Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
räsahassa niin pahasti että kädestä kuten Hämeenlinnan kaupungissa olevan läänin sairaskuoneen Ylilääkärin, Lääkitietankuusirätti Teodor Wichtmannin Maaliskuun 12. päivänä 1901 Evert Nurmista kohdanneesta ruuniinrannasta antama todistus osoitteoli ollut pakko poisottaa ranteesta saakka kaikki muu paitsi pikkusoimen alla oleva osa ja pikkusormi, ja kun mainittu vahin ko oli tapahtunut Nurmiselle tapahurman johdosta eikä Nurmisen huolimattomuuden kautta eikä sitä oltu tahallisesti aikaan vatettu, on Nieminen, joka Maaliskuun 9 päivänä 1900 oli uloskirjoitettu seuraskuoneesta ja sen jälkeen nautlinut Lääketienluensiaatti Widmannin hoitoa, katsonut että Huhdin Meijervakeyhtiö, joka ei ollut vakuuttanut Aunnista luputuman varalta missään vakuulustuntokseen, oli vastuunalaisen Nurmiselle puheenalaisesta uuniinvannasta tulevasta vakungonkovaukseta 5 päivänä Joulukuuta 1895 annetun lain mukaan, joka koskee työnanta jan vastuunalaisuutta työntekirjaa kohtuavasta ruumiinrannasta, sekä julistuksen mukaan Joulukuun 9 päivältä 1897 niistä perusteista, joiden mukaan inväliiditettiassa on arvioitava sovelliitettaessa kosketeltua lakia, ja sen tähden vaatinut että Huhdin Meijerionkyhtiö velvoitettaisiin ei ainoastaan turvaamaan. Numiselle elinkorkolaitoksesta vuotuinen vahingon koivaus, joka, kun Nurmisen vuosipalkka oli ollut 720 markkaa suurempi, oli laskettava 45 prosentiksi äskensanotusta määrästä eli 324 markaksi, vaan myös heti suorittamaan Numniselle Toukokuun 30 päivänä 1900 kokonaisuudessaan maksettavaksi langennut vahingonkorvaus korkoi neen kuusi sadalla vuodessa, joka korvaus toki 2 markan 25 pennin jälkeen päivällä Tammikuun 31 päivästä 1900 seuraavan Maaliskuun 9 päivään eli 37 päivan ajalla 83 markkaa 25 penniä ja 1 markan 69 pennin mukaan päivältä äskensanotusta Maaliskuun 9 päivåstä seuraavan Toukokuun 30 päivään eli 82 päivin ajalla 138 markkaa 38 penniä ja siis yhjeensä 221 markkaa 83 penniä, sekä edelleen Toukokuun 30 päivästä 1900 lukien vastaamaan Ausmiselle tulevusta vahingonkonvuksesta siksi kuin elinkorkolailokseen maksuvelvollisuus alkaisi,324. markan mukaan vuodessa, ja tämän perusteella Nurmiselle suorittamaan mitä lästä kor vauksesta oli maksettavaksi langennut eli Toukokuun 30 päivänä 1900 81 markkaa, Elokuun 31 380
rasahassa niin pahasti että kädestä kuten Hämeenlinnan kaupungissa olevan läänin jairashuoneen Ylilääkärin, Lääkitietenlidensirätti Teodor Wichtmannin Maaliskuun 12 päivänä 1901 Evert Nurmista kohdanneesta nuniinrannasta antama todistus osoitti oli ollut pakko poisottaa ranteesta saakka kaikki muu paitsi pikkusormen alla oleva osa ja pikkusorni, ja kun mainittu vahin ko oli tapahtunut "Nurniselle tapahinnan johdosta eikä Nurmisen huolimattomuuden kautta eikä sitä oltu tahallisesti aikaan saa settu, on Nurminen, joka Maaliskuun 9 päivänä 1900 oli uloskirjoitettu seisashuoneesta ja sen jälkeen nauttinut Lääkeliehenluensiaatti Wilhelmannin hoitoa, katsonut että Huhdin Meijervakeyhtiö, joka ei ollut vakuuttanut Niemislu luputuman varalta missään vakuu lustullokseen, oli vastuunalaisen Nurminille