Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
aintuntijoiden annettua lausuntonsa on Raastuvanoikeus, jossa osakeyhtiö on anonut konnusta oikeudenkäyntikuluistaan Maaliskuun 3 päivänä 1913 julistamassaan päätöksessä lausunut selville käyneen että osakeyhtiin lotjiin kuljettajat, vaikka he oli vät kuulleet "Sammon" vihdelluksen tämän tullessa salmeen ja nähneet sen tulet, kuitenkin oli vat laiminluöneet lotjain perältä näyttää sellaista merkkitulta, josta säädetään Kesäkuun 22 päivänä 1897 siitä, mitä on vaarinotettava laivain yhteenlösmäämisen estämiseksi menellä annetun Keisarillisen julistuksen Hartiklässä, ja että hoivylaiva " Sampo vastoin sanotun julistuksen 23 ja 25 artihlan sekä Maaliskuun 27 päivänä 1890 matkustajahäkyrylaivista annetun Keisarillisen asetuksen 33 SS:n 2 momentin rannöksiä oli kulkenut täydellä vanhdilla ohtaassa salmessa ja, päivästäin kuin olisi pitänyt, ohjannut lotjien vasummalle puolelle eikä ollut, vaikka oli valenheittäjällä varustettu, riittävästi tarkastellut kulkuväylää, miehin nähden Raastuvanoikeus on katsonut kummankin aluksen yhtä suuressa määrin syypääksi tapahtuneeseen yhteentöimäykseen ja senvuoksi velvoittanut toiminimen Petter Pavivinen 8o. köyryläiva " Tommon omistajana, korvaamaan puolet yhteenförmäyksestä Aktiebolaget Tornatoulle koituneesta vahingosta, jonka eli selvitetty nousseen kolmeentuhanteen kahdeksaansataan kahtuntoisla markkaan neljäänkymmeneen viiteen penniin, eli siis suorittamaan osakeyhtiölle tuhat yhdek sänsataa kuusi markkaa kaksikymmentäkaksi penniä viiden resentin vuotuisine korkoineen haastyräivästä Marraskuun 14 päivåstä 1912, kunnes täysi maksu tapahtui, sekä tuhannella viidelläsadalla markalla korvaamaan osakeyhtiön 215
oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Kesäkuun 11 päivänä 1914 antamassaan tuomiossa katsonut Raastuvanoikeuden päätöksessä kerrotuilla perusteilla ja huomioon ottaen siinä mainitun julistuksen 2) artiklassa olevan ohjeen osakeyhtiön totjain kuljettajain suurimmassa määrin kuin höyryläiva Sammon päällikkyyden olleen kysymyksessä olevaan yhteentoimäukseen syypäät, minkä vuoksi Hevioikeus on, nojautuen Merilain 155 SSään, kumoamalla Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljännyt Aktiebolaget Tornatorin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Aktebolaget Tornator anonut muutosta perustelmalla, johon Petter Parviainen (6o on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Aktiebolaget Tornator och esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiöta, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Aktiebolaget Tornator suorittamaan Petter Parviainen 8. C:alle sillä täällä julun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi seitse mänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: tina Savikosk: Alfred Liuksiala tina Savikosk: Alfred Liuksiala B. Anneberg Samuli Koski. A. J. Kullennen 216
Helmikuun 16 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudes ta tulleessa korvausjutussa. jossa ovat Karjakka Trävaru Aktiebolag niminen osakeyhtio, Oulun kaupungista, hakijana sekä Talolliset Tane li ja Sippa Säkkinen, Kuukylästä, vastaajina: Annet tu Oikeusosastossa 16 päivänä Helmikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itselniistä saanut tietää: Kauppakirjalla 18 päivältä Joupa Säkkinen sekä Talolliset Hannu ja Lassi Säkkinen myyneet Konsuli Leonard Candelinille, nuoremmalle, kaikki omistamaansa Säkkisen 5/32 manttaalin verotaloon No 15 Alakilkan kylässä kuuluNo 314. Pag. 183. R. D. samon pitäjän Alakitkan leen esittelyttänyt jutun kirjat ja lukuuta 1892 olivat Taneli ja Sipvat ja nykyisten rajain sisällä löytyvät" sahatuksi kelyväiLäsnä: W. A. - J. P. R. H. K.t. SS: 12. 1914.
