Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Fabrikören Eng uti omförmälda finnas namn till betalning godkända vexlar, deraf fyra stycken, enhvar å tiotusen mark och betalbara efter sex månader, utstälda den 29. Juni, 10. och 24. Augusti samt 12. Oktober 1885. och två vexlar, betalbara efter tre månader, den ena å sjutusen femhundra mark, utstäld den 16. November, och den andra å elfvatusen mark, dagtecknad den 9. December sagda år. Derefter hade Fabrikören Eng den 14. Januari 1886. upplåtit firmaris egendom till konkurs äfvensom banken i konkursen bevakat och genom Häradsrättens i Nykarleby och Munsala socknars tingslag den 10. påföljande Juli afkunnade dom till betalning ur de afträdda tillgångarna fått sig tilldömdt ej allenast sin förberörda fordran, femtio åttatusen femhundra mark, jemte sex procents ränta derå, beräknad å de skilda vedbeloppen från vesternes förfallodagar, utan äfven etthundranittiofyra mark nittionio penni i verelprovision samt tjugufyra mark såsom ersättning för protostkostnader. Enahanda belopp hade Rådstufvurät ten i Nykarleby stad medelst den 16. Augusti 1886. gifven dom uti Handlanden Häggbloms emellertid inträffa. de konkurs i enlighet med bankens bevakning och på grund af förberörda vexlar faststält till betalning ur tillgångarna i Häggbloms bo; efter det banken dock tidigare den 17. Juni sagda år med Handlanden Häggblom träffat sådan öfverenskommelse, att Häggblom skulle blifva från framtida kraf för berörda skuld befriad mot det att han, utöfver den dividend, banken finge uppbära från firman" Jakob Eng p. p. Johan Engs. konkurs. massa och hvilken dividend ansetts komma att uppgå till omkring tjugufem procent, erlade femtio procent af bankens hela fordran, hvilken öfverenskommelse jemväl blifvit af Handlanden Häggblom behörigen fullgjord, i följd hvaraf banken 67
sedermera förklarat Häggblom fri från vidare betalningsskyldighet till banken för omförmälda gäld. Efter Fabrikören Eng ågången stämning har Finlands Bank vid bemälde Häradsrätt yrkat, att emedan af dess ofvanberörda fordran efter den 7. Januari 1888. verkstäld slutligvid i och deridendutdelning från firman Jakob Engpp. Johan Engs "konkurs ännu återstode oguldne fjortontusen etthundra trettiosju mark tjuguen penni jemte ragda vederprovision, etthundra nittio fyra mark nittionio penni och protestkostnader, tjugufyra mark, Fabrikören Eng, hvilken, sedan förberörda testamente vunnit laga kraft, varit ensom innehafvare af nämnda firma och egare till all boets egendom, måtte, enär han icke blifvit i laga ordning frikallad från framtida betalning af skulden, förpligtas att till banken utbetala nästberörda penningebelopp jemte ränta å vederlskulden från sistnämda dag. Isakon hörd, har Fabrikören Eng genmält, bland annat: att Handlanden Häggblom, som erhållit de emot ifrågakomna vexlar uppburna penningarna, varit rätter vexelgäldenär; att banken genom att ingå ofvanberörda öfverenskommelser med Häggblom och uppbära den dervid utfästa betalningen blifvit till fullo godtgjord för sin fordran på grund af sagda vexlar och således icke vidare hade någon fordringsrätt i förevarande afseende; samt att banken, som ingått öfverenskommelsen utan att derförinnan höra Fabrikören Eng eller sysslomännen i firmans konkurs, jemväl af sådan orsak försuttit all rätt till talan emot Fabrikören Eng; och har Fabrikören Eng, som icke velat bestrida, att det uppgifna åter stående beloppet af lankens fordran ännu vore oguldet, men påstått, att afbetalningarna å skulden verkstälts tidigare, än de qvitterats, förty yrkat förkastande af käromålet, hvaremot banken vidhållit sin talan under framhållande att banken icke ens J68
