Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nanoikeuden päätöksen varaan, kuitenkin siten että osakeyhtiön Halla Aktiebolagin tule kahden vuoden kuluessa siitä päivästä, jolloin Hovioikeuden tuomio ole saanut lainvoiman, tilan metsästä hakkauttaa ja poisviedä kysymyksessä olevat leimatut puut, jos osakeyhtiö tahtoi sellaista etua hyväkseen käyttää; ja velvoitettiin Henrik Gideon Snellman osakeyhtiölle Halla Aktiebolagille suorittamaan maksut kaksikymmentäkaksi markkaa kolmekymmentä penniä, sen kappaleesta Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Henrik Gideon Snellman anonut muutosta perustelmalla, johon osakeyhtiö Halla Aktiebolag sekä Juho Ryhänen ja Maria Liisa Mähönen ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Henrik Gideon Snellman ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomio ta, joka siis jää pysyväksi, kuitenkin niin että osakeyhtiön Halla Aktiebolagin on vuoden kuluessa tästä lukien hakkautettava ja vietävä pois edellä mainitut puut; ja velvoitetaan Henrik Gideon Snellman korvaamaan osakeyhtiön Halla Aktiebolagin sekä Juho Ryhäsen ja Maria Liisa Mähösen täällä jutun vuoksi kärsimät kulut sekä sitä varten suorittamaan osakeyhtiölle Halla Aktiebolagille seitsemänkymmentä markkaa sekä Juho Ryhäselle ja Maria Liisa Mähöselle yhteensä niinikään seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin. B. Anneby. Walter Andersin. B. Anneby. K. P. Helanen. A. J. L. Lullmanie K. P. Helanen. A. J. L. Lullmanie Uno Strömsten 83
Lokakuun 23. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, takaisinvoittaa konkurssiperään koskevassa jutussa jossa Talollisenvaimo Maria Pärsänen, Karisalmen pitäjän Yläpuustin kylästä on hakijana sekä Talollisen Tuomas Tuomaanpoika Pässäisen konkurs siin luovutetun pesän toimitsi iamies Henkikirjuri Albin BerghKäkisalonen kaupungista, ja Talollinen Juho Antinpoika Päissinen, Yläpuustin kylästä, poisjääneinä vastaajina: Annet tu Oikeusosastossa 23. päivänä Lokakuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut seuraavat tiedot: Haastatettuaan Maria Parssisen joka oli saanut pesäeron miehestään Talollisesta Juho Yrjönpoika Parssisestä, sekä heidän poikansa Yrjö PiroLun, W. A. P. H - A. B. SS: 5. 801 No 1417. Pag. 231. R. D. 1912.
kisen Tritisalonen ja Stauholain pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Juho Pässinen Kihlakunnanoikeuden isturonossa 5. päivänä Joulukuuta 1910. kutonut, että Tuomas Pässinen, jonka Kihlakunnanoikeus, 30. päivänä Toukokuuta 1910. tehdyn hakemuksen johdosta, oli asettanut konkurssitilaan ja jonka konkurssissa valvonta oli määrätty tapahtuvaksi 3. päivänä Toukokuuta 1911, oli 14 päivänä Marraskuuta 1909. laaditulla kauppakirjalla yhdessä vaimonsa Elisabet Antintytär Pässinen kanssa elinkautisestä eläkkeestä luovutta nut omistamansa 1/4. perintötalosta No 4. Yläpuustion kylässä Maria ja Grjö Pässiselle, joiden sitä paitsi tuli suorittaa se tuhannen markan laina jonka maksamisen vakuudeksi talon osa oli kiinnitetty; mutta kun mainittu kauppa, jonka nojalla Maria ja Yrjö Pässiselle oli myönnetty lainhuuto 17. päivänä Toukokuuta 1913. ei ottut ollut todellinen vaan lah jan laatuinen sekä sitä paitsi oli tarkoittanut Tuomas ja Elisabet Parsisen velkojain oikeuden loukkaamista, on Juho Pursiainen, velkojana Tuomas Pässisen konkurssissa, vaatinut että kerrottu kauppa