Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
af den 28 Oktober 1901 från Finska Civilstatens enke- och pupillkassa erhållet län om femtusen mark jämte ränta samt att Medicindirentiåten Löfström uti en den 1 November 1901 dagtecknad kontraborgen sölidariskt med en annan person åtagit sig ansvarighet såsom för egen skuld för den skada Piskaiinspektoren Sandman möjligen komme att lida tillföljd af sin berörda förbindelse; och som Piskariinsjuktoren Sandman på grund af förenämnda förbindelse nödgats den 3. April 1909 till Finska Civilstatens enke- och pupillkassa inbetala 1840 mark57 penni, har, Piskariinspektören Sandman yrkat Medicirelicentioten Söfströms förpliktande att till Sandman utbetala sistsagda belopp jämte 6 procents årlig ränta därå från nyssnämnde dag samt att godtgöra Feskerionspektoren Sandman hans umgälder i rättegången. Sedan käromålet af Mediemiemt anten Löfström motsagts, har Häradsrätten medelst den 23. Mars 1911 afkunnadt utslag på däri anförda grunder förkastat käromålet lofrätten, under hvars pröfning Fiskerionspektoren Sandman i vadevägdragit målet, har medels dom den 26. Augusti 1915, enär Medicinelieentiden lofström erkänt riktigheten af sin namn tekning uti ifrågavarande borgesskrift och densamma förty måste anses utgöra fullt bevis för hans däri ingående förbindelse samt Medicinelicontiåten Löfströms i saken gjorda invändningar icke blifvit tillförlitligen styrkta upphaft Häradsrättens utslag och ålagt Medicinetinenten Löfström ett emot behörigt betalningsbevis till Viskariinspektoren Sandman utbetala fordrade ettusen åttahundra fyratio mark femtiosju penni jämte sex procents årlig ränta från den 3 April 109 samt att med etthundra mark ersätta Fiskeriinspektoren Sandman hans vid Haradsrätten hafda kostnader i rättegangen. Uti Hofrättens dom har Medicinen licentioten Hofström sökt ändring nu1538
dels deduktion, den Tiskeriinspektören Sandman bemött Kejserliga Senaten finner skäl ej förekomma till ändring i Hofrättens dom Mediainelidentiden. Söfström ålägges att till Fiskariinspektören Sandman i ersättning för hans i Senaten för målet hafda kostnader utgifva sjuttiofemmark. Pet alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Walter Andersson Johannes Pesonen. Walter Andersson Johannes Pesonen. K. R. Halonen. K. Auer. K. R. Halonen. K. Auer. Samuli Ronki. Den 1 December 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsätt reversi onsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet fordrings mål emellan Direktören SvenWesterlund och Ankefru Maria Kjällmansson, hvardera från Helsingfors stad, sökande samt firman Sandedels Tapet & Mättaffär, Albin Levela netssky, med hemort i sagde stad, uteblifven svarande. Gifven i Justitiedepartementet den 1 December 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Efter stämning å Direktören Westerlund och Maria Kjällmansson har firman Sandedels Tapet - & Mataffär, Albin Lowenelgsky vid Råd stufvurätten i Helsingfors anfört. att firman medels den 20 April 1911 uppgjordt kontrakt från den 1 därpåföljande Maj till den 1 Juni 1918 till Gäldsmeden Janne Mellin förbyrt Närv: W. A. J. P. R. H. K. A-S.K. A. Pek. 1539 No 2446. Sag. 75 R. D. 1916.
