Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
jers sprit, lock och potityr aktiebolags i saken utförda talan. Rådstufvurätten har härå medelst utslag den 8. Mars 1899. yttrat sig i saken och ansett omordade, vid köpslutet parterne emellan om ifrågavarande paret stad gade vilkor vara ett sådant vid fastig hetsförsäljning gjordt olämpligt förbehöll, som icke kunde vara för Vicehäradshöfdingen Ehrnrooth bindande, hvarföre Höijers prit, lock och polityr aktiebolags förevarande talan såsom obefogad förkastats. Hofrätten, under hvars pröfning Frans Höijers spill, lock och potityr aktiebolag i vadeväg dragit saken, har medelst dom den 20. Januari 1900. deri utlåtit sig, att emedan Vicehäradshöfdingen Ehrnroothi ofvanomförmälda köpebref af den 8. December 1896 förbundit sig, bland annat att vid framtida eventeet försäljning af ifrågakomna parcell icke tillåta att å densamma bedrefves bränvinstillverkning, vid äfventyr all Vicehäradshöfding gen Ehrnrooth i motsatt fall utöfver det för parellen annars betingade prisborde till Frans Höijers April, dock och nolityr aktiebolag erlägga en ersättning af tiotusen mark, men tillhäradshöfdingen Ehrnrooth, då han till Nääs sprilfobriks aktiebolag sedermera föryttrat parellen i det derom den 5. Mars 1897. upprättade köpebrefvet icke intagit någon bestämning, som gjorde verkställande af bränvenstillverkning derstädes beroende af Kehäradshöfdingen Ehrnrooths vilja, och Vicehäradshöfdingen Ehrnrooth sålunda å sin sida icke fullgjort hvad honom enligt köpebrefvet af den 8. De cember 1896. ålegat; ty och då merberörda vilkor icke kunde anses vara i något afseen de olämpligt, samt utbetalningen af ersätt ningens belopp icke gjorts beroende deraf. huruvida Frans Höijers prit, lock och polityr aktiebolag styrkt att verklig skada derigenom dräbbat bolaget eller ej, upphäfdes Rådstufvurättens utslag och ålades Kechäradshöfdingen Ehrnrooth att genast emot qvitto till Frans Höijers sprit, lock och polityr aktiebolag betala fordrade tiotusen mark med fem procents årlig ränta derå från rättegångens början den 8. Mars 1899. till skeende full liqvid samt att med sjuttiofem mark godtgöra nyssbemälda toby 24
dess i målet vid Rådstufverätten hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Vicehåradshöfdingen Ehrnrooth i underlånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, som Frans Stöijers sprit, lock och polityr aktiebolag i föreskrifven ordning bemöttHvad sålunda förelupit och handlingarna i målet vidare innehålla har Kej serliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner Kehäradshöfdingen Ehrnroothi icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero, jemte det Vicehäradshöfdingen Ehrnrooth kännes skyldig att till Frans Höijers sprit, dock och potityr aktiebolag i ersättning för bolagits umgälder i Kejserliga Senaten utgifva sextio mark Det alle, som vederbör, till underdång af terrättelse länder. Maris Kejserliga Majestäts Högnetämn, Dess Senat för Finland: Henr. Borenius. A; J. W. Simlin Emt Forsman. AndersinE. Asikolin. Den 28. Februari 1901. J Hans Kejserliga Majestäts Höga Nämn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt reversskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommet mål emellan Finska Brandstodsbolaget för landet, rökande, samt Landthandlaren Anders Waris, från Sotkama by i Polvijärvi socken, uteblifven svarande, angående utbekommande af brandstöd: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departement i Helsingfors, den 28. Februari 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande: Vid Häradsrätten i Polmjärvi sockens tingslag har Anders Waris anfört, att han den 31. December 1891. uti Finska Brandstodsbolaget för landet hade emot delskada försäkrat sin uti nämnda Sotkuma by belägna mejeri - och qvarninrättning till ett belopp af tiotusen finska mark, hvaraf belöpte sig på byggnaden fyratusen mark, på en lohomobil tvåtusen femhundra mark och på en entrifog, en härna, tvänne parqvarnstenar samt ett vederberk med mera Efverwarade: SS: 7. - C. F. H. - J. N. E. J. A. No 284. Pag. 13. R. D. 1900. Ting öfversättning 1 Kejserliga Seatens dom med öljer originala och Asset
