Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Mickelssons hästar å honom tillhöriga Jokela gård och densamma underlydan de Hirvenoja utgård, till antalet fyra tiotvå stycken, för ett genast tillfullo erlagdt pris af tjugufemtusen mark, sagda hästar, hvilka hvarblifvit å Jokela och Hirvenoja gårdar af orsak att tilltänkt varit att bilda aktiebolag, som skulle öfvertaga Jokela egendom med därå befintliga industriela inrättningar, ehuru denna tanke gått om intet till följd af Mickelssons mellankomna konkurs, måtte till Ingeniören Lång genast utgifvas eller att honom, därest hästarna enligt öfverenskommelse med godemännen blifvit försålda, tillerkändes hästarnes i bankinrättning deponerade pris, hvarhos Ingeniören Lång förbehållit sig rätt att framdeles söka ersättning för hästarnes begagnande konkursmassans arbete. Sedan käromålet å konkursboets vägnar motsagts, har Häradsrätten, hvarest parterne å ömse sidor äskat godtgörelse för umgälderna i målet, medels utslag den 28 April 1909 funnit väl utredt vara, att Ingeniören Mickelsson utfärdat ofvanomordade den 15. April 1908 underskrifna köpebref, hvarigenom han skulle hafva till Ingeniören Lång försålt alla hästar å Jokela egendom; men alldenstund Lång emot Mickelssons konkursmassas bestridande icke gittat styrka, att ett verkligt köp förellegat, utan det med afseende å de vexelförbindelser Lång iklädt sig för Mickelsson vore uppenbart, att omordade köpebref tillkommit för att utgöra en säkerhet för nämnda förbindelser fördenskull har Häradsrätten förkastat, Ingeniören Längs talan, jämte det Lång ålagts att med etthundra mark godt göra konkursmassan dess i målet haf da kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Ingeniören Lång i vadeväg dragit må let, har genom dom den 9 December 1909 låtit vid Häradsrättens utslag bero, hvarhos Ingeniören Lång känts skyldig att ersätta Kommunalrådet Grönqvist och Notarien Fröjdman deras uti Hofrätten i saken hafda umgälder 321
med femtio mark. Uti Hofrättens dom har Ingeniören Lång sökt ändring medels ingifven deduktion, den Kommunalrådet Grönqvist och Notarien Fröjdman i föreskrifven ord ning bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Ingeniören Lång icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty skall förblifva, jämte det Ingeniören Lång ålägges att med femtio mark godtgöra Kommunalrådet Grönqvist och Notarien Fröjdman deras härstädes i målet hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse lånder Kejserliga Senaten för Finland Lanten Saarinen Mannes Peltonen. Aleksi Käpy Alfred Kiuksiala. Haf Hellen Den 22 Juli 1910. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit mål, angående barnaunderhålls bidrag, emellan Backstugukarbenkan Anna Sanna Stårr, från Forsby by i Nykar leby socken, för egen del och såsom rättsbevakare för sina å utrikes ort vistande döttrar Johanna Henriksdotter Kärr och Maria Henriksdotter Jansson samt den sistnämndas därsammastädes vistande man Arbetskarlen Johannes Jansson, sökande, samt Backstugukarlsenkan Anna Lovisa Björkqvist, jämväl från sagda by, svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 22. Juli 1910. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter stämning å Anna Sanna Kärr äfvensom uti Forsby by bosatte Bonden Erik Johan Henriksson Harald, Gdo S.S. A. K. W. t. J. P. - A. Z. 3218 No 1179. Pag. 11. R. D. 1909.
