Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
reskuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Viktori Suutela, joka viis sina 1898 ja 1899 oli ollut Someron kunnan lainajyvästön ja lainojyvistön rahaston hoitajana, oli toimestaan antanut kunnalle tilit sekä kunta, jonka tili tarkastajat antamassaan kertomuksessa otivat sanottuja tilgä vastaan tehneet omistutuksia, 22 päivänä Keskunta 1903 pitämässään kokouksessa oli, maalaiskuun tain huomallis hallinnosta 15 päivänä St säkuuta 1898 annetun Keisarillisen asetuksen 95. SSn säännösten mukaisesti päättönyt jättää sanotut muistutukset sitä varten asetettavan sovinto-oikeden tutkittavaksi ja ratkaistaviksi niin oli sovinto-oikeus, johon Sameron kunta 16. päivänä Heinäkuuta 1900. pidetyssä kiintakokouksessa ja Vihtori Suutela joka aika myöhemmin olivat välinmest, kunta Filosofianmaisterin Palenin ja Maanviljelysnen roksen Savulinin sekä Vihtori Suutela Filosofienkändidaatin Söderströmin ja Kartamonomistajan Haggrenin jäseniksi sekä nämä neljä toisen Maanviljelijän Grönforsin puheenjohtajaksi, seuranneen Joulukuun 17 päivänä antanut asiasta tuomionia. Haamviljelijälle Grönforsille ja Tihlofianomaisterille Palenille sekä, tämän kuoltua, Amanda Tahma Palinille, kuin myös Maanviljelysneurokselle Sejulinille Vitesofianhandalille Söder hömille, Elias tanonomistajalle Hoppuville. Someroikunnalle ja Kaarle Ollille toimitetun haasteen nojalla on Vihtori Suutela Soneron pitäjän käräjakunnan Stikkä kunnanoikeudessa lausunut, että Talen, Magulin, Söderström ja Haggren Coveron kumman jäseninä, olivat olleet esteelliset pidellämainitussa sevinto oikeuden tuomiossa kerrottua asiaa käsittelemään Palon ja Aaga tin vielä siitäkin syystä, että heistä edellinen oli ollut puheenjohtajana siipä 22. päivänä Stmäkuuta 1900. pidetyssä kuntakokouksessa, jossa oli päätetty 832
jättää asia sovinto-oikeuden tutkittavaksi, ja Maanviljelysneuvos Segerlin taas seuravineen Heinäkuun 16. päivän kuuta kokouksessa ollut valitsemassa jäseniä, muun muassa itseäänkin, sovinto oikeuteen, jota paitsi Magulin oli takaamas sa kohta Someron kunnan Sairisjyvästöstä otettua, sovinto oikeuden tulkiltavänä olluttaa velkaa; minkä ruoksi ja kun sovinto-oikeus, käsitellessään asiaa oli osaksi mennyt toimivaltaansa usommaksi laatimalla kokonaan uudittilit, osaksi taas syrjäyttänyt mitä sen tehtäväksi oli jätetty, on Vihtori Sutela vuotunut, että oikeuden on tama tuomio kumottaisiin. Naanviljelijän Grönforsin ja hänen edellämainittujen asiakumppaniensa No 6. tustettua kannetta sekä sittenkun myöskin Suomen kruunua ja Someren seurakunnan kirkkoneuvos toa oli jutussa kuultu, on Kihlakunnanoikeus, jutun oltua asiakirjoista havaittavan käsittelysä laisena, 4. päivänä Maaliskuuta 1906 julistamassaan päätöksessä lausunut etteivät sovinto oikeuden jäsen et Tilosfianmaisten Palon, Maanviljelysnelle jos Magutin, Talosofianhandidaatti Södersström ja Kartanonomistaja Hoggren otteet Vihtori Suutelain esittämistä syystä olleet esteellisiä toimimaan sovinto oikeuden ja senimä sekä ettei Suutela muutenkaan ollut sovinto-oikeuden kokoonpamaa vastaan voinut esiintuoda kyitä, joiden perusteella sovinto oikeutta ei olisi pidettävä laillisesti kokoonpantuna; ja kun sovinto oikeuden tutkittavaksi ja ratkaistavaksi oli jätetty ne muistutukset, jotka Trevion kunnan välillkemat tilintarkastajat olivat larkastus kertomuksessaan tehneet riidanalaisia tiloja vastaan, missä kertomuksessa oli lausuttu, minun muassa, että tilivirkeiden oikaisaminen selvemmin tapahtuisi laatimalla uudet tilit niit tä vuosilta, joita tarkastus koski, on Kihlakunnanoikeus katsonut ettei sovin to oikeus, antaessaan laatimiensa lasbehonom perustuvan lausumman siitämiten tilit olisi ollut tehtävä ja vaikä määrä Vihtori Suutelar vielä oli Sormeron hinnalle hyvitettävä, ollut 833