sammanlagdt tretusen femhundra mark; att denna mejeri - och qvarninrättning genom vådeld uppbrunnit den 12. Maj 1897., hvarom Anders Waris omedelbart derpå underrättat belagets direktion; samt att bolagets ägent å orten den 8. påföljande November hade utbetalat åt Anders Waris åttatusen trehundra sextio mark, utan att dervid uppgifva hvarföre bolaget sålunda nedsatt försäkringssumman; och har Anders Waris i anledning häraf och då bolaget bort inom tvänne månader efter branden utgifva hela försäkringsbeloppet yrkat, att bolaget måtte åläggas till honom utbetala den oguldna återstoden af brandstollen ettusen sexhundra fyratio mark jemte sex procents årlig ränta derå från den 12. Juli 1897. tills full betalning följde. Härtill har bolaget genmält, att Anders Waris redan den 12. Oktober 1888 af ifrågavarande brandskadade egendom hos bolaget försäkrat, lokomobien för tvåtusen, femhundra mark, eentrifven för ettusen tvåhundra mark, kärnan för trehundrase mark samt vederbärket med mera till ett värde af ettusen femhundra mark, äfvensom att nästnämnda föremål, af hvilka lohomobilan såsom ny kostat endast tvåtusen tvåhundra mark samt antrifugens och kärrans inköpspris också understigit le belopp, för hvilka de försäkrats, vid tiden för branden icke vidare egt samma värden, utan hade desamma genom slutning nedgått med åtminstone fem procent för hvarje år, hvadan värdet af berörda egendom vid tiden för branden utgjort för lokomobilan ettusen tvåhundra tio mark samt för den öfriga egendomen sammanlagdt tvåtusen tjugufem mark, hvarföre och då bolaget icke vore pligtigt att ersätta för brunnen egendom utöfver skadans verkliga värde, men bolaget emellertid i sådant afseende erlagt förlokomobilen ettusen femhundra sextio mark samt för öfriga uppräknade föremål sammanlagdt tvåtusen åttahundra mark, samt brandskadeersättningen af bolaget faststälts till betalning hösten 1897., efter det föreskrifven undersökning med anledning af särskilda vid branden förekomna omständigheter den 23. September samma år vid ortens Häradsrätt för206
sammanlagdt tretusen femhundra mark; att denna mejeri - och qvarninrättning genom vådeld uppbrunnit den 12. Maj 1897., hvarom Anders Waris omedelbart derpå underrättat belagets direktion; samt att bolagets ägent å orten den 8. påföljande November hade utbetalat åt Anders Waris åttatusen trehundra sextio mark, utan att dervid uppgifva hvarföre bolaget sålunda nedsatt försäkringssumman; och har Anders Waris i anledning häraf och då bolaget bort inom tvänne månader efter branden utgifva hela försäkringsbeloppet yrkat, att bolaget måtte åläggas till honom utbetala den oguldna återstoden af brandstolen ettusen sexhundra fyratio mark jemte sex procents årlig ränta derå från den 12. Juli 1897. tills full betalning följdeHärtill har bolaget genmält, att Anders Waris redan den 12. Oktober 1888 af ifrågavarande brandskadade egendom hos bolaget försäkrat, lohomobilen för tvåtusenfemhundra mark, contrifven för ettusen tvåhundra mark, kärnan för trehundrase mark samt vexelvärket med mera till ett värde af ettusen femhundra mark, äfvensom att nästnämnda föremål, af hvilka lohomobilan såsom ny kostat endast tvåtusen tvåhundra mark samt entrifugens och härmans inköpspris också understigit de belopp, för hvilka de försäkrats, vid tiden för branden icke vidare egt samma värden, utan hade desamma genom slut ning nedgått med åtminstone fem procent för hvarje år, hvadan värdet af berörda egendom vid tiden för branden