Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ligen ättatusen trehundra mark åttatio en penni, så långt gälden dermed kunde betalas; hvarhos rederiet skyldigkänts att med fyrahundra mark godtgöra finnan Tagart, Bealen 3o dess i målet hafda umgälder; och jemte det parternes i öfrigt gjor da yrkanden såsom fogliga förkastades, egde vederiet, som saken tappat, likmäligt 235 SS: i Sjölagen ersätta Sjokaptenes ne Palén och Hartman, för det de vid Rådstufvurätten uppvaktat, samt förty utbetala till dem hvardera fyratio mark, tillökte vid bristande mar och godvillig betalning, med godtgörelse för af utmät ning härflytande kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning ej mindre förman Tegarl, Texton Co änvederiet för bankskoppet Enigheten i vade väg draget saken, har den 8. Juni 1899. deri meddelat dom; och jemte det Erik Gottfrid Söderlunds i Hofrätten gjorda anmärkning, att Rådstufvurätten icke varit behörig att upptaga målet till pröfning, då detsamma, äfven om finnan Tegart, Rialen den ifrågavarande anspråk upp kommit i följd af sjödlycka, icke i dess nuvarande skede kunde betraktas så som ett haverimål i egentlig mening, såsom obefogad lemnats utan afseende har Hofrätten förklarat utredt vara, att skippet Engheten, på sätt Rådstufvurätten utsagt, vidlädet så väsentliga brister, att förenämnda häveri, hvilket icke inträffat under särskildt egynsamma räderleksför hållanden, icke kunde tillskrifvas hufvud sakligast dessa, utan fastmer skeppets synnerligen dåliga beskaffenhet, i anseende hvartill och då rederiet, som uti del den 5 Mars 1897 afslutade entepartiet uppgifvit fartyget vara fullt jemässigt för den i originalist afsedda resan, genom maktlätenhet att bringa fartyget i sådant skick varit vållande vill haveriet, lofrätten ansett Erik Gottfrid Söderlund icke hafva anfört skäl till anling i Rådstufvurättens utslag, såvidt anginge själpa saken, äfvensom förman August, Bextonen en litell ej heller förande da annan rättelse i sagda utslag än att finnan, likmätigt ull i Hofrätten gjor da förbehåll, lemnades öppet att för den del af ersättnings beloppet, som öfversköte 154
färtygets försäljningsvärde och distans trakten, emot de skilda delegarene i rederiet utföra särskild talan, ifall för man ansåge sig dertill ega sig, hvaremot med antydda ändring i Rådstufvurät tens utslag dervid i öfriga hufvudsaken berörande delar lemnats beroende. Beträffande sedan emordade utslag, i hvad det innefattade yttrande i anledning af parternes anspråk på godtgörelse för umgälderna i målet vid Rådstufvurätten, har Hofrätten funnit Erik Gottfrid Söderlund icke hafva förebragt skäl att vidare ändring dantinnan än att beloppet af den firman Tegarl, Bexton sco af Rådstufvurätten i anlydt afseende tillagda ersättningen nedsälles till trehundra mark Uti Hofrättens dem har Erik Gott frid Söderlund i underdånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, som förmån Tegart, Bexton sto ifeveskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit och händ lingarna vidare innehålla har Kejserliga Fenaten tagit i öfvervägande samt finner Erik Gottfrid Söderlund icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem, vid hvilken alltså kommer att förblifva, jemte det Erik Gottfrid Söderlund ilägges att med etthundra mark ersätta firman Tegart, Beåton de dess i Kejserliga Senaten hafda rättegångskostnader. Til alle, som rederlös, till underdräng efterrättelse länder Hans Kejserliga Majestäts Höga Samn, Dess senat för Finland: Henr. Rosenius Ernde Forsman. Andersin J Johansson. 1. Aschan 455
Lokakuun 3 päivänä 1900. Keisarillisen Majestutin Korkeassa Nimari, Hänen Suomen Knuattinsa tuomio nöstorahalla Turun Hovioikaudesta tulkessa jutussa, jossa Talollinen Juho Augusti Suhander ja hänen vaimonsa Covisa Mathilda Juhontytär, Vehmaan pitäjän Salon kylästä, ovat hakijoina, sekä Talollinen Juho Berndt Ulrikinpoika Simola ja tämän vaimo talina Juhontytär, samasta kylästä, vastaajina, ja joka juttu koskee talonkaupan purkamisesta sovitun rahamäärän suorittamista: Annettu Keisarillisessa Suomen Senautessa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Pokakuun 3 päivänä 1900 Keisarillinen Senaatti on Itsellensin esityttänyt juttuun kuuluvat asiakirjat ja niistä, mikäle nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Maaliskuun 21 päivänä 1876 tehdyllä kauppakirjalla on Juho Augusti Tuhander, joka 11 päivänä Elokuuta 1887 oli vihitty avioliittoon Loviisa Mathilda Juhontyttären kanssa, myynyt mainettujen aviopuolisoiden omistaman Salon läsnu A af S - 48 - 87 - Ef - J E H- A. K. E. A. A. Ab. 58. No 1014 Pag 9. R. D. 1899.