Arbetskarlshustrun Lovisa Henriksdotter Sundqvist, för egen del och såsom rättsbevakare för sin å utrikes ort vistande man Arbetskarlen Michel Sundqvist, samt Abelskarlen Jeremias Löf och dennes hustru Anna Sanna Henriksdotter Söfäfvensom Enkan Sofia Henriksdotter Eriksson, från staden Jakobstad, har Anna Lovisa Björkqvist vid Häradsrätten i Nykarleby och Munsala socknars tingslag anfört, att Backstugukarlen Anders Henriksson Kärr, hvilken varit son till Anna Sanna Kärr samt broder till Johanna Kärr, Maria Jansson, Erik Johan Harald, Lovisa Sundqvist, Anna Sanna Löf och Sofia Eriksson, under året 1901. lägrat Anna Lovisa Björkqvist med den påföljd att hon blifvit hafvande och den 21. November samma år framfödt ett ännu lefvande gosselarn. Då emel lertid Anders Kärr, som kort före barnets födelse begifvit sig till utriksort, där han år 1905 aflidit, icke lämnat något bidrag till omförmälda barns uppfostran och underhåll, samt Anna Sonna Kärr och hennes medparter, såsom Anders Karrs arfvingar, icke kunnat i godo förmås att af Anders Kärrs efterlemnade egendom till Anna Lovisa Björkqvist utgifva sådant bidrag, har Anna Lovisa Björkqvist yrkat, att Anna Sanna Kärr och hennes medparter, Anna Sanna Kärr och Lovisa Sundqvist jämväl i deras förberörda egenskap, måtte förpliktas att till Anna Lovisa Björkqvist i omformäldt afseende utgifva årligen etthan dra femtio mark, räknadt från barnets födelse ända tills detsamma fyltt femton år, eller och i ett för allt tvåtusen mark. I saken hörde hafva Anna Sanna Kärr och hennes medparter motsagt käromålet; därå och sedan vittnesför hör i målet egt rum samt parterne å ömre sidor tagit i anspråk ersättning för sina umgälder å rättegången, Häradsrätten medels den 9. November 1907. afkunnadt utslag förkastat käromålet såsom ostyrkt, men, i anseende till sakens beskaffenhet, qvittat rättegångskostnaderna parterne emellan Hofrätten, under hvars pröfning An322
na Lovisa Björkqvist i vadevåg draggit målet, har medels dom den 26. November 1908 funnit det vara utredt, att Anders Kärr rådt Anna Lovisa Björkqvist med ifrågavarande barn; hvarför och då Anders Kårr allaredan aflidit samt Anna Sanna och Johanna Kärr, Maria Jansson, Erik Johan Harald, Lovisa Sundqvist, Anna Sanna Löf och Sofia Eriksson, de där icke ens påstått sig hafva gjort sig urarfva efter Anders Stårr, vid sådant förhållande såsom Anders Kärrs närmaste arfvingar vore pliktige att svara för dennes förbindelser, Hofrätten, med upphäfvande af Häradsrättens utslag, ålagt Anna Sanna Kärr och hennes medparter, Anna Sanna Kärr och Lovisa Sundqvist jämväl i deras egenskap af rättsbokare, den förra för Johanna Klårr samt Maria och Johannes Jansson äfvensom Lovisa Sundqvist för Michel Sundqvist, att till Anna Lovisa Björkqvist så rom bidrag till omförmälda barns uppfostran och underhåll årligen utgifva det af Anna Lovisa Björkqvist för drade beloppet etthundra femtio mark, hvars storlek icke blifvit af motparterne motsagd, räknadt från barnets födelse intill dess detsamma fyllt femton år eller kunde sig själft försörja, hvarjämte Anna Sanna Stårr och hennes medparter skyl digkändes att ersätta Anna Lovisa Björkqvist hennes rättegångskostnader vid Häradsrätten med fyratio mark och i Hopätten med femtio mark. Uti Hofrättens dom har Anna Sanna Kärr anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Anna Lovisa Björkqvist i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det Hofrät tens utlåtande, såvidt Hofrätten medels ifrågavarande dom ålagt Anna Sanna Kärr och hennes medparter att med annan egendom än den Anders Kärr lemnat efter sig, bidraga till omförmälda barns underhåll, undanrödjes, enär Anna Lovisa Björkqvist icke yrkat att andra tillgångar än Anders Kärrs qvarlå tenskap måtte för antydt ändamål användas, finner Kejerliga Senaten Anna 323
Sanna Kärr, för egen del och i egenskap af rättsbevakare för Johanna Kärr samt Maria och Johannes Jansson, icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens dom än att Anna Sanna Kärräfvensom Johanna Kärr och Maria Jänsson, hvilka haft Häradsrättens utslag för sig, frikallas från utgifvandet af ersättning åt Anna Lovisa Björkqvist för hennes uti Hofrätten i målet hafda umgälder. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: Santeri Saarinen Aleksi Käpyl Walter Andersin. Abrahams Siltonen. Walter Andersin. Abrahams Siltonen. Alfred Liuksiala. 4 Nans Salmros Den 7 Oktober 1910. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionskilling från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Stabskaptenen Frans Leonard Reinius, från Seinäjoki socken, sökande och Bankdirektören Elis Oskar Söderström, från Nikolaistad, uteblifven svarande: Gifven uti Justitiede partementet den 7. Oktober 1910. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af den, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Nikolaistad har Stabskaptenen Reinius yrkat, att, enär Bankdirektören Söderström i Januari mårad år 1907 af Reinius köpt elfva styrken aktier uti Ylistaro Tegelbruks Aktiebolag för ett öfverenskommet pris af etthundra tio mark för aktie med rätt för köparen att inom fjorton dagar rygga köpet, Bankdirektören Söderström, som hvarken ryggat köpet eller återlämnat aktierna utan låtit i sitt namn inregisttera desamma, måtte åläggas att till Stabskaptinen Reinius betala 9de - J. N. B. - S.S. - W. A. - B. A H. af H. 324 No 1412. Pag. 87. R. D. 1909.
aktiemas pris ettusen tvåhundra tio mark med sex procents ränta från den 1. Februari 1907. samt därhos godtgöra Stabskaptenen Reinius hans umgälder i rättegången. Öfver käromålet hörd, har Bank direktören Söderström bestridt, att han köpt ifrågavarande aktier och uppgifvit att Stabskaptenen Reinius den 2. Februari 1907. transporterat aktiema å Söderström och låtit inregistrra desamma i hans namn endast för att Bankdirektoren Söderström, hvilken såsom icke ägande aktier i Ylistaro Tegelbruks Aktiebolag enligt sagda belags stadgar icke skulle hafva varit berättigad att vid bolagsstämma uppträda i egenskap af frånvarande aktieägares ombud, skulle kunna utföra ett af Stabskaptenen Reinius till honom öfverlämnadt uppdrag att vid berörda bolags bolagsstämmor företräda tvänne med Stabskaptenen Reinius befyndade å annan ort bosatte aktieägare, därå Bankdirektören Söderström samma dag till Stabskaptenen Reinius återtransporterat aktiena; och har Bankdirektören Söderström vid sådant förhållande yr kat käromålets förkastande. Rådstufvurätten har medels den 10. April 1908. afkunnadt utslag funnit utsedt vara, att Rankdirektören Söder ström den 2. Februari 1907. af Stabskaptenen Reinius emottagit en