Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Hovioikeuden mainittua tuomiota, jonka varaan asia siis jääpi; ja velvoitetaan Maria Heikkonen suorittamaan Juhana Heimille ja hänen asiakumppaniilleen maksut heidän kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota kaksikolmatta markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaatinsa: 1. W. Kongberg Henr. Rosenius 1. W. Kongberg Henr. Rosenius Ludvig Clorderg. Richard Westertum. Julian Serlachius "Ossian Karsten. Den 19 April 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från WasaHofrätt inkommet mål emellan Handlanden Gustaf Svanljung och Hofrätts notarien Ernst Gustaf Stenbäck, från staden Nikolaistad, i egenskap af sysslomän uti Handlanden Albert Wolffs till konkurs upplåtna bo, sökande, samt Landtbrukaren Alfred Svahne, från Tohmajärvi socken, svarande. angående fordran: Gifven uti Kejser liga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 19. April 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlinrarna i målet Sig föredragas och af fem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Efter Handlanden Wolff ågången stämning har Landtbrukaren Svåhne vid Rådstufvurätten i Nikolaistad anfört, att han i egenskap af Handlanden Welffs ägent för uppköp af smör, i början af September månad år 1896, efter det Wolff på Svahnes telegrafiska försrågan i svarstelegram medfd S.W. H. B. - Lb - J.S. SS. 7. S. No 492. Pag. 215. R. D. 1899.
delat, att för så kalladt allmogen finge vid köp i fast räkning betalas högst en mark nittio penni per kilögrann, af Handlanden Johan Hirvonen, från Kides socken, inköpt tjuguåtta drittlar med sammanlagdt ettusen trehundra sjuttiotvå och fem tiondedels kilogram allmogesmor efter en mark åttatio penni per kilogram, men att Handlanden Wolff, som vid försäljning af sagda smör i England icke lyckats erhålla högre pris derför än omkring en mark per kilogram, för detsamma i räkning godtskrifvit Landbru karen Svahne efter detta pris med endast ettusen tvåhundraen mark åttatiotre penni, och som Landbrukaren Svähne emellertid varit toungen att till Hirvonen utbetala hela priset för omförmälda smörparti med tvåtusen fyrahundra sjuttio mark femtio penni jemte ränta, samt Svakne som handlat efter Wolfs order, icke vore skyldig att vidkännas den genom smörpartists afsändande till och föryttring i England uppkomna förlusten, har Landtbrukaren Svakne yrkat Handlanden Kölfs åläggande att till Svakne utgifva, bland annat, skilnaden mellan förenämnda två belopp med ettusen tvåhundra sextioåtta mark sextiosju penni jemte ränta samt ersätta Landtbrukaren Svahne för hans umgälder i rättegången. I saken hörd har Handlanden Wolff genmält, att ofvannämnda svärsteligram blifvit i Wolfs frånvaro afsändt af hans dåvarande kontorsbiträde Kontoristen Kaarlo Koskinen tvartemot Wolffs åt kontorsbetjningen gifna föreskrift att allmoge emör icke finge köpas i fast räkning utan endast emottagas i konsignation, samt att Handlanden Wolff varit okunnig om Kontoristen Koskinens obehöriga åtgärder i saken; hvarföre och då Kontoristen Koskinen icke egt bemyndigande att såsom prokurist företräda Handlanden Kölf och det af honom egenmäktigt gifna uppdraget således icke kunde vara för kolff bindande samt åt Landtbrukaren Svähnebehörigen redovisats för det vid smorpartistö försäljning erhållna priset, Handlanden Wolff yrkat käromålets förkastande. Efter det särskilda vittnen blifvit i målet afhörda dels inför Rådstufvurätten dels vid Rådstufvurätten i Joensuu stad