julistettaisiin mitättömäksi sekä että kaupan esimienä ollut kiireleistö julistettaisiin konkurssipesään peräytyväksi. Tuomas Parssisen koukurssi pesän toimitsijana on Henkikirjuri Bergk, jolle Juho Parssinen oli takäisinvaanminwaatimuksestaan ilmoittaneet ennenkuin asia tuli tuomioistuimessa esille, oikeudenkäyminkestäessä yhtynyt Juho Paroisisen kanteesien. Asiassa kuulustettuina ovat Maria ja Yrjö Pässänen väittäneet, että he ynnä heidän perheisiensä kuuluvat muut henkildt vuonivuotisesta palveluksestaan Tuomas Paranisen luona olivat olleet käännössä häneltä tuhansia markkoja, johon nähden ja kun puheenalaisen talonosan hinnassi ei oltu laskettu ainoastaan kauphakirjaan sen kiviraksi merkittyjä vastattavia vaan myöskin nuo hel805
veluspalkat ja kauppa siis oli ollut todellinen eikä Elisabet Parssinen, joka oli omistanut puolet myydystä talonosasta, ollut tehnyt konkurssia sekä kauppa niin ollen ainakin mitä Elisa bet Pässisen osuuteen talonosasta tuloli pidettävä pätevänä, Maria Pärsinen ja hänen asiakumppaninsa ovat. pyytäneet kannetta kumottavaksi se kä anoneet korvausta oikeudenkäynti kuluistaan Kuulusteltuaan asiassa vielä Turmas Pässistä sekä merkittyään pöytäkirjaansa, että Elisabet Päisäinen oikeudenkäynenin vireillä ollessa oli kuollut on Kihlakunnanoikeus 16. päivänä Toukokuuta 1911. julistanut päätöksen asiaan; ja koska puheenalainen 14. päivänä Marraskuuta 1909. tehty kauppa ilmoisesti oli lahjan laatuinen ja sillä oli larkoitettu loukata Tuomas Päräisen velkojien oikeutta eikä Maria ja Yrjö Parssisen väitteeseen, ettei Elisabet Pässisen naimaosa puheena och vaan kiinteistöön olisi takaisinvoitos alainen voitu päivinä huomiota, on Kihlakunnanoikeus, nojautuen 9. päivänä Marraskuuta 1868 annetun Keisarillisen konkurssisäännön 46 SSn 6 kohtaan, sellaisena kuin läsnä lainkohta oli Keisarillisessa asetuksessa 3. päivältä Joulukuuta 1895, julistanut Maria ja Yrjö Pässiselle mainitulla kauppakirjalla luovuti tun 1/4 perintötalosta No 4. Yläpuustin kylässä Tuomas Pässisen konkurssiperään peräytyväksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maria ja Yrjö Pässinen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 25. päivänä Heinäkuuta 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Maria Påssinen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Maria Pässinen ole esiireksenut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen. Suomen AmarttiWalter Andersin. K. R. Helanen B. Anneberg. A. T. Huutuvaara. Uno Strömsten 800
Lokakuun 28. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa rajänkäyntit oimitusta koskevassa ju tussa, jossa ovat Talolliset Frans Haapala, Juho Heikkilä ja Oskari Juhola Lindi, Siikaisten pitäjäm Haapekosken kylästä, sekä Talollinen Anton Hirvikoski, sanotun pitäjän Levasjoen kylästä, hakijoina sekä Bomärkien kappelissa ja Siikaisten pitäjässä olevan Iso järven kuivausyhtiön edustajat Talolliset Iisak Alasvini, Levasjoen kylästä, ja Taavio Uusitalo Pomarkun kappelin Kivijärven kylästä, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 28. päivänä Lokakuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäti enää on kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkuin Turun ja Porin läänin Kuvernööri oli 12. päivänä Kesäkuuta 1894 antamallaan päätöksellä antanut Läsnä: F. f. B. F. A. R. H. b. Rb. 807 No 1426. Pag. 104. R. D. 1910.
