Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
poika Hellström, Valkealan pitäjän Mattilan kylästä, ja Oskar Topiaan poika Hellström, Wiipurin kaupungista, yhteisesti, ovat hakijoina se kä Talollinen Nikodemus Sihverinpoika Leppäjärvi, sanotusta Keuruun kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, Kesäkuun 14. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Nikodemus Leppäjärvi, vaimonsa Johanna Juhontyttären kuoltua Maaliskuun 15. päivänä 1901., oli Keuruun ja Multian pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa testamenttina valvonut erästä Heinäkuun 28. päivänä 1897. tehtyä välikirjaa, jossa Nikodemus ja Johanna Leppäjärvi olivat säätäneet että, jos Nikodemus Seppäjärvi kuolisi ennen vaimoansa, tämä, ehkä hänen lainmukainen nainaosansa pesässä olisikin suurempi, eli si siitä saapa heti viisitoistatuhatta markkaa ja sitä paitse pesän kiinteimistöstä elinkautisen tarkemmin määrätyn eläkkeen, sekä että, jos Johanna Leppajärvi kuolisi ennen Nikodemus Leppäjärven, hänen perillisillänsä ei olisi parempaa oikeutta kuin mitä hänelle teellensä ylläkerrotulla tavalla oli välikirjassa määrätty, ovat Serafia Agata Ostola ja hänen yllämainitut asiakumppaniinsa, Johanna Leppäjärven lähimmäisinä perillisinä tai sellaisten dusmiehinä, Nikodemus Leppäjärvelle toimituttamansa haasteen nojalla Kihlakunnanoikeudessa vaatineet että, kosk ei sanotussa välikirjassa oltu määrätty kenelle Johanna Leppäjärven naimaosa olisi hänen kuolemansa jälkeen tuleva nikä välikirja sisällöltänsä ollut mikään testamentti, vaan avioehto, jolla aviopuolisot Leppäjärvi olivat määränneet nainaosainsa suuruudesta, tämä välikirja, näin ollen ja kun avioliiton aikana tehty avioehto oli laiton eikä Johanna Leppäjärvi sitä paitse ollut hyväksynyt sitä vapaaehtoisesti, julistettaisiin mitättömäksi sekä Nikodemus Seppäjärvi vel158
voitettaisiin lailliseen jakoon luovutta maan vaimovainajansa jäämistö. Tätä kannetta on Nikodemus Leppä järvi vastustanut; jonka jälkeen Kihlakunnanoikeus Toukokuun 22. päivänä 1902. julistamassaan päätöksessä on katsonut, etteivät Serafia Agata Ottola ja hänen asiakumppaninsa olleet näyttäneet toteen, että Johanna Leppäjärvi oli pakesta tehnyt puheenalaisen, testamenttina valvotun asiakirjan, eikä sitäkään, että tuoasiakirja oli tarkoitettu avioehdoksi, vaan päinvastoin selville tulleen, että sanottu välikirja oli tehty Johanna Leppäjärvenkin puolelta vapaatahtoisesti ja tarkoitettu olemaan testamenttina; johon nähden ja kun siitä kyllä kävi selville, kuvelle Johanna Leppäjärvelle testamentissa määrätty: omaisuus, hänen kuollessaan ennen miestän sä, oli lankeava Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Serafia Agata Ottolan ja hänen asiakumppaniensa kuuteen aiheettoman. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Serafia Agata Ottola ja hänen asiakumppaninsa olivat vetvamalla saattaneet julun, on Joulukuun 30. päivänä 1903. antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Serafia Agata Ottolan ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Nikodemus Leppäjärvelle korvaukseksi hänen kuluistaan Hovioikeudessa neljäkymmentävisi markkaa. Hovioikeuden tuomioen ovat Serafia Agata Otola ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Nikodemus Leppäjärvi on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Serafia Agata Ottola ja hänen asiakumppaninsa ole siintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Serafia Ägätä Ottola ja hänen asiakumppanin sa suorittamaan Nikodemus Leppäjärvelle hänellä täällä olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen SenaattiJ. Söheman Herr Gjelans A; A; Kumlin. Johannes Zitting 1/4 dels Mantskjöds. L O