merinyt toimivaltonsa yli; minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on kanteen, mikäli siitä nyt on kysymystä, kyljännyt. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kihtori Suutela oli vetoamalla saattanut jutun, on 24. päivänä Helmikuuta 1911. antamallaan tuomiolla jättänyös asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon on Vihtori Suutela anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettei Kihtori Suutila ole esittänyt syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Steisarillinen Suomen Senaatti: tina Svankoski Waller Andersin. B. Amberg K. Melanen B. Amberg K P. Helanen A. W. Rummunen. Ossan tilamman Marraskuun 9 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Rymättylän seurakunta on hakijana sekä Arkkilohtitoimisto Gesellius Saurinen Helsingin kaupun gista, vastaajana: Annittu Oikeusosastossa 9 päivänä Marraskuuta 1914 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää Lemun ja Rymättylän pitäjäin ynnä Askoisten ja Merimaskun kappelien käräjäkunnan Kihlakunnan oikeudessa on Arkkitehtitoimisto Gesellius å Saarinen lausunut, että Rymättylän seurakunta oli Toukokuun 30 päivänä 1898 pidetyn kirkon kokouksen päätöksen mukaan Arkki tehtiloimisten Guselliuksen, Lindgrenin "Saarisen osakkaalta Arkkitehdiltä Armas Lindgreniltä tilannut piirustukset ja kustannusarvien seurakunLösnä: F. S. W. B. A. R. H. Å. P. A. S. SS: 1490. Pag. 219 R. D. 1912.
nan kirkossa tehtäviä korjauksia ja uudistuksia ynnä sen osittaista sumrintamista varten ja että Arkkitehti Lindgren sitten oli Rymättylän seurakunnalle toimittanut tilatut piimetukset ja kustannusarvion ja sitä paitsi tehnyt Rymättylään viisi tehtävän sä suorittamista varten tarpeellista matkaa; ja on toimisto Gesellius & Suarinen, jolle toimisto Gesellius, Lindgren Saarinen oli luovuttanut oikeutensa, vaatinut Kymättylän seurakuntaa velvoitettavaksi suorittamaan toimistolle korvaukseksi Arkkitehdin Lindgrenin työstä ja matkoista 1500 markkaa korkoineen sekä korvaamaan toimisten oikeudenkäyntikulungit. Kymättylän seurakunta on kanteeseen vastannut että, sittenkun uurakunta mainitussa kirkonkokouksessa oli päättänyt teettää erininsä korjauksia seurakunnan kirkossa ja sitä varten kutsua arkkitehden tekemään ehdotuksen kirjauksista ja kustannuksista, niin oli tätä varten käännytty Arkkitehdin Lindgrénin puoleen pyynnöllä että hän laatisi tuon ehdotuksen, sekä että Arkkitehti Lindgren sitten olikin tehnyt matkan Rymättylään ja omasta ulotteestaan kirkon korjausta varten asetetun kemiteän jäsenille ehdottanut, että kirkko olisi laajennettava rakentamalla siihen n. s. kylkiläivä, mutta että kemi teen jäsenet olivat tätä ehdotusta vastustaneet huomauttaen, ettei seurakunta ollut valtuuttanut hei tä rakennuttamaan sellaista lisä inkennusta sekä ettei seurakunta tulisi hyväksymään ehdotettua suuren niistyötä. Asiasta sen enempää puha matta oli Arkkitehti Lindgren mutkas tanut pois ja, useiden muistutusten jälkeen, vihdoin Tammikuussa men na 1902 seurakunnalle lähettänyt piirustukset kustannusarviaineen kirkon suurentamista varten. eläitä piirustuksia, joiden johdosta oli pidetty kirkonkokous Toukokuun 26 päivänä 1904, ei seurakunta kuitenkaan ollut hyväksynyt eikä ottanut vastaan, vaan eli antanut Arkkitehdille 835
