Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ne att i boet inflyta, icke vore giltigt, enär enligt Kejserliga förordningen den 9 November 1868 om äktenskapsförord, hvilken vore i förevarande fall tillämplig, då makarna Gahnströms äktenskap ingåtts den 28 December 1881, förord icke kunde giltigen ingås angående annan lösegendom än sådan, som i äktenskapsförordet särskildt förtecknats; och har Vicehäradshöfdingen Holmström förty, under bestridande af Adolfina Gahnströms pastående därom att den i förteckningen af den 20 Oktober 1909 under rubriken värdepap per uppgifna egendomen skulle dels till fallit henne i arf efter Apotekaren Cujander dels inköpts med eller utbytts mot annan i arf efter Cajander fallen egen dom, påyrkat förkastande af Adolfina Gahnströms anspråk på undanskiftande af den i berörda förteckning nämnda egendom, hvilken icke funnes upptagen i äktenskapsförords afhandlingen af den 28 December 1881. Sedan vid andra uppropet i konkur sen, hvilket hållits den 29 November 1909, jämväl särskilda andra fordringsägare förenat sig om de af Vicehäradshöfdingen Holmström mot Adolfina Gahn ströms förberörda ansökan framstälda anmärkningarna, samt Adolfina Gahn ström bemölt sagda anmärkningar, har Rådstufvurätten medels den 24 Januari 1910 afkunnad dom i målet, så vidt numera är i fråga, sig utlåtit; och alldenstund enligt ofvanberörda förordning af den 9 November 1868, hvilken förordning borde läggas till grund för bekommandet af det genom ifrågavaran de äktenskapsförord uppkomna rättsförhållandet, förord kunnat med laga vår kan ingår endast om egendom, som mäke i boet infört och hvilken i sådant afseende särskildt förtecknats, fördenskull och enär vid sådant förhållande Hirvi koski hvars med tillhörande inventarier och byggnader måste anses hafva, om och lägenheten inköpts i Adolfina Gahn ströms namn, förvärfvats för makarna Gahnströms gemensamma räkning, samt det icke styrkts att den Adolfina Gabriström på grund af Apotekaren Cajan ders omförmälda testamente tillfallna 286
egendomen, hvilken enligt testamentets lydelse skulle af Adolfina Gahnström för valtas, gifvits med vilkor att den skulle henne enskildt tillhöra, och denna egen dom alltså äfven borde anses vara för nakarna Gahnström gemensam, ty och då det icke heller kunnat ledas i bevis att de i förordet upptagna kontanta penningarna förvandlats till värdepapper eller i annan förm inginge i den egendom, om hvars undanskiftande anhållits, kunde Adolfina Gahnströms ifrågavarande ansökning icke af Rådstufvurätten bifallas i vidsträcktare män än att Adolf fina Gahnström, enär det icke kunnat på stås att hon förbundit sig till någon gälds betalning eller att någon gäld annars borde såsom hennes gäld anses, berättigades att från boet undantaga de trorepersedlar, hon i åberopade förord för behållit sig och hvilka ännu funnes i behåll samt kunde från konkursboets egendom urskiljas. Hofrätten, under hvars pröfning Adolf fina Gahnström i väderag dragit målet, har medels dom den 6 Juni 1910 låtit vid Rådstufvurättens dom uti ifrågavaran de del bero. Uti Hofrättens dom har Adolfina Gahnström sökt ändring medels ingifven deduktion, den Vicehäradshöfdingen Holmström bemött. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande; och emedan uti Apo tekaren Cajanders omförmälda testamen te, hvilket upprättats redan före makar na Gahnströms giftermål, bestämts att den egendom, som däri tillagts Adolfi na Gahnström, skulle af henne förvaltas, andock hon inginge äktenskap, samt Aptekaren Cajander med hänseende till denna bestämning måste anses hafva af elt att samma egendom skulle blifva Adolfina Gahnström enskildt tillhörig, äfven för den händelse hon gifte sig, ty pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med än dring af Hofrättens dom härutinnan, förklara Adolfina Gahnström berättigad att utöfver de i Hofrättens dom henne tillagda lösörepemedlar från boet undan taga jemväl de henne genom förberörda testamente tilldelade värdipapper, hvilka 287
