Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ka gild som hufvudstolen, men icke finge räknas längre än till den 9. April 1904., då offentliga stämningen i målet utfärdats, derest ej boet förslaga till gäldande af ränta å alla godkända fordringar. Hofrätten, under hvars pröfning må let i vädevåg dragits af, utom andra, såväl Enkan Manuchin som Sakförare finnan Dittmar & Indrenius och dennes förbemälda medparter, har medels dom den 16. Februari 1905. yttrat sig; och jemte det till pröfning icke upptagits hvad Enkan Mannehin anfört uti en af henne efter slutförd skriftvexling till Hofrätten ingifven skrift samt ej mindre de af Sakförarefinnan Dittmar & Andre nius och dennas medparter jemte deras ändringsansökning än de af Enkan Mannakin tillika med hennes bemötan de till Hofrätten inlemnade skriftliga bevis, jemlikt stadgandet i SS 94 uti Konkursstadgan den 9. November 1868. lemnats utan afseende, har Hofrätten faststält Rådstufvurättens dom i öfrigt, utom att, i anledning af Sakförasförman Dittmar & Fredrenius och dennas medparters ändringsansökning, det af Enkan Mannehin fram stälda anspråket på förmånsrätt för de af henne under punkt ej bevakade fordringarna, såsom icke å lag grund dadt, förkastades, hvilken ändring i Råd tufvurättens dom skulle, jemlikt SS: 100. i åberopade Konkursstadga, gälla endast såvidt den inverkade å Saksöransfirman Dittmar sindrenius och dennes medparters fordringar i konkursen, samt att, med föranledande af Enkan Manuchius ändringsansökning, enär hon uti konkuren under punkt f.) utsökt och bevakat högst fyrahundratusen rubel i ersättning endast för sådan brist och försämning, som kunnat hafva före konkursen uppstått å ifrågavarande af Enkan Mamiehen å arrende upplåtna egendom, Enkan Manuchin anvisades att genom särskild rättegång, som på stämning å konkursförvaltningen borde af henne vid talans förlust, inom tre månader efter dagen för Hofrättens dom anhän giggöras, styrka beloppet af hennes näst nämnda fordringsanspråk; och tilldömdes 107
Enkan Manuchin emellertid ur de af trädda tillgångarna hvad uti omor dade rättegång kunde varda henne tillerkändt, dock icke utöfver den beva kade summan af fyrahundratusen rubel. För öfrigt blef Enkan Manuchins i dess ändringsansökning anförda klagan deröfver att Rådstufvurätten vägrat att af henne och Vicehäradshöfdin gen Ivar Schroder, som jemväl var än dringsökande i Hofrätten, emottaga gemensamt mot Rådstufvurättens dom erbjudet vad, af Hofrätten såsom obefogadt lemnadt utan afseende. Uti Hofrättens dom hafva Enkan Manu chin samt Sakförarefirman Dittmar & Indrenius och dennes medparter anhållit om ändring medels ingifna deduktioner, hvarjemte Enkan Mannehin uttagit duplften af Sakförasirman Dittmar & 8. Andre nius och dess medparters ändringsansök ning, men sedermera icke inom föreskrifven tid bemätt densamma. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och emedan Vicehäradshöfdingen Emanuel Indrenius, som inlemnat Sakförasferman Dittmar & Fredrenius och dess förbemälda medparters ändringsan sökning till utredande af sin befogenhet att i Kejserliga Senaten företräda, Finlands Bank samt Statsrådet Julius Osbergs konkursmassa och Helsingfors Spanbank, ingifvit tvänne fullmakter, af hvilka den ena är utfärdad af Dirextio nen för Finlands Rauk åt Vicehärads höfdingen Indrenius att å Bankens vägnar anmäla missnöje mot Hofrättens ifrågavarande dom och den andra fullmakten, undertecknad af E. Öhman såsom sysslomän i nämnda konkurs massa och i egenskap af ordförande i bemälda sparkanks styrelse, är hvarken försedd med insegel eller styrkt med vittnen; ty och då Vicehäradshöfdingen Indrenius sålunda icke visat sig vara lagligen bemyndigad att i Kejserliga Senaten utföra talan för nästnämnda tre parter, vill Kejserliga Senaten icke till pröfning upptaga hvad å desses vägnar härstädes anförts till vinnande af ändring uti Hofrättens dom. Vidkommande sedan saken i öfrigt, fin168