fjorton dagar gällande offert å trettiosen stycken aktier i Ylistaro Tegelbruks Aktiebolag till ett pris af etthundra tio mark för aktie, och att Stålskaptenen Reinius sistsagda dag å Bankdirektören Söder ström transporterat och till denne öfver lämnat elfva stycken aktier i berörda bolag, hvilka omedelbart inregistrerats i Bankdirektören Söderströms namn; fördenskull och då Bankdirektören Söder ström ännu efter det den i förenämnda offent bestämda tiden tilländalupit innehaft nyssagda elfva aktier och jämväl å bolagets den 18. Mars 1907. hållna bolagsstämma utöfvat honom såsom ägare till nämnda aktier tillkomman de talan, utan att Bankdirektören Söderström under rättegången kunnat leda i bevis, att öfverlåtelsen af ak325
tierna skett allenast i afsikt att bere da honom tillfälle att vid berörda bolagstämma företräda annan aktieagare, hvars intressen Stabskaptenen Reinius åtagit sig att bevaka, samt Bankdirektören Söderström sålunda måste anses hafva af Stabskaptenen Reinius köpt ifrågavarande aktier för i offarten uppgifvet pris, har Rådstufvurätten ålagt Bankoirektören Söderström att emot behörigt betalningsbevis till Stabskaptenen Reinius gälda priset för förberörda elfva aktier med tillhopa ettusen tvåhundra tio mark jämte sex procents ränta från dagen för aktternas öfverlåtelse, den 2. Februari 1907, till dess full betalning följde, hvarhos Bankdirektören Söderström, känts skyldig att med åttatio mark ersätta Stabskaptenen Reinius dennes kostnader i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Bankdirektören, Söderström i vadeväg dragit målet, har genom dom den 12 Februari 1909, emedan icke styrkt blifvit, att ett rärkligt köp, af ifrågavarande aktier kommit till stånd sakägarene emellan, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkastat Stabskaptenen Reinius i målet utförda talan. Uti Hofrättens dom har Stabskaptenen Reinius anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande och pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom, låta bero vid Rådstufvurättens i saken af kunnade utslag Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: J. N. Bömlund Walter Andersin kanteri Saarinen B. Anneberg Kustellen 326
Lokakuun 12. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, takaisinvoittoa konkurssipesään koskevassa nostojutussa, jossa Talollisenpoika Pekka Mikonpoika Valkeapää, Kurkijoen pitäjän Alhon kylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuvan Talollisen Mikko Pietarinpoika Valkeapään ja hänen vaimonsa Anna Lankisen konkurssipesän toimitsijamiehet Kauppias Wasili Kiema ja Urkuri Silas Palmu, mainitusta pitäjästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 12. päivänä Lokakuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Pekka Valkeapäälle sekä Mikko Valkeapäälle ja Anna Lankiselle kuin myös viimeksi mainittujen alaikäisten lasten Sipro, Juhana, Mikko ja Eenokki Valkeapään holhoojalle sanotussa Alhon kylässä asuvalle Talolliselle MatLäsnä: J. N. B. S.S. W A-B A - 327 No 143. Såg 298 RD 1909.