ännu finnas i behåll och kunna från konkursboets egendom urskiljas. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: J G. Clemman Alfra Luksiala. Mannus Pellonen Johannes Pesonen. Olofsiniemi Huhtikuun 11 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa, vesioikeuden luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Killinkosken Tehlasten Osakeyhtiö, Tampereen kaupungista, on hakijana sekä Wirtain pitäjän Toiveden kylässä, asuva Talollinen Eetu Herman ninpoika Pohja ja hänen vaimonsa Matilda Konstantinintytär Pohja eli Pylhäs vastaajina Annettu Oikeusosastossa 11 päivänä Huhtikuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavan: Kirtain ja Ätsärin pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Eetu ja Matilda Pohja lausuneet että Killinkosken Tehdasten Osakeyhtiö, saadakseen käyttävoimaa ylempänä mainitussa Toiveden kylässä oleviin tehdastaitoksiinsa, ilman laillista oikeutta ja vastoin Läsnä: C. W.I. sk. B. t. s. K.K. 288 No 533. Pag. 99. R. D. 1909.
Eetu ja Matilda Pohjan kieltvä käytti Killinkoski nimisen kosken vesivoimaa johtamalla sitä Kivipuroa myöten Metteijärven, vaikka vesivoima jakamatta olevassa koshessa ainakin kolmanneksi osaksi kuului Eetu ja Matilda Pohjan omistamaan Pylkkään verotaloon No 23 mainitussa kylässä; ja ovat Eetu ja Matilda Pohja sen vuoksi vaatineet, että osakeyhtiö velvoitettaisiin luopumaan käyttämästä sanotun tilan vesioikeutta Killinkoskessa. Asiassa kuulusteltuna on Killinkosken Tehdasten Osakeyhtiö, näyttääksensä oikeuttansa yhtiön omalle maalle rakennettujen tehdaslaitosten käyttämistä varten johtaa vettä Kivipuroa myöten, viitannut Waasan läänin Kuvernöörinviraston 12 päivänä Syyskuuta 1885 antamaan päätökseen, jolla Wirtain Kehruu- ja Kutomatehilas Osakeyhtiölle jonka oikeus sittemmin oli luovutettu Killinkosken Tehdasten Osakeyhtiölle, oli myönnetty lupa puheenalaisten vesilaitosten perustamiseen, sekä 26 päivänä Huhtikuuta 1890 tehtyyn välikirjaan, jolla Pylkkään talon silloinen omistaja, Matilda Pohjan ensimäinen mies Heikki Antinpoika Pylkäs oli Wirtain Kehruu- ja Kutomatehdas Osakeyhtiölle luovuttanut vesioikeuden sanotun talon Killinkoskessa olevaan myllyyn ja sitä paitse oikeuttanut vastamainitun yhtiön vuotuista vuokraa vastaan pataamaan myllyn käyttämistä varten tarvittavaa vettä ja johtamaan sitä Kivipuron kautta yhtiön tehdaslaitoksiin, minkä vuoksi ja kun tuo välikirja, joka vielä oli voimassa oli myöskin Eetu ja Matilda Pohjaa sitova eivätkä yhtiön laitokset ja Kivipuron kautta johdettu vesi estäneet Eetu ja Matilda Pohjaa käyttämästä mahdollista osuuttaan Hillinkosken vesivoimasta, osakeyhtiö on vastustanut kannetta ja sen ohessa pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. 289
