Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
dosta, 8. markan jälkeen yhden vuoden pellavankylvöstä, 6. markan mukaan yhden vuoden perunankylvästä ja 10. markan jälkeen hevosen käyttämisestä yhden vuoden ajalla, sekä siis Heikki Lauttajärvelle maksamaan Marraskuun 1. päivästä 1894. samaan paivään vuonna 1896. yhteensä 503. markkaa 42. penniä se kä viimemainitun päivän ja Marraskuun 1. päivän 1897. väliseltä ajalta 42. markkaa 71. penniä kuuden prosentin vuotuisella korolla, luettuna 251. markalle 21. pennille Marraskuun 1. päivästä 1895, yhtäläiselle määrälle Marraskuun 1. päivästä 1896. ja 423. markalle 71. pennille Marraskuun 1. päivästä 1897., joina päivinä eläke olisi ollut maksettava, vaan myös vastaamaan eläkkeen suorittami sesta edeskinpäin niin kauvan kuin Kulki Lauttajärvi ja Eveliina Matintytär elävät, minkä ohessa Heikki Lauttajärvi on huomauttanut oikeudenkäyntikulunkiensa korvaamisesta. Kanteesta kuulusteltuna on Kauppias Hildén kieltänyt, että hän olisi sitoutunut mihinkään vastuun alaisuuteen puheeksitulleesta eläkkeestä, jonka tähden Hildén on anonut kanteen kylkäämistä Sittenkuin asialliset vielä olivat ilmoittaneet, että Eveliina Matintytär riidan kestäessä oli kuollut ja Heikki Lauttäjärvi mennyt toisiin naimisiin, on Raastuvanoikeus, kuultuaan Emanueli Lauttajärved ja Annastiina Juhontytär tä asiassa, Heinäkuun 28. päivänä 1898. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi että Kauppias Hildén ostaessaan Lauttajärven talon oli tietänyt Heikki Lauttajärvelle ynnä hänen vaimollensa sanotusta talosta makrettavasta eläkkeestä ja suullisesti sitoutunut siitä vastaamaan, jonka vuoksi ja kun Kilden ei ollut edes väittänyt, että Heikki Lauttajärvi kanteessa olevana aikana olisi saanut nauttia hänelle tulevaa eläkettä ja muita etuja, Raastuvanoikeus on velvoittanut Kauppias Hildinen kuittia vastaan Heikki Lauttajärvelle heti suorittamaan jo maksettavaksi langenneesta eläkkeestä Marraskuun 1. päivästä 1894. sa
maan aikaan vuonna 1896. viisisataa kolme markkaa neljäkymmentäkaksi penniä kuuden prosentin vuotuisella korolla kahdellesadalle viidellekymmenelle yhdelle markalle seitsemällekymmenelle yhdelle pennille Marraskuun 1. päivästä 1895 ja samansuuruiselle rahamäärälle 1. räivästä Marraskuuta 1896. sekä eläkkeestä ja muista eduista viimeksisanotusta päivästä Marraskuun 1. päivaän 1897. neljasataa kaksikymmentäkolme markkaa seitsemänkymmentäyksi penniä niinikään kuuden prosentin vuotuisella korolla viimeksisanotusta päivästä siksi kunnes täysi maksu tapahtuisi, jonka ohessa Kauppias Hildenin piti vastaaman Heikki Lauttajärvelle ja hänen vaimollensa sanotusta Lauttajärven talosta vuosittain maksettavasta eläkkeestä viimeksisanotusta ajasta alkaen niin kauvan, kuin Heikki Lauttajärvi ja hävaimonsa elivät, luonnossa tahi rahassa maksuaikana paikkakunnalle käysien hintojen mukaan kuin myös korvaaman Heikki Lauttajärven kulungit asiassa kahdellasadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Hildén