ti Kemppiselle Kurkijoen pitäjän käräjäkunnassa vuonna 1908. pidettyihin lakimäaräisiin syyskäräjiin toimitetun haasteen nojalla ovat Wasili Kiema ja sanotun konkurssipesän silloinen toinen toimitsijamies Herastuomari Antti Kaksonen, edellämäinitusta pitäjästä, Kihlakunnanoikeudessa kertoneet, että Mikko Valkeapää ja Anna Lankinen, joiden konkurssi oli alkanut 26. päivänä Helmikuuta 1908., olivat kauppakirjalla, joka oli päivätty 26. päivåksi Marraskuuta 1907., vaikka kauppa oli päätetty vasta 1. päivänä Tammikuuta 1908., pojilleen edellämainituille Pekka, Sipro Juhana, Mikko ja Eenokki Valkeapäälle luovuttaneet omistamansa koko Kivisyrjän verotalon No 16. Alhon kylässä ja 4/45. osaa Mielosenmäen verotalosta No 12. Kurkijoen pitäjän Korpisaaren kylässä, ollen ostajain kauppakirjan mukaan maksettava Suomen Hypoteekkiyhdistykseltä saatu 2,400. markan laina korkoineen, jonka velan maksamisen vakuudeksi mainitut tilat olivat kiinnitetyt, suoritettava myyjille 1,000. markkaa vuonna vuotuisesti" sekä elätettävä ja hoidettava myyjät heidän kuolemaansa saakka; mutta kun luovutetusta omaisuudesta todellisuudessa ei oltu suoritettu mitään vastiketta; sekä puheena oleva kauppa ilmeisesti oli tehty tarkoituksessa vahingoittaa Mikko Valkeapään ja Anna Lankisen velkojia, ovat Vasili Kiema ja Antti Kaksonen konkussipesän toimitsijamiehinä vaatineet, että kauppa julistettaisiin laittomaksi ja ostajain kysymyksessä oleville kiinteistöille 3. päivänä Helmikuuta 1908. saama lainhuuto mitättömaksi sekä että Pekka Valkeapää omasta kohdastaan ja Matti Kemppinen holhottiensa puolesta velvoitettaisiin heti lunastuksetta luovuttamaan sanotut kiinteistöt Mikko Valkeapään ja Anna Lankisen konkussipesän vapaaseen hallintaan ja sen ohessa korvaamaan konkussipesän oikeudenkäyntikulut. Asiassa kuultuna ovat Pekka Val328
keapää ja Matti Kemppinen, väittäen että riidanalainen kauppa oli päätetty jo 26. päivänä Marraskuuta 1907. vaikka kauppakirja oli laadittu vastaTammikuun 1. päivänä 1908., kieltäneet kaupan olevan tehdyn Mikko Valkea pään ja Anna Lankisen velkojien vahingoittamiseksi sekä senvuoksi ja kun Pekka Valkeapää ja hänen alaikäiset veljensä olivat ostamastaan omaisuudesta antaneet riittävän vastikkeen sitoutumalla, muun muassa, elättämään ja hoitamaan Mikko Valkeapään ja Anna Lankisen heidän kuolemaansa saakka sekä myöskin Mikko Valkeapään vanhemmat Pietari Valkeapään ja Kerttu Saukkosen, joille niinikään oli tuleva eläke myydyistä kiinteistöistä, anoneet kannetta hyljättäväksi. Mikko Valkeapään ja Anna Lankisen selitettyä tulleensa niin kivuloisiksi, etteivät enää kymneet tilojaan ja pesuuttaan hoitamaan, ja sen vuoksi luovuttaneensa omaisuutensa pojilleen; sekä yhdyttyä muuten Pekka Jalkeapään ja Matti Kemppisen antamaan vastuuseen, on Kihlakunnanoikeus 9. päivänä Syyskuuta 1908. julistamallaan päätöksellä lausunut jutussa toteennäytetyksi, että kysymyksessä oleva kauppakirja oli päivätty 26. päiväksi Marraskuuta 1907. vaikka kauppa oli päätetty vasta 1. päivänä Tammikuuta 1908, ja ettei myydyistä tiloista oltu suoritettu mitään kauppahintaa, sekä katsonut tästä ynnä siitä, mitä jutussa muuten oli esiintullut, selvievän, että puheenalainen kauppa oli lahjanluontoinen ja tehty tarkoituksessa loukata Mikko Jalkaapään ja Anna Lankisen velkojien oikeutta; jonka vuoksi ja kun konkurssi oli alkanut ennen kuin kolmekymmentä päivää oli kulunut siitä päivästä, jolloin kiinteistöjen kauppa oli huudatettu, Kihlakunnanoikeus on, nojautuen 9. päivänä Marraskuuta 1868. annetun konkurssisäännön 46. SS:n b. kohtaan, sellaisena kuin se on asetuksessa 3. päivältä Joulukuuta 1895., julistanut moitteenalaisen kiinteistöjen 329