utgjort för lokomobien ettusen tvåhundra tio mark samt för den öfriga egendomen sammanlagdt tvåtusen tjugufem mark; hvarföre och då bolaget icke vore pligtigt att ersätta för brunnen egendom utöfver skadans verkliga värde, men bolaget emellertid i sådant afseende erlagt för laksmäbelen ettusen femhundra sextio mark samt för öfriga uppräknade föremål sammanlagdt tvåtusen åttahundra mark, samt brandskadeersättningen afbolaget faststälts till betalning hösten 1897., efter det föreskrifven undersökning med anledning af särskilda vid branden förekomna omständigheter den 23. September samma år vid ortens Häradsrätt för206
siggått, och medlen strax derefter tillstälts Anders Waris, bolaget anhållit om käromålets förkastande. Sedan parterne å ömse sidor anhållit om ersättning för sina umgälder i rätte gången, och vittnesförhör i målet egt rum har Häradsrätten uti den 6. December 1898. afsagdt utslag förklarat, att, emedan i 41. SS af det för Finska Brandstodsbolaget för landet den 5. Mars 1896. faststälda reglementet föreskrefves, att, om den försäkrade egendomen genom vanskötsel nedginge i värde, bolagets ägent egde uppmana försäkringshafvaren att anmäla om sådan sänkning i försäkringssumman, hvartill omständigheterna kunde föranleda, eller, om försäkringshafvaren icke efterkomme slik anmaning, sjelf vidtaga åtgärd om försäkningsvärdets nedsättande i den mån skäligt befunnes, men sådan uppmaning eller minskning af försäkringsvärdet icke skett, bolaget icke egt laga skäl att minska försäkringsbeloppet, hvarföre bötaget ålagts att emot qvitto genast åt Anders Waris betala fordrade ettusen sexhundra fyratio mark med sex procents årlig ränta från den 8. November 1897, då en del af försäkringsbeloppet erlades och bolaget mäste anses hafva afslagit Anders Waris derutöfver sträckta anspråk på ersättning, hvaremot rättegångskostnaderna qvittats parterne emellan. Hofrätten, under hvars pröfning såväl Anders Waris som Finska Brandstodsbolaget för landet i vadeväg dragit målet har genom den 2 December 1899. gifven dom funnit bolaget, som ej kunnat till förlitligen styrka, att värdet för ifrågavarande försäkrade egendom vid den tid, då försäkringen togs, understigit det dervid uppgifna beloppet, icke hafva anfört skäl till ändring uti Häradsrättens utslag, samt Anders Waris ändringsansökning cke föranleda annan rättelse deri, än att räntan å den till betalning faststälda summan skulle beräknas från den 21. Oktober 1897., då Brandstods bolagets direktion beslutet med sagda belopp min ska brandstoden, jemte det bolaget känts skyldigt att med etthundra mark ersätta Anders Waris hans kostnader i målet vid Häradsrätten 207
Uti Hofrättens dem har Finska Brandstodsbolaget för landet i underdånghet sökt ändring. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande; och alldenstund försäkringstagare enligt 45. SS: uti ofvan åberopade reglemente af den 5. Mars 1896., hvilken SS. haft enahanda lydelse uti det för bolaget tidigare gällande reglementet af den 12. December 1882, icke är berättigad att i något fall bekomma brandstod utöfver skadans rätts värde, fördenskull och då bolaget styrkt, att ifrågavarande lokomobil och öfriga maskinen, hvilka vid försäkningens meddelande uppskattats till ett värde af sin tusen mark, derefter nedgått i värde med åtminstone ettusen sexhundra fyratio mark eller det belopp bolaget vägrat till Anders Warus erlägga, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphörvande af Häradsrättens utslag och Hofrät tens dom samt förhastande af Anders Waris talan, befria bolaget från utgifvande, af den Karis tillerkända ersättning såväl E. Ascholin. för brandskadan som för rättegångskostnaden. Det alle, som vederbör, till underdång efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: E. Johnsson i SS: 7 Emoti Forsman. 1. E. Heikel. Julin Hummelin J. E. Heikel. Julin Hummelin 208
