Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Kihlakunnanoikeus, koska yhdyspesää rasittavat velat olivat suoritettavat, ennenkuin perintö siitä voitiin ottaa on hyljännyt Paavo ja Anna Liisa Hyvärisen heidän valvonnassaan tekemät vaatimukset, Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Touvo ja Anna Liisa Hyvärinen olivat vetaamalla saattaneet jutun, on Heinäkuun 22. päivänä 1915. antanut asiaan tuomion; ja koska osa puheena olevassa konkurssissa valvotuista saamisista oli sellaisia, jotka elivat ollut olemassa jo Paavo Kinnusen kuolinhetkilla, avätkä Taavo ja Anna Liisa Hyvärinen, jotka eivät ollut väittäneetkään, että koko Maria Kinnusen hallitsema jakamaton pesä olisi konkurssiin luovutettu ollet näyttäneet, että muut konkurssissa valvotut saatavat olivat syntyneet Maria Kinnusen syystä ja menetyksestä sekä ettei pesä kokonaisuudessaan siis ollut niistäkin vastaava, niin ja konkursituomiossa mainitulla perusteella on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli Paavo ja Anna Liisa Hyvärisen valvonnassaan tekemiin vaatimuksiin nähdon jutussa johtunut. Ja kun Paavo ja Anna Liisa Hyvärisellä, velkojina, näin ollen ei ollut puhevattaa asiassa, eivätkä he muussa ominaisuudessa ollut siinä esiintyneet, raukesi enempi lausunto hei dän konkurssissa tehtyjä valvontoja vastaan tekemistään muistutuksista; ja velvoitettiin Paavo ja Anna Liisa Hyvärinen suoritamaan David Koposelle viisikymmentä markkaa, korvaukseksi hänellä vastuupuhevallan valvomisesta Hovioikeudessa ollusta kuluista sekä Maria Kinnusen konkurssipuselle maksut, kaksikymmentäkaksi markkaa kolmekymmentä penniä, sen kappaleesta Hovioikeuden tuomiota Hovioikeuden tuomioen ovat Paavo ja Anna Liisa Hyvärinen anoneet muutosta perustelmalla, 186
hon David Koponen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettavät Paavo ja Anna Liisa Hyvärinen oli esittäneet syytä muitaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Paavo ja Anna Liisa Hyvärinen suorittamaan Tavid Koposelle, korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi ollaista kuhusta seitsemänkymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. 1un Svenbok  Albed Luksiala Herr Svenbok. Alpe Kuksiala B. Anneberg. A. J. C. Lummerman. Samuli Koski. Asian Länsman Helmikuun 10. päivänä 1916. No 254. Pag 213. R. D. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wääsän Kovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta ulosmitattuun omaisuuteen koskevassa jutussa, jossa Pihlajaveden kunnan valtuusmies Kanttori Jaakko Perä on hakijana sekä Kauppias Verner Pakkala, Pihlajaveden pitäjän Pihlajaveden kylästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 10. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanutseuraavat tiedot: Sittenkuin Keuruun piirin virkaatoimittava Kruununnimismies Thure Evert Godenhjelm Maaliskuun 26. päivänä 1913. oli Pihlajaveden kunnalla entiseltä Ratavartijalta Kustaa Laineelta olevan, Keisarillisen Senaatin Huhtikuun 25. päivänä 1912. antamaan päätökseen perusteivun ulosottopalkkivineen 329. markan suuruiLäsnä: A. L. B. t A. R. S. K. A. Sa.