puheenalaisesta viimeinvannasta tulevasta vakungonkogaukseta 5 päivänä Joulukuuta 1895. annetun lain mukaan, joka koskee työnanta jan vastuunalaisuulla lyördekirjaa kohtuavasta ruumiinammasta, sekä julistuksen mukaan Joulukuun 9 päivältä 1897 niistä perusteista, joiden raukaan invaliilistiade on arvioitava sovelliitettaessa kosketeltua lakia, ja sen tähden vaatinut että Huhdin Meijeriosakeyhtiö velvoitettaisiin ei ainoastaan luovamaan. Numiselle elinkorkolailoksesta vuotuinen vahingon korvaus, joka, kun Nurmisen vuosipalkka oli ollut 720 markkaa suurempi, oli laskettava 45 prosentiksi äskensanotusta määrästä eli 324 markaksi, vaan myös heti suorittamaan Nummi selle Toukokuun 30 päivänä 1900 kokonaisuudessaan maksettavaksi langennut vahingonkorvaus korkoi neen kuusi sadalla vuodessa, joka korvaus teki 2 markan 25 pennin jälkeen päivällä Tammikuun 31 päivästä 1900 seuraavan Maaliskuun 9 päivään eli 37 päivan ajalla 83 markkaa 25 penniä ja 1 markan 69 pennin mukaan päivältä äskensanotusta Maaliskuun 9 päivåsta seuraavan Toukokuun 30 päivään eli 82 päirin ajalla 138 markkaa 58 penniä ja siis yhvensä 221 markkaa 83 penniä, sekä edelleen Toukokuun 30 päivästä 1900 lukien vastaamaan Ausaiselle tulevasta vahingonkorvauksesta siksi kuin elinkorkolailokun maksuvelvollisuus alkaisi,324 markan mukaan vuodessa, ja tämän perusteella Nurmiselle suorittamaan mitä tästä holvauksesta oli maksettavaksi langennut eli Toukokuun 30 päivänä 1900 81 markkaa, Elokuun 31 380
päivänä 1900 SS 1 markkaa, Marraskuun 30 päivänä 1900 SS 1 markkaa, Helmikuun 28 päiväna 1901. 81 markkaa, Huhtikuun 30 päivänä 1901. 81. markkaa ja Heinäkuun 31 päivänä niinikään 1901. 81 markkaa, ja siis näitä korvauksia yhteensä 486 markkaa korkoineen kuusi sadalta vuodessa, laskettuna 81 markalle kustakin äsken luetellusta päivästä, sekä korvauksen jäännöksen samana päivänä kun yhtiö vakuuttaisi Nurmisen elinkorkolailokessa; jonka hessa Evert Nurminen on pyytänyt palkintoa oikeudenkäyntikuluistaan Asiassa kuulluna on Alfred Reldainen pääasiallisesti vastannut että Evert Nurminen oli edellä ilmoitetussa tilaisuudessa vastoin ylempänä mainitulla sahalla käytettyä työtapaa velänyt sahanterän edessä olevaa rau taista laudanohjaajaa eli linjaalia linjaalin sahanterän puoleisesta päästä, vaikka linjaalia olisi ollut sitä viirrettässä pidettävä toiselta puolella; ja kun Nurminen, joka ennenkin törke in varomattoman lyötapansa tähden oli saa nut vamman käleensä oli kerrotulla menettetyllään tahallisesti pannut itsensä vaaralle alttiiksi eikä mikään tapaluma siis ollut kohdannut häntä puheenalaisessa tilaisuudessa, on Alfred Petulainen pyytänyt että kanne oikeeltomana fyljättäisiin. Kihlakunnanoikeus on päätöksellä Syyskuun 25 päivänä 1902 julistanut tosin selvitetyksi, että Evert Nurminen oli 30 päivänä Tammikuuta 1900. llessaan työssä Huhdin Meijeriorakeyhtiön yllä mainitussa sahalaitoksessa, saanut edelläkero tun ruumiinvannan sanotun lailoksen pyösä sahassa ja että yhtiö ei ollut vakuuttanut Augusta tapaturman varalta missään vakuu tulaitoksessa, mutta koska niinikään oli todisreltu että Evert Nurminen oli mainitussa