ett skädefönster jämte nödig golfyta samt del i ingången till firmans butik i gården No 25 vid Norra Eapla nadgatan i nämnde stad mot en öfverenskommen årlig hyra af 5000 mark, hvilken borde betalas månat ligen med 416 mark 65 penni och för hvars erläggande Direktören Wasalund och Maria Kjällmansson iklädt rig solidarisk proprie borgen. Då emellertid Handlanden Johannes Blenner, å hvilken Gäldsmeden Mellin den 19 Juli 1911 öfverlåtit sagda kontrakt, underlåtit att af det intill den 1 Maj 1913 förfallna hyresbeloppet gäldå 1749 mark 94 penni samt Sandudels Topet - & Mattaffär, Albin Lauri netgaky godkänt berörda öfverlätelse endast under villkor att Direktören Westerlund och Maria Kjällmanson skriftligen förbunde sig att fortsättningsvis ansvara för hyrans behöriga erläggande, hvilken förbindelse emellertid af desse icke afgifvits, för den skull och då Gäldsmedan Mellin sålunda allt ännu vore af kontraktet kunden, har Sandudels Tapet - &. Mällaffär, Albin Lowenstyrky yr kat Direktören Westerlunds och Maria Kjällmanssons förpliktande att, grund af sin berörda borgesförbindelse, gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, till Sandedels Tapet - R Mattaffär, Albin Lowenelys ky, utgifva sagda belopp jämte sex procents ränta, räknadt å 416 mark 64 penni från den 1 Mars 1913, å 416 mark 65 penni från den 1 därpåföl jande April och å enahanda belopp från den 1 Maj samma år Sedan Direktören Westerlund och Maria Kjöllmanssson motsagt käromålet, har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, medels den 7 Juli 1913 afkunnadt utslag på däri anförda grunder förkastat käromålet samt ålagt Sanduddo Tapet - Mattaffär, Albin Louni netscky att med femtio mark godt göra Direktören Westerlund och Maria Källmansson deras umgälder 510
i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Sandedels Tapet - & Mattaffar, Albin Lowenelssky i vadeväg dragit målet, har medels dom den 17 Januari 1916 utlåtit sig däri; och emedan omförmälla öfverlåtelse af kontraktet godkänts af förman Sandedels Tapl 8o Mattaffär, Albin Lowenetysky endast med villkor att Direktören Wirterlund och Maria Kjällmansson ansvarade för erläggandet af hyran jämväl för Handlanden Blen ner, men detta villkor icke blifvit uppfylldt, ty och då den omsländigheten att Blenner innehaft lokalinieke frikallade Direktören Westerlund och Maria Kjällmansson från den för Guldsmeden Mellin ingångna borges förbindelsen, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstuvurättens utslag, ålagt Direktören Westerlund och Maria Kjöllmansson gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, att till förmån Sandedels Tapet v Mattsför, Albin Lowenelgäky utgifva för ogulden fyra fordrade ettusen tvåhundra fyra tionio mark nittiofyra penni jämte sex procents årlig ränta å fyrahundra sexton mark sextiofyra penni från den 1 Mars 1913, å fyrahundra sexton mark sextiofem penni från den 1 därpå föl jande April och å enahanda belopp från den 1 Maj samma år, tills fullbetalning följde, samt att med åttio mark godtgöra firman dess rättegångskostnader i Rådstufvurätten. Uti Hölrättens dom hafva Direktören Westerlund och Maria Kjöll mansson anhållit om ändring. Kejserliga Senaten finner skäl ej förekomma till ändring i Hofrättens dom. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Waler Andersson. Johannes Pesonen. Waler Andersson. Johannes Pesonen. KR Helanen Samuli Korki. K. Auer Allan Dahlbeck 1541
Joulukuun 2. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa. takaisin saantia koskevassa jutussa, jossa Varatuomari Fredrik Thurina, Helsingin kaupungista on hakijana sekä Tilanomista jat Edvard Lahdeniemi ja Jalmari Laakso, Nurmijärven pitäjän Pengerkosken kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastos sa 2. päivänä Joulukuuta 1916. Keisarillioien Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Sittenkuin Uudenmaan läänin Hyvernöörinvirasto päätöksellä 30. päivältä Joulukuuta 1913. oli Varatuomari Tharingin hakemuksesta julistanut Edvard Lähdeniemen ja Jalmari Laakson Peregerkosken kylässä yhteisesti omistaman Nuckarsin eli Nykarin perintörustitilan utoimitatuksi Varatuomari Thurengin sanottuun tilaan kiinnitettyyn, saaman tilan nykyään jo kuolleen omistajan Saders Gustaf Adberneutzin 25. päivänä Läsnä: V. A. f. B. - R. H. - K. F. - S. Ma. v. O. L. P. 1532 No 2447. Pag. 239. R. 2. 1916