ner Kejserliga Senaten att, alldenstund Enkan Manuchin yrkat på betalning för sin ofvan under punkt å berakade fordran af etthundratusen rubel endast för den händelse att Friherre von Willebrands konkursbo icke senast den 7. September 1905. fullbordade det i förberörda försäljningskontrakt af den 7. Mars 1902. afsedda köp, samt för sin under punkt ej, till sextusen fyrahundratrettio rubel sextiosex kopek upptagna fordran, för det fall att konkursboet icke förnyade den brandförsäkring, som blifvit tagen å den uti förberörda legokontrakt af den 7. Mars 1902. omförmälda egendom och utgått i Juni månad 1904, dessa fordringar icke tillkommit före konkursens början och äfven eljest icke kunna enligt lag såsom fordringar i konkursen anses; att, enär Enkan Manuchin icke ens uppgifvit att hon, som medels erläggande af femtusen tvåhundra sjuttio rubel nittiotvå kopek ombesörjt den enligt bestämningarna uti ifrågavarande lego kontrakt föreskrifna, men försummade brandförsäkringen för tiden från den 10. Juni 1903. till den 10. juni 1904, sedor mera, vid det hon fått ersättning för detta belopp, gjort anspråket på dubbel ersättning gällande eller att hon genom berörda försummelse kommit på skada, Enkan Manuchius yrkande på betalning för sin under punkt d bevakade fordran af femtusen tvåhundra sjuttio rubel nittiotvå kopek saknar fog; att, emedan ostridigt är att uti den af Enkan Manuchin under punkt ej till bevakning anmälda fordran, utgö rande inalles tjuguettusen tvåhundra tjugufyra rubel fjorton kopek, sextusen sjuhundra nittiofyra rubel tjugufyra kopek äro inberäknade såsom utgåen de utskylder för den uti oftaberörda legokontrakt omnämnda fasta egendomen för senare delen af år 1904, den na fordran, såvidt angår sistsagda belopp, icke tillkommit före konkursens bör jan och derför ej heller han i konkursen utdömas; ävensom att den förmånsrätt, som jordegare, enligt 6. SS. i ofvannämnde förordning den 9. November 1868, sådant det 109
ta lagrum lyder i förordningen af den 19. Juni 1902., jemfördt med 3. SS: 17. kap. J. B., njuter för afrad, icke gäller i fråga om den af Enkan Manuchin under punkt by bevakade och henne af domstolarne tillerkända afrad för den genom berörda legokontrakt arrenderade och utom Finland belägna fastigheten. På desse grunder och som Enkan Manuchin icke förebragt skäl till rättelse i Hofrättens dom, pröfvar Kejserliga Senaten i anledning af Sakförareferman Dittmar & Andrenius, Vicehäradshöfdingen Hellströms för egen del och såsom syssloman i Kommere radet Rosenius konkurs, Nordiska Aftiebankens för Handel och Industri, Vicehäradshöfdingen grundstroens, Stats rädsenkan Wallenius och Civilstatens enke- och pupillkassas deduktion, rättvist, med ändring af Hörättens dom, icke allenast förkasta Enkan Manuchens i saken under punkterna ej och d. /pare stälda fordringsanspråk, det förstnämnda såvidt angår förberörda sextusen sjuhundra nittiofyra rubel tjugufyra kopek, utan äfven underkänna