sen saatavan suorittamiseksi kirjoittanut ulosottoon Pihlajaveden seurakunnan kirkkoherranvirkatalon maalla sijaitsevan asuinrakennuksen ulkohuoneineen, jotka oli arvioituyhteensä 600. markan arvoisiksi, oli Kauppias Pakkala Waasan läänin Kuvernöörille antamassaan kirjoituksessa anonut että, koska hän kauppakirjalla Elokuun 4. päivältä 1907. oli Kustaa Laineelta ostanut muun muassa mainitut rakennukset ja ne siis olivat hänen, puheenaoleva ulosmittaus kumottaisiin. Saatuaan Pihlajaveden kunnalta ja Kruununnimismies Godenhjelmilta, minun muassa, heiltä vaaditut selitykset hakemuksen johdosta oli Kuvernööri Elokuun 11. päivänä 1913. antamallaan päätöksellä, koska asia oli käynyt riitaiseksi, Ulosottolain 4. luvun 10. SS:n nojalla osottanut asianosaiset asianomaisessa oikeudessa ajamaan kannetta omistusoikeudesta mainittuihin rakennuksiin Haastatettuaan tämän jälkeen Pihlajaveden kunnan Keuruun Multian ja Pihlajaveden pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Kauppias Pakkala edellämainitulla perusteella vaatinut, että kysymyklenalaiset rakennukset julistettaisiin hänelle kuuluviksi. Kanteen johdosta on Pihlajaveden kunnan puolesta huomautettu, ettei mitään todellista kauppaa puheenaolevista rakennuksista oltu tehty, vaan että yllämainittu kauppakirja oli laadittu ainoastaan tarkoituksessa kavaltaa omaisuutta Kustaa Laineen velkojilta, ja on kunnan puolesta niinmuodoin anottu kannetta hyljättäväksi ja korvausta oikeudenkäyntikuluista. Kuulustettuaan asiassa Kustaa Lainetta on Kihlakunnanoikeus Lokakuun 8. päivänä 1914. julistumassaan päätöksessä katsonut siinä käyneen selville, että kysymyksenalaiset rakennukset olivat Kauppias Pakkalan omaisuutta. 188
Kovioikeus, jonka tutkittavaksi juttu oli Pihlajaveden kunnan puolesta vetoamalla saatettu, on Keinäkuun 9. päivänä 1915. antanut siihen tuomion, ja koska Kauppias Pakkala kauppakirjan mukaan Elokuun 4. päivältä 1907. oli Kustaa Laineelta ostanut muun muassa kysymyksessä olevat rakennukset eikä oltu voitu näyttää Pihlajaveden kunnan puolesta tehtyä väitettä, ettei sanottu kauppa olisi ollut todellinen, vaan päinvastoin kaupantekotilaisuudessa läsnäolleet todistajat olivat todistaneet, että Kustaa Laine jo ennen kaupantekoa oli saanut Kauppias Pakkalalta osan kauppahinnasta, on Hovioikeus jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Pihlajaveden kunnan puolesta anottu muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esitetty syytä muuttaa Hovioikeuden tuoAnna Sarva miota, joka siis jää pysyväksi. Tiitä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alpi Luksiala. B. Amberg A. W. Oikeudelle Sameli KoskiA. W. Oikeudelle Sameli Koski189
Helmikuun 10 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullees sa, vuokrasaatavaa koskevassa jutussa, jossa Kauppias AleksisEmil Jokinen, Helsingin kaupungista, on hakijana ja samasta kaupungista oleva Osakeyhtiö Alppi vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 10 päivänä Helmikuuta 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen. sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa on Osakeyhtiö Asbin puolesta lausuttu, että yhtiö, joka vuonna 1906 oli perustettu tarkoituksessa Helsin gin kaupungin alueella rakentaa terveellisiä asumuksia työväestölle ja vuokrata ne etupäässä omille osakkailleen ja jonka sääntöjen mukaan kahden kantaorakkeen omistaja sai yhtiön rakennuksista huoneen ja heittiön yhtiön määräämästä vuokrasta, ole Helmikuun 19 päivänä 1911 pidetyssä vuoLäsnä: W. A. J.  R. H. K. Å. 190 No 258 Tog 1592. 1814.