Lokakuuta 1902. antamaan haltijavelkakirjaan perustuvasta 4000 markan saatavasta sille 31. päivästä Joulukuuta 1911 juoksevine kuuden prosentin vuotuisine korkoineen sekä määrännyt että mainittu tila, ellei suosiollista maksua tapahtunut, oli julkisella pakkohuutokaupalla myytävä muuri muassa sanotun saamisen maksuksi, ovat Edvard Lähdeniemi ja Jalmari Laakso haastateltuaan Varatuomari Thurengen, Sömijärven pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Tilanomistaja Adlercreutz oli, hankittuaan Juheenalaisen velkakirjan vakuudeksi kiinnityksen Nukarin tilaan luovuttanut sanotun velkakirjan Leskirvuva Alexander E. Ahmanille ja tällöin saanut, kuten velkakirjaan tehdystä kuittauksesta kävi selville, pitä vastaan Abramanilta 30000 markkaa, minkä määrän suuruisema Edvard Lähdeniemi ja Jalmari Laakso samoin kuin Tukarin tilan edelliset omistajat olivat sitoutuneet niinitusta velasta vastaamaan. Näin sillen ja kun Varatuomari Thureng, joka oli oterut saman velkakirjan Alexandra EAhmonilta, oli siitä maksanut ainoastaan 30000 markkaa, ovat Edvard Lähdeniemi ja Jalmari Laakso, katsoen että Nykarin tila voitiin käyttää ainoastaan tuon rahamäärän ja sille tule vien korkojen suoritukseksi, vaatinget, että puheenalaisesta tilasta Karatuomari Thurengille maksettaviksi määrä tyistä 4000 markasta 1000 markkaa edellämainittuine korkoineen tuomittaisiin heille takaisin tai että Kuvernöörinviraston päätöksen täytäntöonpano Mei se vielä ollut tapahtunut, vastaavalta osalta keskeytettäisiin. Kanteesta kuultuna on Varatuomari Thureng esiintusput, että kysymyksessä oleva velkakirja, joka oli alkuaan laadittu 4000 markan suuruiseksi ja sellaisena kiinnitetty Tuharin tilaan oli luovutettu Alexandra E. Ahmanille ainoastaan pantiksi Tilanomistaja Adlererentzin Ahmanilta saamien 3000 markan vakuudeksi ja että kerrotusta panttauksesta oli tehty merkintä velkokirjaan, olematta tuon merkinnän tar1543
koituksena rajoittaa velkakirjan sisältöä ainoastaan viimeksi mainittua rahamäärää vastaavaksi. Tästä syystä on Varatuomari Thusing, väittäen Tilanomistaja Aalleserentrin kuolinpesän puolesta lunasta neensa puheenalaisen, hänen hallussaan nyt olevan velkakirjan Alexandra E. Ahnanitta ja katsoen että Nykarin tilä edelleen vastasi sanotun velkakirjan alkuperäisestä määrästä 4000 markasta ja sen koroista, anonut kanteen hylkäämistä. Edvard Lähdeniemen ja Jalmari Laakson kiellettyä että Tilanomistaja Adlerneute olisi luovuttanut puheenaolevan velkakirjan Alexandra E. Ahonomille ainoastaan pantiksi sekä Varatuomari Thurengin puolestaan huomautettua ettei Adleverentsin ja Åhmanin välisellä suhteella ollut häneen nähden merkitystä, vaan että hän, kuten kävi selville siitäkin että Helsingin kaupungin Raastuvanoikeus oli 26. päivänä Helmikuuta 1915. julistamallaan päätöksellä velvoittanut Tilanomistaja Adlercreutzin perillisen Leskirouva Matilda Adlerneutzin suorittavaan Thusingille samare velkakirjan alkuperäisen sisällön 4000 markkaa korkoineen, oli oikeutettu saamaan koko tuon rahamäärän Nukarin tilasta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianomaiset puolin ja toisiin ovat anoneet oikeudenkäyntikulujensa korvausta, 23. päivänä Maaliskuuta 1915. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilsa suostunut Edvard Lähdeniemen ja Jakmari Laakoon takaisinvoittokaup ja velvoittanut Varatuomari Thuringin Lähdeniemelle ja Laakselle suorittamaan takaisin liaksi perimänsä kymmenentuhatta markkaa kuuden prosentin korkoineen 31. päivästä Joulukuuta 1911. täyden makseen tapahtumiseen asti, jos kysymykseen tullut Kuvernöörimiraston päätös jo oli pantu täytäretöön ja sen sisältö täysin suori tettu Varatuomari Tharingille, mutta vastaisessa tapauksessa määrännyt että päätöksen täytäntöönpano, mikäli koski jäsken mainittua kymmenentuhan nen markan rahamäärää korkoineen, oli keskeytettävä. Sen ohessa on Tiit1514