hennes yrkande på förmånsrätt för den under punkt C.) bevakade fordran; med hvilken rättelse vid Hofrättens dom i allt öfrigt eller ej mindre beträffande det slut, vid hvilket Hofrätten stannat rörande Enkan Manuchins under punkterna d.) och (.) bevakade fordringar än äfven såvidt angår hennes under punkt f.) upptagna fordran uti hvilken sistnämnda del Sakförareförman Dittmar & Indrenius och dess nästnämnda medparter icke anfört skäl till än dring i sagda dom, alltså skall förblifva, dock sålunda att den tid, inom hvilken ofvanberörda rättegång bör af Enkan Maunohin anhängiggöras, utsträckes till utgången af år 1905; skolande om förmälda rättelse uti ifrågavaran de dom, jemlikt 100. SS. i Konkurs stadgan, ej gälla för andra än de borgenärer, hvilka i domen sökt och vunnit ändring. Det alle, som ve470
derbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: J. G. Tohman Herr Lupblad, J. Kumlin. Valentin Gummerus. venen Kihma J N Börelund Johannes Lettinig. All Öllälin Johannes Lettinig. All Öllälin Vilhelm Blåfield Den 3. Juli 1905. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, dels på nedsatta revisionsskillingar, dels utan erlagda afgifter, från Wiborgs Hofrätt inkommet mål emellan Stabskaptensen kan Katarina Nimitrijerna Manuckin, från staden Morkva i Kejsaredömet Ryssland; i egenskap af hennes aflidne man Ingeniären Stadskaptenen Alexander Nikolajevitsek Hanuokius testamentseekutor, Senatorn Friherre Gustaf Adolf Langen. skiöld, från Helsingfors stad, såsom syssloman i Öfverstelöjtnanten Friherre Erik Edvard von Willebrands korkurs, samt Civilstatens enke - och purikkassa, enhvar för sig, äfvensom Advikafferman Dittmar & Indrenius, Vicehäradshöfdingen Johan Granljung och Nylands Aktiebank, från Helsingfors. Nordiska Aktiebanken för Handel och Industru samt Vicehåradshöfdingen Hjalmar Hellström, från Wiborgs stad, och Hofriidet Askade Petsovitsch Pehuravsky, från Koskva gemensamt, samtlige såsom G S. A. B. W. H. f. b. s. 7 2/3 Kyl(K. S. 779 No 609. No 609. Pag. 27. R. D. 1905.
fordringsegare uti Kommerserådet Carl Borenius, från staden Wiborg, till kankurs upplåtna bo, sökande, samt Gabrkaptensenkan Manuckin, Advokattiman Dittmar & Indrenius, Vicehäradshöfdingen Svanljung, Nylands Aktieback, Nordiska Aktiebanken för Handel och Industri, Vicehäradshöfdingen Hellström och Hofradet Pehuravskyi tillstädeskomne, må Kommerserådet Berenius och hans öfrige borgenärer i konkursen, uteblifne svarande, angående nedannämnda konkursen bevakade fordrings- och förmånsrätts anspråk: Gifven uti Justitiedopartementet, den 3. Juli 1905. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Sedan Kommerserådet Rosenius uti en den 15. Mars 1904. till Rådstufvurätten i Weberg ingifven skrift anhållit att få till sina borgenärers förnöjande på en gång afstå och sin egendom och konkurs på denna unsökning följt, hafva å den i konkursen utsätta inställelsedagen den 20. derpåföljande Juni, utom andre, nedunupptagne borgenärer berakat fordringar i konkursen, nämligen 1o) Stabskaptensenkan Manurhin, i sin omförmälda egenskap, hvilken företett ej mindre ett den 7. Mars 1902. upprättadt köpekontrakt, hvarigenom Enkan Manuchin förbundit sig att åt Handlanden Matti Roika försälja en invid kyrkobyn Brasko - Tataro vo i Wjäsnikofska häradet och guverne mentet Wladimir af Kejsaredömet Ryssland belägen fastighet med alla derstädes befint liga bonings - och uthus, pappersbruk, inredning, skogar, vättendrag