on vetoamalla saattanut asian, on tuomiolla Maaliskuun 7. päivältä 1899. katsonut ei olevan selvitetyn, että Kauppias Kildén olisi sitoutunut sellaiseen velvoitukseen Heikki Lauttajärveä ja Eveliina Matintytärtä kohden että sen perusteella velvollisuus itsekohtaisesti vastata kysymyksessä olevasta eläkkeestä voitaisiin panna Kauppias Hildenin täytettäväksi, minkä vuoksi Hovioikeus on, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljännyt Heikki Lauttajärven jutussa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon on Heikki Lauttajärvi alamaisesti hakenut muutosta tänne antamallaan perustelmalla Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo laillisesti näytetyksi, että Kauppias Hilden, myytyänsä Emanueli Lauttajärvelle ja hänen vaimollen sa Lauttajärven talon, on sitoutunut itsekohtaisesti vastaamaan Heikki Lauttajärvelle kontrahdin mukaan 1. päivältä Huhtikuuta 1591. talosta tulevan eläkkeen maksamisesta siinä tapauksessa,
ettei sitä voitaisi Emanueli Lauttajärveltä saada, minkä lähden ja kun Kihlakunnanoikeus päätöksellä Helmikuun 6. päivältä 1896., jonka päätöksen Hovioikeus tuomiolla Maaliskuun 9. päivältä 1897. on vahvista nut, on hyljännyt Heikki Lauttajärven kan teen kysymyksessä olevan eläkekirjan julistamisesta Emanuel Lauttajärven ja Anna stiina Juhontytärtä sitovaksi, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastuvan oikeus on siinä tullut, kuitenkin siten että Kauppias Hildenin velvollisuus maksaa riidanalainen eläke, siihen nähden että Eveliina Matintytär jo oikeudenkäynnin aikana on kuollut, on kestävä ainoastaan Heikki Lauttajärven elinajan Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteelin Korkeassa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa Henr. Rosenius Landturinnan Herr. Rosenius Landturinnan A; U. S. Uhrman. Andersin. Krigonius. Den 14 November 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Haga Namn Dess Senats för Finland dem uti ett, på nedsatt revisionsskilling från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Kostari skypparen Albert Viktorinus Andersson, från Åbo stad, sökande, samt Kofsadeskeppare enkan Anna Erika Andersson, från Matt näs by i Nagu socken, jemte Sjökaptenes ne Werner och Karl Andersson, från Ålo stad, tillstädeskomne, äfvensom Snickaren Berndt Israel Jansson, jemväl från Ålo såväl för egen del som i egenskap af målsman för sin hustru Maria Erika fansson, uteblifven, svarande: Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Sep fastilie Departement, i Helsingfors, den 14. November 1900. Kagerliga Senaten har låtet handlingar na i målet Sig föredragas och dervid inhemtal, såvidt nu är i fråga, följande: Medelst afhandling af den 8 Februari 1887 hafva Anna Erika, Werner och Karl Andersson till Albert Viktorinus Andersson fverlåtit sina ärfda andelar i Norbacka skattehemman No 3 i forberörda Mullnas by, härvid Anna Orika Andersson enligt ett sk. 1. R. B. år A. O. K. No 1207 Pag. 120. R. D. 1900.