sikokouksessa päättänyt, että vuokrat yhtiön Pietarinkadun varrella No 16 omistamassa talossa olevista puotihuoneustois ta korotettaisiin seuraavan Kesäkuun 1 päivästä 30 prosentilta asuntohuoneus toista maksettaviin vuokriin nähden, vaan että Kauppias Jekinen, jonka hallussa yksi tällainen puotihuoneusto oli ollut, ei ollut suosiolla taipunut maksamaan siten korotettua mokraa. Tämän vuoksi on Osakeyhtiö Alpin puolesta vaadittu, että Kauppias Jokinen, jonka oli suoritet tava vuokraa Kesäkuulta 1911 51 markkaa 85 penniä sekä seuraavilta HeinäElo- ja Syyskuulta kullakin kuukaudelta 41 markkaa 40 penniä, velvoitet taisiin yhtiölle suorittamaan Jokisen maksaman ja yhtiökekouksen määräämän vuokran erotuksen laskun mukaan kaikkiaan 5/32 markkaa 75 penniä, kuuden prosentin korkoineen 15 markalle 55 pennille Kesäkuun 30 päivästä 1911 sekä 12 markalle 40 pen nille seuraavien Heinä, Elo- ja Syyskuun viimeisistä päivistä Kanteesta kuulusteltuna on Kauppias Jokinen vastannut, että hän, joka Tammikuun 29 päivänä 1907 oli ostamat la saaneet Osakeyhtiö Alpin kaksi osa ketta ja niihin kuuluvan huoneuston, oli Helmikuun 3 päivänä 1907 pidetyltä yhtiökokoukselta saamansa luvan perusteella omalla kustannuksellaan ja välipuheella, ellei huoneusten vuokkaa korotettaisi, laitattanut huoneus tonsa puotihuoneustoksi, joten ja kun huoneustojen vuokrat olivat alunpitäin ajetut riippumattomiksi siitä, olivatko huoneustet tavallisia asuin-vaikepuotihuoneustoja, Kauppias Jekinen on väittänyt, että yhtiön vuosikokouksessaan mainittuna Helmikuun 19 päivänä 1911 tekemä päätös oli mielivaltainen ja voimassa olevan osakeyktiolain vastainen, sekä sen vuoksi Osakeyhtiö Alpille toimittamansa vastahaasteen nojalla anonut sanottua päätöstä kiinnettavaksi. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Joulukuun 1 päivänä 1911 julista 191
massaan päätöksessä lausunut, että koska Osakeyhtiö Albin ylimääräisessä yhtiökokouksessa Helmikuun 3 päivänä 1907 tehty päätös siitä, että Kauppias Joki nen saisi kauppahuoneustaksi muuttaa sen kadun puolella olevan huonun ton, johon kuuluvat osakkeet Jokiselta silloin oli ollut aikomus ostaa, ilman että vuokramaksujen korotus siitä syystä olisi tullut kysymykseen, oli katrottava sitovan yhtiötä ainoastaan teistaiseksi, eikä yhtiön, korottaessaan sääntöjensä 6 SSn nojalla Helmikuun 19 päivänä 1911 tekemänsä päätöksen mukaan vuokran Jokisen puheenalaisesta kauppahuoneustosta kolmellakymmenellä prosentilla seuraavan Kesäkuun 1 päivästä lukien, voitu katsoa toimi neen vastoin yhtiön sääntöjä ja Toukokuun 2. päivänä 1895 annettua osa keyhtiö - lakia, sentähden ja kun ei Jokinen myöskään ollut tehnyt muistutuksia yhtiön puolesta Oikeuteen jätettyä laskua vastaan korotetusta vuokrasta Kesäkuun1 päivästä Lokakuun 1 päivan 1911, on Raastuvanoikeus, hyläten Jokisen vaatimuksen yhtiön kysymyksessä olevan päätöksen julistamisestä mitättömäksi, velvoittanut Kauppias Jokisen suorit tamaan Osakeyhtiö Alpille vaaditut viisikymmentäkaksi markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä kuuden prosentin korkoineen viidelletoista markalle viidellekymmenelleviidelle pennille Kesäkuun 30 päivästä 1911 sekä kahdelletoista markalle neljällekymmenelle pennille seuraavien Heinä - Elo- ja Syyskuun viimeisistä päivistä, minkä ohessa Jokisen tuli viidelläkymmenellä markalla korvata yhtiön oikeuden käyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Jokinen oli veteamalla saat tanut jutun, on Kesäkuun 30 päivänä 1914 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Kauppias Jokisen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Osakeyhtiö Albin kustan nukset Hovioikeudessa Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Jokinen anonut muutosta perus192