Vastuun johdosta ovat Eetu ja Matilda Pohja väittäneet, ettei edelläkerrotulla välikirjalla 26 päivältä Huhtikuuta 1890 ollut Eetu ja Matilda Pohjaa sitovaa voimaa. Kihlakunnanoikeus on 9 päivänä Lokakuuta 1907 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla kyljännyt kanteen sekä velvoittanut Eetu ja Matilda Pohjan neljälläsadalla markalla korvaamaan Killinkosken Tehdasten Osakeyhtiön oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 12 päivänä Helmikuuta 1907 katsonut selville käyneen, että Eetu ja Matilda Pohjan omistamalla Pylkkään kuudes-osa manttaalisella perintötalolla oli manttaalinsa mukaan osaa Killinkoskeen sekä koskessa olevaan vuonnä 1786 verolle pantuun myllyyn ja myllypaikkaan siihen kuuluvine vesivoimineen; minkä vuoksi ja kun Heikki Pylkkään ja Wirtain Kehruu- ja Kutomatehdas Osakyhtiön keskainen välikirja 26 päivältä Huhtikuuta 1870 ei voinut olla Eetu ja Matilda Pohjaa sitova muissa kohden kuin mikäli se koski Matilda Pohjan kuolleen poikansa Kaine Feodor Pylkkään jälkeen perimää seitsemäskymmeneskahdesosaa manttaalia Pylkkään talosta, eikä Kuvernöörinviraston 12 päivänä Syyskuuta 1885 antama päätös, jolla Wirtain Kehruu- ja Kutoma tehdas Osakeyhtiö oli saanut oikeuden Kivipuron rannalle perustaa päätöksessä mainitun tehdaslaitoksen, voinut tuottaa parempaa oikeutta koskeen ja sen vesivoimaan, kuin mitä osakyhtiöllä sitä ennen oli, eikä Killinkosken Tehdasten Osakeyhtiö myöskään ilman kaikkien kosken osakkaiden suostumusta ollut oikeutettu käyttämään kosken vesivoimaa hyväkseen, Hovioikeus kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on velvoittanut Killinkosken 290
Tehdasten Osakeyhtiön luopumaan käyttämästä tehdaslaitokissaan sitä vesivoimaa, joka Kuvernöörinviraston edelläkerrotun päätöksen perusteella oli Kittinkosken väylästä johdettu Kivipurvon, ja mihin vesivoimaan Eetu ja Matilda Pohjalla yllämainitun talon omistajina oli osaa. Hovioikeuden tuomioon on Killinkosken Tehdasten Osakeyhtiö anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, jonka kaksoiskappalun Eetu ja Matilda Pohja ovat täältä perineet ja johon Eetu Pohja sittemmin on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Waasan läänin Kuvernöörinvirasto edellämainitulla, 12 päivänä Syyskuuta 1885 antamallaan lain voiman saaneellä päätöksellä on myöntänyt Kirtain Kehruu- ja Rutomatehdas Osakeyhtiölle, jonka oikeus sittemmin ön siirtynyt Killinkosken Tehdasten Osakeyhtiölle, luvan puheenalaisia tehdaslaitoksia varten päätöksessä mainitulla tavalla johtaa vettä Killinkoskesta Kivipuraa myöten Mette rijärven eivätkä Eetu ja Matilda Pohja ole väittäneetkään, että Killinkosken Tehdisten Osakeyhtiö olisi hyväkseen käyttänyt Killinkosken vesimäärästä suurempaa osuutta kuin mikä Osakeyhtiölle Pylkkään jakokunnan osakkaana kuuluu, tahi osoittaneet, että sanottu veden johta minen estäisi Pylkkään talon omistajia käyttämästä hyväkseen osuuttaan Killinkosken vedestä, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion, jättää asian sen loppupaaloksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus on asiassa johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Wahlkomaren Johannes Peltonen B. Anneberg Johannes Pesonen. B. Anneberg Johannes Pesonen. K. R. Helanen E. E. Thesleff 291
Huhtikuun 12. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesja, pesän luovuttamista perinnönjakoon koskevassa jutussa, jossa Antrean pitäjän Katulan kylästä, ovat hakijoina sekä Talollisenleski Anna Luukkonen ja Talollinen Elias Iivar Talikka, samasta Jaakonsaari ja hänen vaimonlinen Olli Juhonpoika Latikka, viimeksi mainittu omasta puolestaan ja alaikäisen tyttärensä Maria Magdalena Talikan holhoojana, ynnä Talollisentytär Leena Katri Talikka, sanotusta kylästä, sekä Talollinen Juho Antinpoika Kuparinen ja hänen vaimonsa Anna Talikka, Wirkinniemen kylästä, ja Talollinen Tuomas Matinpoika Söhö ja hänen vaimonsa Eeva Liisa Talikka, Sokläsnä: D. B. t. J. P. A. R. E. T. Th: W: 537. 29:537. Pag. 52. R. D. ta Wiipurin Hovioikeudesta tulleesTorpparit Matti ja Heikki Peltonen, kylästä, saapuville tulleinee, mutta Talollinen Juho Paavonpoika sa Katri Luukkonen ynnä Talol1910.
