Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tio mark trettiofyra penni äfvensom att erlägga fem procents ränta å priset för hyfvelmaskinen åttatusen fyratioen kronor, femtiosju öre från den 13. Augusti 1899. tills full betalning följde, hvarhos Sjökaptenen Gallenius skyldigkänts att med trehundra femtio mark hålla Handlanden Widenius skadeslös för hans i målet hafda kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Sjökaptinen Gallenius i vadeväg dragit målet, har genom dom den 11. November 1899. utlåtit sig att, enär styrkt blifvit att ifrågakomna skada å sidostyrket uppstått derigenom, att vid mäskingodsets öfverflyttning från ängfartyget Carl von Linne uti präm i Räfsö hänen nödig varsamhet icke iakttagits, Sjökaptenen Gallenius´libell ej förintedde annan ändring uti det slut, hvari Rådstufvurätten genom dess förberörda utslag i saken stannat, än att, då bolaget Körea Puunjalostus osakeyhtiö, enligt ofvan omförmälda öfverenskommelse varit skyldigt att erlägga priset för hyfvelmäskinen den 10. September 1899., den utdömda räntan å nämnda pris borde beräknas endast till sistsagde dag. Uti Hofrättens dom har Sjökaptenen Gablenius i underdänighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, den Handlanden Widenius i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner Sjökaptenen Gallenius icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förberörda dom, hvarvid förty kommer att bero, jemte det Sjökaptenen Gallenius ålägges att till Handlanden Widenius i ersättning för hans härstädes i målet hafda umgälder utgifva sextiofem mark. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: Henr. Rosenius Eriksson Henr. Rosenius Eriksson Lindemman. jättäisel A. Nummlin. Johan Nimmeken A. Nummlin. Johan Nimmeken Andersin. 66. till afkorteen
Den 14. November 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Higa Namn Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt uvisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkemmit mål emellan Ingeniören August Abraham Montin, från Helsingfors stad, sökande, samt sysslomännen i Nystads Slipoch Mekaniska Werkstads Aktiebolags konkurs Rådmannen Gustaf Frithiof Ellmén, Handlanden Gabriel Rivell och Vinkonsuln Erik Savön, alla från staden Nystad, tillstädeskomne, äfvensom ledamöterne i bemälda belags direktion Rådmannen Ellmén, Hofferdikap tenen Isak Reinhold Isaksson, Tillkonseln Jens Alexander tarha siasson och Handlanden John Kivell, de tu sistnämnde jemväl från Nystad, uteblifne warande, angående fordran: Silfver uti Kejserliga Senaten för Tinland och Dess Justitia Departement, i Helsingfors, den 14. November 1900. Kejserliga Senaten har låtit handEfter A. af A. C. J. E. H.- Jul. - Emt. A. 6. No 1204. Pag. 139. R. D. 1899.
lingarna i målet Sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Efter det konkursansökan för Nystads Slip - och Mekaniska Werkstads Aktiebolag inlemnats till Rådstufvurätten i Nystad af Ingeniören Montin, som jemlikt skriftligt kontrakt af den 9. Januari 1893. i egenskap af verkställande direktor i belaget omhänderhade ledningen af nämnda industrida verk, hafva sysslomännen i konkursen Mädmannen Ellmin Handlanden Gabriel Rivell och Vicekonsuln Savón låtit till Rådstufvurättens sammanträde den 9. Augusti 1897. instämma Ingeniären Montin samt dervid anfört: att Mentin, hvilken i sin förenämnda egenskap handhaft hela förvaltningen af belagets angelägenheter och deribland äfven bokföringen, inhassningen af alla medel samt utbetalningar, häftade till belaget enligt reskontra Litt. R., med deri ingående sålde till år 1897., 11,929. mark 9. penni; att Montin i samma uskontra för den 31. December 1876. beräknat sig till godo halfva underhållskostnaden för af Montin sjelf anskaffad kosk, häst och ehipage för tre år med inalles 1,500. mark, hvilken för belaget onidiga kostnad icke kunde af sysslomännen i konkursen