telmalla, johon Osakeyhtiö Alpin puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Jokinen ole esittänyt, syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi; ja velvoitetaan Kauppias Jokinen suorittamaan Osakeyhtiö Alpille korvaukseksi yhtiöllä täällä olleista kuluista viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen K. R. Halanen K. Auer. K. R. Halanen K. Auer. Tilj. Grönsell Den 12 Februari 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Kejserlige Åbo Hof rätt inkommet mål emellan Protokollssekreteraren Walter Filip Nordlund, från Helsingfors stad, sökande, och Kronofogden Johanes von Schantz hustru Olga von Schantz, från Åbo stad, för egen del och såsom tillförordnad förmyndare för sin bemälde man, svarande, angående förpliktande att afgifva redovisning: Gifven uti Justitiedepartementet, den 12 Februari 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Helsing fors har Olga von Schants anfört att hon och hennes bemälde man jämte öfrige delegare i hennes den 16. April 1905 aflidne fader Statsrådet Wilhelm Widemans dödsbo, jämlikt Närv: A. L. B. t. A. R. S. H. af H. No 266 Såg. 8. R. D. 1915.
den 26 i nästnämnda månad utfär dadt skriftligt bemyndigande, öfver lämnat utredandet af sagda dödsbo åt Protokollssekreteraren Nordund; men som Protokollssekreteraren Nordlund, ehuru af Olga von Schantz uppfordrad att göra redo för omförmälda uppdrag, icke kunnat i godo förmås att afgifva annan redovisning öfver förvaltningen af berörda dödskoän en oundertecknad afskrift af dödsboets vinst - och förlustkonto den 31. December 1911, hvilken i Juli månad 1912 aflämnats till Olga von Schantz dåvarande ombud Vicehäradshöfdingen Arvid Svarander, har Olga von Schantz, som icke kunde godkänna sagda kontoutdrag såsom sådan edovisning Olga von Schantz vore berättigad att erhålla, yrkat Protokollsssekreteraren Nordlunds förpliktande att omedelbart till Olga von Schants afgifva fullständig redovis ning öfver förvaltningen af ännämnda dödobos tillgångar I saken hörd har Protokollssekreteraren Nordlund framhållit att döds boet ifråga ännu icke hunnit slutligen utredas, enär en del boets förd ringar icke fätts indrifna och särskilda boet berörande rättegångar ännu vore anhängiga, hvarför och då vid sådant förhållande någon slutredovisning icke kunde afgifras samt den Olga von Schantz om bud tillhandahållna bilansen öfver dödsboets ställning den 31 December 1911 vore den enda redovisning Protokollssekreteraren Nordlund vore skyldig och kunde afgifva till Olga von Schantz, den där förresten vore i tillfälle att genom granskning af den öfver dödsboets inkomster och utgifter förda bokföringen förskaffå sig nödig inblick i boets förvalt ning, Protokollssekreteraren Nordlund emotsett käromålets förkastande Härå har Rådstufvurätten medelat den 18 September 1912 afkunnadt utslag väl funnit att Protokollssekre teraren Nordlund, som genom förenämnda skriftliga förordnande af 191