Kesäkuun 15. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, perinnönjakoa koskevassa jutussa, jossa ovat Talolliset Fredrik ja Mikko Pietarinpojat Karjalahti, Haapajärven pitäjän Haarajärven kylästä, hakijoina ja Lautamies Mikko Juhonpoika Honkamäki, samasta kylästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, Kesäkuun 15. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Fredrik ja Mikko Karjalahdelle toimitetun haasteen nojalla on Mikko Honkamäki Haapajärven ja Reisjärven pitäjäin käräj äkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Fredrik ja Mikko Karjalahden veli Jaakko Pietarinpoika Karjalahti eli Hakala oli toista kymmentä vuotta sitte matkista nut siirtolaisena työ ansiolle Amerik kaan ja Syyskuun 10. päivänä 1900. kuollut siellä, jättäen jälkeensä lesken Heena Juhontyttären ja tämän kanssa läsnä. HjS - A K - Wil - Hahl. No 720. Såg 189 R.D. 1903
siittämänsä alaikäiset lapset JuhonHelenaaja Sannan, joiden holhoojaksi Mikko Honkamäki oli määrätty käröjäkunnan syyskäräjissä 1901. sekä että Jaakko Karjalahti-vainajan kotimaassa oleva omaisuus, johon, muun muassa, kuuluitämän isältään Pietari Antinpoika Karjalahdelta testamentilla Heinäkuun 99. päivältä 1883. saamat ja Maaliskuun 21. päivänä 1893. laaditulla kauppakirjalla sittemmin myöskin kuolleelta veljeltään Juho Karjalahdelta ostamat ouudet Karjalahden verotalosta No 1. ja Pennalan verotalosta No 7. edelläsanotussa Kaapajärven kylässä, oli jäänyt Fredrik ja Mikko Karjalahden hoidetta vaksi ja nämä tuota omaisuutta edelleenkin hallitsivat jakamatonna; ja on Mikko Honkamäki, mainitun holhoojan toimen puolesta, vaatimet Fredrik ja Mikko Karjalahden velvoittamista soveli aan sakon uhalla määrä-ajan kuluosa lailliseen jakoon luovuttamaan heidan hallussaan olevan, sanotuille alaikäisille isänsä perintönä langenneen sekä kiinteän että irtaimen omaisille den ja sen jättämään Honkamäen haltuun. Kanteesta kuulustettuina ovat Fredrik ja Mikko Karjalahti kieltäytyneet siihen vastaamaan siitä syystä, ettei Mikko Honkamäki ollut oikeutettu asiassa kannetta tekemään, koska Jaakko Karjalahti-vainajan leski ja alaikäisten lasten äiti oli elossa Amerikassa ja siis lastensa lakimääriinen holhooja, jotenka Mikko Honkamäen holhousmääräys oli ollut laiton, mutta Kihlakunnanoikeus on Huhti kuun 17. päivänä 1902. julistamassaan välinäätöksessä, koska Jaakko Karjalahti-vainajan kotipaikka hänen Ame rikassa ollessaan oli ollut Kuurajärven pitäjä ja niin muodoin hänen jälkeensä jääneet lapset, vaikka Amerikassa syntyneinä, olivat pidettävät isänsä kotipaikkaoikeuden mukaan Haapajärven seurakuntaan kuuluvina, katsonut Mikko Honkamäen laillisesti määrättynä holhoojana olevan kysymyksessä olevassa, sanottujen alaikäisten paikkakunnalla olevaan omaisuuteen kohdis
tuvassa asiassa oikeutettu kannavaltaa käyttämään ja siis hyljännyt mainitun väitteen aiheettomana. Vastatessaan sitten itse asiaan ovat Fredrik ja Mikko Karjalahti lauvuneet, että he kyllä olivat haltuun ja ostaneet isänsä kuollessaan jättämän omaisuuden sekä asuneet ja yhä edelleenkin asuivat yhteiseen pesään kuuluvia Karjalahden ja Iin nalan talonosia; mutta kun tuo o maisuus oli heidän hoidossaan paljon parantunut eivätkä Amerikasja oleskelleet veljekset Juho ja Jaakko Karjalahti olleet mitään tehneet pesän hyväksi taikka näiden oikeudenomistajat puolestaan jakoon tuoneet sitä omaisuutta, minkä nämä