har förstnämnde Rådstufvurätt medelst utslag den 14 Oktober 1898 på upptagna skälförkastat Landtbrukaren Svähnes i saken utförda talan Hofrätten, under hvars pröfning Landtbrukaren Svahne i vadeväg dragit målet, har genom dom den 25. Juli 1899. deri utlåtit sig, att emedan Landtbrukaren Svahne, hvilken af Handlanden Wolff. blifvit antagen såsom ägent i smöraffa. rer, på sin någon dag i början af Septemberber månad år 1896. i telegräm till Wolff gjorda förfragan, huruvida Svahne fingo i fast räkning för allmogesmor betala två mark per kilogram, derpåföljande dag fått emottaga ett med Handlanden Wolffs namn undertecknadt svärstetegamaf innehåll, att för sådant smör finge i last räkning betalas högst en mark nittio penni per kilogram, och Svahne på grund häraf varit fullt berättigad att af Handlanden Hirvonen för Wolffs räkning köpa ifrågavarande parti smör, afvensom af den parterne emellan rörande omförmälda affärer förda telegram - och skriftvexling framginge att Handlanden Wolff icke varit okunnig om att förberörda svarstelegram blifvit af Kontoristen Koski nen i Wolffs namn afsändt, samt Handlanden Wolff jemväl utan anmärkning emottagit smörpartiet och låtit utskyppa detsamma, ty och då Landtbrukaren Svahn vid antydda förhållande icke vore skyldig att ansvara för den vid smörpartlets försäljning uppkomna förlusten, pröfvade Hofrätten rättvist, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, ålägga Handlanden Wolff att genast emot qvitto till Landtbrukaren Svahne betala de ettusen tvåhundra sextioåtta mark sextiosju penni hvilka Landtbrukaren Svakne utöfver det honom af Handlanden Wolff för smöret godtgjorda beloppet af egna medel erlagt till Handlanden Hirvonen, med fem procents årlig ränta derå från den 21. Januari 1898, då denna rättegång börjats, till dess full betalning följde; hvarhos Handlanden Wolft ålades att ersätta Landtbrukaren Svähne ej mindre hans kostnader å rättegången vid Rådstufvurätten och för förenämnda vittnesförhör än äfven hans i Hofrätten uti målet hafda
umgälder med inalles femhundra mark Uti Hofrättens dom hafva Handlanden Svanljung och Hofrättsnotarien Stenbäck, efter det Handlanden Wolff emellertid upplåtit sitt bo till konkurs, i sin förenämnda egenskap underdånigst sökt ändring medelst ingifven deduktion, deraf duplften uttagets af Landtbruka ren Svahne, som dock icke inkommit med bemötande i saken. Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner utredt vara, att sedan Landtbrukaren Svahne i en honom tillhanda. kommen "p. på Albert Wolff. K. Koskinen undertecknad skrifvelse af den 3. Juli 1896. erbjudits att vara Handlanden Wolffs ägent för uppköpande af mejeri smör i sin hemtrakt, samt Handlanden Wolff, efter ingånget svar af Svakne, i en af Wölf sjelf undertecknad skrifvelse af den 21. i samma månad under hänvisande till den förelupna bref vexlingen tillsändt Landtbrukaren Svakne 3,000 mark i och för nämnda sysslande, hvari, enligt hvad i skrifvelsen antyddes, äfven uppköp af bondsmör kunde ingå, så har Landtbrukaren Svahne såsom svar å en af honom någon dag början af påföljande September månad till Handlanden Wolff aflåten telegra fisk förfrågan erhållit ett med Handlanden Rolfs namn undertecknadt, enligt Handlanden Wolffs uppgift af Kontoristen Koskinen i Wolffs frånvaro afsändt telegram af innehåll, att bond smör finge af Svahne upphandlas fast köp efter