Lindgrenille toistamiseen toimeksi kiireimmiten laatia suunnitelman ja kustannusarvion kirkon korjaamisesta. Tähän nähden ja koskei Rymättylän seurakunta tämänkään koko uksen jälkeen ollut saanut sellaista suunnitelmaa, seurakunta on vastustanut toimiston Efreelliuksen a Suarisen vaatimusta saada korvausta kysymyksessä olevista piirustuksesta ja kustannusarviosta. Mitä sitten tuli toimiston Geselliuksen a Saarisen kanteeseen saada korvausta Askkihlin Lindgrénin matkoista Kymättyään, niin on seurakunta väittänyt, ettei Mikkitehti Lindgren ollut sinne tehnyt useampaa kuin kaksi matkaa, toisen syksyllä vuonna 1898 ja toisen Toukokuussa vuonna 1904 ja niistäkin aineastaan ensimmäisen seurakunnan pyynnöstä, josta matkasta Lindgren kuitenkaan ei ollut oikeutettu saamaan korvausta syystä, ettei seurakunta ollut saanut tilaamiaan piirustuksia ja kustannusarviota, minkä vuoksi seurakunta on vaatinut kannetta lässäkin osassa hyljättäväksi. Sittenkun Arkkihtiä Lindgreniä oli kuultu todistajana intossa on Rymättylän seurakunta huomauttanut että Lindgren oli ollut ostollinen todistamaan, koska hän oli tehnyt sapimuksen seurakunnan kanssa puheenalaisten piirustuksien ja kuitan nusarvion laatimisesta, eikä esillä levassa oikeudenkäynnissä ollut kysymystä ainoastaan Rymättylän seujäkunnan tilaamien piirustusten hinnasta vaan myöskin seurakunnan ja Lindgrenin kesken tehdyn alkuperäisen välipuheen saajuudesta Kihlakunnanoikeus on Syyskuun 9 päivänä 1909 julistetussa päätöksen sä, samalla kun Arkkitehti Lindgren julistettiin peräytystodistajaksi, koska hän oli tehnyt sopimuksen Rymät tulän seurakunnan kanssa kysymyksessä olevasta asiasta, esitetyistä syistä hyljännyt kanteen muissa kohden paitsi mikäli se koski korvausvaati musta siitä matkasta, jonka Arkki tehti Lindgren syksyllä vuonna 1828 836
oli seurakunnan pyynnöstä tehnyt Kymättylään kirkkoa tarkastamaan ja josta matkasta Kihlakunnanoikeusen velvoittanut seurakunnan toimistollelje selliukselle v. Suariselle suorittamaan sata kaksikymmentäviisi markkaa viiden prosentin korolla lainhakupiivästä Helmikuun 5. päivästa 1907, kunnes täysi maksu tapahtui, minkä ehuosa seurakunnan tuli kahdellasadalla markalla korvata toimisten oikeuden käyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset olivat velvamalla saa taneet jutun, on 12 päivänä Heinäkuta 1912 antamallaan tuomiolla pysut tänyt Arkkitehdin Lindgrénin todistuksen täydessä voimassa ja vaikuluksessa, koskei häntä Kihlakunnanoikeuden mainitsemalla perusteella voitu katsoa esteelliseksi asiassa tedistamaan, sekä lausunut asiassa selvitetyksi, että Kyoniittylän seurakunta, päätettyään kirkonkokouksessa Toukokuun 30 päivänä 1898 yhtyä korjaamaan seurakunnan kukkoa oli sitä tarkoitusta varten asotta nut toimikunnan, jonka tuli, annettuaan arkkitohdin laatia ehdotuksen ja kustannusarvion korjauksista, kirkonkokoukselle osittää ehdotukset, kuin myös että Arkkitehti Lindgren, jonka puoleen mainittu toimikunta puheen johtajansa kautta oli kääntynyt, oli Arkkitehtoimistön Juselliuksen, Lindgrenin 4. Saarisen osakkaana, minkä toimisten oikeudet sittemmin olivat siirtyneet toimistolle genelläksille. Saaviselle, ottanut laatuksensa kirkon korjauksesta ja laajentamisesta eskissipiirustukset, jotka olivat ollut tarpeen vaatimat kustannusarvien laatimista varten, sekä Tammikuus ja vuonna 1902 lähettänyt Rymät ylän seurakunnalle kirkon korjauksesta ja laajentamisesta pääpiirustukset; jonka vuoksi ja kiin toimiste Expollius & Suurinen oli suostunut Rymättylän seurakunnalle luovut tamaan sanotut pääpiirustukset samasta hinnasta kuin niillä okes sipiirustuksina Suomen Arkkitehti 837