suostumuksensa Siikaisten pitäjässä ja Pomarkun kappelissa sijaitsevan Isojärvi nimisen järven laskemiseen ja Steisaril linen Senaatti, johon asia oli valittamalla saatettu, 2. päivänä Toukokuuta 1896. antamallaan päätöksellä jättänyt Kuvernöörin päätöksen voimaan, on Kuvernöörijärven tultua lasketuksi, määrännyt maamittarin avaamaan ja pyykittämään Isojärven laskemisesta syntyneen vesijättömaan ympärpsrajat ja maanmittari sitten 13. päivänä Kesäkuuta 1904. paaluttanut sanotut rajat siten, että Isojärven lähellä olevat niin kutsutut Kuokonperän lammit joutuivat kuivans yhtiölle. Sittemmin ovat Kauppias Johan Wilhelm Norrgård, Merikarvian pitäjän Ylikarvien kylästä, sekä Frans Haapala, Juho Heikkilä ja Anton Hirvikos ki ensin Turun ja Porin läänin Kuvernöörin luona ja, asian riitaisena tultua siirretyksi tuomioistuineen, Iisak arlasoinille ja Frans Uusitalolle toimiktun haasteen nojalla Merikarivan ja Siikaisten pitäjäin käräjåkunnan Tiihlakunnanoikeudessa lausuneet, että he omistivat, Johan Wilhelm Norrgård Lindinimisen puolen Uusitalon taloa Haapa kosken kylässä, Juho Heikkilä toisen puolen samaa taloa Frans Haapala Haapala-nimiset kolme neljännestä Korhatalon taloa samassa kylässä sekä Anton Hirvikoski, joka myös oli osakas Iso järven kuivatryhtiössä, Hirvikosken talon Levasjoen kylässä, sekä että puheenalaiset kaksi lampaa, jotka puro yhdisti toisiinsa ja toinen puro Skojärveen, sijaitsivat kokonaan Johan Wilhelm Norrgårdin ja tämän asiakumppanien vastamainittujen tilojen rajain sisäpuolella eivätkä kuuluneet Isojärveen vaan olivat kuivuneet ennen sen laskemista, minkä vuoksi ja koska Johan Wilhelm Norrgård ja tämän myötäpuolet, anomuksen sanotun järven laskemisesta ollessa vireillä, oli vat antaneet siihen suostumuksensa ainoastaan sillä ehdolla, että heille jäisi Ruokonperän lammit, Johan Wilhelm Norrgård ja hänen asiakumppanin sa ovat vaatineet, että puheenalainen paalutustoimi kumottaisiin ja lammit 808
jätettäisiin pois kuivanyhtiön omistuksesta. Iisak Alasoini ja Frans Uusitalo ovat Isojärven kuivaus yhtiön puolesta vastustaneet kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 5. päivänä Toukokuuta 1906. julistanut päätöksen asiasta; ja koska selville oli käymyt, että Juho Wilhelm Norrgårdin, Frans Haapalan ja Juho Heikkilän omistamat Lindin, Haapaton ja Heikkilän tilat kuuluivat Haapakosken kylään, ja näillä tiloilla oli ainoastaan pienemmät Levasjoen kylän jakokunnan tiluksista murretut maapalstat Ruohonperän lampien sannoilla vaan lämmit kokonaan olivat Levas joen kylän tilusten ympäröiminä ja niin ollen, 23. päivänä Heinäkuuta 1902. annetun, määräyksiä väkirajasta vedet sä ja vesialueen jaosta sisältävän lain 9. SSn 1. kohdän mukaan, kuuluvat Levasjoen kylän tiloille, itse kunkin kyläosuuden mukaan Lindin, Haapalan ja Heikkilän tiloilla siis olematta niihin mitään osuutta, sekä Anton Hirvikoski, joka omisti Hirvikosken tilan, taasen itse oli osakkaana Skojärven kuivausyhtiössä ja hänellä niin ollen osuutonsa mukaan oli oikeus Isojärven kuivaamisella syntyneeseen vesijättömaahan ja vesiperäisen maan paranmukseen, jota vastoin Anton Hirvikoskeltakaan vastamainitun lainkohdan mukaan ei ollut mitään yksinomaista oikeutta koko hänen moittensa kohdalla syntyneeseen vesijättömaahan Ruokonperän lämpien rantamilla; sentähden on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johan Wilhelm Norrgård ja hänen asiakumppa niinsa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 7. päivänä Maaliskuuta 1913. antamallaan tuomiolla jättänyt asian 5te lakunnanoikeuden päätöksen varaan se hä velvoittanut Johan Wilhelm Norgårdin ja hänen asiakumppaninsa korvaamaan Iisak Alavoinin ja Fredric Uusitalon Hovioikeudessa kärsinmät kustanenukset viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon ovat Frans Haapala, Juho Heikkilä ja Oskari Juhola, viimeksimainittu Lindin talon nykyisenä 809
omistajana, sekä Anton Honikoski anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Frans Haapala ja hänen asiakumppaninsa jotka eivät ole näyttäneet yksityises ti omistavansa riidanalaisia kahta Isojärven yhteydessä olevaa lampaa, ole esittäneet syytä muuttaa sitä loppu päätöstä, johon Oikeudet ovat johtu neet ja jonka varaan asia siis jääTätä kaikki asianomaiset noudattahoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tius Isonkoski. Waltar Andersin. tius Leonkoski. Walter Andersin. B. Annsberg K. R. Helanen B. Annsberg K. R. Helanen A. W. Lillisvaara Uno Strömsten Lokakuun 28 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa koskevassa jutussa, jossa Asioitsija Emil Olsson, Wiipurin kaupungista, on hakijana sekä Talollinen Tahvo Järvelä, Michikkälän pitäjän Saivikka. lan kylästä vastaajana: Annettu Oikeustossa 28 päivänä Lokakuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja piistä saanut tietää: Emil Olssonille toimituttamansa haasteen nojalla on Tahvo Järvelä Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että hän välikirjalla 21 päivältä Tammikuuta 1910 oli Emil Olsonille myynyt omistamaansa perintötaloon No 1 Miehikkälän pitäjän Järvelän kylässä kuuluvalla Haapala nimisellä maapalstalla kasvavat, välikirjassa mainitun mitan täyttävät Läsnä: F. S. V. B. t. K. H. A. R. B. F. M. No 1427. No 1427. Pag. 198. R. D. 1912.