högst en mark nittio penni för kilogram, samt i enlighet härmed ömedelbart derefter för ett pris af en mark åttatio penni för kilogram af Handlan den Hirvonen inköpt och för Handlanden Wolffs räkning afsändt ettusen trehundra sjuttiotvå och fem tiondedels kilogram smör, å hvars pris Landtbrukaren Svahn sedermera af Handlan den Wolff godtgjorts endast ettusen tvåhundraen mark åttatiotre penni; och som Handlanden Hofff, vid det han i skrifvelsen af den 21 Juli 1896. hänvisal till den tidigare förelupna brefverlingen,
mäste anses hafva känt och i hvarje händelse bort känna, att i denna ingått förberörda, af Kontoristen Koskinen per procentecknade bref af den 3. i sagda månad, och förstnämnda skrifvelse sålunda innefattat ett godkännande af Handlanden Wolff, att Kontoristen Koskinen i förhållandet mellan Wolff, och Landtbrukaren Svahni handlade såsom Wolffs fullmäktig; altså och då ofvan omförmälda af Koskinen till Svahne aflåtna tesegrafiska order varit för Handlanden Wolff bindande och Handlanden Wolff förty varit skyldig att af Landtkrukaren Svahne öfvertaga ifrågakomna parts smör till det af Svahne aftalade priset, finner Kejserliga Senaten den underdåniga deduktionen icke föranleda ändring i det slut, hvari Hofrätten, medelst dess dom i målet stannat, vid hvilket således skall bero, jemte det Handlanden Svanljung och Hofrättsnotr rien Stenbäck i sin förenämnda egenskap åläggas att till Landtbrukaren tväkne gälda lösen för hans exemplar af denna Kejserliga Senatens dom med C. J. Tingren trettio mark Det alle som vederbör, till underdånig efterrättelse länder Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: S. W. Hauberg Ludvig Clenberg Henr. Börenius. Julian Serlachius
Den 23. April 1900 1. Hans. Kejserliga Majestäts. Nämekaren Dess Senats för Finland dem uti ett, på nedsutt sessionsskilling, från Wasickofrätt inkommet mål emellan Fröken Hilma Uhlbrandt, från Sumlakarleby stad, sökande, och Suldsmeden Ivan Ferdinand Sundholm, från staden Nikolaistad, uteblifven svarande, angående fordran: Iifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess justili Oppartement i Helsingers, den 23. April 1900. Kejserliga Senaten har låtit handling garna i målet Sig föredragas och af dem inhemtal följande: I egenskap af förmyndare för aflidne handelsbehållaren Karl Emil Jakobssons omynliga barn har ficken Uhlbrandt uti en till Guvernören i Wasu lån ingifven skrift förmält att Suldomsdelen Sundholm jemBonden Johan Isaksson Malm uti en den 30. December 1887 afgifven skrift lig förbindelse åtagit sig att såsom proprie löftesmän, en för begs och begge för ä, ansvara all penninna för ett af Lifförsäkningsaktiebolaget Rubell å Guldfyra A. af N. O. G. S. A. N. Ejet. No 504 Pag. 82. Rb. 1899.
emedan Johan Erik Sjölunds lif underst 6427 utfärdadt lifförsäkningbref på femtusen mark, hvilket Tuhlsmeden Finland till Socken Uhlhanell pantförskrifvit såsom säkerhet för ett honom af Socken Uhlbrandt, i hennes förenämnda egenskap, sagde dag beviljadt lån, stort tretusen mark, blefve å de i lifförsäkningsbrefvet faststälda tider behörigen guldna, så att pantinnehafvaren icke genom försummed perineintekalning komme att leda nå gen förlust; och har Fröken Uhlbrandt gekat bland annat att Skuldsmeden Sundholm måtte förpligtas att till Fröken Walbrandt, som den 15 November 1896 samt den 15 Februari, den 15 Maj och den 15 Augusti 1897 inbetalat qvartalspumerne å Jorenämnda lifförsäkning med