Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Sittenkun näkyhtiän K. E. Blomberg Aktiebolarin puolesta ali valvoutapäivänä Henrik Leopold ja Edla Tammelanderin Iisalmen kaupunnan. Kontuvanoikeudessa viräillä ollessa konkunnutussa 30 päivä na Marraskuuta ja valvollu kontta kuranttilaskun mukaan 94340 markkaa 47 penniä, jota valvontaa vastaan, saitsi muita, myöskin Henrik Leopold Tammelander oli tehnyt mäntutuksia, sekä Maastuvanoikeus ja Ilovioikeus olivat tuomioissaan antamet laamantonsa mainitusta valaan nasta, on Keisarillinen, Senaatti, jonka tutkittavaksi elinaikeuden tuomiooli vaalittu, tuomiollaan 20 päivältä Joulukuuta 1911, koska osakeyhtiä oli varannut itselleen vallan eri oikeuden käynnillä näyttää valvomansa saami sen, määrännyt saman saamisen konkursnästä maksettavaksi ilman etuoikeutta sillä määrällä, kuitenkaan ei valvottua rimmalla, joka eri riidassa, mikä oli puhevaltan menettä misen uhalla nostettava ennen 1 päivää Toukokuuta 1912, tulisi määrätyksi. Sen jälkeen ja ombudhtiin tällä välin jouduttua konkurssi tilaan ovat Savatuomari Alfthan ja Sankirjakirja Wahlikönen, edellämainitusna toimessaan, Fredreeti Gallenille ja Puhanhoitaja Kerämänelle sen 3/16 Leopold ja Otta Tammulanderin konkursipesan toimitsiömmekine, toimituttämänsä markan nojalla edellä mainituna Maastuvanoikeudessa 22 päivänä luhtikuuta 1910 laatimelettä onkykten 46 2/3 Mantal Aktiebolarne konkumman edellä kosketettu saaminen vahvistettaisiin maksettavaksi Henrik Leopold ja Ekka Tammelanderin konkunniges san varoista Rantusta kuulusteltuina Johan hoitaja Hemman ja Prokimisti Gallin ovat ilmoittanut, ottivat he tahtomet valustaa kannetta, mutta Henrik Liemold ja Että 1085
Tammelander joita myöskin on asiassa kuulustettu, ovat muistuttanut, ettei Tahanhoitaja Bromanin ja Prokuristi Gallinen olisi pitänyt ryhtyä kontunen vastaamaan, koskei haastianomuksessa ollut mainittu osakeyhtiön konkurssipesän Henrik Leopold ja Ebba Tammelanderin konkurssipesästä vaatiman saata van määrää eikä kanteen peruslutakaan, joten esillä olevaa oikeudenkäyntiä niis ei oltu pantu ei nille laillisessa järjestyksessä, kuin myös vaittanut, ettei osakeyhtiön K. E. Blomberg Aktiebolain konkurs sireä, koska Henrik Leopold Tammelander oli jonakin päivänä Tammikuussa vuonna 1907 laaditulla kauppakirjalla osakeyhtiölle luovutta met rahaliskiensa, jota siitä lähtien oli jatkettu osakeyhtiin lukuun, ollut oikeutettu Henrik Leopold ja Että Tammelanderin konkumppaan varoista saamaan hyvitystä tuokon sukariikkinen ehkä käyttämistään varoista, minkä vuoksi ja kun ei osakeyhtiön valvomaa saamista myös kään oltu näytetty toinen Henrik Leopold ja Että Tammolander ovät vastustaneet kannetta sekä anomet korvausta oikeudenkäyntikustaannuksistansa. Haastuvanoikeus on 9. päivänä Syyskuuta 1912 julistamallaan päätöksillä ratkoinut asian ja, hyljäten lakiin perustumatonna Henrik Seopeld ja Että Tammelanderin vaitteen mitä, ellei oikeudenkautia olisi laillisessa järjestyksessä viisillepantuvahvistanet Henrik Leopold ja Otto Tommolanderin konkurssisasta maksettavaksi osakeyhtiin K. E. Blomleri Aktiebolaring konkursummille esillä mainitun konttakunnanillelaskien mukaan valvotut yhdeksänsataaneljäkymmentäkolmetuhatta neljäsataa kuusikymmentä markkaa neljäkymmen täseitsemän penniä konkurssituomies ra määrätyllä oikeudella, koskei osakauktion R E. Blomberg Aktiebolagin konkurssisetan vaatimusta oltu vaslustettu Henrik Lervold ja Ebba Tam1086