honka - ja närepuut sovitusta 5100 markan kauppahinnasta, josta 4000 markkaa oli maksettava Elokuussa vuonna 1910; ja kun Emil Olsson, vaikka hän oli sanotulta maapalstulta kaadattanut ja poisvedättänyt kaikki määrätyn mitan täyttävät puut, paitsi niitä, jotka kasvoivat kaupasta erotetuilla kolmella eri alueella, ei ollut tätä maksuvelvollisuuttaan. täyttänyt, on Tahvo Järvelä vaatinut, että Emil Olsson velvoitettaisiin Järvelälle suorittamaan mainitut 4000 markkaa korkoineen. Emil Olssonin vastustettua kannetta, on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikullungeistäan, 29 päivänä Maaliskuuta 1911 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla sillä kertaa hyljännyt Tahvo Järvelän jutussa ajaman kanteen sekä velvoittanut Järvelän sadalla kahdellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Emil Olssonin oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaki Tahvo Järvelä oli vetoamalla saattanut jutun, on 20 päivänä Kesä kuuta 1912 antanut asiasta tuomion, ja koska Emil Olsson oli myöntänyt välikirjalla 21 päivältä Tammikuuta 1910 Tahvo Järvelältä ostaneensa tämän omistamalla edellämainitulla maapalstalla kasvavat välikirjassa mainitun mitun täyttävät honka- ja närepuut sovi tusta viidentuhannen sadan markan kauppahinnasta, josta neljätuhatta markkaa oli maksettuva Elokuun ajalla vuonna 1910, eikä Emil Olsson ollut voinut edes ilmoittaa missä määrin Tahvo Jär velä menettelyttään olisi estänyt Emil Olsonia hyväksensä käyttämästä hänelle välikirjassa myönnettyä oikeutta, on Hovioikeus, kumaten Raastuvanoikeuden päätöksen, velvoittanut Emil Olssoninkuittia vastaan. Tahvo Järvelälle suorittamaan vaaditut neljätu
hatta markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien 1 päivästä Syyskuuta 1910 kunnes täysi maksu tapahtui, mutta sai Tahvo Järvelä asian laatuun nähden itse kärsiä hänellä Raastuvanoikeudessa olleet oikeudenkäyntikustannukset; ja jätettiin Emil Olssonille avoin valta eri oikeudenkäynnillä Tahvo Järvelältä hakea kervausta siitä vahingosta, jonka hän ehkä oli kärsinyt Tahvo Järvelän menettelystä, jos hän katsoi syytä siihen olevan. Hovioikeuden tuomioon on Asioitsija Olsson anonut muutosta perustelmalla, johon Tahvo Järvelä on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Asioitsija Olsson ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Asioitsija Ölsson suorittamaan Tahvo Järvelälle hänellä jutun vuoksi täällä O. I. Kärä Meiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaik ki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Vice Haarikoski B. Anneberg A. E. Ollusluvaa. Walter Andersin K. R. Helanen 812
Den 31 Oktober 1914 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Vicehärads höfdingen Helge Hartman och Handlanden Rudolf Gårdberg, hvardera från Åbo stad i egenskap af sysslomän i Gardberg & Co Aktiebolags, från sagde stad, konkursgemensamt sökande, samt Petrolemimport aflaget Gårdberg i Co jämväl från Åbo, svarande, angående fastställande af fordran i konkurs: Gifven uti Justitiedepartementet den 31 Oktober 1914 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Petrolnimimprotuktiebolaget Gårdberg & C å inställelsadagen i Gardberg & C: Aktiebolags vid Rådstufvurätten i Åbo stad anhängiga konkurs den 26 Oktober 1911 bevakat och utsökt i grund af en den 8. Februari 1911 afslutad kontokurant Ofver: S.S - t.S. f. P. - Kit. E. K. 813 No 1446. Pag. 107. R. D. 1914.