samme dag emellan Werner och Karl Antersson, å ena, samt Albert Viktorinus Andersson, på den andra sidan, skriftligen upprättadt sytningskontrakt förbehållets i årlig sytning, bland annat, två tunnor råg, som kappar hvele, tio kappar korn, sju kappor ärter och fyra tunnor potatis, hvilka förnödenheter skulle till henne utgifvas sex den 1. Oktober hvarje år, äfvensom med samnar färdighuggen härved samt häst till kyrkan och Anna Erika Anderssons öfriga nödiga behof. Sedermera hafva Återt Viktorinus Andersson och hans hustru Amanda Charlotta Andersson medelst af handling den 3. Maj 1897 försått sagda hemman åt makarne Jansson med förbehåll af omordade sytning åt Anna Erika Andersson för hennes återstående lifstid, hvarefter icke makarne Jansson genom salubref den 29 Okteber 1897 öfverlåtit berörda hemman åt Landt handlaren Herman Reinhold Johansson och den nes hustru Emma Gustava Johansson, från Silldal by i Pargas socken, hvilka i sistnämnda afhandling förbundet sig att ansvara för den sytning, som enligt sytningskontraktet af den 8 Februari 1887 tillkomme Anna Erika Andersson Härå hafva Anna Erika, Werner och Karl Andersson, på Albert Viktorinus Andersson och Berndt Israel Jansson till Rådstufen rättens i Åbo sammanlade den 18 Mars 1899 ägången stämning, inför Rådstufvurätten anfört, att Anna Erika Andersson vore i af saknad af de förnödenheter hon enligt förberör da sytningskontrakt egt bekomma den 1 Oktober 1898 samt att henne hvarken vintern 1897-1898 eller derpåföljande vinter tillhandahållits henne enligt samma sytningskontrakt villbörande vid samt häst och slade till begag nande, hvarför Anna Erika Andersson och hennes medparter påstått Albert Viktori nus Anderssons och Berndt Israel Jännens åläggande att ersätta Anna Erika Anders son och hennes medparter omförmälda ryl ningsförmoner och i sådant afseende till dem utgifva för två tunnor råg, efter tjugu alla mark hemman, femtiosuu mark, för fem kappar hvele, efter en mark fyratio penni kap pen sju mark, för tio kappar korn, efter fyratio penni kappen, fyra mark, för sju kunnar årter, efter en mark kappen, sju mark, för fyra tunnor potatis, efter två mark tunnan, alla mark,
för tolf famnar huggen ved, efter femlen mark sammen, etthundraåttatio mark samt för fyra resor med häst och släde, efter två mark re san, alla mark, eller sålunda sammanlagdt tvåhundra sjuttio mark, jemte laga ränta från den 1. Oktober 1898. och godtgörelse för rätte gångskostnaden. I saken hörd har Albert Viktorinus Anderson genmätt att, emedan makarne Jänsson öfverlagit ansvarigheten för utbetalningen af ifrågavarande sytning och derom gort an teckning jemväl å förberörda sytningskontrakt af den 8 Februari 1857., Abel Viktorinus Andersson vore fri sitt åtagande beträffande samma sytning, hvarför han yrkat att varda från saken skild; men för den händelse betalningsskyldighet i målet kunde Albert Viktorinus Andersson åkräffvas, har Anders son på stämning å makarne Jansson på stålt desses förpligtande att till Albert Viktorinus Andersson utgifva hvad af denne i målet blef ne utdömdt jemte godtgörelse för Albert Viktorinus Anderssons umgälder i saken Sedermera har Rådstufvurätten, hvart jemväl Berndt Israel Jansson blifvit för igen del och i sin ofvanomförmälda målsmannaegenskap i saken hörd, genom utslag den 15. April 1899. sig utlåtit, att alldenstund Albert Viktorinus Andersson såväl i köpebrefvet af den 8 Februari 1887 som i det dertill hörande sytningskontraktet af samma dag förbundet sig att till Anna Enka Andersson utgifva den i sagda kontrakt upplagne sytningen, hvilken förbindel ge äfven Berndt Israel Jansson i köpebrefvet den 3. Maj 1897 och jemlikt sistsagda dag å sytningskontraktet tecknadt erkännande åtagit sig att fullgöra, fördenskull och då Anna Erika Andersson icke kunde anses skyldig att för utfående af brörda sytning hålla sig till Norbacka hemmans egare samt ostyrkt vore all de fordrade sytningsförmonerna vore guldna, ålades. Albert Viktorinus Andersson och Berndt Israel Jansson all, gemensamt eller den af dem som tillgång hade, emot qvitto till Anna Erika Andersson och hennes medparter utgifva fordrade två tunnor råg, fem kappar hvete, tio kappar korn, sju kappar ärter, fyra tunnor polatis och tolf famnar huggen vid af den beskaffenhet sytningskontraktet upploge, antingen i gifva varan eller i penningar efter