varit skyldig bevaka sin fordran i Handlanden Häggbloms konkurs, enär Häggblom varit antecknad endast säsom uteställare af vexlarna. Medelst den 11. Mars 1898. afsagdt utslag har Häradsrätten i saken sig yttrat att emedan banken, efter att hafva på uppgifvet sätt bevakat sin förberörda fordran och innan konkursmålen blifvit slutligen afgjorda, med Handlanden Häggblom, hvilken i sin konkurstat upptagit verolbeloppen såsom sin skuld till banken, ingått förlikning utan att höra Fabrikören Eng och sysslomännen i firman" Jakob Engpp. Johan Engs konkurs samt dervid förklarat sig åtnöjas med femtio procent af sin i Häggbloms konkurs bevakade fordran under för utsättning att från nämda firmas konkursmassa erhölles tjugufem procent af samma, jemväl deri bevakade fordran; ty och då styrkt blifvit, att Handlanden Häggblom derefter behörigen fullgjort de vilkor, öfverenskommelsen innefattade, samt banken ej gittat bestrida att från bemälda finnas konkursmassa erhållits det förutsatta dividendbeloppet, har Häradsrätten funnit banken icke vidare ega någon fordran hos Fabrikören Eng, hvarför käromålet förkastats. Hofrätten, under hvars pröfning Finlands Bank i vadeväg dragit målet, har medelst dom den 1. Mars 1899. sig deri utlåtit att alldenstund af handlingarna framginge ej mindre att Jakob Eng i lifstiden genom testamen te under vissa vilkor öfverlemnat sin egendom till Fabrikören Eng, som efter Jakob Engs död jemte dennes öfriga rättsinnehafvare den 9. Februari 1883. träffat sådan öfverenskommelse, att Fabrikören Eng emellertid skulle såsom prokurist sköta boets affärer, hvilket han jemväl gjort och hvar vid han begagnat firman " Jakob Eng pp. Johan Eng, än och att Jakob Engs öfrige rättsinnehafvare, hvilka på stämning å Fabrikören Engvid Häradsrätten väckt klanderta. lan emot förberörda testamente, seder169
mera den 18. September 1884. frångått denra talan och med Fabrikören Eng träflat sådan, af bemälde Rätt faststäld förlikning, att testamentet godkänts, har Köfrätten funnit Fabrikoren Eng hafva varit ensam innehafvare af bemälda firma och egare till firmans egendom den tid, den 14. Januari 1886., då han upplåtit finmans tillgångar till dess borgenärers förnöjande. Med afseende derå och emedan Fabrikören Eng efter ofvanberörla förlikning till betalning godkänt frågavarande vexlar samt, såvidt domen i finnans konkursmål utvisade, icke erhållit befrielse från skyldigheten att i framtiden betala ifrågavarande gäld; ty och då Sabrikören Eng, hvilken icke gittat visa, det han för hvad han på grund af sitt godkännande af berörda valar komme att utbetala, vore berättigad att hålla sig till desammas utställare, Handlanden Häggblom, således vore pligtig utlösa vexlarna med deras fulla belopp, samt den omständigheten, att banken med Häggblom träffat öfverenskommelse om dennes betalningsskyldighet, icke hade någon inverkan å Fabrikören Engs skyldighet i förevarande afseende och Fabrikören Eng ej heller styrkt, att han på annan grund vore befriad från bankens kraf eller att de till banken gjorda afbetalningarna verkstälts å annan tid än banken uppgifvit, har