melanderin konkunnirevän puolelta, eivältä Henrik Leopold ja Ella Tammelander olleet voinut näyttää omistamansa rahalikseen kaupan kautta niirtuneen mainitulle osakeyhtiölle tahi että sanottua fickettä olisi harjoitettu osakeyhtiin lukuun Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Henrik Leopold ja Ella Tammelan der olivat vetoamalla saattaneet, ja tuu, on tuomiolla 18 päivältä. Kesäkuuta 1914 rätkäisesti sen; ja koska Henrik Leopold Tammelandarin välallään vahvistamassa pesä luettelossa oli ilmoitettu osakeylle tiolla 3. i Blomberg Aktiebolagilla olevan namista 0,2150 markkaa 31 penniä ja osakeyhtiön utäpoisi oli näytetty merittaneen Henrik Leopold Tammelanderin samaan peräluetteloon merkityn Sankirjohtaja Oika Idmanin saamisen 2300 markkaa, joka oli perustunut. säkyhtiön Sankirjohtaja Idmanille anttamaan ja Henrik Leopold Tammelanderen tunnustamaan och seliin on Hovioikeus jättänyt asiansen loppupäätöksen varaan, johon Kaastuvanoikeus päätöksessään ole johtunut, ja velvoittanut Henrik Lapold ja Että Tammelanderin suorittamaan Tahanhoitaja Beramanille ja Piekuristi Gallinille, heidän yllämainitussa toimessaan näksut kaksikymmentukaksi markkaa kolmekymmentä penniä hei din korrahastaan Hovioikeuden tuomiota Hovioikeuden tuomioen ovat Henrik Liepolet ja Että Tammelar der hakenist muulesta perustelmatta johan Varatuomari Alfthan ja Tamkirjohtaja Waklström ennen mainitussa toimessaan ovat vastannul Keisarilleni Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, etteivät Henrik Leopold ja Että Tammelan der ole esiintuoneet nyti muuttaa Hovioikeuden hinniota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Henrik Ero1087
rold ja Ella Tammelander merittamaan Varatuomari Aschanille ja Pankirjohtaja Wahlströmille maknut osakeyhtiön K. E. Blomberg Iktiebolagin konkumpipesän kaprahista tätä Keisarillisen Senaa tin tuomiota kaksikymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. s. F. hälle Den 16 December 1914. Kejserliga Senatens för Finland Idom uti ett utan afgifter, från Kejserlige Wibergs Hofrätt inkommit revisionsmål emellan Prätsekammaren i Wibergs stad, å ena, samt Finska Statsverket, å den andra sidan, ömsom sökande, äf vensom bemälda Drätsel kammare, tillstädes kommen, men Finska Statsverket, uti blifven svarande, angåen de ersättning: gifven i Juntitiidepartementet den 16 December 1914. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig före dragas och af dem inhämtat följande Efter Finska Statsverket ågången stämning har Prätselkammaren på Wiborgs stads vägnar vid Räd stufvurätten i sagda stad anfört, att sedan Stadsfullmäktige i samma stad den 3 Februari 1880 bestutit att till användning för den då Ofvde: W. F. B. R. H. K. A 1088 No 1783 1913.