Uti Hofrättens dom har Finska Brandstodsbolaget för landet i underdånighet sökt ändring. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna vidare innehålla har Kejserlega Senaten tagit i öfvervägande, och alldenstund försäkringstagare enligt 45 SS. uti från åberopade reglemente af den 5. Mars 1896., hvilken SS. haft enahanda lydelse uti det för bolaget tidigare gällande reglementet af den 12. December 1882., icke är berättigad att i något fall bekomma brandstod utöfver skadans rätta värde, fördenskull och då bolaget styrkt, att ifrågavarande lokomobil och öfriga mäskinen, hvilka vid försäkningens med delande uppskattats till ett värde af sentusen mark, derefter nedgått i värde med åtminstone ettusen sexhundra fyratio mark eller det belopp bolaget vägrat till Anders Waris erlägga, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Häradsrättens utslag och Hofrättens dom samt förkastande af Anders Waris talan, befria bolaget från utgifvande af den Waris tillerkända ersättning såväl E. Ascholin. för brandskadan som för rättegångskostnaden. Det alle, som vederbör, till underdårig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: 14. E. Johnsson SS 77 Ernsti Frman. 1. Etttiskel - Julin Hummelin 1. Etttiskel - Julin Hummelin 208
Den 1. Mars 1901. 1 Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt sessionsskilling, från ÅboHofrätt inkommit sjörättsmål emellan Handlanden i Mariehamns stad Robert Mattsson, sökande, och Sjökaptenen Mathias Wilhelm Eriksson, äfven från sagda stad, utiblifven svarande: Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 1. Mars 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Efter Handlanden Mattsson ågången stämning till lagtima tinget i det tingslag, som utgöres af Jomala socken och Mariehamns stad, har Sjökaptenen Eriksson vid Häradsrättens sammanträde den 26. Oktober 1899. anfört, att Eriksson varit befälhafvare å Mattsson tillhöriga bärkskeppet Hnafrån den 4. September 1898., hvilken dag Eriksson tillträdt nämnda befattning uti staden Antwerpen i bonungari Öfde H. B. - C. F. - A. K. - E. A. /E. J. A. 99 No 272. Pag. 202. R. D. 1900.
ket Pelgien, der fartyget för tiden legat, intill April månad 1899., då Eriksson, på yrkande af Mattsson, lemnat färtyget och afrest till hemorten, samt att Sjökaptenin Eriksson öfver sitt omförmälda uppdrag den 8. derpåföljande Maj till Handlanden Mattsson afgifvit redovisning, enligt hvilken Eriksson hos Mattsson hade ett tillgodohafvande af trehundra nio mark sextiofem penni; men som Handlanden Mattsson vägrat att till Eriksson utgifva berörda tillgodohafvande, har Eriksson, jemte det han till Häradsrätten inlemnat en kontokuranträkning, som i debet upptager, utom annat, månadslyra för en och tvåtredjedels månad efter tvåhundra mark i månaden med trehundra trettiotre mark tjugu penni, yrkat Handlanden Mattssons förpligtande att till Eriksson erlägga förenämnda trehundra nio mark sextiofem penni jemte ränta från den 8. Augusti 1899., då tiden för klandertalan mot redovisningen utgått, äfvensom godtgöra Eriksson kostnaderna i rättegången. Häröfver hörd har Handlanden Mattsson erkänt, såväl att Sjökaptenen Eriksson uppgifna tid varit befälhafvare å skippet "Hera" som att den ingifna kontokuranträkningen vore öfverensstämmande med redovisningen; men emedan Mattsson i hyra åt Eriksson utlofvat endast tre och en half procent af brutlofrakten, utan att ens fråga varit om någon stående lön, hade Mattsson genast vid redovisningens emottagande för Eriksson tillkännagifvit sitt missnöje öfver sagda debitering, hvarföre och då Erikssons ifrågavarande fordringsanspråk förty vore skälelost, Mattsson emotsett häromålets förkastande. Sedan Sjökaptenen Eriksson i anledning häraf medgifvit, att något aftal om hans lön parterne emellan icke egt rum, men förmenat, att Eriksson vore berättigad till den af honom fordrade månadshyra, enär 210