vat männyt ja kuuset, jotka 7. metrin 13 senttimetrin eli 12 kyynärän korkeudella täyttivät läpimitaten vähintään 24 3/4 senttimetriä eli 10 kalutuumaa, ehdolla muun muassa, että puut olivat otettavat kymmenen vuoden kuluessa siitä kuin kaikki kruununtilat Ala kitkan jakakunnassa oli ostettu perinnöksi ja oikeus metsänhakkuiseen oli saavutettu sekä että myyjät, jos he toimisivat niin että ostaja menetti oikeutensa myytyyn metsään olivat velvolliset maksamaan takaisin nostamansa kauppasumman korkoineen sekä suorittamaan ostajalle vahingonkorvaukseksi kolme markkaa jokaisesta metsässä olevasta yllämainitun mitan täyttävästä puusta. Sittenkuin sanottu hakkanoikeus oli luovutettu osakeyhtiölle Värjakla Trävaru Aktiebolagille, oli suuri osa Alakitkan jakokunnan osakkuita, niiden jonkassa myös kin Taneli ja Sippa Säkkinen edellä mainitun talon omistajina, tehnyt osakeyhtiön kanssa 27 päivänä Marraskuuta 1900 kauppasopimuksen, jolla mainitut jakokuntalaiset olivat osakeyhtiölle myyneet ja luovuttaneet jakokunnalle väliaikaisesti jaetusta metsästä kaikki terveet petajat ja kuuset, jotka 7 metrin korkeudella läpimitaten täyttivät 25 senttimetriä, ja sitä suuremmatehdoilla muun muassa että osa keyhtiön tuli maksaa jokaisesta mitan täyttävästä puusta 2 markkaa 25 penniä, että koska suuremmalta osalta jakokuntaan kuuluvia tiloja oli näitten manttaalin mukaan kauppaan sisältyvä metsä jo aikaisemmin myyty Konsuli Candelinille ja Sahanemis taja J. A. Nordbladille sekä välikirjat noista metsäkaupoista joita vastaan jo oli nostettu rahoja oli siirretty osakeyhtiölle, tämä oli oikeutettu ensi maksuerästä kantamaan ja kuittaamaan 218
kullekin tilalle tulevasta rahaosas ta niin paljon kuin talon metsää vastaan ennakolta oli maksettu ynnä kuuden prosentin korko tuosta määrästä; että äskenmainitut, tilain metsistä ennen tehdyt kaupat tulisivat kumotuiksi, jos puheenaolevalle kauppasopimukselle saataisiin asianomainen vahvistus ja semmoinen lupa että osa keyhtiö sen perusteella voisi ryhtyä metsää hakkauttamaan ja poisvedättämään, mutta että, jos kauppasopimukselle syystä tai toisesta ei saataisi vahvistus ta tahi se muista syistä kumantuisi ja joutuisi mitättö mäksi taikka metsän hakkaut. tamiseen ei saataisi sellaista lupaa että siitä heti voitaisiin ruveta puita paisvedättämään tilain metsistä ennen tehdyt välikirjat ja kauppasopimukset jäisivät kaikin puolin voimaansa ja olisivat noudatettavat; kuin myöskin että osakeyhtiällä oli oikeus myyjäin nimes sä mutta omalla kustannuksellaan koettaa oikeudenkäynnullä tai muilla keinoin saada ne ja kokuutalaiset, jotka eivät suostuneet tuohon kauppaan pakotetuiksi hyväksymään sen. Tämän johdosta olivatkin useat niistä tilallisista, jotka olivat tehneet vastakerrotun kauppasopimuksen osakeyhtiön kanssa, Kuusamon pi219 tajän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatineet muita Alakitkan jakokunnan osakkaita velvoitettaviksi hyväksymään kauppasopimuksen mutta Kihlakunnanoikeus oli 13 päivänä Kesäkuuta 1902 julistetulla päätöksellä, jonka Hovioikeus oli vahvistanut tuomiolla 2 päivältä Heinäkuuta 1904, hyljännyt sanotun vaatimuksen. Samojen tilallisten sen jälkeen vuonna 1905 Oulun läänin Kuvernööriltä anottua, että heidän ja osakeyhtiön välinen kauppasopimus vahvistettai