tilaisuudessa, asettaessaan sahanterän edessä olevaa linjaalia, ottanut linjaalista kiinni ei, kuten varovaisuus olisi vaatinut, sen ulkoreunasta vaan terän puoleisesta reunasta vieläpä niin läheltä sadanterää ettei Nurmisen somien ja terän väliä ollut enempää kuin luuman verta, vaikka kyllä olisi ollut tilaa pidellä linjaalia eläämmältä sahan terästä, sekä että Nurminen oli vastoin työtapää rahassa ja ilman isännistön lupaa, lämmittämällä ja vasvaamalla linjaalia, tehnyt sen liukkaanmaksi ja siten vaarallisemmaksi, sentähden ja tun Nurminen näin ollen oli katsottava törkeän huolimattomuutensa kautta itse saaneen 381
aikaan kysymyksessä olevan uumiinvannan varsinkin koska Nurmisella oli ollut sitä enemmän aihelta olla varovainen, kuin hän jo joka päivä aikaisemmin oli samassa pai kassa vahingoittanut sormensa, Kihlakunnan oikeus, nojautuen edellä mainitun lain 1 SS:n 2 momenttiin, on hyljännyt kanteenHovioikeus, jonka tutkittavaksi Evert Nurmi ren oli vetoamalla saattanut jutun, on Joulukuun 20 päivänä 1904 antamallaan tuomiolla koska selvitetty oli että Evert Nurminen oli förkeän varomaltomuutenna vuoksi saanut puheenalaisen ruumiinvamman, vahvistanut sen loppu tuoksen, johon Kihlakunnanoikeus oli päätöksessään johtunut, minkä ohessa Evert Nurminen velvoitettiin neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Huhdin Meijerioiakyliön Hovioikeudessa asian vuoksi kärsimät kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Evert Nurminen hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Alfred Ketulainen on säädetysä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julun ja katsoo ettei Evert Nurminen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis Hef Hellen jää pysyväksi; ja velvoitetaan Evert Nurmi nen suorittamaan Alfred Petulaiselle häneltä sisällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi viisikymmenlakahdeksan markkua. Tili kaikki asianomaiset noudatta kootKeisarillinen Suomen Senaatti. J. G. Skman. Valentin hemmaeus . G. Holman. Valentin Gummerus. . G. Holman. Valentin Gummerus. J A Böineund A.O. Malin. J A Böineund A.O. Malin. J A Böineund A.O. Malin. 582
Den 12 Maj 1905. Kejserliga Senatens för Finland dem uti ett, på nedsatt reverskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommit fordringsmål emellan brandförsäkringsaktiebolaget Talovakuutus Osakeyhtiö Pohjola, i Helsingfors stad, såsom borgenär uti aflidne Iisponenter Carl Kärkkänens, från Kotka stad, till konkurs upplåtna bo, sökande, samt bemälde aflidnes rättsinne hafvare, hans moder Postiljonsenkan Maria Kärkkänen och syster Tolkskolförarinnan Emilia Kärkkänen äfvensom Länearkivarien Otto August Modeen, alla från Wiborgs stad, den sist nämnde i egenskap af målsman för sin hustru, Carl Kärkkänens syster Mathilda Kärkkänen, jemte öfriga fordringsegare i konkursen, uteblifne svarande: Gifven uti Justitiedeparte mentet, den 12. Maj 1905 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Sedan Carl Kärkkänen den 15 Januari 1904 aflidet och uppteckning af hans qvarlåtenskap den 31. derpåföljande Mars för Gde J. G. S. W. - Joh. B - K. M. E. J. A. No 460. Pag 56. R. D. 1905.
