke allenast intill den 1 Oktober 1898 utan ända intill den 1. Juli 1902, då det med Landtbruksstyrelsen den 24 Oktober 1900 om sagda skola afslutade kontraktet, hvilket upprättats för obestämd tid, efter aftalsenlig uppsägning förlorat sin giltighet, jämte det Öfverstelöjtnantskan Savonius till stöd för sitt anspråk att på en gång utfå skuldebrefvets oguldna belopp i dess helhet framhållit, hurusom skuldsedelns ordalydelse vidhandengåfve det afsikten varit, att dess innehåll skulle genom årliga afbetalningar, hvarje om 4000 mark, erläggas inom tio år, hvadan hela beloppet enligt hennes tanke varit till betalning förfallet från och med den 1. Januari 1903. Vidkommande Vederinären Lindströms och Grosshandlaren Lindströms på förenämnda kontokurant grundade kvittningsanspråk har Öfverstelöjtnantskan Savonius bestridt det hon vore skyldig att gälda följande däri upptagna belopp, nämligen: posten å 31 mark 55 penni för den 14 Maj 1901 å 75 mark för den 15. därpåföljande Juni och å 31 mark 57 penni för den 14. Augusti samma år samt 2/3 mark af den till 60 mark 554
upptagna posten för den 4. Juli 1901, enär samtliga dessa belopp utgjorde provision för och disposränta å växlar, för hvilkas betalning Vederinären Lindström själf borde gendemot henne ansvara, hvarhos Öfverstelöjtnant, skan Savonius påstått, att Vederinären Lindströms den 20 Juni 1902 utfärdade ocept å 2,300 mark, på sätt Lindström sedermera äfven själf under rättegången medgifvit, användts till gäldande af en utaf Sänedjurläkaren Lundgren i lifstiden utställd och af Veterinären Lindström godkänd, vid Sundgrens frånfälle å 600 mark lydande växel, hvilken jämväl, på sätt ett af Wasa Aktiebanks filialkontor i Helsingfors den 4. Mars 1904 utfärdadt intyg vidhandengåfve, därstädes den 15 Mars 1901 af Vederinären Lindström disponterats, hvadan Öfverstelöjtnantskan Savonius som tillika motsagt Vederinären Lindströms under rättegången lämnade uppgift, att Sändjurläfaren Sundgren och Vederinären Lindström emot nästantydda, ursprungligen å 7000 mark lydande växel för gemensam räkning i bank upptagit ett lån, hvaraf Sundgren för sin del skulle hafva erhållit 4000 mark, ansett sig icke vara skyldig att gentomot Veterinären Lindström ansvara för ifrågakomna, af honom inlösta ocept, enär den af Peterinären Lindström jämväl under rättegången påpekade omständigheten, att Öfverstelöjtnantskan Savonius, som icke af egen erfarenhet haft sig något bekant om Sänedjuläkaren Sundgrens och Vederinären Lindströms växeltransaktioner, låtit i det vid bouppteckningen efter Länedjurlakaren Lundgren tillkomna instrumentet af förenämnda å 6000 mark lydande växets innehåll bland boets gäld upptaga ett belopp af 4000 mark, till hvilken nästnämnda summa för berörda räntepost för den 15 Juni 1901 å 1/3 mark äfven hänförde sig, icke verkade å saken vid det förhållande, att Lundgrens dödsbo i hvarje full varit gent500
upptagna posten för den 4 Juli 1901, enär samtliga dessa belopp utgjorde provision för och disposkränta å växlar, för hvilkas betalning Veterinären Lindström själf borde gendemot henne ansvara, hvarhos Öfverstelöjtnantskan Savonius påstått, att Viterinären Lindströms den 20 Juni 1902 utfärdade ocept å 2,300 mark, på sätt Lindström sedermera äfven själf under rättegången medgifvit, användts till gäldande af en utaf Sämedjurläkaren Lundgren i lifstiden utställd och af Veterinären Lindström godkänd, vid Sundgrens frånfälle å 600 mark lydande växel, hvilken jämväl, på sätt ett af Wasa Aktiebanks filiälkontor i Helsingfors den 4. Mars 1904 utfärdadt intyg vidhandengåfve, därstädes den 15 Mars 1901 af Vederinären Lindström disponterats, hvadan Öfverstelöjtnantskan Savonius, som tillika motsagt Vederinären Lindströms under rättegången lämnade uppgift att Sändjurlafaren Sundgren och Vederinären Lindström emot nästantydda, ursprungligen å 7,000 mark lydande växel för gemensam räkning i bank upptagit ett lån, hvaraf Sundgren för sin del skulle hafva erhållit 4000 mark, ansett sig icke vara skyldig att gentemot Viterinären Lindström ansvara för ifrågakomna, af honom inlösta ocept, enär den af Vederinären Lindström jämväl under rättegången påpekade omständigheten, att Öfverstegtnantskan Savonius, som icke af egen erfarenhet haft sig något bekant om Sänedjurlakaren Lundgrens och Vederinären Lindströms växeltransaktioner, låtit i det vid bouppteckningen efter Sämedjuläkaren Sundgren tillkomna instrumentet af förenämnda å 6000 mark lydande växels innehåll bland boets gäld upptaga ett belopp af 4000 mark, till hvilken nästnämnda summa för berörda ränteport för den 15 Juni 1901 å 75 mark äfven hänförde sig, icke verkade å saken vid det förhållande, att Lundgrens dödsbo i hvarje full varit gent135