siin olivat ylläsanotun jakokunnan osakkaat Kuvernöörille annetussa kirjoituksessa 6 päivältä Kesäkuuta 1906 pyytäneet, että äskenkerrottu anomus jätettäisiin huomioonottamatta ja jakokuntalaisille annettaisiin lupa asianomaisella metsänhoitovirkamiehellä leimauttaa kaikki ja kokunnan metsissä olevat terveet retäjät ja kuuset jotka 6 metrin korkeudella maasta kuoren päältä täyttivät vähintään 22 1/2 senttimetriä, kuin myöskin että sama metsänhoitovirkamies määrättiisiin myymään puheenalaiset puut julkisella huutokaupalla ja että saadut rahat tälletettaisiin Oulun lääninrahastoon sieltä asianomaisille määräysten mukaan jaettaviksi; ja oli Keisarillinen Senaatti, jonka ratkaista vaksi Kuvernööri oli alistanut asian, 26 päivänä Lokakuuta 1906 jättänyt useinsanotun kauppasopimuksen vahvistamatta sekä katsonut hyväksi, mitä kruunun tiloihin tuli suostua Mäkitkan jakohuntalaisten äskenkerrottuun yhteiseen anomukseen ehdolla että myytäviksi leimattaisiin ne puut jotka 1,3 metrin korkeudella maasta lukien kuoren päältä täyttivät 30 senttimetriä tahi enemmän, sekä että muuten huutokauppa toimitettäisiin noudattamalla Keivarillisen Senaatin siinä suhteessa antamia määräyksiä. Sittemmin oli Alakitkan jakokunnan yhteismetsästä myyty Sahanomistaja Emil Granfeltille 17,5528 punta 3 markan 25 pennin toiminimelle N. Rusanoffille i Pojalle 184079 puuta 2 markan 75 pennin sekä Ytterstfors Tråvaru Aktiebolag ne miselle osakeyhtiölle 13,8006 puuta 3 markan 18 pennin hin nasta rungalta, joten leskihinta ruukoa kahti oli ollut vähän päälle 3 markan 7 pennin. Taneli ja Sippa Säkkiselle toimitetun haasteen nojalla on ultemmin Veljakka Trävaru Aktiebo220
lagin puolesta mainitussa Kihlakunnanoikeudessa vaadittu että, koska Taneli ja Sippa Säkkinen olivat allekirjoittaneet kauppakirjan 18 päivältä Joulukuuta 1892 ja kauppasopimuksen 27 päivältä Marraskuuta 1900, mutta siitä huolimatta olivat omaksi hyödykseen myymällä talonsa metsän toistamiseen muille, riistäneet osakeyhtiältä tilaisuuden hyväkseen käyttää hankkimaansa oikeutta samaan metsään Taneli ja SippaSäkkinen velvoitettaisiin osakeyhtiälle suorittamaan korvaukseksi niistä 10925 puusta, mitkä osakeyhtiö 18 päivänä Joulukuuta 1892 tehdyn välikirjan nojalla olisi ollut oikeutettu saamaan Alakitkan jakokunnan yhteismetsästä 3 markkaa 7 penniä puulta eli yhteensä 33,559 markkaa 75 penniä korkoineen siitä kuitenkin vähennettyä välikirjassa määrätyn hinnan maksamatta oleva osa 600 markkaa; minkä ohessa osakeyk221 tiön puolesta on anottu korvausta. sen oikeudenkäyntikuluista. Asiasta kuulusteltuina ovat Taneli ja Sippa Säkkinen anoneet kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on 2 päivänä Heinäkuuta 1913 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Karjakka Trävaru Aktiebolag oli vetoamalla saattanut jutun, on 20. päivänä Elokuuta 1914 antanut tuomion asiaan; ja koska kysymyksessä olevalla kauppakirjalla 15 päivältä Joulukuuta 1892, jota tehtäessä isoajakoa ei vielä oltu Alakitkan jakakunnassa toimitettu, oli myyty puita hakattavak si jakokunnan yhteisestä metsästä ja kauppakirja siis ollakseen pätevä, edellytti kaikkien jako kantalaisten suostumusta puiden hakkaamiseen, koska Taneli ja Lippa Säkkinen ynnä velat muut jakakunnan osakkaat tehtyään