rättats samt Maria och Emilia Kärkö känen äfvensom Läneakivarien Modeen uti en den 6. April samma år till Råd stufvurätten i Kolka stad ingifven skrift anhållit att så, med åtnjutande af afträdes och urarfvarförmån efter Carl Kärkkänen till dennes borgenärer upplåta hans efter lemnade egendom, så har å utsatt inställit redag den 18 Juli 1904. utom andra fordringsegare, om hvilkas anspråk nu g är fråga aktiebolaget Talovakuutus Osakeyhtiö Pohjola yrkat att ur de afträdda tillgångar na utfå fyratusen femhundra nittiosju mark åtta penni med sex procents årlig ränta derå från den 1 förutgångne Mars i grund af en utaf lölaget den 14 i sagde Juli månad upprättad kontokurant. lärå har i målet den 8. och 22. Augusti 1907. anställs upprop och vid förstragda rätte gångstillfälle af särskilda borgenärer an märkts, att af den till grund för Talova kuulut Osakeyhtiö Pohjolas beräkning inlemnade kontokuranten icke framginge husuvida och till hvilket belopp Carl Kärkkänen, den der i lifstiden innehaft agentur för Palovakuutus Osakeyhtiö Pohjola, vid tiden för sitt frånfälle varit bolaget skyldig, i anseende hvartill och då Carl Kärkkä nens konkursto icke vore ansvarigt för de brandförsäkningspromier, hvilka utläfventyrs after Kärkkänens död uppburits af den person som omhändertagit utredningen af Carl Kärkkanens dödsto och derjemte agenturen för Talovakuulus Osakeyhtiö Pohjola, ofvanberörda fordran metsagts. Den 17 Oktober 1904 har Rådstufvurätten afkunnat dem i målet och i den del deraf hvarom nu är fråga, yttrat sig att allden stund aktiebolaget Talovakuutus Osakeyhtiö Tohjolas anspråk blifvit motsagdt samt lola gel icke gillat styrka riktigheten af sin fordran by vardt bilagets anspråk i sin helket under kändt Hofrätten, under hvars pröfning Palova kuulut Osakeyhtiö Pohjola i väderag dragit saken, har medelst dem den 11. Februari 1905. låtit bero vid Rådstufvurallens utslag Uti Köparens dom här aktieldaget Talovakuutus Osakeyhtiö Pohjola anhållit om andring Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande samt finner Palovakuutus 381
Osakeyhtiö Pohjela icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem hvarvid alltså kommer att förblifva Pelalle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: J. G. Sohman J N Bamund Valentin Gammene Åkottalin. E. Ascholin. Den 12 Maj 1905 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Grosshandlaren Edvard Almqvist, från Helsingfors stad, sökande, samt aflidne bland landen Karl Evert Blombergs enka Paula Blomberg, från Åbo stad, svarande, angående fordran och ersätt ning: gifven i Justitiedepartemen. tet den 12 Maj 1905. Kejserliga Senalen har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtal följande: Sedan Handlanden Blomberg i lifstiden uti en till Guvernören i Åbo och Björne borgs lån den 28 Juni 1895 ingifven skrift anhållit om qvarstad å en i Sagu socken. befintlig, enligt Blombergs uppgift, Grönkandt laren Almqvist tillhörig sparväg intill dess Blomberg blifvit förnöjd för en honom af Almqvist tillbörande fordran högst 4000 mark varit Guvernören medelst samme dag gifven resolution bifallit till den äskade qvarstaden med skyldighet för Handlanden Blomberg ett ej mindre inom åtta dagar efter det lfr A K - W. H - 72 H af H No 462. Pag. 172. R. D. 1905