fyratiofyra mark hvarje gång, genast utgifva sagda pupillers sammanlagda belopp etthundra sjuttiosex mark äfvensom gälda sex procents årlig ränta å de skilda perniema från ofvanberörda förfallodagar. Sedan Juhlsmeden Sundholm i affordradt genmäle motsagt krafvet, och eken såsom tvistig förvisats till vederbölig domstol, har Fröken Vikbrandt afta stämning å Tuldsmeden Sundholm vid Rådstufvurätten i Nikolaistad återhemtat sin omförmälda talan Öfver käromålet hörd, har Guldamo den Fundholm genmält att, enär Guldsme den Sjölund upplåtit sitt bo till konkurs, Socken Uhlbrandt bort till konkurslöfverlemna ifrågavarande lifförsäkningsbref till försäljning å offentlig auktion för tods äkning, så att Sundholm kunnat antingen sjelf inropa lifförsäkningsbrefvet eller genom detsammas försäljning till annan 250 person fritagas från sin förbindelse, i ansunde hvartill och då Socken Ulelbramdt dessutom icke styrkt att hon på grund af köp eller annat aftal vore berättigad att fortfarande innehafva lifförsäkingsbref vit, Tuldsmeden Sundholm emotsett käromålets förkastande. Efter det parterne ömsesides framstått anspråk på ersättning för sina kostunder i rättegången, har Rådstufvurätten genom utslag den 18 Mars 1898 yttrat sig och på anförda skäl ålagt Paldoni den Sundholm att ersätta Fröken Uhlkändt de af henne inbetalda qvartals
pennien, hvilka förfallit den 15 November 1896 samt den 15 Februari, den 15 Maj och den 15 Augusti 1847 och att således till socken Uhlbrandt, i hennes förenämnda egenskap, emot qvitto utbetala sammanlaget etthundra sjuttiosex mark jemte sex procents ränta å de särskilda framiebeloppen frände dagar desamma inbetalts eller den 15 December 1896 samt den 11 Mars, den 5 Juni och den 10 September 1847 till dess full betalning följde; men i anseende till sakens beskaffen, het qvittades kostnaderna i målet parterne emellan Hofrätten, under hvars pröfning parterne å öms sidor i väderlig dragit saken, här medelst dem den 1 Mars 1899 deri utlåtit sig och ansett Socken Uhlbrandt icke hafva anfört skäl till ändring i Rådstufvurättens utslag. Vidkommande deremot Gäldsmeden handholms vadetalan, har Hofvillen funnit att Suldsmeden Sjölund emot förskrifning af den 30 December 1887 af Proken Uhlbrandt i hennes egenskap af förmyndare för aflidne Handelsbokhållaren Karl Emil Jakobssons omyndiga barn, till låns bekommit tretusen mark, till säkerhet för betalningen hvaraf Sjelund såsom pant åt Fröken Uhlbrändt öfverlemnat ett af Försäkringsaktiebolaget Katera den 31 Augusti sagda år på sjölunds lif utfärladt försäkningskref å femlusen mark, hvarå penniin, utgörande etthundra sjuttiosen mark om året, skulle under en tid femton år i pester om fyratiofyra mark för hvarje årsqvarlat till belaget inbetalas; att Gäldsmeden Sundholm jemte innan person iklädt sig proprie borgesan varighet för att penniena på omförmäldt rätt blefve ordentligen erlagda så att pantinnehafvaren icke genom försummad pennie inbetalning komme att lida någon förlust att Gullsmeden Sjölund sedermera afträdt sin egendom till konkurs samt att Treken Uhlbrandt, med anledning af borgenärernes i konkursen på sammanhade den 30 Oktober 1895 till henne framstälda förslag, öfvertagit sagda försäkingsbref såsom vitt emot det all hon afsagt sig all rätt till rhållande af deridens från Konkursmushans tillgångar; och emedan det enligt gällande konkursstadga ålegat Socken Abel kändt att efter det Skuldsmeden Sjellund