Hofrätten pröfvat rättvist ålägga Fabrikören Eng, i egenskap af för tilen innehafvare af firman "Jakob Eng pp. Johan Engn, att, emot sagda vestlar och behörigt qvitto, till banken genast utbetala fordrade fjortontusen etthundra trettiosju mark tjuguen penne med sex procents ränta från den 7. Januari 1888. till dess full betalning följde äfvensom etthundranittiofyra mark nittionio penni i vederpiordesion och tjugufyra mark i prolestkostnader. Uti denna Hofrättens dom här Fabrikoren Eng i under dånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, den 470
Finlands bank i föreskrifven ordning bemött Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner Fabrikoren Eng icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken fördenskull kommer att bero jemte det Fabrikoren Eng ålägges att till Finlands Bank utgifva afgifterna för bankens exemplar af denna Kejserliga Senatens dom med femtiosex mark femtiotvå penni. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. J Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. Merket Thomsson. Julins Hammelin Adolf Aminoff Lokakuun 4. päivänä 1900. "Keisarillisen Majestutin Korkeassa Simessä Ränen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulteessa jutussa, jossa entinen Maakauppias Savolai Koivunen, Korpiselän piajan Korpisalan kylästä, on hakijana ka Lampuoti Laurit Koivunen, saman pitäjän Siipakan kylästä, tulematta jääneenä vastaajana, ja mikä juttu koskee perunkirjoituksen valalla vahvistamista: Annettu Keisarillisessa Suomen Amaa lissa ja sen Oikeusosaslossa, Helsingissä, 8. päivänä Lokakuuta 1900. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut tietää seuraavaa storpiselän pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa Kauril Koivunen haasteen nojassa on lausunut, että sittekun hanen isänsä ovän Koivunen oli kuollut 3. päivänä Syyskuuta 1891, oli perunkirjoitus hänen ja hänen veljensä Savitai Koivusen jakamattomassa pesässä toimitettu 1. ja 2. päivänä seuraavata joulukuuta, jossa peasaa: Aap-67 - pit - J. S Aitl: No 40. Pag. 98. R. D. 1899.
runkirjoituksessa Savebi Koivunen ja Kauril Koivusen veli Ivan Koivunen olivat ilmiantaneet pesän omaisuuden; ja on Kauril Koivunen vaatinut että, koska savelei Koivunen mainitussa toimituksessa oli jättänyt erityistä omaisuutta ilmoittamatta, Saveli Koivunen velvoi tettaisiin valallaan vakuuttamaan perunkirjoituskirjan oikeaksi. Asiassa kuulustettuna Savolai Koivunen, kiistäen jättäneensä mainitussa perunkirjoituksessa mitään omaisuutta, ilmantamatta, on katsonut, ettei Kauril Koivinen ollut oikeutettu tekemään yllamainittua vaatimusta, koska hän laillisen voiman voittaneella testamentetlä oli kokonaan suljettu pois isänsä jättämästä perinnöstä, sekä siis anonut kanteen nylkäämistä. Kihlakunnanoikeus on päätöksellä 20 päivänä Syyskuuta 1898. asiasta antanut lausuntonsa sekä Perintökaaren 9. luvun 1 SS: säännöksen mukaan velvoittanut Saveli Koivisen valallaan vakuuttamaan, ettei puheenalaisessa perunkirjoituksessa oltu Savelai Koivusen tieten mitään omaisuut ta salattu, vaan kaikki vilpittömästi annettu ilmi, mutta, pitäen tarpeellisena antaa Savelei Koivuselle valmistusaikaa valantekoa varten, lykännyt asian edelleen käsiteltäväksi käräjäkunnan 1899. vuoden lakimäaräisissä talvikäräjissä, joissa Saveli Koivusen tuli olla läsnä viidenkymmenen markan sakon uhalla ja valmiina joko tekemään mainittu valatahi tarkoin ilmoittamaan perunkirjoituksessa ilmantamatta jätetty omaisuus ja tämä ilmoitus valallaan vahvistamaan. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Saveli Koivunen oli vetoamalla saattanut jutun on tuomiolla Huhtikuun 15. päivänä 1899. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden yllämainitun päätöksen ja samalla velvoittanut Saveli Koivusen suorittamaan KaurilKoivuselle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, kymmenen markkaa kahdeksankymmentä penniä. Tähän Hovioikeuden tuomioen on Savolei Koivunen alamaisesti anonut muu tosta. Mitä näin on tapahtunut ja asiakir472
jat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkittavakseen ja koska asiakirjoista käy selville että KaurilKoivunen hänen ja veljensä Ivan Koivusen välillä Syyskuun 2. päivänä 1892. tehdyn sonimuskirjan perusteella on osakas heidän isä-vainajansa jättämässä pesässa, tutkii Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää Hovioikeuden kysymyksessä olevan tuomion pysyväksi siten että Kihlakunnanoikeuden tulee, ilmoituksesta, ottaa juttu uudelleen käyteltäväkseen. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Simessä, Länen Suomen Senaattinsa. A. af Nyborg. E. Johnsson. A. af Nyborg. E. Johnsson. J; E; Heiket. Juhan Ammelin Aders Aminoff Lokakuun 6 päivänä 1900. Keisarillisen Majestatin Korkeassa Timeroi, Känen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Maanviljelijä Willehad Eenokinpoika Toivonen, Sysmän pitäjän Toivolan kylästä, on hakijana, se kä Kruununnimismiehentytär Maria Vilhelmiina Kirrenius, mainitusta kylästä, Kruununnimismies Petter Blåfield, Asikkalan pitäjästä, entisen Maakauppiaan Juho Vilhelmi Hirreniuksen konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehenä, Kruununnimismies Arthur Bergroth, Kangasalan pitäjästä, vaimonsa Laura Augusta Kirreniuksen edusmiehenä, Kauppias Otto Vilhelmi Pirrenius ja Perimies Ivar Arvid Kirrenius, Hämeenlinnan kaupungista, Traviiseri Kaarle Heikki Kirrenius, Takkolan pitäjästä, Toittotaituri Juho Akseli Wirsenius, Helsingin kaupungista, ja Maanviljelijän - poika Lauri Heikki Wir" Läsnä: A. afs - E. J. 76. H. - J. N. A. Alf. No 1025. Pag. 216. R. D. 1899.
genius kuin myös Maakauppias Wilhelmi Tenhunen, edelläsanotusta Toivolan kylästä, viimemainittu alaikäisen Maanviljelijän- tyttären Ellen Johanna Kirreniuksen holhoojana, vastaajina ja joka juttu koskee saatavaa: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja sen Oikeusosastossa, Helsingissä Tokakuun 6 päivänä 1900. "Keisarillinen Senaatti on Itsellensä sityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin entinen Kruununnimismies Antti Vilhelmi Pirrenius oli mernä 1892 kuollut, jättäen jälkeensä tähän rinä perillisinään sittemmin kuolleen naimattoman tyttären Jakobina Hirreniuksen, tyttären edellämainitun Maria Wilhelmiina Wirreniuksen ja pojan yllänimitetyn Juho Wilhelmi Wirrenius sen, poikavainajan Maanviljelijä Eugusti Wilhelmi Hirreniuksen lapset, Edla Maria, joka on naimisissa Säkkolan seurakunnan Kappalaisen Hustaa Adolf Wikmanin kanssa, sekä mainitut Laura Augusta, Otto Vilhelmi, Ivar Arvid ja Kaarle Heikki Wirreniussen, ynnä niinikään kuolleen pojan Maanviljelijä Akseli Wilhelmi Kirseniuksen lapset, Kauppapalvelija Kaarle Vilhelmi Kirreniuksen sekä edellämainitut Juho Akseli, Lauri Heikki ja Ellen Johanna Kirreniuksen, niin ovat Maria Wilhelmiina, Otto