godkännas, enär bolaget icke förbundit sig dertill; att Mentin å sin årliga lin, 4,000. mark, uppburit af konkursförvaltningen 1000. mark, samt att bolaget vid konkursens början enligt kassebok hade en kassabehållning af 6, 460. mark 52. penni, hvilka medel af Mentin ej blifvit öfverlemnade till konkursförvaltningen. På grund af anförda omständigheter hafva sysslomännen i konkursen den 3. Augusti 1897. upprättat kontekurant med Ingeniören Montin samt i debet påfört honom ofvanberörda poster med tillhopa 21,1799 mark 61. penni äfvensom å kredit sidan godtgjort Montin lön för sex månader
från den 1. Januari till utgången af Juni månad 1897., då Montin äfgått från sin befattning, med 2,000. mark och tantieme för år 1896. med 959. mark 38. penni eller 10% af nittovinsten för sagda år. I öfverensstämmelse med Montins kontrakt, hvari bestämdes, att vid beräknande af nettorinsten några räntor, afskrifningar och inköp af saker till förstarande af bolagets rörelse icke finge påföras detsammas debet, hade syssmännen uti det för år 1896. uppgjorda vinst- och förlustkontets debet upptagit befäl - och aflöningarskonto 18, 181. mark 61. penni, uukonto 6,412. mark 83. penni, kommissions - och arvodeskonto 19,278. mark 70. penni samt omkostnadskonta 23,439. mark 99. penni mot de i kredit ingående materinber konto 17,447. mark 45. penni och tillverkningskonto 53,700. mark 48. penni, då nittovinstin kommit att utgöra 9,583. mark 80. penni och Mentins andel deraf det belopp honom i ofvanstående måtto godtskrifvits. kontukurantens säldo, för hvilket Ingenioren Montin häftade till bolaget, utgjorde sålunda 15, 220. mark 23. penni, hvilket belöper bemälde sysslomän yrkat Montins förpligtande att till dem utgifva med ränta. I saken hörd har Ingeniören Montin genmält: att den i motparternes kontokurant upptagna posten å 11,919. mark 9. penni vore riktig; att den af Montin sig tillgodo beäknade halfva underhållskostnaden för elipage med häst och kosk 1,500. mark, hvilken post af förbinernde bokfarts med endast halfva beloppit, icke kunde från lännas honom, emedan Montin jemlikt 14. SS: af de för bolaget faststälda stadgar hade befogenhet att i egenskap af verkställande direkför ensom bestämma i de bolagets angelägenheter, som anginge den inre förvaltningen, samt behof af häst för affärens räkning ständigt gjort sig gällande, att de i kontokuranten Montin debiterade
1000. mark såsom lön för tre månader icke utgjorde hans i kontraktet betingade lön, utan af konkursförvaltningen honom vid borgenärsammanträde den 21. April 1897. tillförsäkrad ersättning för bolaget gjorda tjenstefter konkursens början; att den i kontokuranten Montin på förda kassabristen 6,460. mark 38. penne icke rörde honom, enär vid affären af direktionen varit anstäld särskild kassör, hvilken det tillkom att hafva omsorgen om kassan; och som enligt 15. SS: i belagets stadgar bolagets direktion i sin holhet egde ansvara för att bolagets egendom ändamålsenligt förvaltades, vore jemväl de personer, hvilka jemte Montin varit medlanmar i direktionen, lika med Mentin ansvarige för sagda kassebrist; att Montins lön i kontokuranten lait upptagas med fullt belopp för htt år eller 4,000. mark, enär Montin varit anstäld vid affären för är; samt att beräkningen af tanteurne vore oriktig i så måtto att kommisnons - och arvodeskontor, 19,278. mark 70. penni, icke borde afdragas för erhållande af affärens nittovist af orsak, att dessa utbetalningar skett för att få affären känd hos allmänheten och derigenom möjligen åstadkomma större vinst i framtiden samt sålunda icke utgjorde utgifter, som varit behöfliga för afförens bekrifvande under år 1596., och att omkostnadskontor, 23,439. mark 97. penni, borde minskas med 6,700. mark, enär sagda rest utgjorde utgift, hvilken bolaget, som i Systad leremot ett för tyg åt en offvinnan uti Kejsaredömet Ryssland, i anledning af höparens vägran att erlägga priset i fall han ej finge derifrån afdraga kostnaden för betens transport genom Merinska kanalen, påtagit sig såsom kostnad i anfördt afseende för att få tidigare löst penning gar, och hvilken utgift derför borde härföras till sådan afskrifning, som enligt kontraktet icke finge afdra