mahdollisesti olivat ulkomailla oleskellevaan hankkineet, niin ovat Fredrik ja Mikko Karjalahti vastustaneet kannetta. Päätöksellä edellä mainittuna tahtikuun 17. päivänä 1902. on Kihlakunnanoikeus ratkaissut asian; ja koska oli tullut selvitetyksi sekä Fredrik ja Mikko Karjalahti itsekin tunnustanat, että he olivat haltuunsa ottaneet isä vainajaltaan jääneen omaisuuden, minkä tämä oli testamentilla Heinäkuun 29. päivältä 1883. luovuttanut haille ynnä heidän veljilleen Juho ja Jaakko Karjalahdelle, kuin myöskin että he yhä vielä asuivat jakomattomassa perässä, sentähden ja nojautuen säännöksiin Perintökaaren 11. luvussa, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Fredrik ja Mikko Karjalahden, kolmensadan markan sakon uhalla kumpaisenkin, neljän kuukauden kuluessa lukien siitä, jolloin Kihlakunnanoikeuden päätös oli voittanut lain voiman, lailliseen jakoon luovuttamaan hallussaan. olevan yhteisen omaisuuden sellaisena, kuin se jaettaessa oli, sekä kuittia vastaan jättämään Mikko Honkamäelle sen osan kysymyksessä olevusta omaisuudesta, mikä oli tuleva hänen holhoteilleen Jaakko Karjalahti-vainajan lähimpinä perillisinä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Fredrik ja Mikko Karjalahti vetoamalla 402
olivat saattaneet jutun ja jossa Mikko Honkamäki on esittänyt Haapajärven pitäjän holhouslautakunnan simiehen antaman todistuksen, osoittava että Helena Juhontytär kirjeessä, ilmoittaen Jaakko Karjalahden kuolenasta, oli pyytänyt holhoojan määräämistä edellämainituille lapsillensa, on tuomiolla Elokuun 29. päivältä 1903, samalla kun Kihlakunnanoikeuden edellä mainittu välipäätös vahvistettiin, katsonut, etteivät Fredrik ja Mikko Karjalahti olleet esittäneet syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden lopullista päätöstä, joka siis oli jääpä pysy väksi, kuitenkin siten, että heidän tuli neljän kuukauden kuluessa Hovioikeuden tuomion antamispäivästä, Kihlakunnanoikeuden määräämän sakon uhalla, luovuttaa riidanalainen omaisuus lailliseen jakoon, jota paitsi heidän tuli neljälläkymmenelläviidellä markalla korvata Mikko Honka mäelle hänen kuluessa asiassa Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon ovat Fredrik ja Mikko Karjalahti anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Fredrik ja Mikko Karjalahti ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysy väksi, kuitenkin niin, että Fredrik ja Mikko Karjalahden tulee tuomioistuin ten määräämällä uhalla ennen ensi tulevan Joulukuun päättymistä jakoon luovuttaa puheenalainen omaisuus. vätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Keisarillinen Suomen Senaatti. J. Johannan A;o Numrin. J. Johanan A. Numrin. Genr Kulama Johannes Litting. Haf Hellen 100
Den 1. Juli 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisioneskilling från Wasa Hofrätt inkommet mål emellan Handlan den Gustaf Svanljung, från Rikolaistad, sökande, samt Aura Sockerbruks Bolag i Åbostad. svarande, angående fastställande af fordran i konkurs: Gifven i Justitiedepartementet, den 1. Juli 1904. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Sedan Anna Sockerbruks Bolag å inställelsegen i Handlanden Emil Gårdströms vid Rådstufvurätten i Nikolaistad anhängiggjorda konkursmål bevakat en af sagda bolags Kontorsehaf Emil Lindroos å belagets vägnar vid Rådstufvurätten i Åbo bredigad fordran å tillhopa tjugusjutusen trehundra trettiosju mark fyratiofem penni, grundande sig på särskilda, af bolaget den 10. och 25. Juni, Öfver J. G. S. A. B. W. J. I. H. af Hn No 742. Pag. 34. R. D. 1904.