kylässä sijaitsevan Hollarin perintötalon Juho Ernest Simolalle ja Salina Juhontyttärelle sillä välipuheella että näillä olisi oikeus saada tila haltuunsa 1 päivänä Marraskuuta 1896 ja samalla kunkauppakirjaan oli merkitty että kauppa oli tapahtunut Soviisa Mathilda Juhontyttären suostumuksella, oli sanotussa kauppakirjassa määrätty että se sopimuskumppaneista, joka tahtoisi purkaa mainitun kaupan, olisi velvollinen maksamaan toiselle viisisataa markkaa Sittemmin ovat Juho Berndt Simo. la ja Takina Juhontytär, haastutettuun. sa Juho Augusti Lukanderin ja Loviisa Mathilda Juhontyttären Vehmaan, Taivassalon ja Kustavin pitäjien käräjäkunnun 1897 vuoden lakimääräisiin talvikäräjiin, Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että koska Juho Berndt Simola ja Rubina Juhontytär eivät olket svaneet haltuunsa Hollarin taloa syystä että myyjät olivat rikkoneet kaupan, Juho Augusti Lukander ja Loviisa Mathilda Juhontytär velvoitettaisiin maksamaan Juho Berndt Simolalle ja Sabina Juhontyttärelle kaupan purkamisesta sovitut viisisataa markkaa sekä korvaa. maan heidän oikeudenkäyntikulunkinsa. Asiasta kuulustettuina ovat Juho Augusti Suhander ja Loviisa Mathilda Juhon. tytär vastannut, että kaupantekotilaisuudessa oli ollut kysymys siitä, että Soviisa Mathilda Juhontytärkin hyväksyisi pysymyksessä olevan talonkaupan, joka vasta sitten tulisi kaikkia sopimuksentekijöitä sitovaksi, mutta koska Soviisa Mathilda Juhontytär ei ollut antanut siihen suostumustansa eikä myöskään kirjoittanut nimiänsä kauppakirjan alle ja talonkaupalla siis ei ollut sitovaa voimaa ovat Juho Augusti Tuhander ja tovisu Mathilda Juhontytär jotka oikeudenkäynnin kestässä olivat maksaneet takaisin mitä he tilan kauppahinnasta olivat kantaneet ja muuten korvunneet vastapuolellensa kaiken heille kaupan purkamisesta tulleen vahingon, anoneet kanteen hylkäämistä sutussa muuten menetettyä kuten ariukirjat tarkemmin osoittavat, on Kihlakunnanoikeus Helmikuun 9 päivänä 1895 99
julistamassansa päätöksessä asiasta lausuinut että koska Juho Augusti Sukander ja Loviisa Mathilda Juhontytär olivat vihityt avioliittoon ennen Tammikuun 1 päivää 1890. eivätkä edes olleet väittäneet että Hollarin talo olisi Joviisa Mathilda Juhontyttären yksityistä omaisuutta, niin ja kun Juho Augusti Sukander vaimonsa edusmiehenä siis oli ollut oikeutettu häntä kuulematta myymään mainittujen puolisoiden avioliittonsa aikana hankkiman kiinteän omaiuuden, Kihlakunnanoikeus katsoi kerro. tun, Juho Berndt Simolan ja Fabina Juhontyttären sekä Juho Augusti Lukan. derin kesken 21 päivänä Maaliskuuta 1876 tehdyn kaupan olevan asianomaisille sitovan. Tähän nähden ja kun sopimuksen. tekijat olivat kauppakirjassa vapaaektoisesti suostuneet niin, että se sopimus. kumppanusta, joka