och allehanda egor samt brukets egendom och inventarier enligt särskild förteckning för ett pris af fyrahundratusen rubel samt under vilkor, bland annat, att Handlanden Roika borde å köpeskillingen afbetala tjugutusen rubel senast den 7. September 1902. äfvensom erlägga åter stoden af köpesumman vid emottagandet af köpebrefvet, hvilket enligt ett af kontrakenter ne den 17. September 1902 till kontraktet gjordt tillägg borde upprättas senast den 7 September 1905., samt att, i fall Handlanden Roika vägrade upprätta köpebref eller uppgöra liqvid enligt detsamma det inbetalade förskottet tillfölle Enkan Manuckin, hvarutom 172
Roika vore skyldig att, i händelse af kontraktsbrött, till henne erlägga etthundratusen rubel, än ett jemväl den 7. Mars 1902. belofvadt legokontrakt, medels hvilket Enkan Manuckin åt Handlanden Roika på arrende upplåtit ofvansagda fastighet och öfriga egendom på tre års tid, räknadt från sistsagda dag, emot en årlig lega af sextontusen rubel och vilkor, bland annat: att legan borde betalas halfäisvis i förskott med åttatusen rubel, dock sålunda att halfärs afgiften skulle minskas med fyrahundra rubel såsnart Handlanden Roika fullgjort den i köpekontraktet bestämda inbetalningen af tjugutusen rubel å köpesumman; att Handlanden Roika egde välda all den enligt förteckning emottagna. gendomen och inventarterna äfvensom enligt värderingen i förteckningen svara för allt det, som af denna egendom tillälventyrs felades eller förderfvades, jemte del Koska förbundet sig att efter utgången urrendetid åt Enkan Manucken öfverlemna fastigheten, bruket samt allt hvad Boika enligt förteckningen emottagit i lika godt skick som samma egendom haft vid arrendetidens början; samt att det ålåge Handlanden Roika att betala alla fastighetens och brukets utskylder och skatter samt på egen bekostnad i Enkan Manuchins namn brandförsäkra alla byggnades å fastigheten fullket med inventarier och masskiner jemte den enligt förteckning emottagna egendomen för minst fyrahundratusen rubel samt tillställa Enkan Manuchin brandförsäkringshandlingar na två veckor före utgången af brandförsäkringsterminen, vid äfventyr att, om Handlanden Roika icke inom den bestämda tiden verkstälde brandförsäkningen, Enkan Manurhin ore berättigad att sjelf ombestyra densamma och af Roika utsöka dubbel brandförsäknings hemie; och hafva ifrågavarande såväl köpesom legokontrakt enligt å dem tillkomma unteckningar den 9. October 1902. af Handlanden Ruika med Enkan Manuchens begifvande öfverlåtets åt Öfverstelöjtnanten Fuhanna von Willebrand. Kammerserådet Barnius, Ingemåren Hjalmar Orman, Handlanden Oskar Lovin och Handlandehustrun Alexandra Sedotter Poika, hvarefter den sistbemälda jemväl med Enkan Manuulans samtycke den 27. September 1903. transporterat alla sina rättig473
heter och skyldigheter enligt dessa kontrakt åt Statsrådet Julius Osberg samt Friherre von Willebrand, Kommerserådet Rosenius, Ingeniören Orman och Handlanden Levin, hvilka fem sistnämnde förbundet sig att öfvertaga hvardera kontraktet under sotidarisk ansvarighet för hvarandra. På grund häraf har Stabskaptensenkan Manuchin anhållit att ur de till konkurs afträdda tillgångarna utbe komma: a) förenämnda för kontraktsbrott siststälda belopp af etthundratusen rubel; dock erdast för den händelse att konkursbot icke senast den 7. September 1905. fullbordade det i köbekontraktet afsedda köp och uppgjorde liqviden, b) femtontusen tvåhundra