de af Anna Erika Andersson och hennes medparter i förestående måtte uppgifna pris, mot hvilka Albert Viktorinus Andersren och Berndt Israel Jansson icke haft nå got att anmärka, äfvensom för för häst till nödig ansedda fyra resor, fter beräkning af två mark för resan, åtta mark, jemte fem procents årlig ränta å berörda sytningsförmonas sammanlagda värde tvåhundra sjuttio mark från lagsökningsdagen den 18. Mars 1899 tills full betalning följde, hvarhos Albert Viktorinus Andersson och Berndt Israel Jansson kändes skyldige att med sextiofem mark hålla Anna Erika Andersson och hennes medparter skadeslöse för deras kostnader i saken, och egde Albert Vihtorinus Andersson särskildt i fall af fog uti laga ordning af makarne Jansson eller den som vederbörde utsöka hvad han på grund af Rådstufvurättens utslag komme att erlägga. Hofrätten, under hvars pröfning Albert Viktvenus Andersson i väderag dragit målet, har genom dem den 17 Mars 1900 funnit Allert Vihtorinus Andersson icke hafva anfört skäl till ändring i Rådstufvurättens förenämnda utslag, vid hvilket förty komme att bero, dock sålunda att Anna Erika Andersson och hennes medparter i stället för de dem af Rådstufvurätten i före stående måtte tillagda beloppen råg, hvilc, korn, ärter och potatis borde, derest dessa förnodenheter erlades i sjelfva varan, jemlikt 17. i förordningen den 16 Juli 1886, angående mått och vigl i Storfurstendö net Finland, och med beräkning af råganå en tunna potatis till sex kappar, bekom ma tio hektoliter trettio eter råg, tjugusju och en half liter hvele, femtiofem eller horn trettioåtta och en half liter ärter samt sju hakiolitus nittioen och en half eter potatis och ålades Albert Viktorinus Andersson och Berndt Israel Jansson all med fyratiofem mark godtgöra Anna Erika Andersson och hennes medparter deras i Hofrätten hafda kostnader i målet. Uti Hofrättens dom har Albert Viktorinens Andersson i underdånighet sökt ändring genom ingifven dessuktion, hvilken Anra Erika samt Verner och Karl Anders sen i föreskrifven ordning bemöttHvad sålunda förelupit och handlin
garna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner Albert Viktorinus Andersson ke hapa anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken förty skall förblifva, jemte del Albert Viktorinus Andersson ålägges att till Anna Erika, Werner och Karl Andersson i ersätt ning för deras kostnader härstädes betala sextio mark. Til alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder I Hans Kejserliga Majestäts Höga Nämn, Dess Senat för Finland: Henr. Berenius A; B. Henrhin. And. Forsman. Andersin. Ossian Karsten. Marraskuun 14. päivänä 1900. Keisarillisen Majesteelin Korkeassa Nimessä, "Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tullessa, maan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Talolliset Juho ja Aaprami Aapraminpojat Jokela, Kannuksen pitäjän Ylikannuksen kylästä, ovat hakijoina sekä Ratamestari Antti Höglund, sanotusta kylästä, ja Kokkolan kaupungissa asuva Apteckkari Frans Löfhjelm, tulematta jääneenä vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeus osastossa, Helsingissä, Marraskuun 14. päivänä 1900 Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Wälikirjalla 31. päivältä Tammikuuta 1870 olivat Talollinen Jeremias Erkinpoika Jokela ja hänen vaimonsa Maria Jupontytär Jokela kuudensadan kolmenkymmenen markan kauppahinnasta omistamastaan viidesläkymmenestäviidestä tuhat kahdeskymmenesneljäs osasta Jokelan perintötaloa No 4. edellämainitussa Läsnä: H. B. Ef- E. F. A. E. K. E A. K. S. No 1210. Pag 13 R. 218 by.