den 26 April 1905 antagits till utredningsman för Statsrådet Widemans dödsbo, under Juli månad 1912 till Vicehäradshöfdingen Svarander, i den nes egenskap af ombud för Olga von Schants, aflämnat en oundertecknad afskrift af dödsboets vinst och förlustkonto den 31 December 1911, men som Olga von Schantz vore berättigad att erhålla sådan redovis ning öfver förvallningen af ifrågavarande dödsbo, som vore möjlig, med fästadt afseende därå att boet ännu delvis vore orealiseradt och dess ställning beroende på rättegång, som vore anhängig, har Rådstufvuräten ålagt Protokollssekreteraren Nordlund att inom tre månader därefter vid vite af tvåhundra mark till Olga von Schantz afgifva slik redovisning Hofrätten, under hvars pröfning Protokollssekreteraren Nordlund i vad väg dragit målet, har genom dom den 18 November 1914 låtit vid Rådstufvu rättens utslag bero; dock sålunda att den tid af tre månader, inom hvilken Protokollssekreteraren Nordlund egde af gifva ifrågakomna redovisning, skulle räknas från dagen för Hofrättens domoch har Protokollssekreteraren Nordlund ålagts att med femtio mark ersätta Olga von Schantz hennes för målet i Hofrätten hafda kostnader Uti Hofrättens dom har Protokollisekreteraren Nordlund anhållit om ändring medels deduktion, den Olga von Schantz bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Tiotokollssekreteraren Nordlund icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva dock sålunda att det åligger Protokollssekreteraren Nordlund att vid ofvannämnda vite före den 1 nästkommande Juli till Olga von Sehante afgifva ifrågavarande redovisning, hvarhos Protokollosekretera ren Nordlund skyldigkännes att till Olga von Schantz, i ersättning för hennes härstädes i målet hafda kostnader, utgifva sjuttio mark Lit195
alle, som vederbör till efterrättelse, länderKejserliga Senaten för Finland Alfred Lillksiala. B. Annberg. Alfred Liukkiala. B. Anneberg. A. V. Oikeudelle Samuli Koski. A. V. Brunmaa. Samuli Koski. Haf Hellen Helmikuun 12 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta taasan Hovioikeudesta tullassa velkomisjutussa, jossa ovat Alavuden pitäjän Sydänmaan kylästä oleva Eläkemies Juho Mikonpoika Hiidenniemi hänen Pohjois - Amerikan Yhdysvalloissa oleskelevat tyttärensä Anna Liisa Hiidenniemi ja Emma Räki sekä viimeksimainitun mies Andra Mäki ynnä sanotusta kylästä oleva Talollinen Salomon Kunion pää, Juho Hiidenniemen niinikään mainituissa Yhdysvalloissa asuvan tyttären Helja Katariinan ja tämän miehen Isak Hassilan asiamiehenä, hakijoina, ja Sydänmaan kylästä kotoisin oleva Talollinen Juho Jukonpoika Hiidenniemi vastaajana: Annettu Oikeusastossa Helmikuun 12 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itullen osittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saa nut tietää. Juho Juhonpoika Hiidenniemi on Alavuden ja Kuortaneen pitäjäin samn: tt - Bl. 1. R. 10 Hof H. N: 267. Pag. 17. Rb. 1915
sekä Töysän saarnakunnan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut: että asu kas 1/12 manttaalinlla osuudella Hiidenniemen kruunantilaa No 22 Sydänmaan kylässä Mikko Hiidenniemi aikanaan ole poikansa Juho Hiidenniemen lapsille Juho, Sanna Liisa, Emma Hilja Katarii na ja Albertiina Hiidenniemelle lahjoittanut oikeutensa sanottuun tilanosaan; että mainituista sisaruksista, jotka Kesäkuun 2 päivänä 1888 olivat saaneet perintokirjan samalle talonosalle, Albertiina Hiidenniemi sittemmin oli kuollut se kä hänen vanhempansa Juho Mikonpoi ka ja Sanna Maria Hiidenniemi perind hänen osuutensa puheena olevaa taloa, että Juho Juhonpoika Hiidenniemi olespellessaan Amerikassa Helmikuusta 1905. Maaliskuuhun 1909 oli Juho Mikonpoika