Vilhelmi, Ivar Arvid Kaarle Heikki ja Juho Akseli Wirrenius sekä Kruununnimismiehet Blåfield ja Bergroth ynnä Wilhelmi Tenhunen, edelläkerretuissa ominaisuuksissaan Tenhunen myöskin silloin alaikäisen Sauri Heikki Hirreniuksen holhoojana Killehad Toivoselle toimitetun haastun nojalla Sysmän pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että koska Willehad Toivosella, joka Huhtikuun 10 päivänä 1891 tehdyllä kauprakirjalla oli Antti Wilhelmi Wirreniukselta kuudenkymmenenneljän tuhannen markan kauppahinnasta ostanut Strändgård eli Flaskula nimi sen perintörustitilan No 3 ylläsanotussa Toivolan kylässä ja neljänneksen 474
Sysmän pitäjän Räenmäen kylässä olevaa Päihkylän perintörustitilaa ynnä erinäistä irtainta omaisuutta, oli sanettua kauppahintaa, Maaliskuun 14 päivänä 1893 toimitetun välinselvityksen mukaan, silloin vielä maksamatta paitsi karttunata korkoja pääomaa kaksituhatta markkaa, josta Maria Vilhelmiina Kirreniukselle ja hänen asiakumppaneillensa, Antti Vilhelmi Wirseniuksen perillisinä, tuli, Maria Wilhelmiinalle ja Juho Vilhelmiille kummallekin neljäsosa, Laura Augusta, Otto Vilhelmi, Från Arvid ja Kaarle Heikki Kirreniukselle kullekin kahdeskymmenesosa sekä Juho Akselille, Sauri Heikille ja Ellen Johannalle kuudes toistaosa kullekin, Willehad Toivonen velvoitettaisiin maksamaan, Maria Vilhelmiina Kirreniukselle ja Kruununnimismies Blåfieldille, kummaslekin, viisisataa markkaa, Kruunun nimismies Bergrothille sekä Otto Wilhelmi, Ivar Arvid ja Kaarle Heikki Virrenukselle, kullekin, sata markkaa Juho Akseli Virreniukselle satakaksi kymmentäviisi markkaa ja Wilhelmi Tenhuselle hänen edellämainituille holhoteilleen tulevat kaksisataaviisikymmentä markkaa, kaikki korkoineen Toukokuun 1 päivästä 1891 kunnes täysi maksu tapahtui Asiasta kuulustettuna on Willehad Toivonen tosin myöntänyt että, edellämainitun välinselvityksen mukaan, maksamattoman kauppahinnan maara oli silloin ollut kaksituhatta markkaa sekä että kasvanut ja suorittamattä oleva korko, luettuna Toukokuun 1 päivästä 1891, oli noussut sataan neljäänkymmeneenviiteen markkaan kahteenkymmeneenkiahteen penniin kuin myös että Maria Vilhelmiina Kirri. niuksen ja hänen asiakumppaneensa osuus mainitusta määrästä oli kaiten puolen oikein laskettu, mutta väittänyt että Antti Vilhelmi Virnenius, joka kerrotussa kaupassa oli myynyt Rillehad Toivoselle koko e lellämainitun Strandgårdin eli Kaskulan perintörustitilan, oli jättänyt tmoittamalla Toivoselle että sanotusta 473
rustitilasta oli sitä ennen Virkatalojentarkastelija Onni Schildtille myyty ja hänen varalleen erotettu Käärmeluhta niminen, rustitilaan kuuluva ulkopalstaniitty; ja koska Willehad Toivoselle siten oli tuotettu vahinko, joka, kun sanottu niitty toimitetussa arvioimisessa oli arvosteltu kahteentuhanteen mark kaan, nousi siihen määrään, mikä puheenalaisesta kauppahinnasta vielä eli maksamatta, sekä Antti VilhelmiPirreniuksen oikeudenomistajat elivat velvolliset korvaamaan Willehad Toivoselle mainitun vahingon, on WillehadToivonen, samalla kun hän on vastus tanut Maria Vilhelmiina Hirreniuksen ja hänen asiakumppaniensa kannetta toimitetun vastakaasteen nojalla vaatinut että Maria Wilhelmiina Pirrenius ja hänen asiakumppaninsa osaltaan velvoitettaisiin sillä määrällä, mikä puheenalaisesta kauppahinnasta tuleheidän hyväkseen, korvaamaan Wille had Toivoselle kerrotulla tavoin tulleen