inrättade finska värnpliktiga mi litärens behof åt Statsverket kostnadsfritt upplåta ett område af SS: 9638, 9 kvadratmeters ytvidd i Papula stadsdel af Wiborgs stadoch detta område jämväl omhändertagits af den finska militetä ren men sedermera, efter det den värnpliktiga militären blifvit uppföst, öfverlämnats den 1 Mars 1902 jämte de å detsamma uppförda kasärnbyggnaderna i den ryska militärens besittning, så hade jämlikt Nådigt förordnande af den 30 Maj 1905 reproparation af berörda jordomräde för Finska Statsverkets räkning egt rum och Stats verket genom Guvernörens i Wibergs lån utslag den 21 Maj 1908 förpliktats att i lösen för områdd till Wibergs stad utgifva usgyyy mark 60 penni. Alldenstund Wibergs stad, ehuru ofvansagda om räde af Statsverket disponerats för annat ändamål än det, hvar till detsamma af staden upplätits, icke tillgodonjutit någon ersättning för omrädets användning under tiden från den 1 Mars 1902, då användningen af området för det afsedda ändamålet upphör de, till den 27 Augusti 1908 då den fastställda uppropriationstö sen till staden erlades, har Drätselkammaren yrkat, att Finska Statsverket måtte skyldigkännas att till Wibergs stad utgifva godtgörelse för områdets användning under nästnämnda tid samt att denna ersättning blefve fastställd till sex procents årlig ränta å upropriationssumman. I anledning af käromålet har å Finska Statsverkets vägnar gen mälts, att omförmälda kusärn omräde disponerats uteslutande af den ryska militären, men att däremot Finska Statsverket efter den värphliktiga militärens uppförening icke tagit någon befatt ning med detsamma, hvarför och då i 2 mom. af Nådiga för 1089
ordnandet den 14 Augusti 1902 angående dispositionen af förra finska militärens käsärner föreskrifves, att ej mindre alla kostnader, föranledda af dessa kasärners behöriga underhåll, än andra direkta af kasärmernas använd ning påkallade utgifter skulle utgå ur Ryska Riksskattkammarens medel, käromålet ådats verkets vägnar motsagts, under erinran därjämte att den af Prätselkammaren i anspråk tagna ersättningen icke i någon hän delse kunde skäligen uppskat tas högre än räntan å meranämnda jordomrades pris år 1902 eller 6583 70 mark, till hvilket belopp detsamma af Stadsfullmäkti ge i Wiborg angifvits i ett den 27 Februari 1903 afgifvet yttran de till Guvernören i Wiborgs län, sagda ränta beräknad efter den räntefot Wiborgs stad erlagt å lån, som af Stutsverket blifvit staden beviljade. Rådstufvurätten, hvarest parterna ömsesides anhållit om godt görelse för sina umgälder i målet, har medels den 12 December 1910 afsagdt utslag förklarat utredt vara, att sedan Wiborgs stad i enlighet med Stadsfullmäkti ges därom den 3 Februari 1880 fattade beslut upplåtit ifrågvarande i Tapula stadsdel belägna jordemråde om tillhopa 3968. g hvadrat meter att för den finska rämnpliktiga militärens behof kostnads fritt användas och sagda omsade sedermera omhänder tagits af Finska militären, men användningen däraf för berörda ändamål följd af den värnpliktiga militärens upplösning den 1 Mars 1902 upphört, så hade samma jord område af Finska Statsverket ställts till den ryska militärens disposition, hvarefter området i uproprintionsväg för Statsverkets räkning inlösts med samman lagdt 1039444 mark 60 penni, hvil1090