qvarnstaden verkstälts lemna Granshandlaren Almqvist af handlingarna behörig del än äfven i den ordning och vid det äfventyr 3 SS: 8. kap. U. B. stadgade emot Almqvist utföra den talan, hvartill fog kunde förefinnas, vid äfventyr att qvarstaden annars utan vidare ginge åter och densamma den 1 påföljande Juli af vederbörande krono länsman verkstälts, så hade Landtbruksi del Mathias Gisiko, från Sagu socken, hos Guvernören anfört att Gisiko den 20 Juni 1895 af Grorshandlaren Almqvist tillhandlat sig ifrågavarande opårvig och i betalning derför åt Almqvist utgifvit en af Gesiko år experad vedel å 7500 mark samt förty yr kat att omförmälda qvarstad måtte upp hafvas, jemte det Gisiko förbehållit sig rätt att emot den, som vederborde, göra de ersätt ningsanspråk, till hvilka han i följd af qvarsläden kunde finna sig hafva skäl; derå och efter det Handlanden Blomberg afgifvit honom affordrad förklaring äfvensom Guvernören medelst resolution den 5 Augusti 1895 förvisat ärendet såsom tvisligt till rederbörlig domstol, Landtbruksradet Gesiko, på stämning å Handlanden Blomberg, vid Häradsrätten i Sagu sockens tingslag full följt talan om upphäfvande af qvarstaden och i sammanhang dermed yrkat Blombergs förpligtande att godtgöra Gisiko den förlust honom i följd af qvarstoden tillskyndats samt i sådant afseende till Girsiko utgifva sex procent å spåivägens värde 1000 mark eller åtminstone å dess inköpspris 7,500 mark från den 1 Juli 1895 till dess qvarsta den blefve upphäfd och spåivägen till Gisikos fria förfogande åter upplåten, hvarhos Gisiko förbehållit sig rätt att framdeles af Blomberg söka ersättning för den skada spår vägen under qvarstodstiden tagit och för annat möjligt prissall i dess värde; och sedan Handlanden Blomberg afgifvit svaromål i saken hade Häradsrätten medelst utslag den 15 Oktober 1898 sig utlåtit och funnit utredt vara att Landtbruksradet Gisiko den 20 Juni 1895 för 7,500 mark af Granshandlaren Alm qvist köpt ofvanberörda spårväg, hvilken se dermera den 1 Juli samma år på ansö kan af Handlanden Blomberg blifvit belagd med qvarstad för en Blombergs for dran hos Almqvist, hvarför och då sagla spår väg vid tiden för qvarstadens verkställande 300
icke varit Almqvist tillhörig, Häradsrätten upphäfde meranämnda qvarstad samt förordna de att ifrågavarande spåiväg skulle lemnas till Gisikas fria förfogande, jemte det Greiko, sitt förbehåll likmätigt, berättigades att, i fall af fog, utaf Handlanden Blomberg söka ersättning för den Gisiko genom qvarstaden å samkade förlust, uppkommen ej mindre dy medelst att spånvägens värde under tiden nedgått än äfven derigenom att densamma af honom icke kunnat göras inkomstgifvande, hvarefter Åbo Hofrätt, der såväl Landtbruksrädel Gisik som Handlanden Blomberg i vad väg sökt ändring uti nyssbeskrifna utslag, g nom den 23 September 1899 gifven dom, som sedermera åkommit laga kraft, låtit vid Häadsrättens utslag bero, jemte det Esilko, enär hans anspråk på förberörda räntegodtgärda blott för tillfället af Hofrätten lemnades utan afseende, berättigades att, i fall af fog, särskildt i laga ordning af Handlanden Blomberg söka ersättning för all den förlust och skada Gusiko i följd af ifrågakomna qvarstad tillål ventyrs redan tidit eller yttermera kunde konma att vidkännas. efter det Handlanden Salomberg aflidit, han Grorshandlaren Almqvist, på Enkan Blomberg i hennes egenskap af Handlanden Blombergs rättsinnehafvare till Rådstufvurättens i Åbo stad sammanträde den 22 December 1900 ågan gen stämning, uti nu förevarande mål anfört, att Landtbruksradet Gesiko medelst afhandling den 16 Juni 1900 åt Almqvist öfverlåtit sin rätt till omförmälda skadestånd; att Alm qvist, som af Esisiko dessutom tillhandlat sig till omordade spårväg hörande skenor, ved lar och skenspik, försålt desamma åt Handlanden Blomberg, men att denne å priset för skenspiken, hvilken i vigt uppgått till 1239 kilo grann och efter 70 penni för kilagrammet haft ett värde af 867 mark 30 penni, lemnat 715 mark 70 penni oguldna samt att den skada Landtbruksradet finsiko tillskyndats i följd af ifrågakomna qvarstad utgjort: 2250 mark, till hvilket belopp värdet af 5000 spärväysmyllar, hvilka helt och hållet vullnat under den tid rätte gången emellan Landtbruks rådet Gesiko och Handlanden Blomberg varat, vid tiden för om förmälda qvarstads början uppgått efter beräkning af 45 penni för sytt, samt ränteförbud, beräknad efter sex för hundrade om året ej mindre å det kapital, som legat bundet i 387