kalan kylästä mainittua pitäjää, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 12. päivänä Huhtikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Antrean pitäjän käräjjäkunnan 1908. vuoden varsinaisiin talvikäräjiin hankitun haasteen nojalla ovat Matti ja Heikki Peltonen Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että he olivat 11. päivänä Kesäkuuta 1907. tehdyllä kauppakirjalla 23. päivänä Helmikuuta 1894. kuolleen Talollisen Elias Luukkosen ja hänen 6. päivänä Tammikuuta 1884. edesmeenneen vaimonsa Liisa Mansikan tyttäreltä Helena Luukkoselta ja tämän mieheltä Talolliselta Antti Ruposelta ostaneet Helena Luukkoselle perintöniä mainittujen vanhempainsa jälkeen tulevan osan Elias Luukkosen ja Liisa Mansikan jälkeensä jättämästä, heidän perillistensä kesken vielä jakamattu olevasta niin kiinteästä kuin irtaimesta omaisuudesta; mutta kun Anna Luukkonen ja hänen ylempänä mainitut asiakumpa paniusa, joista Anna ja Katri Luukkoren olivat Elias Luukkosen ja Liisa Mansikan tyttäriä. Olli Talikka heidän 5. räivänä Huhtikuuta 1903 kuolleen tyt tärensä Eeva Liisa Luukkosen leski sekä Elias Iivar, Anna, Eeva Liisa ja Leena Katri Talikka oli Talikan ja Eeva Liisa Luukkosen lapsia, olivat kieltäytyneet Matti ja Heikki Peltoselle luovuttamasta Helena Luukkosen sanottujen vanhempainsa jälkeen perimää, edellä kerrotulla kauppakirjalla Matti ja Heikki Peltoselle myytyä irtainta omaisuutta, ovat Matti ja Heikki Peltonen vaatinest, että Anna Luukkonen ja hänen asiakumppaninsa velvoitettaisiin luovuttamaan Elias Luukkosen ja Liisa Mansikan jälkeen jäänyt irtain omaisuus sellaiseen jakoon, että Matti ja Heikki Peltoselle siitä tuleva osuus heille eroitettaisiin ja luovutettaisiiin. Asiasta kuulusteltuina ovat Anna Luukkonen ja Elias Iivar Talikka vastustaneet kannetta, mutta heidän asiakumppaniinsa katsoneet että kysymykseen tul293
lut omaisuus oli jakoon luovutettava. Kihlakunnanoikeus on 7. päivänä Maaliskuuta 1908. julistamallaan päätöksellä, siinä mainituilla perusteilla, katsoen Antti Ruposen ja Helena Luukkosen perimysoikeuden Elias Luukkosen ja Liisa Manoikan jälkeen vanhentuneen, hyljännyt Matti ja Heikki Peltosen asiassa ajaman kanteen. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti ja Heikki Peltonen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 31. päivänä Joulukuuta 1909. ratkaissut asian; ja koska se seikka, että Matti ja Heikki Peltonen olivat tehneet välipuheen, joka käsitti Helena Luukkosen osuuten myymisen Helena Luukkosen ja hänen kanssaperillistensä yhteisessä jakamattomassä pesässä, laillisesti ei voineet oikeuttaa Matti ja Heikki Peltosta ryhtymään Helena Luukkosen sijaan pesän osakkaiksi ja sellaisina vaatimaan pesän jakoa, on Kovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut, sekä velvoittanut Matti ja Heikki Peltosen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Anna Luukkoselle ja Elias Iivar Talikalle heidän jutun vuoksi Hovioikeudessa kärsimänsä kulut. Kovioikeuden tuomioon ovat Matti ja Heikki Peltonen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Anna Luukkonen ja Elias Fivar Talikka ovat vastamneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Elias Laukikonen ja Liisa Mansikka lahjakirjalla 9. päivältä Helmikuuta 1875. ovat Anna Luukkoselle ja hänen miehelleen Antti Ravantille näiden elinajaksi luovuttaneet omistamansa 1/12 osan perintötaloa No 2. Hatulan kylässa ynnä kaiken irtaimen tavaran ja ja puheena oleva kanne siis, Anna Luukkosen vielä eläessä, on liian aikaisin nostettu, katsoo Keisarillinen senaatti, etteivät Matti ja Heikki Peltonen ole esiintuoneet syytä muulla tavoin muuttaa sitä loppupäästöstä, johon Oikeudet ovat asiasta johtuneet, kuin että asiassa ajettu kanne tällä 294
kertaa on hyljätty. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Yllämnassa: Johannes Peltonen Alfred Luuksiala. Johannes Pesonen. A. T. O. Olluluvaara Säg. 541 R. D. 1911. luhtikuun 15 päivänä 1912 "Keisarillisen. Suomen. Senaatin tuomio nostorahoilla Keisa rillisestä. Turun Hovioikeudesta tulleessa osuusmark siin suorittamista koskeva sa pitussa, jossa ovat Uudenkaupungin Osuuskauppa r.t. nimisen osuuskun nan konkurssiin luovu tetun pesän toimitsija. Kruununnimismies Juho Kithiof Saarioinen, lehmään pitäjästä, toisella, sekä Kaupmas Knut Wallin, Under kaupungin kaupungis ta, toisella puolen, vuorain hakijoina ja vastaajina Annettu Oikeusosastossa 5 päivänä Huhtikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselteen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Kauppias Wallin Ei 3 päivänä Toukokuuta 1906 Läsmä D. W. t. 7. P. - B. A. - A. R. No 556
Andenkaupungin Omuskomppa El. nimisen osuuskunnan ja kauppatoiminimen Linden i Wallinen välillä tehdyssä kauppakontrahdissa sitoutunut ottamaan osaa sanottuun osuuskuntaan sadalla kymmenen markan suuruiset la osuusmoikeutta, mutta merkiinnyt ainoastaan 66 osuutta, on Kruununnimismies Saarion nen Uudenkaupungin Maastuvanoikeudessa vaatunut, että Kauppias Wallin, joka sanotun välikirjan mukaan olisi ollut velvollinen ottamaan osuuskun nassa 100 osuutta ja mista osuuskunnalle suorittamaan 1000 markkaa, mutta oli osuuskuntaan maksanut ainoastaan 7/32 markkaa 13 penniä, velvoitettaisiin omuukunnan konkumpiselle suorittamaan 547 markkaa 67 penniä sekä osuuskunnan saan nöissä määrätyn 1 markan nisäänpääymyksiin korkoineen Kanteesta kuulusteltuna on Kauppias Wallin väittänyt, että kun han oli ollut osuuskunnan osakkaana ainoastaan 66 osuudella, hän ei voinut olla vastuun alainen useammista kuin näisla osuuksista. Mitä taas niihen tuli, niin oli Wallin osuuskunnan hallitukselle 30 päivänä Toukokuuta 1908 jättämässään kirjelmassa ilmoittanut eroavansa osuuskunnasta kaikkien muiden osuuksien puolesta paitsi yhden, mikä ilmoitus oli seuraavan Elokuun 25 päivänä makitty kaupparekisteriin, sekä sittemmin 25 päivänä Lokakuuta 99 päivätyssä kirjelmässä hallitukselle ilmoittanut luopuvansa viimeisestäkin osuudestaan, mikä tiedonanto oli järtetty Mais taalille sisäänkirjoitettavaksi saman kuun 30 päivänä, joten siis Wallin, joskin hänen kortsottai siin sanotun välikirjan kautta merkimiseen 100 osuutta, ensinmainitun ilmoituksen tehtyvän 296