rubel, utgörande den enligt förenämnda legokontrakt Enkan Manuden tillkommande arrendeafgift för tiden från den 7. Mars 1904 till samme dag 1915. c) sjuttontusen trehundra sjuttionio rubel sistioåtta kopek utgörande oguldna utskylder för åren 1907-1908. för den genom nästberörda kontrakt utarrenderade fastigheten med hvad dertill hörde, enligt af Simotontyrelsen i Wjasnikowaka häradet utfärdad debetsedel, och d) tretusen åttahundra fyratiotyra rubel fyratiosex kopek, utgörande sagda fastighet, enligt af Ädelsmärskalken i Wladimiriska guvernementet för år 1904. utfärdad debetsedel, påförda oguldna utskylder för tillgodoseende af edelns behof, hvilka två sistnämnda belopp det åläge Enkan Manuchin att gälda, såframt fordringsegarene sjelfve icke komme att bevaka dessa utskylder, utan föredrage att hålla sig till fastigheten och dess egare; e.) femtusen tvåhundra sjuttio rubel nittiotvå kopek, hvilka Enkan Manuohin till följd af att arrendatorerne af omförmälda egendom försummat att hålla densamma brandsöriskrad nödgats erlägga i brandförs äknings afgift för tiden från den 10. Juni 1903. till samme dag 1904. och hvilket belopp, utan afseende derå att detsamma af arrendatorerne åt Enkan Manudin sedermera ersälts, likväl tillkomme henne, enär hon, enligt arrendekontraktets bestämning. vid slik försummelse från arrendatorernes sida, egde rätt att af dem utsöka dubbel försäkningspremie; f.) sextusen fyrahundra trettio rubel sextiosex kopek, hvilket belopp motsvarade dubbla pramien för omförmälda försäkring för ett års tid, räknadt från den 10. Juni 1904. och bevakades för den händelse att konkursmassan icke förnyade försäkningen, 174
utan Enkan Manuchin sjelf blefve tvungen dertill; samt g.) högst fyrahundratusen rubel i ersättning för möjlig försämring, som den genom ofvannämnda arrendekontrakt urenderade egendomen vid arrendetidens utgång kunde befinnas hafva löre konkursens början undergått; och har Stabskaptens enkan Manuckin derjemte yrkat, att de af henne under inom. bifc.) d.) och f.) bevakade fördragar måtte utdömas med förmånsrätt, den förstnämnda på sätt för arrende afgifter är stadgadt, de under möm. ej och d.) omnämnla enligt den för utskylder medgifna förmånsrätt samt den under inom. f.) upptagna ur konkursmassans alla tillgångar 2o) Senatorn, Friherre Langenskiöld, hvilken, i egenskap af god man uti Friherre von Willebrands konkurs bevakat: A.) högst femhundratusen mark, motsvarande en fjerde del af beloppet utaf de för pappersfaboken Tatarovo ingångna förbindelser, för hvilka Kommerserådet Borenius, Statsrädet Ösberg, Handlanden Levin och Friherre von Wille brand enligt bevakningen i bestyrkt afskrift bifogad afhandling af den 3. Juli 1903 förklarat sig sotidariskt ansvarige, ehuru Kommerserådet Rosenius namn icke förekom å dem alla, hvarför ej heller alla kunde i Kommerserådet Berenius konkurs af vederförande fordringsegare bevakas; och b.) fyratusen femhundra mark, utgörande den andel, för hvilken Kommerserådet Borenius i stöd af nyssnämnda afhandling af den 3. Juli 1903. borde ansvara af de adertontu sen mark, som Friherre von Willebrand den 24. December 1903. och den 12. Februari 1904. i kontant utgifvit för nämnda fobriks räkning; hvarjemte Friherre Langenskiöld förbehållit sig rätt att å framdeles skeende upprop i konkursen få närmare specifivera det under inom. a) bevakade fordringsbeloppet; b) Jurisstuderanden Ilmari Pelkonen från Willmanstrands stad, hvilken yrkat att ur konkursmassans tillgångar utfå högst tjugufemtusen femhundra mark jemte sex procents ränta från den 15. Mars 1914, en ligt en den 18. November 1903 af numera aflidne Bankdirektören Johan Pelkonen utstäld, af Kommerserådet Rosenius uppte rad och åt Studeranden Pelkonen öfverlåten fyra månaders vexel, eller så stor del 175