den 10. och 25. Juli, den 10. om 25. Augusti samt den 2. September 1901. utstälda, af Handlanden Gårdströmactera de vexlar, jemte ränta efter sex procent å nämnda belopp, beräknad från vextarnas förfallodagar, har Handlanden Svanljung, hvilken jemväl bevakat fordran i konkursen, under behandlingen af konkursmålet anmärkt, att Kontoischefen Lindroos icke varit af bolaget befullmäktigad eller eljest behörig att beediga bolagets ifrågavarande fordran, samt derjemte framhållit, att de den 10. Juli 1901. utfärdade vexlarna å niohundra fyratiofem mark trettio penni och sextusen etthundra tjuguen mark nittiosex penni före inställelsedagen i Gårdströms konkurs öfverlåtits af bolaget till Finlands Bank och att rättigheten att bevaka dessa vexlar i konkursen således tillkommit sagda bank, såsom vid tiden innehafvare af vedlarna, men icke Aura Socker bruks Bolag; och emedan omförmålda för bemälda bolag bevakade fordran sålunda till betalning motsagts, har Rådstufvurätten genom den 10. Februari 1902. gifven dom i konkursen, i enlighet med af bolaget härom gjordt förbehåll, han visat bolaget att genom särskild rättegång styrka sin ifrågavarande fordran, men emellertid faststält till betalning ur konkursboets tillgångar så stor del af bolagets fordran, som genom den särskilda rättegången kunde blifva detsamma tillerkänd, och högst hela det bevakade beloppet. Efter Vicekonseln Georg Bucht, i egenskap af sysslomän i Handlanden Gårdströms konkurs, å gången stämning har Aura Sockerbruks Bolag härå vid Rådstufvurätten i Nikolaistad återhämtat sitt yrkande, att ofvannämnda fordran måtte utdömas ur tillgångarna i änsagda konkursbo. Sedan Handlanden Svanljung, som 40.
jemväl tagit sig talan i saken, på förberörda skäl motsagt bolagets anspråk samt målet i öfrigt haft den omgång handlingarna deri utvisa, har Rådstufvurätten medelst utslag den 13. Juli 1903. i saken sig utlåtit; och emedan Aura Sockerbruks Bolags uti konkursen bevakade fordran grundade sig å klara af bolaget utstälda och af Handlanden Gårdström acten terade vexlar, af hvilka bolaget vid tiden för bevakningen varit innehafvare, ty och då Kontorshefen Emil Lindroos, som å bolagets vägnar med föreskrifven borgenärved fast riktigheten af ifrågavarande fordran, befunnits vara dertill behörig, har Rådstufvurätten till betalning ur konkursboets tillgångar faststält det bevakade beloppet tillhopa tjuausjutusen trehundra trettiosju mark fyratiofem, rätteligen fyra tioen penni, jemte sex procents rän ta derå, räknad å tretusen åtta hundra nittiofem mark trettiofem penni från den 10. September, å tretusen niohundra sjuttionio mark fyra tionx penni från den 25. September, å sjutusen sextiosju mark tjugusex penni från den 10. Oktober, å tretusen åttahundra femtioen mark åttatiotvå penni från den 25. Oktober, å ettusen trehundrasexton mark sex penni från den 10. November, å sextusen åttahundra fyratiofyra mark sjuttiofyra penni från den 25. November och å trehundra åttatiotvå mark sjuttiotvå penni från den 10. November år 1901., att ur konkursboets tillgångar utga med den rätt och i den ordning, som uti domen i konkursmålet bestämts. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Svanljung i vadeväg dragit målet, har genom dom den 13. Februari 1904. faststält Rådstufvurättens utslag, dock sålunda att den å 100
ristberörda vexolbelopp trehundra åttatiotvå mark sjuttiotvå penni utdömda räntan skulle utgå, på sätt yrkadt blifvit, från den 10. December 1901; hvarhos Handlanden Svanljung ålagts att med fyratiofem mark ersätta Aura Sockerbruks Bolag dess i Hofrätten hafda kostnader Uti Hofrättens dom har Handlanden Svanljung anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, hvilken af Aura Sockerbruko Bolag föreskrifven ordning bemätts. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande; och hvad först beträffar Handlanden Svanhjugo i målet gjorda invändning att Kontorchefen Lindroos icke varit behörig att bediga Aura Sockerbruks Bolags ifrågakomna fordran, så alldenstund Rådstufvurätten uti sin i konkursen afsagda dom icke lemnat frågan om Kontorschefen Lindroos behörighet att beediga sagde fordran beroende på pröfning i särskild rättegång samt berörda invändning förty uti nu förevarande mål lagenligen icke kan komma under ompröfning, varder densamma, med upphäfvande och undanrödjande af domstolarnas derom i saken meddelade yttranden, af Kejverliga Senaten lemnad utan afseende Vidkommande sedan Hofrättens dom i öfrigt, finner Kejserliga Senaten Handlanden Svanljung ej hafva anfört skäl till ändring deri, hvarföre vid sagda dom härutinnan skall bero; och ålägges Handlanden Svanljung att med sextio mark ersätta Aura Sockerbruks Bolag dess härstädes i saken hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: J. Tohman. Cemelljelinna A; Numm. Johannes Litting Hef Hellen
Heinäkuun 1. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahatta Turun Hovioikeudesta tulleessa, häätämistä koskevassa jutussa, jossa Torppari Henrik Lind - Rajaportti, Kopiton yksinäiseltä säteritilalta Someroniemen kappelissa, on hakijana ja Rustitilallinen Kustaa Vihtori Rantanen, samalta tilalta, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Heinäkuun 1. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Haastatettuansa Henrik Lindin 1902. vuoden lakimääräisiin talvikäräjiin Someren pitäjän ja Someroniemen kappelin käräjäkunnassa on Kustaa Vihtori Kantanen Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että Henrik Lind, joka asiallisten kesken viisi tahi kuusi vuotta sitten tehdyn suullisen välipuheen nojalla hallitsi Kustaa Vihtori Rantasen omistamaan Kopilon säteriin kuuläsnä: J. S.S. - A. K. - W. H. J. I. /H. af H. 400 No 748. Pag. 40. R. B. 1904.