ja kun osuuskunnan omaisuut ta ei oltu luovutettu konkurssiin tahi sen pesää osuuskunnan kinkannista varten alottu selvittää vuoden kuluessa siitä tilin päätöspäivästä lukien, joka kahdon kuukauden kuluttua eroa misilmoituksen jälkeen ensin nä soittui, ei missään torhauksessa kuulunut osuuskuntaan enommalla kuin yhdellä osuudella. ja kun Wallinin hyväksi luotut osuusmaksut 452 markkaa 33 penniä eivät ainoastaan siittaneet 66 osuuden puoleksi makmiksi, sisäänpääsymäksiksi ja yhden osuuden täydeksi suori tukseksi, vaan niistä vielä jäiyhtä osuutta seuraavan lisämaksiin varolle 7/16 markkaa 33 pen mä, eikä Wallen osuuskunnan sääntöjen mukaan ollut velvo linen suorittamaan osuusmarksujen toista puolta suoranaisil la merkainilla, vaan ainoastaan pi Talotettavilla voitte-osingoilla, on Wallin anonut kannetta hyljät tavaksi. Sittenkun Kruununnimismies Vuoriainen vielä oli väittänyt, etta voitikirja 25 päivältä. Toukokuuta 1906 edelleenkin oli kauppias Wallinia sitova sekä että puheena olevan osuuskunnan pesää oli oitettu ja 1909 vuoden kuluessa purkamista varten selvittää, joten Wallin siis edelleen oli osuuskunnan osakkaana kaikilla osuuksillaan, on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset motemmin puolin ovat pyytäneet korvausta lainkouyntikuluistaan 2 päivänä Marraskuuta 1910 ja listamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Romppias Vaimilla, joka Maiskaatin hollussa olevaan Viidenkaupungin Osuuskaupan r. l. jäsenluetteloon tehdyn merkinnän mukaan oli 29 päivänä Huhtikuuta 1906 tullut sanotun osuuskunnan ja jeneksi, ottaen kuusikymmen297
tökuusi kymmenen markan suuruista osuutta, joita vastaan hän oli suorittanut kaikkiaan kolmesataa kolmekymmentävii si markkaa, samalla kuin hänen hyväkseen oli voitto-osinkoma luettu yhteensä voita soitsemäntoista markkaa kolme kymmentäkolme penniä, oli osuusmaksuastaan vielä suorittamatta kaksisataa seitsemän markkaa kuusikymmentäseit semän penniä, jonka lisäksi Woollin´illa oli sisäänpääsymaksi yksi markka maksamatta, mutta kun Wallin oli 30 päivänä Toukokuuta 1908 laillisesti ilmoittanut eroavansa osuuskuinnasta muilta osuuksiltaan paitsi yhdeltä, joka ilmoitus oli seuraavan Elokuun 25 päivänä merkitty Maistraatille jätettyyn jäsenluetteloon, ja Wallin niin ollen oli pidettävä osuuskunnasta eron neena vuoden 1909 alusta lukien kuudelta kymmenettäviideltä osuudelta, koskei osuuskunnan omaisuutta oltu viimeksisanotun vuoden kuluessa luovutettu konkurssiin taikka sen pesää osuuskunnan purka mista vasten laillisella tavalla alettu selvittää, sentähden ja kun Wallin, vaikkakin hän oli sanotussa 25 päivänä Toukokuuta 1906 tehdyssä kauppavälikirjassa sitoutunut ottamaan kaikkiaan sata osuutta osuus kunnassa, todellisuudessa oli otettu osuuskunnan jäseneksi vain kuudellakymmenellä kuudella osuudella, ja kannesellaisena kun sitä tässä asi assa oli ajettu, niin ollen, mikäli se meni yli Wallinin ottaman osuusmäärän, oli pemusteeton, on Raastuvanoikeus, katsoen, ettei Wallin, joka oli täysen maksanut hänellä jäljelläolevan yhden osuuden, enää ollut velvollinen suorit tamaan puuttuvia osuusmark 298