upplåtit sin egendom till konkurs, derest gedemannen eller sysslomännen i konkursen icke velat försäkningsbrefvet lösa, antingen sjelf ombesörja detsammas försäljning å offentlig auktion eller öfverlemna föranställandet deraf åt sistomännen, men sälant icke skett, utan Proken Uhlhandt på sätt ofvan angifvits, genom ofvannskommelse med borgenärerne i Konkursen öfvertagit försäkningebrefvet såsom betalning för sin fordran, samt det emellan henne och Skuldsmeden Sundholm på grund af ofvanomförmälda borgesförbindelse uppkomnu rättsförhållande sålunda måste anses hafva upphört, helst Sundholm genom sin da försäningssätt betagits tillfälle att vid nuksesvandet af försäkningsbrefvet bevaka sin af dettas högre eller lägre försäljning mis beroende rätt, ty har Stofallen ansen Gmbudsmeden Sundholm vara från sin änberörda förbindelse till Tioken Utträndt fri, hvarföre Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkastat Socken Ahlkennells i saken förda talan. Uti Kefrättens dom har Socken Vilbrande i underdånighet anhållit om ordring Hvad sålunda förelupit samt handlingarna vidare innehålla har Kejserli ga Senaten tagit i öfvervägande; och alldenstund borgenärernes i Gäldsmeden sålunds konkurs den 30. Oktober 1895 träffade och af Proken Ahlbrandt godkanda beslut att till henne öfverlemna sin rätt till bölunds ifrågavarande hos henne pantsätts försäkningsbref emot det Proken Uhlbrand ålätt från anspråk på deriideret i kenhus om icke innebär annat än att venenärens magt sig den dem jemlikt 16. SS: i konkunsstadgan tillkommande rätt att antingen inlösa panten eller fordra densammas för äljning å offentlig auktion, jemte det för hållandet i öfrigt skulle anses såsom om socken Uhlbrandts fordran icke blifvit i konkursen bevakad; fördenskull och enär rålunda såväl Frökin Uhlbrandts fördran hos Skuldsmeden sjelund som panträtten till försäkningsbrefvet, hvilken pantsätts besland enligt 32 SS: i renkurstadgan ude beror af fordrans beräkning i konken sen, fortfarande ega full gittighet, samt 253
Skuldesmeden Sundholm icke, på grund af den borgen han ingått för försäkningspromerna, lagligen kan fordra pantens tilgedogörande på ofvannämndt sätt för konkursmassans räkning, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom, låta lån vid det slut hvari Rådstufvurätten i saken stannat. Det alle, som vederbör, till underdång efter rättelse länder K. Hans Kejserlige Majestäts Högare Tamm Dess Senut för Finland. A. af Nyborg. Skaupeskatt. Oscar Gylling. Aamt Nyherrd. Huhtikuun 23 päivänä 1900. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tullessa jutussa, jossa Torppari Kaarle Kuusijoki ja hänen vaimonsa Matilda Wilhelmina Joelintytär, Pirkkalan pitäjän Kankaantaustan kylästä, ovat hakijoina sekä Torppari Kaarle Antinpoika Honkaniemi, sanotussa pitäjässä olevalta Wiikin yksinäisellä säteritilalta, vastaajana, ja joka juttu koskee pesänjaon moittimesta: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Huhtikuun 23 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tiedokseen seuraavaa: Haasteen nojassa Kaarle Kuusijoki ja Matilda Wilhelmina Joelintytär Pirkkalan petäjan ja Ylöjärven kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa Marraskuun 12. päivänä 1897. ovat lausuneet, että pesän- ja perinnonjako Matilda Wilhelmina Joelintyttären edesmenneen ensimmäisen miehen, Torppari Kaarle Jeremias Juhonpoika Kuusijoen Läsnä: S. W. H. B. - L. C - J.S. H. af H. No 515. Sivu 89. R.D. 1899.