gas från bruttovinten vid beräkningen af Montins tantieme. På vid antyddä förhållanden de bolagets utgifter, som för bestämmandet af hans tantieme finge ifrågakomma, uppginge till förenämnda poster å 12,431. mark 61. penni, 6,412. mark 5 SS. nenni och beloppet af det med 6,200. mark minskade omkostnadskontet eller 16,739. mark 99. penni eller tillsammans till 35,584. mark 43. penni samt denna summa borde afdragas från bruttoinkomsterna 71,156. mark 93. penni, återstode såsom mettorinst 35,576. mark 50. penni, hvaraf Montin ansett sig i tontieme tillböra tio procent med 3,557. mark 25. penni; hvarhos. Mentin förmenat sig äfven böra godt göras för någon öfverdebitering af medel uppburna af en P. Ponomarjeff med 997. mark 50. penni. På grund af det anförda har Ingenioren Montin öfver sin affärställning till bolaget upprättat kontokurant, upptagande i debet hans tantieme 3,55. mark 25. penni, Montins lön för helt år 4000. mark, ofvansagda öfverdebitering 997. mark 50. penni och kostnaden för ekipage med häst och huhför tre år 1,500. mark samt i kredit sålda enligt uskontran 11,919. mark 9. penni och sålunda Montins skuld till bolaget till 1,564. mark 34. penni; och har Ingeniören Montin förty påstått förkastande af motparternes derutöfver sträckta kraf. Sedan sysslomännen i konkurssa motsagt Ingeniören Montins påståenden i saken såsom obefogade samt bdamöterne i bolagets direktion Råd mannen Ellmén, Steffudikaptenen Isaksson, Tivikonsuln Zachariassen och Handlanden Johan Nivell blifut, med anledning af Ingeniören Montins påstående, att desse jemte honom borde ansvara för omordade kassebrist, till svarandeparter af Montin i målet indragne och deri börde, har Rådstufvurätten, hvarest såväl Rådmannen Ellmén, Handlanden Gabriel Nivell och tillkonsula Savon som Ingeniören Mon
tin anhållit om ersättning för sina rättegångs umgälder, medelst utslag den 25. Juli 1898. funnit utredt vara, att, af de i Rådmannen Ellméns och hans medparters kontokurant för den 3. Augusti 1897. omnämnda poster på debetsidan, den på elfvatusen nishundra nitton mark nio penni jore ostridig såsom af Ingeniören Montin godkänd; att Montin, oaktadt han i egenskap af verkställande direktör för Nystads Slip - och Mekanska Wikstads Aktiebolag enligt SS: 14. i de för bolaget faststälda stadgar hade ensam afgöranderätt uti bolagets inre förvaltning, dock icke i stöd af samma SS: kunde anses vansvarig för de åtgärder han med hänsyn till ifrågavarande inne förvaltning vidtagit, samt att det af Rådmannen Ellmén och hans medparter i kontokuranten upptagna beloppet ettusen åttahundra mark vore tillräckligt stort med hänsyn till den nytta, bolaget under ifrågakomna tid haft af häst, kurk och kipage; att posten på ettusen mark vore att betraktas såsom den Ingeniören Montin på grund af bontraktet emellan honom och bolaget tillkommande lön för tiden från den 1. Januari 1897. till den 1. derpåföljande April, före hvilken dag lölaget försatts i konkurstillstånd, hvilket lönebelopp Montin icke bestridt sig hafva uppburit; att Ingeniören Montin ensam omhänderhaft bolagets kassa, hvari vid lenkursens början förefunnits en brist af sextusen fyrahundra sextiomark femtiotvå penni, och förty vore skyldig att för densamma ensam ansiara; att beträffande posterna på kontokurantens kuititsida hälften af den på tvåtusen mark eller ettusen mark vore att betraktas såsom en Ingeniören Montin i enlighet med vid ofvanberörda den 21. April 1897. hållna borgenärssammanträde fattade beslut tillkommande aflöning för tiden från den 1. April 1897. till inställebolagen i konkursen den 28.