suja sanotuilta kuudellakymmoneltäviideltä osuudeltä, kyljännyt kanteen, mikäli se koski vaatimusta puuttuvien osuusmaksujen maksamisesta. Mutta kun Kauppias Wallinilta oli sisäänpääsymyksu yksi mark ka maksamatta, eikä Wallinin hyväksi luettuja voitto osuuksia voitu käyttää sen kuittaa miseen, on Raastuvanoikeus velvoittanut Wallinin kuittia vastaan suorittamaan. Knununnimismies Svarioiselle tämän toimitsijamiesominaisuu dessa, sanotun yhden markan viiden prosentin korkoineen mainitusta 2 päivästä Marraskuuta 1910, kunnes täysi markautapahtui, kuin myös kolmella kymmenelläviidellä markalla korvaamaan konkussipesän oikeudenkäyntikulut asiassa. Vovioikeus, jonka tutkitta vaksi Kruununnimismies Saarioinen oli vetoamalla saattanut jutun, on 20 päivänä Lokakuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että, koska Kauppias Wallinen edellä mainittu eroamisilmoitus, siihen noikeuden että Saarioinen oli näyttänyt toteen väntteensä siitä että puheenaolevan osuuskunnan pesää oli osuuskunnan purkamista varten otettu selvittää vuoden 1909 kuluessa jonka vuoden alusta Wälinin olisi eroamusilmoituksensa nojalla pitänyt olla erossa osuus kunnasta, oli 10 päivänä Heinä kuuta 1901 annetun Osuustoimintalain 13 SS:n mukaan teholon, ja Hallin siis edelleenkin oli vastiunantoinen konkista ottamistaan kuudestakymmenestäkuudesta osuudesta, Hovi oikeus on tässä kahden minut taen Maastuvanoikeuden päätöstä, velvoittanut Wallinin he 299
ti kuittia vastaan suorittamaan Saanoiselle osuusmaksuista vietä maksamjoilla olevat korksi sortaa seitsemän markkaa kuusikymmentäseitsemän penniä korkoineen viisi Toidalla vuodessa, luettuna mainitusta 2 päivästä Marraskuuta 1910 täyden maksuu tapahtumiseen nsti, sekä sen ohessa korvaa maan Saavioisen asiassa karemät lainköyntikulut neljälläkymmenellä markalla. Hovioikeuden huomioon ovat Kruununnimismies Paavioi nen ja Kauppias Wallin motemmin puolin holkenee muutosta tänne toimittamittaan perustelmillä, jorhin he puolin ja toisin ovat vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esitetty syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuonnota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki E. Thesleff asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti J. W. Ylösmäki. Matts Ellonen. B. Ameberg. A. J. Lillsonvaara. B. Annberg. A. K. G. H. Lillduvaara. B. Annberg. A. K. G. H. Lillduvaara. 300
Huhtikuun 17 päivänä 1912 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa osuusmaksujen suorittamista koskevassa jutussa, jossa Pormestari Aleksander Henrik Söderman, Uudesta kaupungista, on hakijana sekä Uudenkaupungin Osuuskauppa r. l. nimisen osuuskunnan konkurssipesän toimitsija Kruununnimismies Juho Frithiof Saarioinen, Vehmaan pitäjästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 17 päivänä HuhtikuuKeisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Uudenkaupungin Raastuvanoikeu dessa on Kruununnimismies Saarioinen lausunut, että Pormestari Söderman oli 7 päivänä Kesäkuuta 1906 sitoutunut rupeamaan Uudenkaupungin Osuus kauppa r. t. nimisen osuuskunnan jäseneksi viidelläkymmenellä kymmenen marLäsnä: D. W. t. J. P. B. Å. f. s. 5. l. A. R. E. 92. ta 1912. No 573. Pag. 340 RD 1911.