ken eepropriationssumma den 27. Augusti 1908 erlagts till Wiborgs stad; i anseende hvartill och då på Statsverkets vägnar icke ens föreburits, att samtycke till berörda förändring med hänsikt till dispositionen af ännämnda, storden tillhöriga jordområde af Nikorgs stad meddelats samt Statsverket vid sådant förhållande mån te anses pliktigt att ersätta staden för den skada och förlust den samma vidkänts till följd af att rättigheten att för eget behof tillgodogöra sig ifrågakomna jord område under tiden från den 1 Mars 1902 till den 27 Augusti 1908 varit staden frånhand Råd stufvurätten ålagt Finska Statsverket, som icke håller gittat vi sa att värdet af omförmälda jordområde, hvilket vid ofvan sagda expropriation uppskat tats till 103944 mark 60 penni, skulle väsentligen förändrats under tiden efter den 1. Mars 1902 att i äskadt afseende till Wiborgs stad utgifva ersättning, beräknad till fem procent å nästsagda summa för hvarje år af tiden från den 1 Mars 1902 till den 27 Augusti 1908 utgörande tillhopa trehundratrettiosju tusen femhundrafyratioåtta mark sextioåtta penni, rätteligen trehund ratrettiosjutusen fyrahundratyra mark tjugufem penni äfvensom att med tvåhundra mark godt gö ra staden för umgälderna i målet. Hefrätten, under hvars pröfning parterna ömsesides dragit målet, har genom den 18 December 1912 däri gifven dem låtit vid Räd stufvurättens utslag bero. Uti Hofrättens dom hafva såväl Drätselkummaren som Finska Statsverket anhållit om ändring; och här. Statsverkets ändringsan sökan af Prätselkammaren bemälts Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Trälselkammaren icke hafva an1091
fört skäl till ändring i Hofrättens dom samt Finska Statsverkets änd ringsansökning ej heller föranleda annan rättelse i sagda dom än att den ersättning Finska Statsverket å ligger att till Wiborgs stad utgifva af Kejserliga Senaten fastställes till fem procents årlig ränta å det belopp af sexhundranittioåttatusen åttahundra åttionio mark, hvartill expropriationslösen för ifrågavarande område medels Kejserliga Senatens dom den 19 Februari 1914 blifvit nedsatt, eller tvåhundratjugusextusen sjuhundra femtio mark sextiofem penni. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. Joulukuun 23 päivänä 1914. "Edisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Iitin pitäjän Suolenkosken kylässä asuva Talollinen Kalle Rantala on hakija na ja Loviisan kaupungista ole va Asioitsija Carl Arthur Kumlin vastaajana: Annettu Oikeusosustossa 25. päivänä Joulukuuta 1904 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedet Kalle Rantalalle 15 päivänä Helmikuuta 1907 toimitetun haastun nojalla on Asioitsija Kumlin Iitin ja Jaalan pitäjäin karajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittenkun muiden muassa Kalle Kantala 1 päivänä Kesäkuuta 1897. laaditussa takauskirjassa oli sitoutunut yhteisvastuulliseen ominoistakaukseen siitä että Sastolan pitäjän Ruuhijärven kylästä ova kakkiasioitsija Viktor Nieminen täyttäiSarens. H. B. Å 3/16. 3 — 1092 No 1793. Pag 238.  1910.