derpåföljande Juni samt att den andra hälften af ifrågavarande port utgjorde den äfven på kontokurantens debetsida observerade lönen för tiden från den 1. Januari till den 1. April 1897., att Ingeniören Montin tillkommande tän tienne för är 1896. icke öfverstige niohundra femtionio mark tuttioåtta penni, alldenstund kommissions-och arvodeskontets innehåll, nittontusen tvåhundra sjuttioåtta mark sjuttio penni, samt den i omkostnadskontet ingående posten, sextusen sjuhundra mark, för omförmälda fastygs transport genom Marinska kanalen icke kunde betraktas som sådan afskrifning, som afsäges i Montins kontrakt med beläget; samt att något afseende ej kunde fästas å Montins anspråk att blifva godtgjord med niohundra nittiosju mark femtio penni för öfverdbetning af medel, uppbuna af P. Ponomarjeff, enär detta anspråk såsom ostyrkt af Montins motparter motsagts; i anseende hvartill Rådstufverätten ålagt Ingeniören Mentin att genast emot qvitto till Rådmannen Ellmin, Handlanden Gabriel Kivell och fienkonsuln Tarön, i deras egenskap af sysslemänuti förbemälda bolags konkurs, ut gifva såldet i deras ofvannämnda kontekurant, adertontusen tvåhundra tjugu mark tjugutre penni, med fem procents ränta derå från den 9. Augusti 1897., då lagsökningen började, tills full betalning skedde äfvensom att med fyrahundra åttatio sex mark åttatiofem penni ersätta Rådmannen Ellmén och hans med parter deras kostnader i målet. Hefrätten, under hvars pröfning Ingeniören Montin i vädivåg den git målet, har medelst dem den 1. Maj 1899. utlåtit sig, att Ingeniönen Montin väl i Hofrätten anmärkt, att å ed i saken afhörde Kontoristen Axel Elfving, enär han varit antagen vid affären som kasför med egen ansvarighet samt sålunda hade att vänta nytta el
ler skada af målets utgång och klarligen vittnat i egen sak, vore jäfvig att i målet vittne bära, hvarföre Ingeniören Montin yrkat, att Elfving måtte förklaras för återgångsvittne, jemte det Montin anhållit, att saken blefve till Rådstufvurätten återförvisad, för att Montin komme i tillfälle att styrka antydda jäfsför hållande, i hvilket afseende Montin jemväl bilagt särskilda vittnesintyg; men emedan Ingeniören Montin icke ens gittat påstå, att Kontoristen Efving skulle varit af Nystads Slipoch Mikaniska Wikstäds Aktiebolag anstäld som kassör vid affären samt berörda intyg icke innehölle å saken verkande omständigheter, vardt Ingeniören Mentins begäran om återförvisning afslagen och han jäfsanmärkning lemnad utan äfseende samt Kontoristen Elnings vittnesmål bibehållet vid laga kraft och verkan. Wid pröfningen af sjelfva vaken har Hofrätten funnit Ingeniören Mentin hafva visät, hvarken att bolaget förbundit sig att för affåren underhålla häst, ekipage och kusk eller, derest körslor för affärens räkning förekommit, till huru stort belopp kostnaden för desamma uppgått, hvarföre och då Ingeniören Mentin i egenskap af verkställande direktör för bolaget och medlem i dess direktion vore för bolagets egendom ansvarig samt den vid affåren förda kasseboken, hvari Mon tin icke kunnat påstå, att några plaktigheter förekomme, utvisade, att kassabehållningen vid 1796. inutgång utgjort sextusen fyrahundra sextio mark femtiotvå penni, Hofrätten låtit på nyssanförda och af Badstufvurätten åberopade grunder vid Rådstufvurättens utslag såvidt anginge hufvudsaken bero, jemte det Ingeniören Montin lemnats öp pet att särskildt i laga ordning mot direktionens för beläget öfriga medlemmar utföra talan om dras förpligtande att godtgöra Montin för hvad han af berörda har