påivägen och hvilket belöpte sig, för skenor na och vedlarna till 8250 mark, för syllarna till 2250 mark och för skenspiken till 87 mark 30 penni, eller sålunda å sammanlagdt 1137 mark 30 penni från den 1 Juli 1895 till den 14 Oktober 1899, hvilken sistnämnda dag Hofrättens ofvanbeskrifna dom åkommit laga kraft, eller uträknadt 2923 mark 30 penni, än å det för syllarna beräknade prisel 2250 mark från den 14 Oktober 1899 till dess Almqvist blefve för desamma till fullo ersätt; och har Grönhand laren Almqvist förty yrkat Enkan Blombergs förpligtande att till Almqvist genast utgifva nyssuppräknade belopp 715 mark 70 penni, 2250 mark och 2923 mark 30 penni med fem pro cents ränta från lagsökningsdagen äfvensom berörda ränteförlust å 2250 mark från den 14 Okto ber 1899 till dess full betalning följde. Boken hörd har Enkan Blomberg mot sagt käromålet och i sådant afseende anfört, bland annat att det pris, för hvilket Handlanden Blomberg af Almqvist tillhandlat sig före nämnda 1239 kilogrum skenspik, utgjort endast 40 penni för klagrammet och att Handlanden Blomberg erlagt priset för 42 kilogram enligt qvitterad räkning med 168 mark 40 penni samt å priset för återstoden guldit ej mindre 224 mark 70 penni åt den arbetspersonal, som under hösten 1898 vid spåivägens uppbrytande för opärvägs egarens räkning uppsamlat syriken, än åt Alm qvist 102 mark 50 penni. Härefter har Grorshandlaren Almqvist under rättegångens föregång med ändring af sin talan yrkat Enkan Blombergs förpligtande att åt Almqvist utgifva: för 5000 syllar efter 45 penni för sytt 2250 mark med sex procents årlig ränta derå från den 1 Juli 1895 till den full betalning följde; för 1907 kilogram skenspek, hvilken mängd under qvarstadsiden förkommit af let parti om 2330 teilogram, som funnits vid qvarsla dens början, efter 70 penni för kilogramnet 1836 mark 30 penni jemte enahanda ränta derå likaledes från den 1 Juli 1895; sed procents ränta å det belopp 8381 mark 70 penni, hvartill prid för spårvägsskenorna och vedlarna samt skensocken stigit vid den 27 Februari 1899 i Salo höning förrättad auktion, räknad denna ränta jemväl från den 1 Juli 1895 anlingen till den 14 Oktober 1899 eller till dagen för omordade auktion, samt enahanda ränta å det derunder upplupna räntebeloppet från lagsökningsdagen till ders liqvid följde; godtgörelse för den förlust Landt388
bruksrådet Gisiko åsamkats derigenom att Sjui ko i följd af qvarstaden icke varit i tillfälle att antaga ett å språrvägskenorna framstäldt till 1 mark 30 penni för löpande meter uppgående köpeanbud, och att skenorna vid omförmälda auktion betingat sig ett pris af endast omkring go penni metsen, jemte ränta å sagda ersätt ning efter sex för hundra om året likaledes från den 1 Juli 1895; äfvensom det belopp af 100 mark Gisiko och Almqvist efter qvarstadens upphörande nödgats utbetala för spåivägens sönderla jande, nästnämnda summa jemväl med sel procents ränta från den 1 Juli 1895 tills full betalning följde. Sedermera har Rådstufvurällen, hvarest Gron handlaren Almqvist jemväl anhållit om godt görelse för sina