jälkeen, jonka kanssa Matilda Wilhelmina sodintytär Lokakuun 18 päivänä 1874 oli tullut vihityksi avioliittoon, oli toimitettu Heinäkuun 22. päivänä 1893. Matilda Wilhelmina Joelintyttären ja hänen avioliitosta Kamle Jeremias Juhonpojan kanssa syntyneiden viiden lapsen välillä, jossa toimituksessa pesän säästöstä, tekevä perunkirjoitusarvion mukaan 1906. markkaa 90 penniä, Matilda Wilhelmina Joelintyttärelle oli maarätty etuosano kahdeskymmenesosa, 95. markkaa 34 1/2 penniä, ja naimaosana puoli jäännöksestä eli 905 markkaa 77 1/2 pennia, ja että sekä Matilda Wilhelmina Joclintytär että Kaarle Honkaniemi, joka toimituksessa oli valvonut mainittujen vielä alaikäisinä olevien lasten oikeutta, olivat tyytyneet jakoon ja allekirjoittaneet siinä tehdyn jakokirjan, vaan että Kaarle Honkaniemi, joka sittemmen laillisessa järjestyksessä oli määrätty mainittujen lasten holhoojaksi, kuitenkin Matilda Wilhelmina Joelintyttären mentyä naimiseen Kaarle Kuusijoen kanssa oli Toukokuun 1 päivänä 1896. toimituttanut uuden pesänjaon Kaarle Jeremias Juhonpojan jälkeen, jossa pesän säästöksi merkityt 2,368. markkaa 77. penniä oli jaettu Matilda Wilhelmina Joelintyttären ja hänen lastensa kesken sitön, että edellinen oli saanut etuosana kahdennenkymmenennesan jakamattomasta resästä, 115 markkaa 44. penniä, ja naima osana ainoastaan kolmanneksen jäännöksestä eli 750. markkaa 11 penniä, vaan mainitut lapset jälellä olevat kaksi kolmannesta ja koska Kaarle Kuusijoki ja Matilda Wilhelmina Joelintytär ovat voinut kaikin puolin tyytyä viimeksi sanottuun jakoon, jossa Kaarle Kuusijoki ei edes ollut saapuvilla, sekä Heinäkuun 22. päivänä 1893. toimitettu resänjako oli voittanut lainvoiman, niin Kaarle Kuusijoki ja Matilda Wilhelmina Joelintytär, samalla kun he kuitenkin ovat hyväksyneet jaon Toukokuun 1 päivältä 1896 mikäli koski Matilda Wilhelminä Joelintyttärelle siinä määrättyä etuosaa, ovat vaatineet, että tämä jako muuten oikaistaisiin siten, että Matilda Wilhelmina Joelintytär saisi naimaosaki puolel puheenalaisesta pesästä; minkä ohessa Kaarle Kuusijoki ja Matilda Wilhelmina Joelintytär ovat anoneet korvaus
ta kustannuksestaan jutussa. Kanteesta kuultuna Kaarle Honkaniemi on selittänyt, ettei toimituksella Heinäkuun 22. päivältä 1893. ollut tarkoitettu todellisesti jakaa Kaarle Jeremias Juhonpojan kuolinpesää, vaan ainoastaan näennäistä pesän ositusta Matilda Wilhelmina Joelintyttären aiotun naimisen vuoksi; ettei Kaarle Honkaniemi, joka ei ollut missään sukulai suussuhteessa Kaarle Jeremias Juhonpojan tahi Matilda Wilhelmina Joelintyttären kanssa, ollut ottut määrätty mainitussa tilaisuudessa valvomaan heidän lastensa etua, vaan ainoastaan Matilda Wilhelmina Joelintyttären pyynnöstä oltanut tämän tehtäväkseen; ja että Kaarle Honkaniemi, tultuaan vuonna 1895 mää rätyksi mainittujen lasten holhoojaksi, oli Kaarle Kuusijoelle ja Matilda Wilhelmina Joelintyttärelle esittänyt, että Kanle Jeremias Juhonpojan jäämistö uudestaan laillisessa järjestyksessä jaettaisiin, johon Kaarle Kuusijoki ja Matilda Wilhelmina Joelintytär olivatkin suostuneet; ja on Kaarle Honkaniemi sen vuoksi vaatinut, että Kaarle Kuusijoen ja Matilda Wilhelmina Joelintyttären kanne hyljättäisiin ja Toukokuun 1 päivänä 1896 toimitettu jako vahvislettaisiin. Kihlakunnanoikeus on päätöksellä Maaliskuun 7 päivänä 1898. jutussa lausunut, että koskeivat Kaarle Kuusijoki ja Matilda Wilhelmina Joelintytär otteet voineet edes väittää, että Kaarle Honkaniemi olisi ollut