sabehållning ålagts utgifva utöfver hvad Montin förmenät hafva belöpt sig å hans ansvärsdel deri, ifall Montin ansåge sig till slik talan befogad. Beträffande sedan Rådstufvurättens utslag i hvad det innefattade yttrande och rande rättegångskostnaden i målet vid Rådstufvurätten har beloppet af den ersättning, Montin ålagts att i detta afseende till sina motparter erlägga, af Hofrätten efter pröfning nedsätts till trehundra femtio mark. För öfrigt och enär Ingenioeen Montin i tilallen inblandat sådant, som ej rätteligen hörde till saken, har Hofrätten, i stöd af 5. SS: 14. kap. R: B:, dömt Ingeniören Matin att böta tio daler med motsvarande nitton mark tjugu penni eller, vid bristande betalnings tillgång, hållas fyra dagar i fängelse. Uti Hofrättens dom har Ingenioren Montin i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifren deduktion, den Rådmannen Ellmén, Handlanden Gabriel Kivell och Vockonseln Savón i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit och handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande; och jemte det Ingeniören Montins härstädes upprepade anhållan om målets förvisning tillbaka till Rådstufvurätten, på det han blefve i tillfälle att styrka sin i Hofrätten mot Kontoristen Elfving gjorda jäfsanmärkning, förkastas, enär Montin icke gittut föreställa ens sannolika skäl för sagda anmärknings riktighet, finner Kejserliga Senaten Ingenioren Montin icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty skall förblifva, hvarhos Ingeniören Montin ålägges att godtgöra Rådmannen Ellmin, Handlanden Gabriel Rime och Tillkonsuln Sarön för deras härstädes hafda kostnader i målet med etthundra sjutton mark femtio pen
ni. Och som Ingeniören Montin uti sin underdåniga ändrings ansökan användt ett för Hofrätten missfirmeligt skrifsätt varder Montin härför, i stöd af 10. SS: 30. kap. R: B:, sådant detta lagrum lyder i förordningen den 27. April 1868., dömd att böta etthundra mark; börande Montin, vid bristande tillgång att gälda dessa och de honom af Hofrätten ådömda böter, afsitta desamma i ena bot med tjuguen dagars fängelse. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. J; E. Heivet. E; Andersin. E. Johnsson Julms Hummelin. ./. Axel Charpentus Marraskuun 14. päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nestorahalla Turun Hovioikeudesta tulteessa, korvausta koskevassa jutussa jossa entinen Talollinen Heikki Matinpoika Lauttajärvi, Tuiskon kappelin Asuntilan kylästä, on hakijana ja Kauppias Juho Kustaa Hildén, Tampereen kaupungista, poisjääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Marraskuun 14. päivänä 1900 Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Heikki Lauttajärvi ja hänen vaimonsa Eveliina Matintytär kauppakirjalla Huhtikuun 1. päivältä 1891. olivat pojallensa Kaarle Heikki Heikinpojalle myyneet omistamansa Lauttajärvi nimisen verotalon sanotussa Asuntilan kylässä ja samana päivänä tehdyllä eri välikirjalla loppuijaksensä itsellensä pidättäneet, paitsi muuSäsnä: H. B - E. F. A. K. E. A H. L. No 1206. Pag 73 R. D. 1899
ta, seuraavat eläke -edut, jotka, toisen. aviopuolison kuoltua, olivat vähentymättä suoritettavat jälkeenjääneelle aviopuolisolle, nimittäin: asunnoksi kaksi huonetta leivintuparakennuksesta ja ulkohuoneiksi kaksi aittaa sekä osan talon leivintupaan, sannaan, keittohuoneeseen ja pajaan, puita kotitarpeeksi, ruvan kahdelle lehmälle ja niiden vasikoille sekä kahdelle lampäälle karitsoineen, oikeuden tehdä Lahtinutuksi kutsutun niityn, hevosen kirkkoon myllyyn, Tampereelle ja muihin tarpeelle siin matkoihin kuin myös vuosittain 