Ylikannuksen kylässä Arteekkari Axel Feodor Wichmannille myyneet neljän tynnyrinalan suuruisen maapalstan ynnä siinä olevan tuparakennuksen, minkä maapalstan rakennuksineen Apteekka. ri Wichmann sittemmin kauppakirjalla 19. päivältä Tammikuuta 1880. oli myynyt Apteckkari Löfhjelmille, joka vihdoin kauppakirjan mukaan 3. päivällä Joulukuuta 1896. kahdentuhannen kahdensadan markan kauppahinnasta oli luovuttanut saman palstan ja siinä löy tyvät rakennukset Antti Höglundille. Tämän jälkeen ovat Juho ja Aapra mi Jokela, Antti Höglundille toimitetun kirjallisen haasteen nojalla, Kannuksen, Sohtajan ja, Toholammin pitäjäin käräjiäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ajäneet sellaista kannetta, että kosä eivät Jeremias ja Maria Jokela, jotka kauppakirjalla 25. päivältä Helmikuuta 1870 olivat yhdentuhannen kahdensadan markan suuruisesta kauppahinnasta Juho ja Aaprami Jokelalle myyneet edelläsäne tun osuutensa Jokelan talosta, ollut ollut oikeutetut ylempänä mainitulla taalla jakamattomasta tilasta myymään mitään, ilman että Juho ja Aaprami Jokela, jotka jo siihen aikaan omistivat osan Jokelan talosta, olivat antaneet suostumuksensa luovutukseen, sekä sanottu luevutus siinäkin suhteessa oli laiton, että mitään vuotuista vuokraa oltu kantatilalle pidätetty, Antti Höglund velvoitettaisiin luovuttamaan kysymyksenalainen maapalsta Juho ja Aaprami Jokelalle. Sittenkun Antti Höglund oli vastannut kanteeeseen ja Apteekkari Löfhjelmiäkin oli asiassa kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 22. päivänä 1808. asiassa julistamassaan päätöksessä mainitsemistään seistä velvoittanut Antti Höglundin heti Juho ja Aaprami Jokelalle luovuttamaan puheenalaisen maapalstan sekä kolmellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Juho ja Aaprami Jokelan oikeudenkäyntikustannuk set asiassa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Höglund ja Apteekkari Löfhelm vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiolla Huhtikuun 22. päivänä 1899. on
tanut lausuntonsa; ja koska Juho ja Aaprami Jokela edellämainitussa kauppakirjässä Helmikuun 25. päivältä 1870. olivat hyväksynut riidanalaisen maapalstan eroittamisen Jokelan talosta, sentähden ja 14. SS: nojalla Asetuksessa Kesäkuun 12. päivältä 1895. maatilojen osittamisestä on Hovioikeus kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä hyljännyt Juho ja Aaprami Jokelan asiassa ajamän kanteen Tähän Hovioikeuden tuomioon ovat Juho ja Aaprami Jokela alamaisesti anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian, ja koska Juho ja Aapa ni Jokela, jotka ovat perustaneet vaalimuksensa siihen, ett eivät Jeremias ja Maria Jokela ole olleet oikeutetut Jokelan talon muiden osakkaiden suostumukselta ja noudattamatta palstaalan erottamisesta voimassa olevia määräyksiä mainitusta talosta ainaiseksi eroittamaan puheenalaista maapalstaa, eivät ole ilmoittaneetkaan omistavansa koko sitä taloa, johon sanottu palsta on ilmoitettu kuuluvan, vaan asiakirjoista päinvastoin näyttää käyvän ilmi, että mainittu talo kuuluu Juho ja Aaprami Jokelalle yhteisesti muiden henkilöiden kanssa; sen tähden ja kun Juho ja Aaprami Jokelaa, asian näin ollen, ei voida katsoa oikeutetuiksi itselleen yksityisesti vaatimaan vieläsanottua palstaa, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi hyväksyä sen loppupäätelmän, johon Hovioikeus edellämainitussa tuomiossaan on johtunut ja jonka varaan asia siis jää. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa, noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkoassa Simossa Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Berenius. St. uti Torsman. Andersin. E. Johansson. A. Kumlin. Karl Sandertssjök