määrätty kerrotussa, Heinäkuun 22 päivänä 1893. pidetyssä jakotoimituksessa valvomaan Matilda Wilhelmina Joelintyttären ja Kaarle Jeremias Juhonpojan alaikäisten lasten dua tahi että Kaarle Honkaniemi muuten olisi ollut siihen velvollinen, niin sanottua toimitusta ei voitu katsoa laillisessa järjes tyksessä pidetyksi eikä siis ollut nouda tettava, minkä vuoksi ja kun Kaarle Kunsijoki ja Matilda Wilhelmina Joelintytär livat hyväksynet Toukokuun 1 päivänä 1896. Kaarle Jeremias Juhonpojan jälkeen toimitetun jaon muussa suhteessa, paitsi mitä tuli Matilda Wilhelmina Joelintyttärelle määrättyyn naimaosaan, sekä Kaarle Kuusijoki ja Matilda Wilhelmina Joelin tytär itse olevat myöntäneet viimemainitun mennan avioliittoon Kaarle Jeremias Juhon
pojan kanssa ennen vuotta 1879., joten Merkitda Wilhelmina Joelintyttärelle lain mukaan olikin naimaosana tuleva, kuten moitteenalaisessa jaossa oli määrätty, ainoastaan kolmasosa hänen ja Kaarle Jeremias Juhonpojan yhteisestä pesästä, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Kaarle Kuusijoen ja Matit da Wilhelmina Joelintyttären kanteen jutus sa ja julistanut pesänjaon Toukokuun 1 päivältä 1896 olevan asianosaisten noudatettavana. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kuurle Kuusijoki ja Matilda Wilhelmina Joelin tytär olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla Maaliskuun 7 päivältä 1899. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, samalla kun Kaarle Kuusi joen ja Matilda Wilhelmina Joelintyttären Kihlakunnanoikeudessa tekemä vaatimus heidän oikeudenkäyntekustannusten korvaamisesta, josta Kihlakunnanoikeus oli jolla nyt antamatta lausuntoa, hyljättiin. Hovioikeuden tuomioon Kaarle Kuusija ki ja Matilda Wilhelmina Joelintytär ovat alamaisesti anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kaarle Honkaniemi on määrätyssä järjestyksessä vastanMitä näin on tapahtunut sekä asiakirnul. jat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen senaatti ottanut tutkittavakseen jakatsoo, ettivät Kaarle Kuusijoki ja Matilda Wilhelmina Joelintytär ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Kaarle Kuusijoki ja Matilda Wilhelmina Joelintytär sen ohessa Kaarle Honkaniemelle korvaukseksi häneltä täällä asiaan menneistä kustannuksista suorittamaan kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestelin Korkiassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: S. W. Hauberg Ludvig Clomberg. Henr. Arenius Julian Serlauhus Arf Hellen.
Den 25. April 1900 J. Hans Kejserligen Majestäts Häradinen Dess Senats för Finland dom uti ettpå nedsätt sessionskilling, från Åbo Hofrätt inkommit sjerältsmål emellan Handelshuset i Björneborgs stad D. Rosenlax å Co sökande och Sjökaptenen Henrik Björkqvist, från samma stad, svarande, angående ersättning för öfverliggodagar: Sifven uti Kejserli ga Bonden för Finland och Daljaslitte Departement, i Helsingfors den 25 April 1900 Kejserliga Senaten by till lit handlingarna i målet Sig fordraras och af dem inhemdat följande: Sedan Handelshuset B. Rosenberg rasom innehafvare af finnan Björneborgs i tingsagsbolag, för utförsel af kävarvi från Adfrö hänen lofenktut Fjorneborgs Angfartlys i Aktiebolag tillhöriga ingfartyget Finance medelst den 26 Mars 1898 upprättadt erlefverti, upptalande, bland annat, i den och 14de punkterna bestämningar derom att hustru derde inlastas sitt fort angaren kunde intaga densamma under vanliga arbetsQv Auf N. G - G. S. - A. N. R. A. R S No 534 Pag 29. R. D. 1899.