klukin Huhtikuun 26 päivänä 1901 vahvistamaa hinnoittetua noudattaen, oli todistettu olevan eli kahdeksastasa dasta neljästäkymmenestäkuudesta markasta sekä selvitetty oli Arkkitehdin Lindgrenin piirustuksien ja kustan nusarvion laatimista varten tehmin Kymättylään ainakin kaksi matkaa, Hovioikeus on, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, velvoittanut Rymättylän seurakunnan, saadessaan haltuunsa puheenalaiset piirustukset, toimistolle ljaselliukselle 4. Suuri selle suorittamaan kahdeksansataa neljäkymmentäkuusi markkaa sekä Arkkitehdin Lindgrinen matkoista kummastakin sata kaksikymmentäviisi markkaa eli siis yhteensä tuhat yhdek sänkymmentäkuusi markkaa viiden prosentin korolla Syyskuun 3 päivästä 1907, jolloin oikeuden käynti oli pidettävä alkaneena, sekä korvaamaan teimisten kustannukset jutussa kolmellanadalla viidelläkymmenellä markalla Hovioikeuden tuomioen on Rymättylän seurakunta anonut muutesta perustelemalla, johon Arkkitehtitoimis te Gesellius u Saarinen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kymietty län seurakunta ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kymättylän seurakunta suorittamaan Arkkitehtitoimistolle Ejeselliukselle v. Suaviselle, toimistolla täällä asiasta ollei den kulunkien korvaukseksi, kahdek sankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset neudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. till Svankrok. Under Andersson till Svankrok. Under Andersson B. Annelers A. V. Ruusuvaara K. R. Helanen Alfva Saraa338
Den 10. November 1914. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit mål angående faststäl lande af fordran i konkurs emellan sysslomännen uti aflidne Handlanden i staden Jakobstad Frans Ant Kahlstens till konkurs upplåtna bo Vicehäradshöfdingen Wilhelm Riska och Rekuristen Herman Sundström, sökande, samt Polisöfverkonstapeln Conrad Nylund, från sagda stad, i egenskap af rättsbevakare för Handlanden Kåhlstens minderåriga fader dotter Anne Amalia Påhlsten, utiblifven svarande: Silfver uti Justitia dopartementet den 10. November 1914. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig fordragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Conrad Nylund, i sin ofvannämnda egenskap, uti aflidne Handlanden Kuhlstens vid städstufvurätten lakobstad anhängiga konkursmål bevabot 4000. mark med anhållan att det "Pde F. A. - W. - N. 4. - R. H. - A. K. ./. U. S. 3dje 1495. Pag. 80. R. D. 1914.
ta belopp, utgörande köpeskillingen för en af Handlanden Rählsten den 10. Juni 1909. försåld, Anne Amalia Kahlten tillhörig purallägenhet, måtte ur konkursboets tillgångar med förmåns rätt utdömas, har Rådstufvurätten, efter det sagda anspråk blifvit motsagdt, uti sin i konkurien den 14. Oktober 1912. gifna dom anvisat Conrad Nylund att därom särskildt toista samt fastställt till betalning med i domen närmare angifven förmåns rätt det belopp, hvilket i den värskilda rättegången kunde blifva bestämdt. Härå har Conrad Nylund efter Vicehäradshöfdingen Niska och Prohn risten Lundström ågången stämning vid Rådstufvurätten anfört, att Handlanden Kählsten jämte sin hustru Elias Kåhlsten medels gåfvobref af den 14. November 1904. till Anna Amalia kihlsten öfverlåtit Onnela benämnda, från Häkkilä skattehemman No 19. i Nivala by af Airala socken utbrutna päivält, å hvilken måbarna i Kahlsten för lune Amalia Kihluten erhållit uppbud den 14. Februari 1905., samt att Handlanden Karlsson sedermera, i egenskap af Anne Amalia Kahlstens förmyndare, medels köpebref den 10. Juni 1909. till Nivalan Osuuskauppa r. 1. benämnda andelslag för en böpeskilling af 4900. mark försålt samma percell, hvilket böp blifvit af Häradsrätten i Nivala och Haapavesi ocknars tingslag stadfart den 30. därpåföljande September; och som Handlanden Kåhlsten endast i egenskap af förmyndare omhänderhaft förvaltningen af sagda Anne Amalia Påhlsson tillkommande köpeskilling, hvaraf vid köpetillfället 900. mark lagts i penningar och återstoden guldets genom skuldsedel, som den 29. för berörda September Anna Amalia skilket sten till säkerhet i pareillen intecknats, har Conrad Nylund yrkat, att det af honom i ofvannämnda konbevis berakade beloppet måtte ur henhurs boets tillgångår utdömasÖfver häromålet hörde hafva Ker840