purkaisi sopimuksen, maksuisi toiselle viisisatua markkaa, Kihlakunnanoikeus velvoitti Juho Augusti Sukunelarin suorittamaan Juho Berndt Kimolalle ja Sabina Juhontyttärelle vaaditut viisisataa markkaa sekä seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan heille heidän oikeudenkäyntikulun. kinsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Augusti Lukander ja Loviisa Mathilda Juhontytär olivat vetoamalla sauttaneet jutun, on Marraskuun 25 päivänä 1898 antamallaan tuomiolla jättänyt asianKihlakunnanoikeuden päätöksen varvan minkä ohessa Juho Augusti Lukander ja Loviisa Mathilda Juhontytär ovat velvoitetut neljälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Juho Berndt Simolalle ja Rubina Juhontyttärelle Hovioikeudessa asiasta ollut kulunget Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Augusti Suhander ja Loviisa Mathilda Juhontytär alamaisesti anonut muutos. ta tänne tuomallaan perustelmalla johan Juho Berndt Simola ja Fabina Juhontytär ovat määrätyssä järjestyksessä vastunneet. Keisarillinen Senuutti on tutkinut tämän asian ja katsoo etteivät Juho Augusti Lukander ja Lovisa Mathilda Juhontytär ole esiintuoneet syytä muut 458
taa Hovioikeuden ylempänä kerrottua tuomiota, joka siis jääpi pysyväksi, minkä ohessa Juho Augusti Lukander ja Soviisa Mathilda Juhontytär velvoitetaan viidelläkymmenellä markalla palkitsemaan Juho Berndt Simolalle ja Sobina Juhontyttärelle heidän täällä kärsi. mänsä kulungit. Tätä kaikki asianomäiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteeten Korkeissi. Simonsa, Hänen Suomen Senuuttinsa: A. af Nyborg. Henr. Berenius. A. af Nyborg. Henr. Berenius. A. af Nyborg. Henr. Berenius. Andersin. " Emotioinim. A; Kumlin. Den 7. Oktober 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Nämn Dess Senats för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt inkommit revisionsmål emellan Arbetskarlen Karl Fredrik Suominen, från Åbo stad, sökande, och Drätselkammern i samma stad, svarande, angående afträdande af mark: gifven uti Kejserliga Anden för Finland och Dess Juslike Departement, i Helsingfors, den 1. Oktober 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem inhemlat, såvidt nu är i fråga, följande: Sedan Pratsetkommerin i Åbo medelst kontrakt den 13. November 1882. åt Handlanden Herman Alexander Lundelin å arrende upplåtit till Åbo stads södra utmark hörande egslototten No 2. för en tid af femton år, räknad från den 1. Januari 1883., på sådant vilkor, bland annat, att arrendet skulte upphöra utan uppsägning den 31. December 1897., samt Boställsarrendatorn Johan Henriksson Hakkarainen, åt hvilken sagda besittningsrätt emellertid blifvit öfverlåten, medelst skriftlig afhandling den Ofre K. B. E. F. - A. K. C. A. No 1016. Pag. 23. R.D. 1900.