Varjakka Trävaru Aktiebolagin kanssa edellämainitun sopimuskirjan 27 päivältä Marraskuuta 1900, jolla oli jakokunnan metsästä myyty samatlaisia puita kuin ylläsanotulla kauppakirjalla ja jossa oli määrätty. muun muassa että vieläsanottu osakeyhtiölle sillä välin siirretty kauppakirja oli katsottava kumotuksi jos sopimuskirjalle saataisiin asianomainen vahvistus, oli vat koellaneet oikeudenkäynnillä saada niitä jakokunnan talono mistajia, jotka eivät olleet sopi minkirjaa allekirjoittaneet, pako tetuiksi hyväksymään sen, mutta heidän siitä ajamansa kanne oli hyljätty sekä Keisarillinen Senaattikin sittemmin 26 päivänä Lokakuuta 1906 oli, mitä jakokunnassa oleviin kruununtiloihin tuli, jättänyt sopimuskirjan vahvistamatta; ja koska näin ollen myöskin oli katsattava selvitetyksi, että oli mahdotonta saada kaikkien jakakuntalaisten suostumusta 18 päivänä Joulukuuta 1892 tapahtuneeseen metsänkauppaan, joka siis Syyskuun 3 päivänä 1856 annetun Metsäläin 8 SS:n mukaan oli rauennut; senvuoksi, ja kun tähän nähden Taneli ja Sippa Sälkinen olivat olleet oikeutetut yhdessä kaikkien muiden jakokunnan talonomistajain kanssa ja Keisarillisen Senaatin kruununtilojen puolesta siihen antamalla suostumuksella myymään muille puita jakokunnan yhteisestä metsästä, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut, sekä velvoittanut tarjakka Trävaru Aktiebolagin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Taneli ja Sippa Säkkisen kulut Hovioikeudessa, minkä ohessa Hovioikeus kuitenkin on oikeuttanut osakeyktiön eri oikeudenkäynnillä hakemaan takaisin mitä 18 päivänä Joulukuuta 1892 tehdyssä kauppakirjassa sovitusta kauppahinnasta 222
oli suoritettu. Hovioikeuden tuomioin on osakeyhtiö Varjakka Trävaru Aktiebolaga nonut muutosta perustelmalla, johon Taneli ja Sippa Säkkinen ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Karjakka Trävaru Aktiebolag ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiala, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Varjakka Trävaru Aktiebo lag suorittamaan Taneli ja Sippa Sakkiselle, heillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikkiasianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Waler Andersin. Johannes Pesonen. Utter Andersin. JoK. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. E. Thesleff. 223 No 315 Pag 175 R. D. 1914. Helmikuun 16 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisa rillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausjutussa, jossa ovat Värjakka Tävaru Aktiebolag niminen osakeyhtiö, Oulun kaupungista hakijana sekä Talollinen Antti Koramo, Restilä eli Koramoniemi Kuusamon pitäjän Alakitkan kylästä. vastaajana: Annettu Oikeusosaston 18 päivänä Helmikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Kauppakirjalla 27 päivältä Syyskuuta 1893 olivat Antti Koramö sekä Talollinen Jaakko Restilä myyneet Konsuli Leonard Candelinille, nuorem malle 1889 markan hinnasta kaikki omistamaansa Koramoniemen 1/12 manttaalin verotaloon, No 32 Alakitkan kylässä, kuuluvat ja nykyisten räjäin sisällä löytyvät sahatukiksi Läsnä: W. A. J. P. - R. H. - K. Å.