si Kumlinin ja Niemisen välillä tekeillä olleen sopimuksen tukkienhankinnasta talvella 1897-1895 sekä maksaisi takaisin hankintaa varton saatavat käsirahat, eli Kumlin ukuissa erissä vuosina 1897 ja 1898. antanut Niemiselle mainittuun tarkoitukseen yhteensä 47000 markkaa. Samana talvena oli Kumlin saanut Niemiselta tukkipuita, joiden arvo, nittokulut vähennettyä, oli ollut 20524 markkaa 10 penniä, joten Nieminen 10 päivänä Elokuuta 1898 tehdyssä lopputilissa oli jäänyt Kuhtinille velkaa 2075 markkaa ge penniä. Tätä velkaa oli vuonna 1889 maksettu yhteensä 1950 markkaa, jotapaitsi kahdelta muulta hinpilalta, jotka Hollolan, Nastolan ja Kärkölän pitäjäin kärajäkunnan Kihlakunnanoikeus päätöksellä 5 päivänä Huhtikuuta 1904 oli olivat tanut 29 päivänä Toukokuuta 1899 tehdyn takaussitoumuksen perustella maksamaan kummankin kolmännenren Viktor Niemisellä täten vidä suorittamatta ollasta 675 markasta 90 pennistä viiden prosentin vuotuisine korkoineen 29 päivästä Toukokuuta 1899 ynnä 500 markkaa oikeudenkäyntikulujen korvausta, oli erierissä saatu yhteensä 1907 markkaa 15 penniä, ja oli siis, kun mainittu korko luettuna 29 päivään Sekakuuta 1904, jolloin ensimäinen eräviimeksimainitusta rahamäärästä oli suoritettu, 1859 markkaa 30 penniä ja kalunkien korvaus 500 markkaa otettiin lukuun, Viktor. Niemisen velasta vielä maksamatta 3598 markkaa 2 penniä. Asioitsija Kunlin on sen vuoksi vaatimet Kalle Kantaloa velvoitettavaksi suorittamaan Kundinille vastamainittu rahamaa sä 5/ prosentin vuotuisine korkoinuun Kanteesta kuulustettuna on Kalle Rantala, myöntäen menneensä puheenaolevaan takausseen, vaittänyt kannetta vanhentumaksi, kun tuuttu velka oli langennut maksettavaksi viimeistään 11 päivänä Elo1093
kuuta 1895, jolloin lopputili Kumlinin ja Niemisen välillä oli tehty tahi ainakin 5 päivänä Huhtikuu ta 1904, jolloin Hollolan, Nastolan ja Kärkölän pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeus oli velvoittanut Niemisen suorittamaan Kumlinille kysymyksessä olevat käsirahat korkoinun. Kun sitäpaitsi ei oltu näytetty Niemisen mainittua hankintaa varten todella saaneen ilmoitettua rahamäärää ja kun Rantala, vaikki ei sitä takauskirjassa mainittu, eli sitoutunut takaamaan käsirahoista. ainoastaan 4000 markkaan asti, minka määrän Asioitsija Kumlin oli täydelleen saanut, on Rantala, huomauttaen vielä ettei hän missään tapauksessa ollut velvollinen ottamaan osaa kanteessa mainittujen, Hollolan, Kastolan ja Kärkölän pitajain käräjäkunnan Kihlakunnan oikeuden tuomitsemäin korkojen ja oikeudenkäyntikulujen maksamiseen, anonut kannetta hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset myöskin ovat anonut korvaasta oikeudenkäyntikuluistaan, on 22. päivänä Lokakuuta 1907 julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyniin, että Asioitsija Kumlin, sittonkun Kalle Rantala kolmen muun henkilön kanssa 1 päivänä Kesäkuuta 1897 oli kirjallisesti sitoutunut yhteisvastuulliseen oministukaukseen siitä että Viktor Nieminen, jos taiorsija Kumlin antaisi hänelle käsirahoja tukkien ostaa varten, täyttäisi ottamansa tukkien hankinnan ja maksaisi Kumlinille takaisin kärirahat, oli Viktor Niemiselle mainittuun tarkoituksen antanut käsirahoja yhteensä neljäkymmentäseitsemantuhatta markkaa, josta summasta, minkä sektor Nieminen 10 päivänä Elokuuta 1898 tehdyn konttokunantin mukaan oli tunnustanut oikeaksi, 20 päivänä Toukokuuta 1899 vielä oli ollut takaisin maksamatta kuusituhatta yhdeksänsataa seitsemänkymmentäviisi markkaa yhdeksänkymmentä penniä; 094