9. hehtolitraa 59. litraa rukiita, 1. hehtolitran 65. liträä ohria, 3. hehtolitraa 30. litraa kauroja, 27. litraa herneetä, 8. hehtolitraa 24. liträä perunoita, 82. litraa suoloja, 8 kiloa 500. grammaa sianlihaa, 17. kiloa kuivaa lihaa 17 kiloa silakoita, 8 kiloa 500. gran maa kuoreita, 4. kiloa 250. grämmaa soko ria, 4. kiloa 250. grannmaa kahvia, tupakaksi 15. markkaa rahassa, 41. litran perunan- ja 5. litran 50. sentitiran pellavan kylvön sekä kaksi paria jalkineita kummallekin, niin on Heikki Lauttajärvi Syyskuun 3. päivänä 1894. Kurun pitajän ja Teiskon kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa yllämainittujen eläke -etujen vakuudeksi hakenut kiinnitystä Lauttajärven taloon, mikä tällä välin oli myymisen kautta siirtynyt Marraskuun 13. päivänä 1893. Kauppias Hildenille ja tältä Elokuun 4. päivänä 1897. Talolliselle Emanueli Kustaanpoika Lauttajärvelle eli Kuituselle ja tämän vaimolle Annastiina Juhontyttärelle, minkä jälkeen ja sittenkuin Kihlakunnanoikeus oli julistanut asian riitaiseksi sekä osoittanut Heikki Lauttajärviä eri oikeudenkäynnin kautta näyttämään toteen vaatimustansa, Heikki Lauttajärvi mainitussa Kihlakunnanoikeudessa on vaatinut, että puheenalainen eläkekirja julistettaisiin Emanueli Lauttajärveä ja Annastiina Juhontytärtä sitovaksi, mutta Kihlakunnanoikeus Helmikuun 6. päivänä 1896. julistamallaan päätökEellä, jonka varaan Turun Hovioikeus Maaliskuun 9. päivänä 1807. antamassaan tuomiossa on asian jättänyt, hyljännyt sanotun vaatimuksen. Sittemmin on Heikki Lauttajärvi,
Kauppias Hildénille toimitetun haasteen nojalla, Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa vaatinut, että, koska Hilden myydessään edellä mainitun talon Emanueli Lauttajärvelle ja Annastiina Juhontyttärelle oli asiallisten väliseen kauppakirjaan kirjoituttanut siksi epäselvän määräyksen sanottujen aviopuolisojen velvollisuudesta vastata kysymyksessä ole vasta eläkkeestä, että Heikki Lauttajärvi ollut voinut saada kiinnitystä taloon eläkekirjan pysyväisyyden vakuu deksi eikä myöskään jälkeen Marraskuun 1. päivän 1894. saanut hyväksensä muita etuja tilalla kuin asunnon ja välikirjassa mainittuja ulkohuoneita, poltin puita, rehut eläimillensä Lahtiniitun tulon, hevosta tarpeellisiin matkoihinsa ja määrätyn perunan - ja pellavankylvon Toukokuun 1. päivään 1897., jolloin Heikki Lauttajärven oli ollut pakko manttaa tilalta pois, Kauppias Hilden, joka itse kohdastansa oli sitoutunut vastaa maan sanotusta eläkkeestä, velvoitettaisiin ei ainoastaan palkitsemaan Heikki Lauttajärvelle ylläluetellut, hänelle ja Eveliina Matintyttärelle tulevat, mutta heidän Marraskuun 1. päivään 1897. kyväksensä saamatta jääneet eläke-etunsa, laskettuina 10. markan mukaan hohtoliträtta rukiita, g. markan jälkeen hehtolitralta ohria, 5. markan mukaan hehtor litralta kauroja, 12. markan jälkeen hehtosiralla herneitä, 3. markan mukaan hehtolitratta perunoita, 5. markan jälkeen hehtolitralla suoloja, 1. markan mukaan kilolta sianlihaa, 75. pennin jälkeen kilolta muuta lihaa, 25. pennin mukaan kilolta silakoita ja saman verran kilolta kuoreita, 2. markan 75. pennin mukaan kilolta kahvia, 1. markan 20. pennin jälkeen kilolta sokeria, 9. markan mukaan parista miehen saappaita, 6. markan jälkeen parista näisenkenkiä, 50. markan mukaan vuodessa tilalta tulevan asunnen ja ulkohuoneitten vuokrasta, 30 markan jälkeen vuoden poltinpuista,80 markan mukaan yhden lehmän ruoasta. vuoden ajalta, 20. markan jälkeen yhden lampaan ruoasta samalta ajalta, 40. markan mukaan Lahtimiitun kahdeksi kuormaksi heiniä arvioidusta vuoden sa