kelpaavat männyt ja kuuset, jotka I metrin 13 senttimetrin eli 12 kyynärän korkeudella täyttivät läpimitaten vähintään 24 3/4 senttimetivä eli 10 kalutummaa, ehdolla muun muassa, että puut olivat met sästä otettavat kymmenen vuoden kuluessa sen jälkeen kuin kaikki kruununlilat Alakilkan ja kokunnassa oli ostettu perinnöksi ja oikeus metsän hakkuuseen oli saavutettu sekä että myyjät jos he toimisivat niin että ostaja menetti oikeutensa myytyyn metsään olivat velvolliset maksamaan takaisin nostamansa kauppasumman korkoineen sekä suorittamaan ostaalle vahingonkorvaukseksi kolme markkaa jokaisesta metsässä ole vasta yllämainitun mitan täyttävästä puusta. Sittenkuin sanottu hakkanoikeus oli luovutettu osaksi yhtiölle Varjakka Trävaru Aktiebolagille, oli suuri osa Alakilkan jakokunnan osakkaita, niiden joukossa myöskin Antti Koramo ja Jaakko Kestilä tehnyt osakeyhtiön kanssa 27 päivänä Marraskuuta 1900 kauppasopimuksen, jolla mainitut jakokuntalaiset olevat osakeyhtiölle myyneet ja luovuttaneet jakokuntaan väliaikaisesti jaetusta metsästä kaikki terveet petäjät ja kuuset, jotka 7 metrin korkeudella läpimitaten täyttivät 25 senttimetsiä, ja sitä isommat, ehdoilla muun muassa, että osakeyhtiön tuli maksaa jokaisesta mitan täyttävästä puusta 2 markkaa 25 penniä. että koska isommalta osalta jakokuntaan kuuluvina tilaja oli näitten manttaalin mukaan kauppaan sisältyvä metsä ja aikaisemmin myyty Konsuli Candelinille ja Sahanomistaja J. A. Nordbladille sekä välikirjat noista metsäkaupoista, joita vastaan jo oli nostettu rahoja, oli siirretty osakeyhtiölle, tämä oli oikeutettu ensi maksuerästä kantamaan ja kuittaamaan kullekin tilalle tulevasta rahaosasta niin paljon kuin talon metsää vastaan omakolta 224
oli maksettu ynnä kuuden prosen tin korko tuosta määrästä; että äskenmainitut tilain metsistä ennen tehdyt kaupat tulisivat kumotuiksi, jos puheenaolevalle kauppasopimukselle saataisiin asianomainen vahvistus ja semmoinen lupa, että osakeyhtiö sen perusteella heti voisi ryhtyä metsää hakkauttamaan ja poisvedät tämään, mutta että, jos kauppasopimukselle syystä tai toisesta ei saataisi vahvistusta tahi se muista syistä kumoutuisi ja joutuisi mitättömäksi taikka metsän hakkauttamiseen ei annettaisi sellaista lupaa että siitä heti voitaisiin ruveta puita poisvedättämään tilain metsistä ennen tehdyt välikirjat ja kauppasopimukset jäisivät voimaansa ja olisivat noudatettavat. kuin myöskin että osakeyhtiöllä oli oikeus myyjäin nimessä mutta omalla kustannuksellaan koettaa oikeudenkäynnillä tai muilla keinoin saada ne jakokuntalaiset, jotka eivät suostuneet tuohon kauppaan, palotetuiksi hyväksymään sen. Tämän johdosta olivat kin useat niistä tilallisista, jotka olivat tehneet vastakeerrotun kauppasopimuksen osakeyhtiön kanssa, Kuusamon pitäjän käräj äkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut muita Alakitkan jakokunnan osakkaita velvoitettavaksi hyväksymään kauppasopimuksen, mutta Kihlakunnanoikeus oli 13 päivänä Kesäkuuta 1902 julistetulla päätöksellä, jonka Hovioikeus oli vahvistanut tuomiolla 2 päivältä Heinäkuuta 1904, hyljännyt sanotun vaatimuksen. Samojen tilallisten sen jälkeen vuonna 1905 Oulun läänin Kuvernööriltä anottua, että heidän ja osakeyhtiön välinen kauppasopimus vahvistettaisiin, olivat ylläsanotun jakokunnan 225 osakkaat Kuvernöörille annetussa kirjoituksessa 6 päivältä Kesäkuuta 1906 pyytäneet, että äskenkerrottu anomus jätettäisiin huomioonottamatta