rättegångsungälder, medelst den 14 December 1901 afkunnadt utslag i saken sig utlåtit samt på upptagna skål ålagt Enkan Blomberg, såsom rättsinnehafvare efter Handlanden Blomberg, att till Grosshandlaren Alav qvist, å hvilken Landtbruksnådet Gisiko öfver låtit all sin rätt till den skadeersättning honom kunde i följd af qvarstaden tillkomna, utgifva för syllarna fyrahundra åttatio mark, för skenspiken trehundra tjuguen mark nittio penni, räntegodtgörelse efter sex procent å åttatusen trehundra åttatioen mark sjuttio penni, fyrahundra åttatio mark och femhundra sextiosju mark trettio penni från den 1 Juli 1895 till den 1 December 1898 med ettusen niohundra trettiotvå mark nittiofyra penni, priskilnaden för stenorna tvåtusen åttahundra femtio mark samt skilnaden i kostnaden för spårvå gens upptagning med etthundratio mark, hvar jemte Enkan Blomberg ålades å samtliga desa utdömda belopp erlägga ränta efter fem procent från lagsökningsdagen den 22. December 1900 tills full betalning följde; och jemte det Grönhandlaren Almqvits härutöfver sträckta ersättningsanspråk underkändes blefvo rättegångs kortnaderna såväl med afseende å sakens beskaffenhet som derå att Almqvist genom obestämda och under rättegångens förlopp andra de yrkanden förorsakat uppskof parterne emot lan qvittade. Hofrätten, under hvars pröfning parterne om sesides i väderäg dragit målet, har genom dom den 24 Augusti 1904 deri sig yttrat och funnit Groschandlaren Almqvist icke hafva anfört skat till ändring uti Rådstufvurand utslag. Vid kommande sedan Enkan Blombergs ändrings 389
ansökning, så och då ifrågavarande qvarstad beviljats med förpligtelse för Handlanden Blom berg att vid nästa rättegångsdag hos Grorshandlaren Almqvist utsöka sin till grund för qvarstaden liggande fordran, vid äfventyr att qvar taden annars utan vidare ginge åter, men så lan talan inom utsatt tid icke af Blomberg anhängiggjorts och qvarstaden således utan vidare sedan samma år återgått, har Hofrätten, enär Gronshandlaren Almqvist icke kunnat styrka beloppet af den förlust eller skada han i följd af qvarstaden tidit under den tid densamma sålunda egentligen fostrarit, upphäft. Rådstuf vurättens ännämnda utslag, såvidt Enkan Blomberg genom detsamma ålagts att till Almqvist utgifva skadeersättning, hvaremot Enkan Blomberg, som medgifvit att Handlanden Blomberg i lifstiden af Almaqvist tillhandlat sig ettusen tvåhundra trettionio kilogram skenspik efter fyra lio penni kilogramnet, men icke gittat styrka att å priset för desamma erlagts vidare än en ligt qvitto af den 12 Maj 1899 till Almqvist etthundra sextioåtta mark fyratio penni samt till uppsamlare af den å marken liggande skenspiken för Almqvists räkning tvåhundra tjugufyra mark sjuttio penni, skyldigkändes att emot qvitto genast till Almqvist utgifva återstoden af priset etthundra två mark femtio penni jemte derå från lagsöknings dagen den 22 December 1900 tills full betalning följde löpande fem procents årlig ränta. Uti Hofrättens dom har Groschandlaren Almqvist ansökt om ändring medelst ingifven deduktion, den Enkan Blomberg i föreskrifven ordning bemöttKejserliga Senalen har tagit detta mål i öfver vägande och finner Gronhandlaren Almqvist icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens af vanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero, hvarhos Granshandhandlaren Almqvist skyldigkännes att till Enkan Blomberg i ersättning för hennes härstädes hafda kostnader i målet utgifva etthundra mark. Det alle, som veder sör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: A; Nummi. Genr Colmme F Em Lupdlad, Johannes Littnig Haf Hellen 390