että Hollolan, Sastolan ja Kärkölän pitäjäin karajäkunnan Kihlakunnanoikeus päätöksillä 5 päivänä Huhtikuuta 1904 oli velvoittanut Viktor Niemisen velallisena sekä kaksi muuta henkilää takausmiehinä päätöksessä tarkemmin mainitulla tavalla Kieminille maksamaan sanotut kuusituhatta yhdeksänsataa seitsemänkymmentäviisi markkaa yhdeksänkymmentä penniä viiden prosentin korkoineen 29 päivästä Toukokuuta 1899 sekä kahdeksansataa markkaa oikeudenkäyntikuluja; sekä että tuon päätöksen sisällyksestä sitten oli ulosotolla saatu neljätuhatta kuusikymmentäseitsemän markkaa kahdeksantoista penniä; minkä vuoksi, ja kun Kalle Rantala ei ollut voinut esittää näytöstä, jonka voituisiin katsoa vahentuvan Siktor Niemisen ehdotta hyväksymän konttokurantin luotettavuutta, Kihlakunnanoikeus, hyljäten Rantalan väittien kanteen vanhemtumisesta, koskei hänen takaussitoumuksestaan käynyt selville että hän olisi sitoutunut takaukseen Kumlinin Viktor Niemiselle annettavien käsirahojen takaisin maksamisesta määrätyllä ajalla, on velvoittanut Kalle Rantalan kuitin saadessaan suorittamaan Asioitsija Kumlinille vaaditut, Niemiselle annetuista käsirahoista vidä maksamatta olevat viisituhatta viisisataa yhdeksänkymmentäkahdeksan markkaa kaksi penniä viiden prosentin korkeineen 18 päivästä Helmikuuta 1907, jolloin haaste asiaan oli Rantalalle annettu, sekä sadalla kahdellakymmenellä markalla korvaamaan Kunlinin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi juttu oli vetoamalla saatettu on 30. päivänä Kesakuuta 1910 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden puutoksen varaan Hovioikeuden tuomioon on Kalle Rantala anonut muutosta perustelmalla, johon Asioitsija Kumlin on vastannut. 1095
"Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja patsoo, ettei Kalle Rantala ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja vihvitetaan Kalle Rantala suorittamaan Asioitsija Kumlinille, hänellä täällä jutusta olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Waltevarderain. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. K. R. Helanen K. Auer. 7: Kustavi Kaila- Joulukuun 23 päivänä 1914 Keisarillisen Suomen Annatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa, velkomusta koskevassa jutussa jossa entinen Talollinen Vihtori Raki, Huittisten pitäjän Sammin kylästä, on hakija na sekä Helsingin pitäjässä asuva Filosofianmaisteri Eric Walter von Riltig tulematta ja neni vastaajana. Annettu Oipyynnestässä 23 päivänä Joulukuuta 1914. Keisarillinen Knuutteen itullen esittelyttänyt juhon asiakirjat ja niistä saanut svaravat liedet Vihtori Kalle, hinnitetun huuslaunojalla on Maisteri von Nittio Emil listen, Ilompulan ja "Kukulailumen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Luoman ni Abel Juhud Nyönnen oli N poivänä Toukokuuta 1897 tehdyltä velkakirjalla antanut Talolliselle Aksel Lindkarille ja hänen vaimolleen Emilia Lindbergille 1000 markan muuLunna R.S. 1. 3/16. 3. 6. l. B. 1096 No 1798 Säg. 171. R. D 1911.