Den 16 November 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Haga, Namn Dess Senats för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt inkommit revisions mål emellan Finska Kronan och Matwerket, sökande, och Kronolänsmannen, Filosofiemaaistern August Edvard Reinhold Lang, svarande, angående ersättning: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och den Justitia Departement i Helsingfors, den 16 November 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande Genom ett emellan tjenstförrättande Forstmästaren August Eronberg, å Kronans vägnar, och Kronolänsmannen Lang den 1. Augusti 1892. skriftligen upprättadt och åt förststiretsen den 21. påföljande Oktober faststäldt kontrakt har Kronolänsmannen Lang antagits till åbo, å Karhusaari kronoskogskorp i Korvaluoma by af Rankaanpää socken emot vilSde H. B. 7. SS 5. för - 1. rst - 96 - til Efter No 1242. Pag. 101. R. D. 1899.
kor bland annat enligt kontraktets första punkt att Kronolänsmannen Lång, intill dess slutlig skattläggning af torpet kunde försiggä eller eljest äf Kejserliga Senaten annorlunda förordnades, skulle bibehållas vid häfde - och besittningsrätten till alla under torpet bebrukade egor emot utgörande af årlig skatt till kronan antingen i penningar efter markegångspis eller in natura från och med år 1892, till och med år 1599. med 1192. c liter, från och med år 1900. till och med år 1909. med 1396. liter samt han och med år 1910. med 1599,3 liter råg eller och, om Kronan så påfordrade med dagsverken i egen kost efter beräkning af SS,s. lites råg för ett drängedagsverke och 11. liter råg för hvarje öfverlagsverke äfvensom enligt femte punkten i kontraktet att med uppsägning och affyttning skulle förhållas enligt lag och att, i händelse af torpinne hafvarens frånfälle, behörigt kontrakt med enka eller förmyndare borde upprättas. Efter det Kronolänsmannen Lang på Kejserliga Senatens befallning blifvit om kosten år 1894. uppsagd ått af lytta från Karhusaari torp den 24. Mars 1896, samt förre Torparen Johan Henrik tronson, som medelst den 10 Juli 1882. upprättadt och af Forststyrelsen den 4. derpåföljande Oktober faststäldt kontrakt erhållit besittningsrätt till Karhusaari torp, men sedermera blifvit genom Guvernörsembetets i Åbo och Björneborgs län den 3. Juni 1892 meddelade utslag, hvilket af Ala Hofrätt och Kejserliga Senatens Justitiedepartement faststälts, från torhet afhyst, hos Hans Kejserliga Majeslat i underdånighet ansökt bland anrat att besittningsrätten till torpet måtte Aronson återgifvas, har Hans Kejserliga Majestät uti resolution för den 12. September 1895. anbefalt, att Johan Henrik Aronsson skulle återinsattas i besittningen af sagda torp, sedan fardagstiden för Kronolänsmannen Lang tilländagått. Sedermera har Kronolänsmannen lång efter utverkad stämning å Pronan, inför Häradsrätten i Kankaanpää 33.