häradshöfdingen Keska, och Prokuristen Lundström genmält, att öfverlätelsen af ifrågavarande pärätt till Anne Amalia Kåhlsten endast varit skongåfva, hvarför och då öfverlätelsen, äfven om sådan varit afsedd, ej blifvit fullbordad, i det gåfvan icke emot tagits af för Aune Amalia Kähtelin lagligen förordnad rättsbevakare, samt stoista delen af den bevakade köpeskillingen icke bommit bonkurslvet till godo, emedan förenämnda skuldsedel, som af Handlanden i Kählsten blifvit pantsatt, ej vunnat af konkurs förvaltningen i hans bo påträffas, Viihäradshöfdingen Niska och Prohuristen Lundström anhållit om käromålets förkastande och ersättning för rättegångs kostnaderna. Rådstufvurätten har genom utslag den 14. April 1913. förklarat utvidt vara, att makarna Kählsten medels förberörda gåfvobref på sin omyndiga adortiedotter Aune Amalia Kählsten öfverlåtit ifrågakomna pareell utan att gåfvobrefvet innehållit någon förpliktelu för den omyndiga samt att ofvannämnda Häradsrätt den 14. Februari 1905. uppbjudit sagda pareill offentligen och utan förspordt klander den omyndiga till säkerhet, i anseende hvartill och enär vederbörande förmyndarenämnd sedermera genom att förorda godkannande af påradens försäljning för den omyndigas räkning borde anses hafva godkänt emottagandet af ifrågakomna gåfva och då ej heller visats, att makarna Kihlten vid tiden för gåfvonflutet icke skulle varit berättigade att såsom gåfva afhända sig sagda egendom, Rådstufvurätten ur honkursboets tillgångar utdömt de af Conrad Nylund i hans egenskap af rättsbevakare för dem Amalia Kahlsson berakade fyratusen nio hundra mark, dock sålunda att, enär enligt köpebrefvet och skuldsedelar af den 10. Juni 1909. ettusen mark annu icke förfallit till betalning, men henkursförvaltningen uppgifvit, att skuldsedeln ej i boet påträffats utan 341
af Handlanden Eählsten antagligen realiserats, fem procents ränta å sist sagda belopp från utdelningsdagen till förfallodagen den 1. Juli 1913. denle afdragas; och skulle det utdömda beloppet utgå med den rätt domen i benkursmålet efter Handlanden Kählsten stadgade. Hofrätten, under hvars pröfning Vicehäradshöfdingen Riska och Prohn risten Lundström i väderag dragit målet, har medels dom den 27. Februari 1914. låtit vid Rådstufvurättens utslag bero, jämte det tillhäradshöfdingen Riska och Prokuristen Sundström känts skyldige att med femtio mark emätta Conrad Nylund hans i Hofriitten hafda bostnader i måUti Hofrättens dom hafva Vindet. häradshöfdingen Niska och Prokuristen Sundström anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit nålet i öfvervägande och finner till häradshöfdingen Riska och Prokuriten bondström icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken alltså kommer att förblifva Det alle, som vederbör, till efterrättelse lander. Kejserliga Senaten för Finland: Tins Ivarikoski B Anneberg A. J. Ollmurnie. Walter Andersin K. R. Helanen 842
Marraskuun 10. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waaran Hovioikeudesta tulleessa naan luovuttamista ojaa varten ja aidan siirtämistä koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Jaakko Latvala Lapuan pitäjän Kiikonkylästä, hakijana sekä Talolliset Jaakko ja Iisakki Talvitie, samasta kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 10. päivänä Marraskuuta 1914 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Jaakko Latvala on Lapuan ja Surmon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa haasteen nojalla lausu nut, että vuonna 1901 toimitetussa halkomisjaossa Talvitien verotalossa No 10 edelläsanotussa Storkonkylässä, mistä talosta Jaakko Latvala ja Jaakki Talvitie kumpikin omistivat osan oli talon yhteisestä maasta kotpalstassa tietä vaston ostettu viiden metrin bevia Sever: A. L. för - R.B. - K. S. A. S.a. 843 SS: 1501. Pag. 29. R. D. 1913.