lakunnanoikeus velvoittanut Varatuomari Thuringin kolorellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Edvard Kihderniemen ja Jalmari Laakoon oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Waratuomari Tharing vetoamalla oli saatta nut jutun, on 31. päivänä Toukokuuta 1916 antamassaan päätöksessä lausunut; että koska Tilanomistaja Adlercreutz, luovuttaessaan puheenaolevan. Nukarin tilaan kiinnitetyn neljänkymmenentuhannen markan velkakirjan ASexandra E. Ahmanille kolmestakymmenestätuhannesta markasta, oli velkakirjaan tekemänsä merkinnän mukaan rajoittanut velkakirjan sen liikkeelle laskiessaan viimeksisanotun määräiseksi, sen vuoksi ja kun VaratuomaiThuringia, joka oli lunastanut tuorvelkakirjan Alexandra E. Ahmanilta. ei niin ollen voitu katsoa sen perusteella oikeutetuksi saamaan Tukarin tilasta enempää kuin kolmekymmentätuhatta markkaa korkoineen, Ilovioikeus on jättänyt asian sen loppapäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoi keus oli johtunut, sekä velvoittanut Kara tuomari Tharingin suorittamaan Edvard Lähdeniemelle ja Jalmari Laaksolle yhteisesti korvaukseksi heillä Hovioikeudessa olleista kustannuksista kuusikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Varatuomari Tharing hakenut muutosta perus telmalla, johon Edvard Lahdeniemi ja Salmari Laakso ovat vastannest; minkä jälkeen täällä on toimitettu puullinen kuulustelu. Keisarillinen Senaatti katsoo ettei ole riihettä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Varatuomari Tharing velvoitetaan maksamaan Edvard Lahdeniemelle ja Jalmari Laakolle heillä jutun vuoksi "Keraatissa" olleiden kulujen korvaukseksi yhteensä seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Walber Andersson Johannes Pesonen. Walber Andersson Johannes Pesonen. K. R. Helanen Samuli Koski. K. Auer Valborg Parviainen 1545
Joulukuun 2 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Kaisarillisesta Turun Hovioikeudesla tullassa vekselijutussa, jos sa ovat Porin kaupungista oleva Karatuomari Lauri Kynatius Walli hakijana sekä Huittisten pitäjän Mauria lan kylässä asuvat Talollinen Juho teikkilä ja hänen vaimonsa Hilma Heikkilä vastaa jina: Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 2 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellan esittelyttänyt jutun kirjat ja mistä saanut liitaa Varatuomari Kalle on Pörin kaupungin Raastuvanoikeudessa saatinut, että Juho ja Hilma Heikki lä velvoitettaisiin Asioitsi ja Kustaa Aukusti Pietilän 16 päivänä Syyskuuta 1914 kahdelle kuukaudelle asettaman, Heikkilän anokuollen hyväksymän sekä toioitoja Pietilän ja Asioitsija J. O. Saisägna: Not. J. F. - R. K. 1.S.K. K. H. B. 1516 No 2450. Pag. 189. R. D. 1918
kan avonaisilla siirroilla varustetun vekselin nojalla maksamaan Varatuomari Wallille, jonka hallussa sanottu vekseli oli, vekselin määsä 1400 markkaa 6 prosentin korkoineen ja sen ohessa korvaamaan Varatuomari Wallin oikeudenkäyntikulut Kanteseen ovat Juho ja Hilma Heikkilä vastanniel että, kun Asioitsija Pietilä vakkaupalla Syyskuun 16 päivänä 1914 oli myynyt. omistamansa talon ja puolen tehltia No 151 Porin kaupungin neljännessä kaupunginosassa Heikkilän aviopuolille, he olivat hyväksyneet mainitun vekselin aronaisenä ja antaneet sen Pietilälle vakuudeksi siitä, etteirät Juho ja Hilma Heikkilä käyttäisi vaarin tuota välikauppaa; että sanottu kauppa oli sitten seuramneen Jorlukuun 2 päivänä kirjallisesti purettu ja puheenalainen vekseli samalla selitetty mitättömäksi, mutta että Asioitsija Pietilä, varkka hän ollut oikeutettu panemaan vekseliä liikkeelle, oli saman vuoden Marraskuussa ostaessaan Asivitsija Saikalta Warmmalan kauppalassa olevat kaksi taloa