vähingon. Sittenkuin Maria Wilhelmiina Virrenius ja hänen asiakumppaninsa olivat vastustaneet Willehad Toivosen yllämainittua kannetta sekä jutussa muuten menetelty kuten asiakirjat tarkemmin osoittavat, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan, Lokakuun 27 päivänä 1898 julistamassansa päätöksessä katsonut tosin selvitetyksi, että Antti Vilhelmi Pirrenius oli eläissään sanotulla kauppakirjalla 10 päivältä Huhtikuuta 1891 myynyt edellämainitun Strandgårdin eli Raskulan sekä neljänneksen Väikkylän perintörustitilaa ja että Villehad Toivonen oli jattänyt sovitusta kauppahinnasta maksamatta kaksituhatta markkaa siitä syystä, että Käärmeluhta niminen kahteentuhanteen markkaan arvosteltu ensiksimainittuun rustitilaan kuuluva ulkopalstaniitty jo ennen kauranteka oli siitä erotettu kolmannen henkilön varalle, ilman että Antti Vilhelmi Kirrenius, vaikka hän oli sen tietänyt, oli siitä ilmoittanut Wille176
had Toivoselle, jolle siten oli tuotettu sanottuun määrään nouseva vahinkmutta koska myöskin oli selville saatettu, että puheenalainen ulkopalstaniitty oli erotettu rustitilasta jo ennen kuin Antti Wilhelmi Kirrenius oli saanut tilan omakseen eikä Willehad Toivonen ollut voinut näyttää Antti Wilhelmi Pirreniuksen kerrottua kauppaa tehtäessä ilmoittaneen Käärmeluhdan ulkopalstäniityn silloin vielä kuuluvan Strandgårdin eli Raskulan rustitilaan tai sen sisältyneen puheenaolevaan kauppaan; sen tähden ja kun kaupantekotilaisuudessa oli sovittu että Villehad Toivonen saisi myydyn kiinteimistön ainoastaan siihen silloin kuuluneine etuineen ja tästä kävi selville ettei Antti Wilhelmi Wirrenius ollut myynyt mainitusta rustititasta enempää kuin Villehad Toivanen oli saanut omakseen, Kihlakunnanoikeus harkitsi oikeaksi, hyljäten Killehad Toivosen kanteen, velvoittaa Toivosen, joka ei ollut esiintuonut laillista syytä päästäksensä puheenalaista kauppahintaa maksamasta, Maria Wilhelmiina Kirreniukselle ja hänen asiakumppaneilleen suorittamaan heidän osuutensa maksamattomasta kauppahinnasta ja sitä varten suorit. tamaan Maria Vilhelmiina Kirrenius selle ja Kruununnimismies Blåfield. ille, viimemainitulle Juho Wilhelmi Nirreniuksen konkurssin toimitsijamiehenä, viisisataa markkaa kummallekin, Kruununnimismies Bergrothille, Laura Augusta Kirreniuksen edusmiehenä, ja Otto Vilhelmi, Irar Arvid sekä Kaarle Heikki Virreniukselle, kullekin, sata markkaa, Juho Akseli Hirreniukselle satakaksikymmentäviisi markkaa kuin myös Wilhelmi Tenhuselle Lauri Heikki ja Ellen Johanna Virreniuksen holhoojana yhteensä kaksisataaviisikymmentä markkaa, kaikki nämä määrätviiden prosentin vuotuisine korkoineen Toukokuun 1 päivästä 1891 kunnes täysi maksu tapahtui; minkä ohessa Villehad Toivonen velvoitettiin kaklellasadalla viidelläkymmenellä mar277
kalla korvaamaan Maria Wilhelmiina Virreniuksen ja hänen asiakumppanien sa oikeudenkäyntikulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wille had Toivonen oli vetoamalla saattanut jutun, on Heinäkuun 29 päivänä 1899 antamallaan tuomiella jättänyt edellämäinitun päätöksen pysyväksi, minkä ohessa Willehad Toivonen on velvoitettu maksamaan Maria Wilhelmiina Hirrenuukselle ja hänen asiakumppaneilleen korvaukseksi heillä Hovioikeudessa olleista kulungeista kuusikymmentä markkaa. Herioikeuden tuomioon on WillehadToivonen alamaisesti anonut muu tosta tänne tuomallaan perustelmalla iohon Maria Wilhelmiina