ja jakokuntalaisille annettaisiin lupa asianomaisella metsänhoitovirkamieheltä leimauttaa kaikki jakokunnan metsissä olevat terveet peläjät ja kuuset, jotka 6 metrin korkeudella maasta kuoren päältä täyttivät vähintään 22 1/2 senttimetriä, kuin myöskin että sama metsänhoitoverkamies määrättäisiin myymään puheenalaiset puut julkisellä huutokaupalla ja että saadut rahat talletettaisiin Oulun lääninrahastoon sieltä asianomaisille maanomistajille määräysten mukaan jaettäviksi; ja oli Keisarillinen Senaatti, jonka ratkaistavaksi Kuvernööri oli alista nut asian, 26 päivänä Lokakuuta 1906 jättänyt useinsanotun kauppasopimuksen vahvistamatta sekä katsonut hyväksi, mitä kruunun tiloihin tuli, suostua Alakitkan jakokuntalaisten äskenkerrottuun yhteiseen anomukseen ehdolla että myytäviksi leimattaisiin ne puut, jotka 1,3 metrin korkeudella 226 maasta lukien kuoren päältä täyttivät 30 senttimetää tai enemmän, sekä että muuten huutokauppa toimitettaisiin noudattamalla Keisarillisen Senaatin sitä varten antamia määräyksiä. Sittenmin oli Alakikan jakokunnan yhteismetsästä myyty Sahanomistaja Emil Granfeltille 175/528 puuta 3 markan 25 pennin, toiminimelle N. Rusanoffille i Pojalle 144. 679 puuta markan 75 pennin sekä Ytterstfors Trävaru Aktiebolag nimiselle osakeyhtiölle 138,800 puuta 3 markan 18 rennin hinnasta umgolta, joten keskihinta runkaa kohti oli ollut vähän päälle 3 markan 7 pennin. Antti Keramolle toimitetun haasteen nojalla on tämän jälkeen osa keyhtiö Värjakka Trävaru Aktiebolagin puolesta mainitussa Kihlakunnanoikeudessa vaadittu että koska Antti Kerumo ole allekiroittanut välikirjan 27 päivältä Syyskuuta 1893 ja sittemmin alle kirjoittamalla kauppasopimuksen
27 päivältä Marraskuuta 1900 myöntänyt sanotun kauppakirjan ehdottomasti noudatettavaksi mutta siitä huolimatta oli omaksi hyödykseen, myymällä talon metsän tois tamiseen muille, riistänyt osakeyhtiöl tä tilaisuuden hyväkseen käyttää, hankkimaansa oikeutta samaan metsään, Antti Koramo, joka nyttemmin omisti koko puheenalaisen tilan, velvoitettaisiin suorittamaan osakeyhtiölle korvaukseksi niistä 5827 puusta, mitkä osakeyhtiö Antti Koramon ja Jaakko Keslilän sekä Konsuli landelinin välisen kaupan mukaan olisi ollut oikeutettu saamaan Alakitkan jakokunnan yhteesmetsästä 3 markkaa 7 penniä puulta eli yhteensä 17888 markkaa 89 penniä korkoineen, siitä kuitenkin vähennettyä välikirjassa määrätyn hinnan maksamatta oleva osa 500 markkaa, minkä ohessa osakeyhtiön puolesta on anottu korvausta sen oikeuden käyntikuluista Asiasta kuulusteltuna on Antti Koramo anonut kannetta hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus on 2 päivänä Heinäkuuta 1913 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus jonka tutkittavak si Varjakka Trävaru Ahtiebolag oli vetoamalla saattanut jutun, on 20 päivänä Elokuuta 1914 antanut tuomion; ja koska kysymyksessä olevalla kauppakirjalla 27 päivältä Syyskuuta 1893, jota tehtäessä osia aikaa ei vielä oltu toimitettu Alakitkan jakokunnassa, oli myyty puita hakattavaksi jakokunnan yhteisestä metsästä ja kauppakirja siis ollakseen pätevä, edellytti kaikkein jakokuntalaisten suostumusta puiden hakkaamiseen; koska Antti Keramo ynnä useat muut jakokunnan osakkaat tehtyään Karjakka Trävaru Aktiebolägen kanssa edellämainitun sopimuskirjan 27 päivältä Marraskuuta 1900, jolla oli jakokunnan metsästä myyty 227