kaupan voimattomaksi sekä Pekka, Sipro, Juhana, Mikko ja Eenokki Valkeapään 3. päivänä Helmikuuta 1908. siitä saaman lainhuudon mitättömäksi ja velvoittanut Pekka Jalkenpään ja Matti Kemppisen Mikko Valkeapään ja Anna Lankisen konkurssipesän omistettaviksi ja vapaaseen hallintaan heti luovuttamaan koko verotalon No 16. Alhon kylässä ja 4/45. osaa verotalosta No 12. Korpisaaren kylässä. Sen ohessa ovat Pekka Valkea pää ja Matti Kemppinen velvoitetut yhteisesti tahi kumpaisella varoja olisi, viimeksimainittu holhottiensa oma suudesta, neljälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan konkussispesälle oikeudenkäynnistä oikeutuneet kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pekka Valkeapää ja Matti Kemppinen oli vat vetoamalla saattaneet jutun, on 14. päivänä Elokuuta 1909. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaanHovioikeuden tuomioon on Pekka Valkeapää anonut muutosta tänne tuomallaan perustelmalla, jonka Matti Kemppinen, mainitussa holhoojantoimessaan, myös on allekirjoittanut; minkä jälkeen Wasili Kiema sekä Silas Palmu, joka sillä välin oli Antti Kaksosen sijaan määrätty konkurssipesän toiseksi toimitsijamieheksi, ovat säädetyssä järjestyksessä muutoksenhakemukseen vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei Matti Kemppinen ole esittänyt todistusta siitä, että hän olisi täyttänyt mitä O. Kn 30 luvun 1. SS, niinkuin tämä lainkohta on asetuksessa 27. päivältä Huhtikuuta 1868., säätää sen velvollisuudeksi, joka on tyytymätön Hovioikeuden tuomioon ja tahtoo saattaa sen Keisarin tarkastettavaksi, ei Keisarillinen Senaatti ota tutkiakseen; mitä Matti Kemppinen täällä on esiintuonut saadakseen muutosta puheenalaiseen tuoricon. Mitä sitten tulee Pekka Valkeapään muutoksenanomukseen, katsoo Keisa330
rillinen Senaatti, ettei Pekka Valkeapää, koska jutussa esiintulleista asian haaroista voidaan nähdä sopimuksen pääasiallisesti olevan lahjan laatuisen ja tarkoittavan velkojain oikeuden loukkaamista, ole esiintuonut syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut ja joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Pekka Valkeapää suorittamaan Wasili Kiemalle ja Silas Palmulle, heillä täällä ja tussa olleiden kulunkien korvaukseksi, yhteensä kuusikymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot - Keisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Bömetund Kristeri Kairiseen J. N. Bömetund Winteri Kariseen Walter Andersin. B. Anneberg Uno Strömsten. Lokakuun 15 päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa saatavaa koskevassa nostojutussa, jossa ovat Kaupanhoitaja August Heikkinen, Pieksämäen pitäjän Virtasalmen kylästä, hakijana sekä Mikkelin kaupungissa asuvat Kauppaneuvos Carl Fredrik Pöndinen ja Kauppias Aaro Ikonen, August Heikkisen pesäijon saaneen vaimon Kaupan harjoittajan Fredrika Waljakan konkurssiin luovutetun pesän velkojina ja viimemainittu myöskin saman pesän toimitsijamiehenä saapuville tulleina, kuin myös Talollinen Aapeli Puranen, yllämainitus ta Wirtasalmen kylästä, niini kään sanotun konkussipesän velkoja ja toimitsijamies, poisjääneenä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Lokakuuta 1910. Läsnä: J. N. B. S.S. - W. A. - B. Ai. 331 No 1445. Pag. 56. R. D. 1910.