49,186 rubel 86 kopek ryskt mynt, utgörande valuta för markinolja, som af firman Näppta, Inhustru and Handels- Gesellrehaft. Masut i staden Pitsegrad i Kejsaredömet Ryssland för Petroluimimport aktiebolaget Gardberg Coräkning levererats till Gårdberg & CAktiebolag, har Rådstufvurätten medels den 25 Januari 1912 i målet afkunnad dom lämnat Petrohumimpertaktiebolaget Gårdberg i Co öppet att i särskild rättegång tvista om utbekommande af sagda fordran och skulle ur konkursmassans tillgångar sedan utbetalas det belopp bolaget i antydda rättegång kunde varda tillerkändt högst 49, 156 rubel 86 kopek eller däremot svarande 132, 432 mark 42 penni Efter Vicehäradshöfdingen Hartman och Handlanden Gårdberg i deras förbemälda egenskap, ågången stämning har Petrolaiminpoituktien bolaget Gårdberg v Co sedermera inför Rådstufvurätten i Åbo anförtatt medan bolaget, som i tiden grundats för att fortsätta den af firman Gårdberg & Co i Åbo bedrifna handeln med petrolium uteslutande handlat med sådan, hade Gardberg Co Aftiebolag, som likaledes haft sitt upphof i firman Gårdberg & Co, bebrefvit agenturverksamhet jämte handel med markinolja, benrin med mera; att nästnämnda bolag varit ett så kalladt, samiljebolag, i hvilket flertalet aktier innehafts af beskillnad åtnjutande Handlandehustrun Alli Gårdberg, att bägge bolagen ledts af Alli Gårdbergs man Hugo Gårdberg samt att Hugo Gärdberg, enär Gårdberg & Co Aktiebolags kredit varit jämförelsevis liten, medan Petroleminnportaktiebolaget Gärdberg & Co, som haft större aktiekapital, åtnjutit större kredit, anlitat Petrolaiminpoitaktiebolaget Gårdberg i Cos kredit hos firman. Naphta Industrie und Handels - Gerellrehaft Härut för de bevaranser af markinolja, bewain med mera, som Gärdberg v Co Aktiebolag refvererat hos 814
sagda firma, sålunda att beställningarna gjorts i Petrolaimiportaktubolaget Gårdberg & Co namn och för dess räkning med anhållan tillika att räkningarna skulle påföras detsamma, hvaraf följt att Petroliumimportaktiebolaget Gårdberg i Co kommit att genremot " Masut ansvara för betalningen af det beställda. Med anledning häraf och då det bevakade beloppet utgjorde motvärdet af de varor hvilka " Masut på uppdrag af Petrolniminpoitaktiebolaget Gårdberg & Co och för nästnämnda afliebolags räkning levererat till Gårdberg & Co Aktiebolag och hvilka ostridigt kommit nästnämnda bolag tillgodo, har Petrolemimprotuktiebolaget Gårdberg r Co yrkat, att bolaget måtte tillerkännas förenämnda 49 186 rubel 86 kopek ur sagda konkursmassa med den rätt Rådstufvurätten i sin förberörda dom antydt I saken hörde hafva Vicehäradshöfdingen Hartman och Handlanden Gårdberg väl medgifvit, att Gardberg v Co Äktiebolag, jämsides med ägenturverksamhet drifvit handel med maskinolja och bengin, medan Petrohunomportaktiebolagd Gårdberg & Co som vore ett från förstnämnda bolag fristående företag och ingen annan gemeskap därmed haft än den att Hugo Gårdberg varit bägge bolagens verkställande direktor, uteslutande idkat handel med petrolium, men bestridt ej allenast paståendet att Hugo Gårdberg, af den anledning att Petrolanminpoitaktiebolaget Gårdberg & Co skulle åtnjutit större kredit än Gårdberg & Co Aktiebolag, för sistnämnda bolags rekvisitioner af markinoja och bergin begagnat sig af Petroheiminportaktiebolaget Gårdberg & Co namn, utan äfven uppgiften att vid rekvisitioner af sistnämnda varuslag anhållan skulle gjorts att levaranserna skulle påföras Petrolemimprotaktiebolaget Gårdberg & Co; och som firman Fyrata Industric und Handels- Gesell815