17. Juli 1893. åt Åbo stad afstått besittningsrätten till berörda egolött på vilkor, bland annat, att de personer, som för tiden hade byggnader å densamma, finge der qvarbetill den 31. December 1897., äfvensom Karl Fredrik Suominen, åt hvilken Johan Kakkarainen genom kontrakt den 20. Mars 1891. upplåtit tomtplats å sagda egolott, och Printselkammaren den 10. Maj 1897. förständigats att senast nyssberörde 31. December från egolotten vika och derifrån undanskaffa sina byggnader, så har Trätselkammern, på stämning å Karl Fredrik Suominen, hos Rådstufvurätten i Åbo stad vid dess sammanträde den 5. November 1898. yrkat att medan Karl Fredrik Suominen fortfarande qvarbedde å ifrågavarande egotott, Suominen måtte förpligtas att genast bortflytta sina der uppförda byggnader och till Åbo stads fria förfogande öfverlemna den del af sagda lott, som af Suomenen innehades. Isaken hörd har Karl Fredrik Suominen uppgifvit, att år 1894. Drätselkammarens dåvarande ordförande tillförsäkrat Suomi nen att, om Åbo stad blefve i behof af omordade ebolott, staden skulle efter värdering inlösa Suominens derå uppförda byggnader, hvarföre och då staden icke skridit till slik inlösen Suominen anhållit om förkastande af Drätselkammarens förestående talan Efter det vittnesförhör i saken egt rum, har Rådstufvurätten medelst utslag den 21. Januari 1899. sig utlåtit, att alldenstund Karl Fredrik Suomenen ej gittat styrka sig hafva bättre rätt att besitta ifrågakomna tomtplats än Åbo stad uti förenämnda kontrakt af den 17. Juli 1893. medgifvit eller till den 31. December 1897. och ej heller att staden skulle förbundit sig att låta Suominen qvarbo å sagda egolott tills de derå uppförda byggnaderne blefve af staden inlösta, fördenskull och då Karl Fredrik Suominen redan den 10. Maj 1897. blifvit förständigad att senast den 31. December 1897. afflytta från omförmälda egolott och derifrån undanskaffa sina byggnades, ålades Karl Fredrik Suominen att genast från ifrågavarande egolott bortflytta sina derå uppförda byggnader och öfverlemna den del af lotten, som af Suominen innehades, till Åbo stads fria förfogande Hofrätten, under hvars pröfning Karl 160
Fredrik Suominen i vadevåg dragit saken, har genom dom den 9. December 1899. låtit vid Rådstufvurättens nämnda utslag beroUti Hofrättens dom har Karl Fredrik Suominen i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, hvilken Drätsel kammaren i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner Karl Fredrik Suominen icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förberörda dom, vid hvilken förty skall förblifva, jemte det Karl Fredrik Suominen ålägges att till Drätselkammaren gälda afgifterna för dess exemplar af den na Kejserliga Senatens dom med tjugutvå mark. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder I Hans Kejserliga Majestäts Högakaren, Dess Senat för Finland: Henr. Borenius A. J. Kumlin. Stmest. Pörmon. Andersin. Oman Karsten. Den 4. Oktober 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Hoga. Nämn, Dess Senats för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt, inkommet revisionsmål emellan Muraren David Tamminen, från Ala stad sökande, och Prälselkammaren i samma stad, svarande, angående afträdande af mark: Gifven uti Kejserliga Senalen för Finland och Dess lustilie Departement, i Helsingfors, den 4. Oktober 1900 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem nhemlat, såvidt nu är i fråga, följande: Sedan Prälsdkommaren i Ilo målet kontrakt den 13. November 1852 åt Hand. landen Herman Alexander Sundelin å arrende upplutit till Åbo stads södra utmark hörande egodotten No 2 för en tid af femton år, räknad från den 1 Januari 1883, på sådant vilkor, bland annat, att arrendet skulle upphöra utan uppsägning den 31 December 1877 samt Bosälkurrenehaloon Johan Henriksson Kakhurvinen, ut hvilken sujela besittningsrätt emellertid blifvit öfverlåten, medelst Gde 48 - E. F - A. K. E. A. (O. K.) 46 No 1017. Sug. 24. R. G. 1900.