af denna summa, som ej kunde utfås på grund af en annan samma dag af Statsrådet Ösberg utstäld, af Friherre von Willebrand annesterad vexel, förfallen till betalning den 15. derpåföljande Juli; 4o) Handelsfinnan Bergman & von Skedt. hvilken uti bevakningshandlingar, som af Vicehäradshöfdingen John Svanljung å inställelsedagen till Rädstufvurätten inlemnats i slutet konvolut, fordrat: a) femhundra tjuguåtta rubel nittiosex kopek jemte sex procents årlig ränta från den 15. Januari 1904., enligt en den 1. Juli 1903. gamla sluten af, bland andra. Kommerserädet Borenius till Andreas Kutterath utfärdad förstnämnda dag till betalning förfallen och å Handelsfirman Bergman & von Schudt öfverlåten vexel; b) femhundra femtiotvå rubel tjugusju kopek jemte sex procents årlig ränta från den 23. April 1904, på grund af tvenne dylika den 20. December 1903. gamla stilen utfärdade och den 23. April 1904. till betalning förfallna verlar; och och ej sjuhundra nittio rubel sjuttioen kopek jemte sex procents årlig ränta från den 5. Februari 1904., enligt en den 26. Juli 1903. gamla stiden af, bland andra, Kommersssådet Rosenius till firman utfärdad och förstnämnda dag till betalning förfallen vexel; och är i Rådstufvurättens protokoll antecknadt, att klockan slaget tolf långt innan finnans bevakningshandlingar till Rådstufvurätten ingåfvas; samt 5o) Vicehäradshöfdingen Johan Svanljungbland annat, på grund af fem särskilda redar, hvilka Vicehäradshöfdingen Svanljung förmält sig innehafva och förbehållet sig att å framdeles i konkursen skeende upprop så förete: Al tvåtusen sexhundra trettiofem rubel jemte sex procents årlig ränta från den 25. Juni 1904; b.) tvåtusen femhundra trettiofem rubel jemte sex procents årlig ränta från den 18. Juli 1904; a) tvåtusen femhundra åttatiotre rubel jemte sex procents årlig ränta från den 21. Juli 1904. samt d.) tvåtusen femhundra trettiofem rubel med sex procents årby ränta från den 9. Augusti 1904; och hafva Trekerre Langenskiöld och Handels finnan Bergman & vore dehvidt anhållet att, i händelse deras bevakningar till större eller mindre del skulle motsägas, få genom särskild rättegång styrka rik170
tigheten af det motsagda. Vid det i konkursen den 25. Juli 1904. anstälda andra uppropet har Friherre Langen - sköld, såsom dåmna sysslman i Friherre von Willebrands konkurs, rättande sin under punkten a.) gjorda bevakning, anhållit att, enär uti Friherre vore Willebrands konkurs bevakats: 1o af Advokatsiman Dittmar & Indvenius a) sjutusen mark med sex procents ränta från den 2. Mars 1904. på grund af en utaf Friherre von Willebrand åt Rätsrådet Oberg acepterad, nästsagda dag till betalning förfallen vexel, som inlösts af Inherrinnan Sofie von Willebrand och af henne transporterats på bemälda avokatirma, och b) tiotusen rubel, på grund af tre utaf Handlanden Severi till Trekors von Willebrand utstälda, af denne i Som mersbankens uti Wärsehall St Peterbuss ger filial disponterade och af banken protesterade samt på nämnda advokafferna transporterade vexlar, förfallna till inlösen, en å tretusen rubel den 30. April 1908., en