sehaft Masut, men ingalunda Pitrolemimportaktiebolaget Gårdberg & Co egt rätt att göra nu ifrågavarande betalningssänspråk för levererad markinolja gällande i konkursen, alltså och då härtill komme att nyssnämnda bolag icke ens erlagt ifrågavarande belopp 49 186 rubel 86 kopek till Masut; hafva Vicehäradshöfdingen Hartman och Handlanden Gårdberg motsagt käromålet Efter det finnan Nappta Industru und Handels- (jesellrehaft Masut blifvit hörd i målet, har Rådstufvurätten uti den 19 Juni 1913 afkunnadt utslag funnit utredt vara, att nästsagda firma på beställning af Pitolaimimportaktiebolaget Gårdberg & Co under förloppet af åren 1909, 1910 och 1911 levererat till detsamma särskilda partier, markinolja, bewain och ränäfta, hvilka leveranser Gårdberg ( Co Aktiebolag tillgodogjort sig, hvarför nästnämnda bolag äfven i eri skyldigt att godtgöra Pitrolaimimpörtäktiebolaget Gårdberg & Co det oguldet återstående priset därför; och har Rädstufvurätten med afseende härå fastställt Petrolaiminporraktubolaget Gårdberg & Och fordringssanspråk i stöd af förenämnda den 8 Februari 1911 afslutade kontokurant till fyrationiotusen etthundra åttiosex rubel yttiosex kopek, hvarå bolaget egde utbekomma den dividend, som tilläfventyrs redan utfallit och vidare komme att utdelas ur Gardberg & EAktiebolags konkursmassa. Hofrätten, under hvars pröfning Vicehäradshöfdingen Hartman och Landlanden Gårdberg i vadeväg dragit målet, har medels dom af den 20. April 1914 låtit bero vid Rådstufvurättens utslag samt därhos ålagt tillhäradshöfdingen Hartman och Handlanden Gårdberg att i deras förenämnda egenskap och af Gardberg Co Aktiebolags medel godtgöra Peterslemimport aktiebolaget Gårdberg i Co dess i Hofrätten för målet hafda kostnader med sextio mark Uti Hofrättens dom hafva Vice816
häradshöfdingen Hartman och Handlanden Gårdberg anhållit om ändring medels hit ingifven deduktion, den Petrolaimint aktiebolaget Gårdberg & Co bomött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Vicehärads höfdingen Hartman och Handlanden Gårdberg icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty kommer att bero; jämte det Vicehäradshöfdingen Hartman och Handlanden Gårdberg, i deras ofvannämnda egenskap, ålägges att med sextio mark ersätta Petrolumimportaktiebolaget Gårdberg & Co dess härstädes för målet hafda kostnader. Det alle som vederbör, till efterrättelse lånder. Kejserliga Senaten för Finland. Santeri Saarinen Alfred Luksiala. Santeri Saarinen Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. K. Auer. Marraskuun 2 päivänä 1914. ach: 2 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa nostojutussa, jossa Suomen Rautatuhallitus on hakijana ja Kahvo lan pitäjän Orjanhirren kylästä oleva Talollisenleski Matilda Hukari vastaajana: Annet tu Oikeusosastossa 2 päivänä Marraskuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun asiakirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkun Matilda Hukarin hevo nen oli 16 päivänä Syyskuuta 1906 Suomen valtion rautatiellä Iittalan ja Kuurilan asemien välillä joutunutjunan alle ruhjoutuen kuoliaaksi ja Rautatuhallitus oli hyljännyt Matilda Hukarin hakemuksen saada korvausta sanotusta hevosesta on Matilda Hukari Rautatuhallitukselle toimitetun haasteen nojalla Sääksmäen ja Kalvolan pitäjäin käräjiäkunnan KihlakunnanLäsnä: S.S. - A. L. J. P. K. A. K. K. No 1459. Pag: 243 R. 1910