skappet Herr under en och tvåtredjedels månad legat under reparation i Antwerpen och någon fråkt under denna tid sålunda icke kunnat ifrågakomma, har Häradsrätten genom utslag den 26. Oktober 1899. i målet utlåtit sig, att emedan Sjökaptenen Eriksson inom den uti 51. SS: af gällande sjölag stadgade tid af en månad efter resan slut deröfver aflemnat redovisning, samt Handlanden Mattsson icke inom tremånader derefter väckt klander emot densamma, ty och då Mattsson sålunda försuttit sin klandertalan mot redevisningen, samt Erikssons omordade tillgodohafvande medgifvits vara med sagda redovisning öfverensstämmande, ålades Handlanden Mattsson att emot qvitto till Sjökaptenen Eriksson genast utgifva fordrade trehundra nio mark sextiofem penni jemte fem procents årlig ränta derå från den 8. Augusti 1899, hvarhos Mattsson borde med fyratiofem mark godtgöra Eriksson hans umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Mattsson i vadeväg dragit saken, har medelst dom den 22. Juni 1900. lätit bero vid Häradsrättens utslag samt skyldigkänt Handlanden Mattsson att till Sjökaptenen Eriksson gälda afgifterna för dennes exemplar af Hofrättens dom med femton mark åtta tio penni. Uti Hafrättens dom har Handlanden Mattsson i underdånighet sökt ändring. Hvad sålunda förelupit och handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner Handlanden Mattsson icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken altså kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till underdånig sterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: Henr. Rosenius. Annit Forsman. Henr. Rosenius. Annit Forsman. A; S; W. W. a Andersin. P Ascholin 211
Maaliskuun 1. päivänä 1901 Keisarillisen Majesteetin Korkoassa Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahatta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Työmiehet Erkki Kettunen ja Aatami Sällinen. Kivennavan pitäjän Terijoen kylästä, yhteisesti ovat hakijoina, sekä edesmenneen Kauppiaan Otto Diirr'in leski Anna Tiirr, Pietarin kaupungis ta, poisjääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Maaliskuun 1. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esi tyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kivennavan pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Erkki Kittunen ja Aatami Sallinen kertoneet, että Kauppias Diir ryksyllä vuonna 1895. Rakennusmestari Kustaa Huolaselle oli jättänyt urakalla rakennettavaksi erään huvilarakennuksen mainitussa Terijoen kylässä; että Kustua Kuopanen sanottuun rakennustyohön oli ottanut Läsnä: H. B - 35. - Å.K. - E A.- /R S./ SS: 93. Sivu 197. K. S. 1066
nuitten muassa Erkki Kettusen ja Aatami Sällisen; että Kustaa Kuopanen, joka 10. päivänä Toukokuuta 1896. oli luopunut urakasta, silloin oli jäänyt Erkki Kettuselle ja Aatami Salliselle velkaa maksamattomia työpalkkoja sekä että Kauppias Diir viimeksimainitussa tilaisuudessa oli sitoutunut vastaamaan sietä, mitä Erkki Kettunen ja Aatami Sällinen edellämainitussa suhteessa olivat Kustaa Huopaselta saavat, vaan ettei Kauppias Diir ollut tätä sitoumustaan täyttänyt, jonka tähden Erkki Kettunen ja Aatami Sallinen ovat vaatineet, että Anna Diirr, miehensä oikeudenomista jana, velvoitettaisiin Erkki Kettuselle ja Aatami Salliselle suorittamaan, Kettuselle kuusikymmentäkahdeksan ruplaa ja Aatami Sälliselle kolmekymmentakuusi ruplaa; jonka ohessa Erkki Kettunen ja Aatami Sallinen ovat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Anna Diirrin vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus, jossa Kustaa Huopasta myös oli asiassa kuulusteltu, 12. päivänä Marraskuuta 1898. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa ja, koska Erkki Kettunen ja Aatami Sällinen eivät olleet voineet näyttää toteen, että Kauppias Diirr olisi sitoutunut heille suorittamaan kysymyksessä olevia työpalkkoja, hyljännyt Erkki Kettusen ja Aatami Sallisen asiassa ajamän kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Erkki Kettunen ja Aatami Sallinen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Heinäkuun 5. päivänä 1899. antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja samalla velvoittanut Erkki Kettusen ja Aatami Sillisen Anna Diirrille suorittamaan maksut nänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon ovat Erkki Kettunen ja Aatami Sallinen alamaisesti anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ett evät Erkki Kettunen ja Aatami Sallinen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua
tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteg till Korkenssa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Borenius. Anesti Sorman. A. F. Brunen. och Andersin. A. F. Brunen. och Andersin. Karl Standertskjött Den 1 Mars 1901. Hans Kejserliga Majestäts Höga Nämn, Dess Senats för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter, från Ala Hofrätt inkommet mål emellan Backstugusittaren Karl Gustaf Lindholm från Kyrkslätt socken, sökande samt Gårdsegaren Frans Viktor Lindberg, från Helsingfors stad, svarande, angående klander af testamente Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Dehartement, i Helsingfors, den 1. Mars 1901. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet Sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhemtat följande Inför Häradsrätten i Kyrkslätt sockens tingslag hafva Frans Viktor Lindberg och hans hustru Sofia Wilhelmina Lindberg den 20 Februari 1869 muntligen förklarat sin yttersta vilja vara, att den af makarna som öfverlefde den andra, skulle erhålla full eganderätt till allt hvad som tillhörde deras bovid den först aflidande makans död, dj: R. B. - ä B - A. K - E A I No 299. Pag. 10. R. D. 1900.
och har bemälde Häradsrätt uti dess dervid förda protokoll antecknat, det måkarna Lindberg gjort denna förklaring rd sundt och fullt förstånd samt af fri vilja. Derefter hafva makarna Lindberg den 10 Januari 1885 skriftligen bekraftat berörda förordnande, hvarefter och sedan Sofia Wilhelmina Lindberg den 11 Maj 1897 aflidit, Frans Viktor Lindberg den 29 i samma månad inför Rådstufvurätten i Helsingfors bevakat omförmälda testamente Sedermera har Karl Gustaf Lindholm på Frans Viktor Lindberg ågangen stämning vid sistsagde Rätt, under förmälan att Karl Gustaf Lind holm vore broder och, jemte syskon och syskons afkomlingar, närmaste arfvinge till Sofia Wilhelmina Lindberg i afseende å klander af ofvanomordade testamente anfört: att Sofia Wilhelmina Lindberg redan före detsammas upprättande och derefter ända till sin död saknat förståndets fullo bruk och förty icke kunnat lagligen upprätta något gilligt förordnande om sin qvarlåtenskap; att testamentet ursprungligen gjorts inför domstol och icke, såsom lag stadgade, inför tränne personer, hvilka kunde derom vitt na, att af dem, som intygat riktigheten af makarna Lindbergs den 10. Januari 1885 skedda bekräftelse af testamentet, nämligen Gårdsegaren Bruno Wilhelm Hising och Handlanden Petter Naumoff, den sistnämnde aflidit utan att derförinnan hafva blifvit å ed afhörd samt att då denna bekräftelse någon tid efter Handlanden Naimoffs frånfälle upprepats inför Fabrikanten Carl Sahlsten någon annan person icke varit till städes. I följd häraf har Karl Gustaf Lindholm yrkat, att testamentet mutte till all kraft och verkan upphäfvas och Sofia Wilhelmina Lindbergs efterlemnade egendom upplåtas till skifte emellan Karl Gustaf Lindholm och hans medarfvingar, hvarhos Karl Gustaf Lindholm anmärkt att, enär Söfia Wilhelmina Lindberg i arf efter sin den 5 Februari 1847 aflidna moder 15