ja tantta, joita Saikka ei ollut oikeutettu myymään, luovuttanut puheenaolevan vekselin Saikalle, joka oli ollut tietoinen vekselin oikeasta laadusta ja luonteesta; ja koska Varatuomari Kallille oli tästä kaikesta ilmoitettu jo ennen kuin hän sai vekselin halluunsa, eikä Kalli siis ollut vilpittömässä mieles sä vekselin omistaja, ovat Juho ja Hilma Heikkilä vastustaneet kannetta Sittenkuin Asioitsija Pietilää. kin oli kuulusteltu, on Raastuvanoikeus Helmikuun 8 päivänä 1915 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Juho ja Hilma Heikkilän yhteisvastuullisesti alkuperäistä kuitattua vekseliä vastaan Varatuomari Kallelle suorittamaan 1547
vekselin määrän neljätoistatuhatta markkaa kuuden prosen tin korkoineen oikeudenkäynnin alusta Tammikuun 7 päivästä 1915, kunnes täysi maksu tapahtui, sekä sitäpaitsi seitsemällä kymmenelläviidellä markalla korvaamaan Kallin oikeuden käyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho ja Hilma Heikkilä olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Huhtikuun 19 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa lausunut Alä, koska Heikkilän aviopuolet ja Asioitsija Pietilä Joulukuun 2 päivänä 1914 olivat purkaneet edellisen Syyskuun 16 päivänä tekemän sä talonkaupan, jossa sovitun kauppahinnan suoritukseksi Huhkilän aviopuolet olivat hyväksyneet Pietilälle kysymyksessä olevan vekselin, sekä selvitetty oli, että Asioitsija Saikka vekselin saada saan oli ollut tietoinen siitä ettei Pietilällä sanotun vekseliin nojalla ollut laillista oikeutta vaatia vekselistä maksua Heikkilän aviopuolilta, eikä Saikka siis ollut vekselin haltija hyvässä uskossa, sekä myös että Varatuomari Walli oli saanut saman vekselin Saikalta ainoastaan perimistä varten, sentähden ja kun Wallilla ei ollut vekselin nojalla parempaa oikeutta kuin Saikalla, on Hovioikeus kunnan nut Raastuvanoikeuden päätöksen ja kylännyt Varatuomari Kallin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Kaatuomari Walli anonut muutosta perustelmalla, johon Juho ja Kilma Heikkilä ovat vastannet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutem; ja koskee Asioitsija Pietilällä Hovioikeuden tuomiossa mainitusta syystä ole ollut laillista oikeutta saada puheenalaisesta vekselislä maksua Heikkilän aviopuolilla sekä selvitetty on, ettei Vara1518
luomari Kalli vekselin saadesjaan ole ollut vilpittömässä milessä, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei ole aihetta muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus on jutussa johtunut; ja valvoitetaan Varatuomari Walli maksamaan Heikkilän aviopuolilletut lä jutun vuoksi Senaalissa olleiden kulujen korvaukseksi sata kaksikymmentä markkaa. Muuten oikeutetaan Heikkilän aviopuolet pyyntönsä mukaisesti kuittia vastaan saamaan takaisin tänne antaman sa alkuperäinen talonkaupan purkukirja Joulukuun 2 päivältä 1914, josta on oikeaksi todistettu jäljennös liitettävä jutun kirjoihin Tätä kaikki asianomaiset noudattahvot Keisarillinen Suomen SenaattiWalter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Helanen Samuli Korki. K. Auer 1. Härry Bergrotte Joulukuun 4. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, latusapua koskevassa jutussa, jossa Rouva Hilda Moder, Helsinginkaupungista, on hakijana sekä Arkkitehti Nikolai Meder, niinikään Helsingistä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 4 päivänä Joulukuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot. Maastatettuansa Arkkitehti Meterin Helsingin kaupungin Raastuvanoikeuteen on Hilda Moder lausumut, että Arkkitehti Meder jonka kanssa Hilda Moder 10. päivänä Toukokuuta 1897. oli vihitty avioliittoon, oli 15. päivänä Kesäkuuta 1904. asettanallaan velkakirjalla sitoutunut Hilda Mederille maksamaan 5000. markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen sen aineellisen vahingon korvaukseksi, mikä asianosaisille vastaiuudessa myönnettävästä avioerosta Läsnä: Wit- J. P. R. H. K. A. /F. S. No 2453 Pag. 188. R. D. 1916.