annan likaledes å tretusen rubel den 30. håföljande Maj och den tredje å fyratusen inbel den 30. Juni 1908., äfvensom trettiotre rubel trettiotre kopek i provision och trettiofem rubel i protostkostnads ersättning; 2o af Vilhelm Rothes Advokat - och Afrånsförmed lingsbyrå ettusen sjuhundra trettiosex rubel femtiofem kopek äfvensom nio rubel femtio kopek proteckostnader, på grund af två särskilda af Handlanden Levin, Kommelsegadet Rosenius, Statsrädet Ösberg och Friherre von Willebrand till Herr Rudolf Krajeberg utfärdade vextas, som transporterats å förenämnda Advakat - och Affärsförmedlingsbyrå; 3o af Richardshöfdingen Johan Svantjung ettusen trehundra åttatio rubel, på grund af två utaf Friherre von Willebrand uppterade vedar, som förmån Theologos Th. Theodorides transporterat till Vicehäradshöfdingen Svanljung; äfvensom 4o af Vierkäradshöfdingen Oskar Rautian femtiosen rubel och sexton rubel sextiosju kopek i provision, på grund af en utaf Statsrådet Oberg åt Friherre von Willebrand ucefterad samt derefter å tillhäradshöfdingen Rautian ordosserad vered, förfallen till betalning den 3 Maj 1904, men dessa fordringar ej bevakats uti Kommerserådet Borenius konkurs, ehuru Kommerserådet 277
Bolenius vore till en fjerdedel ansvarig för sagda fordringar, Kommerserådet Rosenius konkursbo måtte förpligtas att till Friherre von Wittelands konkursbo utgifva en fjerdedel af ofvanuppräknade belopp, eller således ettusen sjuhundra femtio mark med sex procents ränta från den 2. Mars 1904. och fyratusen femhundra femtiotvå rubel sjuttiosex kopek. Vid samma upprop har af särskilda borgenäres anmärkts: emot den af Friherre Langen skild å Friherre von Willebrands konkursmassas vägnar gjorda bevakningen, att densamma vore fullkomligt obefogad enär Finance vore Willebrand i egenskap af bolagsman i Tataroro papperslobaks bolaget, som varit ett örpet bolag, enligt lag vore sohdariskt ansvarig för bolagets förbindelser såväl emot tredje man som gentemot sina medbolagsmän; emot Stabskaptensenkan Manuckias bevakning, att under punkten a) bevakade etthundratusen rubel utgjorde ett konventioninställ, som ej kunde göras gällande emot konkursmann, att af under punktima gj och d.) bevakade belopp ej kunde godkännas mer än utskylderna för år 1903. samt af utskylderna för arhälften, utgörande, enligt företedda debetsedlar, utskylderna för år 1903. sjutusen sexhundra trettiofem rubel sextiosex kopek och hälften af utskylderna för år 1904. sedusen sjuhundra nittiofyra rubel tjugufyra kopek, enär dessa utkylder uppburits för hvardera halfäret skildt och Tararovo Fabriken jemte inventarier och såmaterial öfvertagits af Stabskaptensenkan Manuckin allaredan i Mars 1904; att det under punkten C.) bevakade beloppet likaledes utgjorde ett konventionatstraff samt att Stabskaptens enkan Manuchin dessutom, då hon af arrendatorerne utan anmärkning emottagit liqvid för den af henne förskotterade brandstodsnemien, afstått från anspråk på dubbel premie; att Enkan Manuchius under punkter fj gjorda anspråk på utbekommande af der om nämnda dubbla brandförsäkrings afgift samt unden punkten ej på godtgörelse för möjlig försänning af lösegendom vore fullkomligt obefogade, förstnämnda anspråk med afseende des å att den tidigan handlörsäkringen utgått i Juni 1904. och Fabriken derförinnan öfver lemnats i Enkan Manuckins vård och besittning, samt anspråket under punkten g) i följd deraf att Enkan Manuckin redan, efter skedd 478