Keisarillinen Senaatti on itselleen esittetyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Fredrika Waljakka, saatuaan miehensä August Heikkisen vuonna 1892. tapahtuneen vararihon jälkeen hänestä pesäeron sekä harjoitettuaan seuraavasta vuodesta alkaen toiminimellä Fr. Waljakka Pieksämäen pitäjässä omintakaista kauppa- ja meijeriliikettä sekä maanviljelystä, oli 21 päivänä Lokakuuta 1907. luovuttanut omaisuutensa konkurssiin, on August Heikkinen konkurssin valvontapäivänä 25 päivänä Helmikuuta 1908 Pieksämäen pitäjän ja Jäppilän kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ilmoittanut viimeksi kuluneiden kymmenen vuoden aikana itsenäisesti hoitaneensa vaimonsa liikettä ja maanviljelystä sekä vaatinut, että hänelle konkurssipesan varoista tuomittaisiin maksettavaksi palveluspalkkaa mainitulta ajalta tuhat viisisataa markkaa vuodelta, josta palkkamaärästä August Heikkinen kuitenkin on myöntänyt lyhennettäväksi mitä Heikkinen vaimonsa liikettä hoitaessaan oli sen varoista elatuksek seen tai muuten yksityiseksi hyödykseen käyttänyt eli neljäsataa markkaa vuotta kohti; minkä jälkeen ja sittenkun August Heikkisen kerrottua valvontaa oli vastustettu, Kihlakunnan oikeus on 11 päivänä Huhtikuuta 1908 Fredrika Waljakan konkurssissa julistamallaan tuomiolla vahvistanut konkurssipesän varoista August Heikkiselle suoritettavaksi sen määrän Heikkisen valvomista yhdestätoistatuhannesta markasta, joka viimeistään ensi maisissä sen jälkeen käräjäkunnassa pidettävissä lakimääräisissä kääjissä vireille pantavassa oikeudenkäynnissä ehkä tuomittaisiin Heikkiselle Fredrika Waljakan konkussipesän varoista, Tämän jälkeen on August Heikkinen toimitutettuaan konkurssipesän mairituille toimitsijamiehille haasteen 1908 vuoden varsinaisiin syyskäräjiin, Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska 332
Heikkinen Fredrika Waljakan hänelle 25 päivänä Helmikuuta 1900 antaman valtakirjan nojalla oli hoitanut toiminimen, Fr. Waljakan" kaikkia liikeja maanviljelysasioita ja Heikkiselle siitä tuleva palkka oli määrätty niin alkaiseksi kuin tuhanneksi viideksisadaksi markaksi vuodelta sen vuoksi että August Heikkisen ja Fredrika Waljakan lasten elatus - ja hoitokustannukset jäivät Fredrika Waljakan yksinään kärsittäviksi, toimitsijamiehet velvoitettaisiin Fredrika Waljakan konkussipesän varoista August Heikkiselle suorittamaan mitä August Heikkinen ylläkerrotulla tavalla oli Fredrika Waljakan konkurssissa valvonut sekä korvaamaan August Heikkisen oikeudenkäyntikustannukset. Vastaten kanteseen, ovat Aaro Ikonen ja Aapeli Puranen väittäneet, ettei Fredrika Watjakka ollut tehnyt August Heikkisen kanssa todellista palvelusvälipuhelta tahi luvannut hänelle palkkaa hänen toiminimen hyväksi tekemästään työstä; ja kun August Heikkinen, joka täydellisellä isäntävallalla oli kysymyksessä olevina vuosina hoitanut vaimonsa liikeasioita ja vapaasti määrännyt toiminimen tuloista ja menoista, oli yksityisiin tarpeisiinsa käyttänyt paljon enemmän toiminimen varoja kuin mitä hän oli myöntänyt käyttäneensä, eikä August Heikkisellä, vaikka hän olisikin oikeutettu saamaan palkan toiminimen asiain hoidosta, ollut oikeutta toiminimen velkojain vahingoksi kieltäytyä perheenjä elatuskustannuksiin ja muihin perheen taloudessa ilmaantuviin menoihin osaa ottamasta mikäli hänen tulonsa siihen riittivät, ovat Aaro Ikonen ja Aapeli Puranen, huomauttaen vielä, ettei August Heikkisen palkasta oltu tehty merkintää toiminimen tavallisiin kaupanpitokirjoihin eikä sen honkurssia varten tehtyyn alkuperäiseen pesäntilaluetteloonkaan 5 päivältä Marraskuuta 1907. vaan vasta pesän lisäluetteloon 31 päivältä Tammikuuta 1908, vastustaneet kannetta. Kihlakunnanoikeus on tämän jäl333