emot växelinnehafvaren ansvarig för vändens betalning. Jämte det Öfverstelöjtnantskan Savonius för öfrigt med gifvit riktigheten af posten å 573 mark 60 penni för den 20 Augusti 1901, men däremot förklarat det hon icke kunde uttala sig rörande ofvanberörda decept för den 2. December 1901 å 2,300. mark, samt beträffande de i kontokuranten upptagna ränteposterna för den 18. Oktober och den 28. November 1901 anmärkt, att utredning borde af Veterinären Lindström företes rörande de växlar, till hvilka nyss antydda poster vore att hänföras, har Öfverstelöjtnantskan Savonius vidare, under åberopande af en i kontraktet af den 27 Mars 1877. ingående bestämning därom att ifall Sämedjurlakaren Sundgren aflede under den tid, för hvilken hontraktet vore afsedt att ega bestånd, dennes änka borde i bidrag till hyran för sin bostadslokol af Viterinären Lindström bekomma ett belopp af 1600 mark om året för den tid statsanslag på Sundgrens och Lindströms därom gemensamt gjorda ansökan utginge till ofvanomordade höfbeslagskola, yrkat att, enär Vederinären Lindström, ehuru han uppburit den för skolans underhåll beviljade statsrubventionen oafkortad från Sundgrens frånfälle den 1. Maj 1901 intill den 1. Juli 1902, det väktadt underlåtit att i merberörda kontokurant godtskrifva Öfverstelöjtnantskan Savonius det belopp af 1866 mark 66 penni, hvilket på grund af antydda aftal tillkomme henne för nyssnämnda, ett år och två månader omfattande tidrymd, nästsagda summa måtte därest Veterinären Lindströms kvittningsanspråk kunde till pröfning upptagas i sammanhang med Öfverstelöjtnantskan Savonius i saken utförda talan, tillerkännas henne på rätt som om beloppet hade observerats å hennes Freditsida i Lindströms oftaberörda kontokurant, hvarhos Öfverstelöjtnantskan Savonius sut556
ligen påpekat, att sagda kontokurant äfven i så måtto vore bristfällig, att Vederinären Lindström icke däri godtskrifvit Öfverstelöjtnantskan Savonius ränta å hennes på förskrifningen af den 7. December 1892. grundade fordran. I anledning häraf hafva Vederinären Lindström och Grosshandlaren Lindström utöfver hvad här ofvan allaredan antydts förnämligast framhållit, hurusom det enligt deras förmenande framginge ur ett af Nordiska Aktibankens för Handel och Industri filialkontor i Helsingfors den 4 Mars 1904 utfärdadt intyg, att sagda bankkontor åt Öfverstelöjtnantskan Savonius disponerat Veterinären Lindströms ocept för den 2. December 1901 å 2,300 mark, hvilket förfallit till betalning den 20. Januari 1902, samt att Öfverstelöjtnantskan Savonius själf uti en af henne utfärdad och Veterinären Lindström tillställd kontokurant godtskrifvit den sistbemälde icke allenast den genom nästnämnda augents distontering erhållna valutan utan ock, bland annat, de henne af Lindström påförda posterna för den 18. Oktober 1901 å 1/18 mark 53 penni och 60 mark samt för den 28 därpåföljande November å 51 mark och 50. mark, hvarhos Peterinären Lindström och Grosshandlaren Lindström vidkommande Öfverstelöjtnantskan Savonius anspråk på hyresbidrag anmärkt att hon icke kunde anses vara där till berättigad, enär detsamma bort till henne utgå endast för den tid Länedjurläkaren Sundgren och Viterinären Lindström gemensamt ansökt om statsanslag för meromerdade höfbeslagskolas upprätthållande samt anslaget efter den 1. Januari 1901 utgått på grund af en anhållan den Lundgren i strid mot ingångna aftal ensam och för egen räkning hos vederbörande myndighet framställt. Sedan Grorshandlaren Lindström aflidit under den tid förevarande 557