skriftlig afhandling den 17 Juli 1893 till Åbo stad afträdt besittningsrätten till berörda egolott med förbehåll att de personer, som för tiden innehade hus å densamma, finge derstädes qvarbo till den 31. December 1897, äfvensom David Tamminen, åt hvilken Johan Kakkarainen genom kontrakt den 7 April 1871 upplåtit tomtelats å sagda egodott, den 10 Maj 1877 af Proteckommaren förständigats att senast nysskrörde 31 December afflytta från lotten och derifrån undanskaffa sina byggnader, så har Ombudsdkammaren, på stämning å David Tamminen, hos Rådstufvurätten i Åbo stud vid dess summanträde den 5. November 1898 yrkat att, medan Auvil Tamminen fortfarande qvarbedde å ifrågavarande egodott, Samminen måtte åläggas att genast bortflytta sina der uppförda byggnader och till Åbo stads full förfogande öfverlemnu den del af supelu lott, som af honom innehades. I saken hörd har David Tamminen uppgifvit att under år 1874 Brättslkommarens dåvarande ordförande tillförsäkrat Tamminen att, om Åbo stad blefve i behof af förberörda egodott, staden skulle efter värdering tillösa sig Tamminens derå befintliga byggnader, hvarför och då staden ej skridit till slik inlösen Tamminen yrkat förkastande af Prätselkomma. rens förestående talan Efter det vittnesförhör i saken egt rum har Rådstufvurätten genom utslag den 21. Januari 1899 sig utlåtit, att alldenstund Savit Tamminen ej gittat styrka sig hafva rätt att besitta förberörda tomt. plats under längre til än afhandlingen af den 17 Juli 1893 medgifve eller till den 31 December 1847 och ej heller att Åbo dels förbundet sig utl låta Summinen å sagde godött qvarbo tills de derå uppförda byggnaderne blefve af Taden inlösta, fördenskull och då David Turominen redan den 10 Maj 1897 blifvit förständigad att senast den 31 December 1897 afflytta från omordade egodott och derifrån undanskaffa sina byggnader, utades Civil Tamminen att genust från ifrågavarande godett bortflyt. tu sine derå uppförda byggnader och 462
öfverlemna den del af lotten, som af Tamminen innehades, till Alo stads fria förfogande Hofrätten, under hvars pröfning David Tamminen i vadeväg dragit målet, har medelst dom den 9 December 1899. låtit vid Rådstufvurättens nämnda utslag bero. Uti Hofrättens dom har David Tamminen i underdånighet anhållit om ändring genom ingifven Saluktion, hvilken Dratsakammaren i föreskrifven ordning bemött had sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kej. serliga Senaten tagit i öfvervägande och finner David Tamminen icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förberörda dom, vid hvilken förty skall förblifva, jemte det David Tamminen älägges utt till Rätselkummaren gälda afgifterna för dess exemplar af denna Kejserliga Senatens dom med tjugutvå mark det alle, som vederbör, till underelånig efterrättelse lända I Hans Kejserliga Majestäts Koga. Namn, Dess Senut för Finland: Henr. Berenius. A. Numm. St. uti Forsman. Andersin. Ossian Karsten. Lokakuun 4. päivänä 1900. Fastitilisen Majistalin Korkeassa Simessä, Ränen Suomen Senaattinsa tuomio nöstorahatta Waasan Hovioikeudesta tullessa jutussa, jossa Maanviljelijä Kaarle Rutanen, Laukaan pitäjän tientekovolvollisten maanomistajain ja halti jain valitsemana asiamiehenä, on hakijana ja Maanviljelijä Felix Viktor Emanuel Lagus, sanotun pitäjän Pettuman kylästä, tulematta jääneenä, vastaajana, ja joka juttu koskee hiekänottopaikkaa tientekonineen otta mista varten: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Lokakuun 4. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esi tyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut seuraavat tiedot Laukaan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Maanviljelijä Lagus, toimitettuansa haasteen saman pitäjän tientekovelvollisille maanomistajille ja haltijoille, ajanut sellaista kannetta, että koska, toimitettaessa syksyllä vuonna 1894. Läsnä: H. B. - Ef -  A. A SS: 1818. Säg. 32. R. D. 1900.