luvaa Rajaportti nimistä torppaa, velvoitettaisiin muuttamaan pois sanotusta torpasta ja jättämään se huoneineen ja maineen Rantasen vapaaseen hallintoon. Asiassa kuulustettuna on Henrik Lind väittänyt ettei häntä oltu torpasta irtisanottu sekä siis anonut kanteen kumoamista; minkä jälkeen ja sittenkuin Henrik Lindoli myöntänyt rakentaneensa torpan huoneukset tilan metsästä otetuista rakennusaineista, Kihlakunnanoikeus päätöksellä Helmikuun 27. päivältä 1902. on asiasta lausunut, että koska Henrik Lind ainoastaan suullisen välipuheen perusteella hallitsi kysymyksessä olevaa Kajaportin torppaa, sentähden ja kun Henrik Lindoli hänelle asiassa annetun haasteen kautta pidettävä torpasta. irtisanottuna, on Kihlakunnanoikeus, nojautuen 2. SS:ään Marraskuun 10. päivänä 1872. annetussa asetuksessa, joka sisältää erinäisiä sääntöjä maan vuokraamisesta maalla, ja Maakaaren 16. luvun 5. SS:ään, velvoittanut Henrik Lindin ennen Maaliskuun 14. päivää 1904. muuttamaan pois Rajaportin torpasta sekä jat tämään sen huoneuksineen ja tiluksineen Kustaa Vihtori Rantasen vapaasti hallittavaksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Henrik Lind vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla Helmikuun 25. päivältä 1904. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Henrik Lind anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Henrik Lind haasteen saatuansa asiassa on saanut nauttia laillista lähtopäivää, sentähden harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi velvoittaa Henrik Lindin heti muuttamaan pois puheenalaisesta Rajaportin torpasta sekä jättämään sen huoneukrineen ja tiluksineen Kustaa Vihtori Rantasen vapaaseen hallin109
toon. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: fl. Tohmman Lema Kjelmme A; Kumlin. Johannes Zittnig Haf Hellen Den 2. Juli 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Åbo Hofrätt inkomkommet vexelmål emellan Landthandlaren Feodor N offantjeff, från Nummela by i Wichtis socken, sökande, och Sakförarefirman i Helsingfors stad Wallden w Backberg, svarande: Gifuti Justitiedopartementet den 2. Juli 1904. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtal följande På stämning å Feodor Niffantjoff har Förman Walldén & Bäck berg vid Rådstufvurätten i Helsing fors påstätt N offantjeffs förpligtande att i grund af tvänne utaf Handlanden F. Karjalainen den 1. Maj 1901. utstälda, af N offantjeff asefterade och af Handlanden Karju lainen å firman infosserade vedlar, lydande hvardera å tretusen mark och förfallna till betalning, den Johan J. G. S. A. K. B. 64. - J. I. H. af Hn No 750. Pag. 3. R. D. 1904.