sockens samt Karvia och Honkajoki karellers tingslag den 20. Oktober 1896. anfört, att Kronolänsmannen Lang, sedan Johan Henrik Aronsson blifvit för åverkan afhyst från Karhusaari torp den 30. Juli 1598, enligt aftal med tjenstförrättande Forstmästaren Grönberg, emot tagit förvaltningen af torpet först för Kronans räkning samt, efter det afträdessyn samma dag verkstälts, under vilkor att Lang skulle antingen tillvidare förvalta torpet för Stronans räkning emot bekommande af ersättning vi alla arbetskostnader besvär med mera enligt räkning eller och helt och hållet öfvertaga Koskapet till torpet. handelse Forststyrelsen funne lämpligt tillelela Lang detta åboskap medelst fäst och beståndande kontrakt, i hvilhet senare fall Lang förklarat sig villig att emottaga torpet i dess dåvarande skick och jemväl vara beredd att vidkännas kostnaderna för det ytterst vanhäfdade torpets upparbetande; att ofvanberörda kontrakt af den 1. Augusti 1892. upprättats på grund af omordade öfverenskommelse hvarefter och sedan hon traktet af Forsstyrelsen faststälts, detsamna kommit Kronolänsmannen Lang tillhanda i början af November sistnämnda år; samt att Kronolänsmannen Lang härå i förlitan på sagda kontrakts beständ värdat sig om torpets förvaltning och upparbetande, så som hade det varit säng tillhörigt samt å torpet nedlagt alla medel Lång varit i stånd att för ändamålet anskaffa men emellertid blifvit utan något förvittande från sin sida uppsagd till afflyttning från torpet och, efter deri 34. April 1896. å torpet verkstäld afträdesyn, öfverlemnat detsamma till förstförvaltningens fria förbörande, med förbehåll att få söka erättning för all den skada och förlust, Lång tillskyndats derigenom att torpet frångått honom. Så grund häraf har Kronolänsmannen Lang ansett skonen hafva ensidigt brutit kontrah tet af deri 1. Augusti 1898 och kränkt Lang i hans rätt samt förty vara skyldig att ersätta Lang åtta de kost54
nader, han haft för torpet, men ej genom afkomsten derifrån fått betackta, till utredande hvaraf Lang inlemnat instrument öfver redannämnda den 24. April 1896. hållna syn, som förrättats af Forstmästaren i Rankaanpää revisar Friherre Stenrad Osvald Hjerta med biträde af gode män och vid hvilken förvaltning af Kronolänsmannen Lång å torpet utförda arkten uppkattats och värderats till sammanlagdt 30/3. mark 55. penni, äfvensom en räkning öfver inkomster från och utgifter för Karhusaari torp under tiden från den 1. Augusti 1892 till den 7. Mai 1896, upptagande å inkomstsidan ett sammanlagett belopp af 5,355. mark och å utgiftsidan tillhopa 10,432. mark 24. penni samt dessutom de i förenämndä syneinstrument upptagna kostnader 2082. mark 55. penni äfvensom brandstodsafgifter 50. mark, räntor å upplånade medel 750. mark samt vitning och Jolust af redskap med maa 150. mark eller inalles 14,494. mark 79. penni. Och som Kronolänsmannen Langs utgifter för förvaltningen af Karhusaari torp och kostnader för dess förbättring altså öfverstige de inkomster Lång från torpet åtrijutit med 9. 139. mark 79. penni, har Lång påstått Kronans åläggande att till Lång, utbetala nästnämnda summa med sex procents årlig ränta från den dag Lang afträdt Karhusaari torp eller den 1. Maj 1896. tills full betalning skedde. I saken hörd har Kronan, med hänsyn till de i första punkten af ofanomordade kontrakt för den 1. Augusti 1892. upptagna bestämmelser rörande Kronolänsmannen Langs besittningsrätt till Karhusaari torp, ansett att Kejerliga Senaten varit berättigad att förordna, huru länge Lang skulle bibehållas vid torpets förvaltning, samt att honom äty ej tillkomme någon ersättning för å torpet i afseende å dess förbättring tilläfventyrs nedlagd kostnad, helst en stor del af de fordrade ersättningarna syntes grunda sig å arbeten, hvilka verkstälts efter det Kronolänsmannen lång blifvit till afflyttning från torpet