misen kuuden sadanneksen vuotuista korkoa kasvaran lainan, mikä seuranneen Lokakuun 13. päivänä oli kiinnitetty Aksel ja Emilia Lindsassin omistamiin, Euran kappelin Puitaulan kylässä oleviin Nygärdin, Juvan, Puitane ja Paulan verola loihin että Talollinen Antti Riikkä ja tämän vaimo Olga Kiikki oli vät ostaessaan Akul ja Emilia Lindforoilta mainitut tilal, 29 päivälle Syyskuuta 1904 päivätyssä kirjassa sitoutuneet henkilökohtaisesti vastaa maan tuosta lainasta; sekä että Maiteri sen Miettig ja Vihtori Ruki oli vät saman kuun 30 päivänä kirjallisesti menneet yksi molempain ja molemmat toistensa puolesta lainan ja koron mukausta lakaukseen, mikuli velka ei tulisi sanottujen kiinteis täjen arvosta suoritetuksi. Kun tilut 26 päivänä lainhuuta 1905. lainnetetussa pakkohuutokaupassa myytiin ei niiden kauppahinnasta riittänyt pitään puheena olevan osan maksuksi, joka velka korkoineen ja luonittuine 40 markan lainhakukuluineen silloin oli 11 235 markkaa 14 penniä. Siltemmin oli Helsingin pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus 12 päivänä Huhtikuuta 1907, julistamallaan päätöksellä velvoittanut Maisterin von Keltioin maksamaan Lakiliedellen kandidaalille Antti Pelho Mikkilalle jolle Laamannen Rydmanin kuoltua hänen perillisensä olivat niirtäneet puheena olevan velkakirjan, koko lainan korkoineen, minkä johdasta. Kuisteri von Rettig olikin morittanut Aakilisellen kuudettaalille Mikkolalle tuonelan korkoineen ja kuluineen, ja on Muisteri sen Nittio sen vuoksi vaalinut Vihtori Näkiä velvoitettavaksi lakannetannuksensa perusteella marksamman von Rettioille puolet kysymyksessä olevasta rahamäärästä eli 567 markkaa 72 penniä kuuden ja dannetun vuotuisine korkoineen yllä sanetusta 26. päivästä elinakuuta 1905 minkä ohessa Maisteri von Kettio on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Kihlakunnanoikeus, johon Vihtori 1097
Räki oli jäänyt saapumalta, on 8 päivänä Syyskuuta 1908. julistamallaan yksipuolisella tuomiolla velvoittanut Kihtori Räen kuittia vastaan suorittamaan Maisterille von Rittioille vaaditut 5017 markkaa 72 penniä korkoineen kuusi sadalta vuodessa, luettuna 26. päivästä Heinäkuuta 1905. kunnes täysi maksu toimitettiin, kuin myös seitsemättä kymmenettäviidellä markalla korvaamaan Muistarin von Rettigin oikeudenkäyntikulut. Savioikeus, jonka tutkittavaksi Kihtori Raki oli vetoamalla, saattanut ja Jun, on 12 päivänä Huhtikuuta 1911. antanut tuomion asiasta; ja samalla kuin Vihtori kuin vitekirjassaan tekemät väitteet tuomioistuimen ja haasteen laillisuudesta oikeettomina jätettiin huomiolla, on Hovioikeus lausu nut selvitetyksi, että Maisteri von Kettio tukauksensa perusteilla oli Helsingin pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnan oikeuden edelläkerroitettu lainvoimisella väätöksellä velvoitettu maksamaan DaLiliedellenhandiolautille "Riksalalle, iltamatta lukuun yllämainittuja lainha kukuluja neljääkymmentä markkaa, ja ta ei oltu sen Rittioiltä tuomittu, sekä hänen maksettavakseen tuomittua oikeudenkäyntikulujen korvausta sataa markkaa, yksitoistatuhatta siitä yhdeksänkymmentäviisi markkaa neljäkymmentäneljä penniä ynnä korkoa kymmenille tuhannelle markalle kuusi sadalta vuodessa, lukien 6. päivästä Heinäkuuta 1905, eikä että Mäisteri vorei Kittig oli, sakiluetten kapSidaalin Mikkolan 28. päivänä Joulukuuta 1907 antaman todistuksen mukaan, hänelle suorittanut mainitun paikseen sisällyksen, minkä vuoksi ja kun Kihtori Riiki ei ollut näyttänyt takauksestaan varautuneensa, Hovioikeus on oikaisten Kihlakunnanoikeuden päälöstä velvoittanut Vihtori Kuen maksamaan Maistoille von Keltioille viisituhatta viisisataa yhdeksänkymmentäseitsemän markkaa seitsemänkymmentäkaksi puniä ja korkoa viidellekunnalle markalle kuusi saduttu vuosittain, luettuna sanotusta 26 päivästä lainakunta 1903, väden Kihlakunnanoikeuden määrää1008