ena vereln inom två och den andra inom tre månader från berörda dag. till firman utgifva desammas innehåll med sammanlagdt sextusen mark jemte sex procents årlig rän ta från vexarnas förfallodagar äfvensom ersättning för rättegångskostnaden. Svaromål affordrad, har Tiodor Niffantjeff först velat hafva Firman Wälldén & Backberg tillfrågad, huruvida firman till Handlanden Karjalainen erlagt valuta för ifrågavarande vexlar eller innehade desamma endast till inkassering, hvarefter, och sedan firman vägrat att härom yttra sig, Feodor Nffantjeff förklarat sig hafva lemnat ifrågavarande tvänne concept endast för att hjelpa Karjalainen; och som Staffantjeff icke stode i någon skuld till Karjalainen, utan tvärtom hade af denne att fordra öfver sjutusen mark och för utfående af detta tillgodohafvande jemväl utverkat rig stämning å Karjalainen till 1903. års lagtima vinterting i Wichtis och Pyhäjärvi socknars tingslag samt Karjalainen sålunda icke varit lagligen. berättigad att till Firman Wällden Backberg öfverlåta omförmälda vexlar, har Feodor Nffantjeff emotsett förkastande af firmans förenämnda talan. Rådstufvurätten har genom utslag den 27. April 1903. i målet utlåtit sig; och som Firman Waldén "Backbergs omförmälda kraf grundade sig å förberörda af Feodor Niffantjeff åccrefterade, till betalning förfallna vexlar, af hvilka firman genom öfverlätelse i laga ordning blifvit innehafvare; altså och då något afseende å N offantjeffs emot krafvet gjorda invändningar, såsom grundande sig hvarken på vexlarnes beskaffenhet eller å sjelfva vexelrätten, icke, i strid mot bestämmelperna i 85. SS: af vedstadgan gifven den 29. Mars 1858, finge fästas, ålade Rådstufvurätten Feodor Staffantjeff 274
att emot originala vexlarne, behörigen qvitterade, till Firman Wallden 8 Backberg genast utbetala desammas innehåll med sammanlagdt sextusen mark jemte sex procents ränta å tretusen mark från den 1. Juli 1901. och å enahanda belopp från den 1. derpåfölijande Augusti tills full betalning följde, äfvensom att med fyratio åtta mark hålla firman skades lös för lagsökningskostnaden. Hofrätten, under hvars pröfning Feodor Nikfantjeff i vadeväg dragit målet, har genom dom den 26. November 1903. Junnit Feodor Nikfantjeff icke hafva anfört skäl till annan indring i Rådstufvurättens utslag, än att, enär Firman Walldén 8o Backberg ej ens gittat påstå att förberörda vexlar företedts Feodor Nffantjeff till inlösen förr än stämning i målet honom meddelats, den förman af Rådstufvurätten tillerkända räntan å det utsökta beloppet, jemlikt 37. SS: i ofvanåberopade vexelstadga, beräknades från stämningsdagen den 18. April 1903., med hvilken rättelse i sagda utslag vid detsamma i öfrigt skulle bero. Uti Hofrättens dom har Feodor Nffantjeff anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Finman Käll den i Backberg i föreskrifven ordning bemött, hvarefter muntligt förhör i målet härstädes egt rum. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande och finner Feodor Tffantjeff icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem, vid hvilken fördenskull kommer att bero, jemte det Feodor N offantjeff skyldigkännes att till Firman Källden & Backberg i ersättning för dess härstädes i saken hafda umgälder utgifva åttatio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: J. G. Winnan venn 6jelmman A; Jumlin. Johannes Zittnig Häf Stillen 472
Råttens afloppbudet häradsHeinäkuun 4. päivänä 1904. grundes Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevaska jutussa, jossa Mikkelin kaupungisa toimiva toiminimi Miller & Pulkkinen on hakijana sekä Talonomistaja bonstantin Nordman eli Petroff, samasta kaupungista, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusostossa, Heinäkuun 4. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen entyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: ittenkuin Talonomistaja Nordman 20. päivänä Helmikuuta 1889. tehdyllä kirjallisella kontrahdilla, saadakseen Mikkelen kaupungissa yksin harjoittaa oluenpanimo-liikettä, oli sitoutunut Maanviljelijä Carl Frithiof Mikerille, Juvan pitäjän Inkilän kylästä, Kauppias Taavetti Pulkkiselle, mainitusta kaurungista, ja sittemmin kuolleelle Maanviljelijälle Arndt Wilhelm Weberille, Juvan pitäjästä, kahden vuoden aikana, lukien 1. päivästä Marraskuuta 1889. kilSämä: J.G S. - A. K. H. No /33 SS 100 1904.