Hiidenniemelle, joka oli hoilanut mainittua tilanosaa, lähettänyt yhteensä 1508 markkaa 25 penniä, että Tunna Liisa, Emoma ja Hilja Katariina Hiidenniemen holhooja Talollinen Elias Niemi näistä rahoista oli käyttänyt 30% markkaa 50 penniä Hiidenniemen taloon rakentamaan ja lupaan, minkä Juho Juhonpoika Hiidenniemi sittemmin oli myynyt 2400 markasta, sekä Juho Mikonpoika Hiidenniemi Juho Juhonpoika Hiidennie men palattua Amerikasta tälle antanut Alavuden Säästöpankin vastakirjassa 3050 markkaa ynnä 559 markan 75 pennin arvoisen niillekoneen, jota paitsi viimeksimainittu tilalla myymistään haloista oli saanut 908 markkaa 25 penniä, ja että Juho Mikonpoika Hiidenniemi ja lelläolevista sy59 markasta 75 pennästä oli suorittanut 1532 markkaa langolleen Talolliselle Heikki Herojalle loppasuoritukjena tämän vaimon perintöosasta Hiidenniemen taloa sekä käyttänyt jäännökjen saman talon asumiseen, mihin nähden ja kun Juho Juhonpoika Hiidenne mi, joka kaikista tilalla olleista raken nuksista, mitkä pidetyssä katselmuksesja olivat arvioidut yhteensä 5475 markaksi, olisi ollut saapa viidennen osan eli 1095 markkaa, myymällä kerrotun luparakennuksen siis oli saanut 1865 markkaa yli hänelle tulevan osuuden on Juho Juhonpoika Hiidenniemi, myön197
täen vastasandun määrän saatavastaan lyhennettäväksi, vaatinut että Juho Mikon poika ja Tanna Liisa Hiidenniemi sekä Emma Mäki ja Hilja Katariina Härsitä velvoitettaisiin känelle suorittamaan neljä viidettä osaa 4154 markasta 75 pennistä korkoineen. Kanteeseen ovat Juho Mikonpoika Hiidenniemi ja hänen asiakumppaninsa vastannut, että tuparakenneeksan oli tälon metsästä otettu 648 hirsipuuta 2330 markan arvosta; että Juho Juhonpoika Hiidenniemi äitinsä Sanna Maria Hiiden niemen kuoleman jälkeen oli huutokauralla Maaliskuun 21 päivänä 1910 talosta myynyt 11/10 nelikkoa perunoita ja pitänyt niistä saadun hinnan 130 markkaa; että Juho Juhonpoika Hiidenniemi sitä paitei oli talosta samana vuonna saanut kolme tynnyriä rukiita, kolme tynnyriå ohria ja kuusi tynnyriä kauroja arvoltaan yhteensä 183 markkaa kuin myöskin myynyt viisi kuormaa heiniä 15 markan mukaan kuomalla 75 markasta eli siis, kun nouta määristä, yhteensä 2718 markasta, poisvedettiin Juho Juhonpoika Hiidenniemelle tuleva viides osa, omaisuutta 2054, oikeastaan 2174 markan 40 pennin arvon; että talon menevät vuosilta 1905-1908 tehdyn laskun mukaan olivat noussut 6296 markkaan 20 penniin, joista Juho Juhonpoika Hiidenniemi myös saltaan oli vastaava; ja että Heikki Herojan vaimolle tosin ennen kuin tilanosa vaitiin ostaa perinnöksi ole ollut lunastuksena maksettava 2000 markkaa, mutta oli Juho Mikonpoika Hiidennie mi tuosta määrästä, josta Herojalle oli annettu velkakirja, maksanut ainakin osan omilla varoillaan Vastineen johdosta on Juho Juhonpoika Hiidenniemi, ilmoittaen että tupa rakennukseen käytettyjen puiden hinta korkeintaan oli ollut 1600 markkaa, myönlänyt että hän syksyllä 1910 oli saanut talon koko saden paitsi viidettä osaa, minkä hän oli luovuttanut esälleen mutta katsonut ettei hän, joka omalla kustannuksellaan oli sekä laittanut kaikki talon pellot kuntoon että sittemmin kyntänyt ja kylvänyl ne, ollut velvolli nen suorittamaan mitään korvausta 198