Kirrenius ja hänen asiakumppaninsa, joista Sauri Heikki Kirsenius oikeudenkäynnin kestäessä on tullut lailliseen ikään, ovat säädetyssä järjestyksessä vastannutMitä näin on kerrottu tapahtu neeksi sekä asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkittavaksensa ja katsoo tei Willehad Toivonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiola, joka siis jääpi rysyväksi, minkä ohessa Toivonen velvoitetaan kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Maria Wilhelmiina Hirreniukselle ja hänen asiakumppaneillensa heilän täällä asiassa kärsimänsä kulungit. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. "Keisarillisen Majestetin korkeassa Somessa, Ränen Suomen Senaattensa: A. af Nyberg. Johmsson. J. Haliko. Juliin Michelen Adolf Aminoff 478
Den 6. Oktober 1900. F Hans Kejserliga Majestäts Higa Namn, Vess Senats för Finland dom uti ettpå nedsatt revisionsskilling, från ÅbeHofrätt inkommet mål emellan Landthushållaren Herman Saurén, från Helsingfors stad, sökande, samt Sitografen Gustaf Arvidsson, från sagde stad, svarande, angående fördran: Silfver uti Kejserliga Senaden för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 6. Oktober 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Wid Rådstufvurätten i Helsingfors har Herman Laurén, efter Gustaf Anvidsson ågången stämning, anfört, att Arvidsson, som vore egare af gården No 3. vid Kylandsgatan eller No 15. vid Kongsgatan i nämnde stad genom den 10. Mars 1898. med Heiman Laurén träffadt aftal ombe trett denne försäljningen af sagde gård för en köpeskilling af etthun Odde A. af A. B. - C. J. C. F. - J. E. H. A. K. E. A. §. J. T. 79 lag. 14. P. s. 1899
drasjuttiofemtusen mark och i öfrigt på det vilkor, att Gustaf Arvidsson, hvilken i ett å gården uppsådt gammalt hus bedrefve tryckerirörelse, skulle emot erläggande af hyra fortfarande få förfoga öfver tryckerilägenheten eller, i händelse nybyggnad företages, öfver en särskildt uppförd fobrikslägenhet; och som Gustaf Arvidsson åt Herman Saurén utfäst ett köpeförmedlings arvode af en procent utaf berörda köpeskilling samt Herman Sauven i följd häraf sökt och jemväl funnit en vederhäftig person, som varit benägen att på ifrågakomna köpevilkor tillhandla sig omordade gård, men Gustaf twidsson den 2. April 1898., vid väckt fråga om köpets lagliga afslutande, förklarat sig icke vilja försälja nämnda gård och sederme ra äfven vägrat att åt Herman Saurén utbetala det denne tillkommande arvode, alltså och då köpet sålunda uteslutande genom Gustaf Anderssons eget vållande icke kommit till stånd, har Herman Sauren yrkat Gustaf Arvidssons förpligtande att till Saurén erlägga ifrågakomna arvode med ettusen sjuhundra femtio mark jemte ränta, hvarhos Saurén gjort anspråk på ersättning för umgälderna i målet. Uti afgifvet svaromål har Eustaf Arvidsson genmält, att omförmälda försäljningsuppdrag icke varit slutligen aftaladt, mår beloppet af hyran för förenämnda fabrikslägenhet ännu icke bestämts samt försäljningen uttryckligen gjorts beroende af Gustaf Anderssons svåger, Ingeniören Robert Julius samtycke; hvarföre och då Ingeniören Hulu vägrat att lemna sitt bifall till köpet samt Herman Tauren i följd häraf afbrutit underhandlingarna om detsamma, Gustaf Andersson ansett sig icke vara skyldig att utbetala det fordrade arvodet samt förty anhölle om käromålets förkastande. Medelst den 21. Maj 1898 i sa180