Laukaan pitäjässä yleisten maanteiden kunnossapidon jakamista pitäjän kaikkien maanomistajain ja haltijain kesken, räskolmentuhannen neliömetrin suuruinen palsta Riikolaniemeksi kutsutusta aida tusta hakamaasta, joka kuului Lagusen omistamaan, edelläsanotussa Petruman kylässä olevaan Riikolan perintötaloon No 3, oli paalutettu, kunnan yhteiseksi piekanottopaikaksi sekä tientekovelvolliset, sittenkuin timjako oli yleisessä kuntakokouksessa hyväksytty, talvella vuonna 1895. olivat vastoin Maan viljelijä Lagusen kieltoa alkaneet käyttää puheenalaista palstaa sanottuun tarkoitukseen, mainitut tientekovelvoiliset kiellettäisiin puheenalaiselta palstalta ottamasta tientekoainetta ennen kuin se pakkohunastuksella siihen tarkoitukseen luovutettaisiin; minkä ohessa Maanviljelijä Lagus on vaatinut korvausta oikeudenkäyntikuluistansa. astatessaan, tähän kanteseen, ovat sanotut tientekovelvolliset väittäneet, ett ei puheenalainen palsta ollut Riikolan talon kotitiluksia eikä hakamaita vaan sellainen takamaa, josta tientekoainetta lain mukaan saisi ottaa, jonka tähden he ovat pyytäneet kanteen kumoamista. Sittenkuin Kihlakunnanoikeuden määräämä katselmus puheenalaisella maaalueella oli toimitettu ja todistajain kuulustelu asiassa tapahtunut, on Kihlakunnanoikeus 7. päivänä Joulukuuta 1897. julistamassaan päätöksessä lausunut, että koska oli selville tullut, että Riikolanniemi, josta piekkaa oli otettu yleiselle maantielle, oli edellämainitun Riikolan talon ainoa hakamaa ja siis pidettävä sellaisena tiluksena, josta Tammikuun 15. päivänä 1883. teitten ja sittain tekemisestä ja kunnossapitämisest �ä annetun asetuksen 9. SS: mukaan ei saisi ottaa riekkää, ennenkuin tientekolahko, 12. päivänä Joulukuuta 1864. maanomistäjan ja haltijan velvollisuudesta antaa maata yhteiseen tarpeeseen annetun asetuksen säännöksien mukaan, eli maan tähän tarkoitukseen lunastanut, sentähden kielsi Kihlakunnanoikeus Laukaan pitäjän tientekovelvollisia laissa säädetyn 464
edesvastauksen uhalla ottamasta piekkaa useinmainitulta niemeltä, ennenkuin se oli sanottuun tarkoitukseen laillisessa järjestyksessä pakkohunastuksella luovutettu, jonka ohessa mainitut tientekovelvolliset velvoitettiin kahdella sadalla viidellätoista markalla palkitsemaan Laguselle hänen kulunkinsa oikeudenkäynnistä. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Laukaan pitäjän tientekovelvolliset maanomistajat ja haltijat ovat pidättämänsä vedon nojalla saattaneet jutun, on, asiassa niin meneteltyä kuin siihen kuuluvat kirjat tarkemmin osottavat, Joulukuun 8. päivänä 1899. antamassansa tuomiossa katsonut useinmainittujen tientekovelvollisten sitä vähemmin esiintueneen syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä, kuin ei edes oltu väitetty, vielä vähemmin näytetty, että puheenalainen maaalue olisi laillisessa järjestyksessä tarkastettu piekanottopaikaksi, eikä tiente kolahko myöskään, mikäli asiakirjoista kävi ilmi, ollut Maanviljelijä Lagus'en kanssa tehnyt mitään sopimusta sillä alueella olevan tientekuineen käyttämisestä tarpeisiinsa; joten asia siis jätettiin Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja Laukaan pitäjän tientekovelvolliset sen ohessa tuomittiin suorittamaan Maanvilje lijä Laguselle maksut hänen kappaleestansa Kovioikeuden tuomiota, kaksikymmentä markkaa kahdeksankymmentä penniä. Tähän Hovioikeuden tuomioon on Maan viljelijä Rutanen ylempänä mainitussa toimessaan alamaisesti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo etteivät Laukaan pitäjän tientekovelvolliset maanomista jat ja haltijat ole esiintuoneet syytä Heveoikeuden mainitun tuomion muuttamiseen, joka tuomio siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestetin Korkealla Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Berenius. Ernst Forsman. Henr. Berenius. Ernst Forsman. Henr. Berenius. Ernst Forsman. A; V; Vumlin. Andersin. Ossian Karsten. 765
Den 4. Oktober 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ettpa nedsatt revisionsskilling, från Saga Hofrätt inkommet mål emellan Fabrikören Johan Erik Eng, från Nykarleby sockens kyrkoby, sökande, samt Finlands Bank, svarande, angående fordran: Gifven uti Kejserliga Senatori för Finlund och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 4. Oktober 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemlat följande: Sedan Fabrikören Eng efter sin fader Fabrikören Jakob Engs den 11. Januari 1883. timade död, på grund af ett utaf den sistnämnde i lifstiden upprättadt skriftligt testamente, öfvertagit egendomen i dennes bo och fortsatt den af Jakob Eng drifna garfverirörelsen under firma Jakob Eng" ppJohan Engn, hade Handlanden Alfred Häggblom i ofvannämda bank disponterat sex af honom utstälda och af rfde: af N. E. J. E: H.  J. N. /A. Af No 1020. Pag. 79. R2. 1899.