samallaisia puita kuin ylläsanotulla kauppakirjalla ja jossa oli määrätty muun muassa, että sama, osakeyhtiölle sillä välen siirretty kauppakirja oli katsottava kumotuksi, jos sopimuskirjalle saataisiin asianomainen vahvistus, olivat koetta neet oikeudenkäynnillä saada niitä jakokunnan talonomistajia, jotka eivät olleet sopimuskirjaa allekirjoittaneet, pakotetuiksi hyväksymään sen, mutta heidän siitä ajamansa kanne oli hyljätty sekä Keisarillinen Senaattikin sittemmin 26 päivänä Lokakuuta 1906 oli, mitä jakokunnassa oleviin kruununtiloihin tule, jättänyt sopimuskirjan vahvistamatta. ja koska näin ollen myöskin oli katsottava selvitetyksi että oli mahdotonta saada kaikkien jakokuntalaisten suostumusta Syyskuun 27 päivänä 1893 tapahtuneeseen metsänkauppaan joka siis 3 päivänä Syyskuuta 1886 annetun Metsänlain 8 SSn mukaan oli rauennut; senvuoksi, ja kun tähän nähden Antti Koramo oli ollut oikeutettu yhdessä kaikkien muiden jakokunnan talonomistajain kanssa ja Keisarillisen Penaatin kruununtilojen puolesta siihen antamalla suostumuksella myymään muille puita jako kun nän yhteisestä metsästä, on Hevisoikeus jättänyt asian sen loppu228 päätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut, sekä velvoittanut Varjakka Trävaru Aktiebelägen viidelläkymmenellä markalta korvaamaan Antti Koumon kulut Hovioikeudessa, sen ohessa kuitenkin oikeuttaen osakeyhtiön eri oikeudenkäynnillä hakemaan takaisin mitä, Syyskuun 27 päivänä 1893 tehdyssä kauppakirjassa sovitusla kauppahinnasta oli suoritettu Hovioikeuden tuomioen on osakeyhtiö Värjakka Trävaru Aktiebolag anonut muutosta perustelmalla johon Antti Koramo on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei
Varjakka Trävaru Aktiebolag ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Varjakka Trävarir Aktiebolag suorittamaan Antti Kocamolle hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersson Johannes Pesonen. Walter Andersson Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. E. Thesleff. Helmikuun 16 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullansa korvausjutussa, jossa ovat Värjakka Trävara Aktiebolag niminen omklyhtiö Oulun kaupungista, hakijana sekä Talolliset Juho Emil ja Kaarle Homanni Heikinpojat Kivilahti eli Alamastonen ynnä, Kustaa, Heikki Heikonpoika Kivilahti oli Mustonen Kuusamon pitäjän Alakilkan kylästä, vastaajina: Annettu Oikeus rastolla 16 päivänä Helmikuuta 1910 Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mekäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää. Sittenkuin Kruununlalonasukas. Heikki Kivilahti kauppakirjalla 5 päivältä Maaliskuuta 1889 oli tuoruttanut hallintooikeutensa. Kivilahden 1/8 manttaalin kruununtaloon No 16 Alakilkan kylässä Talollisille Heikki Juho Aleksanteri ja Kaappo Antinpojat. Haalajalle sekä samalla pidättänyt itselleen oikeuden ulosottaa ja kerta lupihakala talon krona: W. l. fl. khl. R. A. E. R. SS: 316 Såg. 176. R. S. 1914