jyvistä ja perunoista, varsinkin kun a hän koko Amerikassa oloajallaan ollut saanut mitään osaa talon lutoista. Sittenkuin välin selvitys oli asianosaisten kesken toimitettu, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyn tikuluistaan, Helmikuun 5 päivänä 1913. julistamassaan päätöksessä katsenut ulville käyneen, että Juho Juhonpoika Hiidenniemi vuonna 1905-1909 ollessaan Ilmerikassa oli siillä lähettänyt Sanna Liisa Hiidenniemen sekä Emma Mäenja Hilja Katariina Harrilan silloi selle holhoojalle Elias Niemelle sekä Juho Mikonpoika Hiidenniemelle rahaa kaikkiaan viisitoistatuhatta neljä markkaa kaksikymmentäviisi penniä ja että Juho Juhonpoika Hiidenniemi siitä oli tullut hyvityksi yhteensä kymmenellatuhannella kahdeksallasadalla neljättäkymmenelläyhdeksällä markalla viidelläkymmenellä pennillä kuin myöskin että jäännös rahoista neljätuhatta sata viisikymmentä neljä markkaa seit semänkymmentäviisi penniä oli käytetty asianosaiston yhteisesti omistaman Wiidenniemen talon hyväksi, minkäläkdon ja kun Juho Mikonpoika Hiiden niemi ja hänen asiakumppaninsa eivät Med voinen näyttää että Juho Juhon poika Hiidenniemi lähettämistään rahoista olisi saanut muuta hyvitystä kuin mitä edellä oli mainittu Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Juho Mikonpoika Hiidenniemen. Tanna Liisa Hiidenniemen sekä Emma Mäin ja Hilja Katariina Härsilän Juho Juhon poika Hiidenniemelle maksamaan kukin viidennen osan viimeksimainitusta rahamäärästä oli siis kahdeksansataa kolmekymmentä markkaa yhdeksänkymmentäviisi penniä viiden prosentin korkoineen oikeudenkäynnin alusta Helmikuun 6 päivästä 1911 kuin myös kolmellasadalla markalla palkitsemaan Juho Juhonpoika Niidenniemen kulut asi asta Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Mikonpoika Hiidenniemi ja hänen myötäpuolensa vetoamalla olivat saat taneet jutun, on Joulukuun 18 päivänä 99
1914 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Juho Mikonpoika Hiidenniemen myöläpuolineen kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Juho Juhonpoika Hiidenniemen julun vuoksi Hovioikeudessa kärsimäl kulutHovioikeuden tuomioon ovat Juho Mikonpoika Hiidenniemi ja hänen myötapuolensa anoneet muutosta perustetmalla, johon Juho Juhonpoika Hiidenniemi on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Juho Mikonpoika Hiidenniemi ja hänen myötäpuolensa ole osettäneet syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Mikonpoika Hiidenniemi ja hänen myöläpuo lensa suorittamaan Juho Juhonpoika Niidenniemelle, hänellä täällä jutun vuokei olleiden kulujen korvaukseksi, seitse mänkymmentä markkaa Tätä kaikki asian omaiset noudattakod Kejsarillinen Suomen Senaatti: Alfred Kiuksiala. B. Amberg A. J. Lill Mukaanen Samuli Koski A. J. Lill Mukaanen Samuli Koski Häfstellen 200 No 268. säg. 76 R. D. 1915. Den 12 Februari 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Entreprenörsdöttrarna Anna och Stafanida Smirnoff, från Helsingfors stad, sökande, samt Antrupronoren Dmitrij Smirnoff, från sagde stad, svarande. Sifven uti Justitiedepartement, den 12 Februari 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu år i fråga, inhämtat följande: Vid Rädstufvurätten i Helsingfors hafva Anna och Stefanida Smirnoff anfört, att Dmitrij Smirnoff vid parternes faders Entreprenören Sergei Smirnoffs död den 7/20 Augusti 1900 i sin besittning tagit bemälde aflidne tillhöriga magasinstom ten No 3. vid Skatudels Norra Kujen i sagde stad, hvilken tomt genom testamente till 1/3 tillfallit Anna och Stefanida Emirnoff efter deras bemälde fader, och vedermera ända till den 3 December 1810 till upplägsplats för materialier användt Ofele: A. L. B. A. - A. R. S. K. H. af H.