sarka; että Jaakko Latvala talon osakkaiden puolesta oli ojittanut tien tehden sen viisi metriä leveeksi muut sa paitsi Jaakko Talvitien maan kohdal la, missä Talvitien vaatimuksesta ojat oli kaivettu pyykistä pyykkiin ja tie siten tullut köpeammaksi; sekä et tä Jaakko Talvitie oli pavanut aidan maansa kohdalla ojan keskelle, vaikka hänen olisi pitänyt tehdä se maansa puolelle ojaa, ja on Jaakko Latvala sentähden vaatunut, että Jaakko Talvi tie velvoitettaisiin kyseenalaista tietä varten luovuttamaan maastaan sen verran, että tie ojien välillä tulisi ole maan viiden metrin levijinen, sekä sepivan sakon uhalla muuttamaan rakentamansa aidan omalle puolelleen oJaakko Talvitian vastustettua kan jaa. veltä sekä sittenkun Talvikan talon määta osakkaita, niiden joukossa Iisakki Tahvitietä, oli asiassa kuultu ja siinä niin menetetty kuin asiakirjat osotta vat, on Kihlakunnanoikeus, jossa Jaakko Latvala ja Jaakko Talvitie ovat pyytä neet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 18. päivänä Marraskuuta 1911 julistamallaan päätöksellä siinä esitetyistä syistä hyljännyt kanteen ja velvoittanut Jaakko Lahvalan oikeudenkäyntikustannusten korvauksena maksamaan Jaakko Talvitich neljäkymmentäviisi markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittawaksi Jaakko Latvala oli vetoamalla saattanut ja tuon on 20. päivänä Joulukuuta 1912. on tamassaan tuomiossa katsonut asiassa käyneen selville että Talvitien talossa vuonna 1901 toimitetussa holkomisjaossa oli puheenalaista tietä varten erotettu viisi metriä leviä sarka, minkä vuoksi ja kuin Jaakko Talvitu oli ollut oikeutettu panemaan aidan tämän varan ja oman maansa rajalle ja näytetty oli että aita oli juuri tällä rajalla ja että sarka aikain välillä täytti määrätyn leveyden, Hovioikeus on jättänyt asian sen loppupäätetmän varaan, johon Stihla kunnanoikeus kysymyksessä olevassa osassa asiata oli päätöksessään johte nut; ja tuli Jaakko Setvalan viidellä kymmenellä markalla korvala Jaakko ja 844
Kiukki Talvitien yhteiset kulut asiasta Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Jaakko Latvala anonut muutosta perustelmatta johon Jaakko ja Iisakki Talvitie ovalvastament. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja kun edellämainitussa halkomisjaos sa ei ole tehty määräystä kyseenalaisen tien ojista eikä Jaakko Latvalan oikeus niinmuodoin ole sillä, että ojat on kavettu rajalle pyykistä pyykiin, tullut loukatuksi, sentähden ja Hovioikeuden mainitsemilla perusteilla harkitsee Stina rillinen Senaatti oikeaksi jättää Hovion keuden tuomion pysyväksi; ja velvoita taan Jaakko Latvala suorittamaan Jaikko ja Iisakki Talvitielle, heikä täällä juttuun merineiden kulunkien korvaukseksi, yhtesesti kuusikymmentä markkaa. Tälä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: AlfredLuksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen Anders Sarva Marraskuun 11. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Ronnalin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa ralavahineonkorvausta koskevassa nostajutussa, jossa Itsellinen Frans Fredrik Sundvall, En ran pitäjän Turajärven kylästä, on hakijana sekä Tunen kaupungissa oleva sen nais - Suomen Maakauppiaalen lutovakuulusuhtia vastaajana: Annettu Oikeusestaossa 11 päivänä Henraskuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellen pittelellänyt jutun kirjat ja niistä, mekäli nyt on kysymyksessä, vaanut muraavat tiedot: Lounais - Suomen Maakausviaiden Palovakuulusuhkolle toimitetun haustun nojalla on Frans Fredrik Sundall Turun kaupunmin Maastuvanoikeudera vaatinut että koska hänelle hemluva, Turajärven kylän Poutulan lalon aitaissa ollut tavarasta, joka mainitun yhtiön johtokunnan 13 päivänä Huhtikuun 1905. tekemän päätöksen Laga: Rb. K.S. mt. R.G. A. 147 1e 1503 S. 10. R. D. 1911. 10. NaNittaan mäki. nas SS 54.