koituisi Hilda Wederille; ja kun Arkkitehti Meder velkakirjan teon jälkeen ei ollut Hilda Moderille, joka jo silloin oli asunut erillään miehestiän, antanut mitään apua, vaikka Hilda Meder oli ollut änen tarpeessa, on Hilda Moder vaatinut, että Arkkitehti Meder velvoitettaisiin Hilda Moderille suorittamaan elatusapua 15. päivästä Kesäkuuta 1904 9. päivään Maaliskuuta 1911, jolloin Keisarillinen Senaatti oli martunut heidän avioliittonsa purkamileen, velkakirjassa mainittu määrä5000. markkaa korkoineen; ja samalla kun Hilda Moder on ilmoittanut Helsingin kaupungin Maistraatissa velkoneensa Arkkitehti Nederilta samanvelkakirjan sisältöä, vaan että Maistraatti oli riitaisena siirtänyt asian tuomioistuimen tutkittavaksi, on Hilda Moder pyytänyt korvaustu hänelle lainhuusta ja oikeudenkäymistä johtuneista kustannuksista. Raastuvanoikeus, jossa Arkkitehti Meder on vastustunut kannetta, on 25. päivänä Huhtikuuta 1913. julistamallaan päätöksellä siinä esittämillään perusteilla velvoittanut Arkkitehti Moderin maksamaan Hilda Mederille elatusapuna puheenalaiselta ajalta, kuulankymmenen markan jälkeen kuukaudelta, neljätuhatta kahdeksansataa viisikymmentä markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna haastepäivästä 11. päivåstä Syyskuuta 1912, sekä kolmellasadalla kahdellakymmenettäviidellä markalla korvaamaan Hilda Wederin oikeudenkäyntikulut. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Hilda Moder että Arkkitehti Meder vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 19. päivänä Huhtikuuta 1916. antanut tuomion asiaan; ja koska Medarin aviopuollen avioliitto oli 9. päivänä Maaliskuuta 1911. tullut laillisesti piiretuksi eikä Hilda Meder sen jälkeen ollut oikeutettu Arkkitehti Nederiltä saamaan korvausta hänellä avioliittonsa aikana ollaista elatuskustannuksista, on Hovioi1550
keus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljännyt Hilda Wederin kanteen. Kovioikeuden tuomioon on Hilda Meder anonut muutosta perustelmalla johon Arkkitehti Meder on vastannutKeisarillinen Senaatti patsoo selvitetyksi, että Arkkitehti Meder on, sopiessaan Hilda Moderin kanssa aviopuolien aiotusta avioerosta, sitoutunut korvauksena Hilda Mederille siitä johtuvasta aineellisesta tappiosta tälle maksamaan kysymykseen tulleessa velkakirjassa 15. päivältä Kesäkuuta 1904. mainitun määrän, joka maksu oli suoritettava sittenkuin Senäjän Pyhä Simodi oli suostunut avioeroon; minkä vuoksi ja kun Arkkitesiti Neder tunnustamalla tämän velkansa vielä Moder aviopuolille myönnetyn avioeron jälkeen on vahvistanut sanotun sitoumuksensa, Keisarillinen senaatti harkitsee oikeaksi, kumeten Kovioikeuden tuomion ja muuttuun Ruastuvanoikeuden päätöstä, velvoittaa Arkkitehti Moderin Hilda Meserille suorittamaan vielämainitun 1551 velkakirjan sisällön viisituhatta markkua kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 8. päivästä Joulukuuta 1905. jolloin Pyhä tynödi on antanut erokirjan Moder aviopuolille, jääden Raastunnanoikeuden päätös pysyväksi mitä tulee Arkkitehti Mederin maksettavaksi määrättyihin oikeudenkäyntikuluihin-irtä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Halanen. K. Auer. K. Relanen. K. Auer. Til. Grönnu
Den 4 December 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit mål, angående klander af redovisning emellan Handlanden Gustaf Svanljung från Nikolaistad, sökande samt Vicehäradshöfdingen Alfred Holmström, från Åbo stad, i egenskap af syssloman och fordringsägare uti aflidne Sjökaptenen Karl Gottfrid Ohrboms konkursto, svarande: Gifven i Justitiedepartement tet den 4 December 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat, utom annat, hvarom numera ej är fråga, följande Sedan Handlanden Svanljung, hvilken stått i affansförhållanden till aflidne Sjökaptenen Ombom och omhänderhaft expeditionen för denne tillhöriga, sedermera förstyckade ängförtyget Westhusten samt i sådanegenskap af Sjökaptenen Ohrboms efterlämnade enka tvenia Okebom Sarv: A.S. B.t - G. R. S. B: F. M. 1552 No 2454. Pag 516 Rs. 1916.