Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
riloff lausunut, että hän ja hänen veljensä, Terentij Maksivi. Isak ja Ivan Gaviloff olivat maaliskuun 23 päivänä 1870 yhdessä ostaneet perinnöksi 3/8 osaa talosta No 7 mainitun pitäjän Uukajärven kylässä; että Isak Carriloffin osuus talosta oli sitten oston kautta joutunut Talolliselle Omitri Davidoff Taroselle, joka, Ivan Gabriloffin kuoltua vuonna 1833 ja hänelle vaimaosana kuuluneitten 5/80 osan talosta langettua perinnöksi hänen tyttärilleen Anna ja Evodokia Ivanovalle, jotka kumpikin piten saivat 3/1600 saa talosta, sekä Anna Svariovain kuoltua helmikuun 1 päivänä 1836 ja 3/320 osan talosta jouduttua tämän johdosta perinnöksi Ivan Gauriloflin leskelle Maria Vasikievalle, oli kauppakirjalla syyskuun 23 päivältä 1825. ostanut myös Maria Vasiljevalta hänen naimaosana omistamansa sekä tyttäreltään Anna Wonovalta perimänsä yhteensä 15/320 osaa talosta; että Puitri Taronen oli luovuttanut Isak Gavilofien entisen osuuden talosta Kauppias Aleksander Ignatukselle ja muun hänelle kuuluran osan talon syyskuun 28 päivänä 1903. Ivan Kriissaselle, joka sitten lokakuun 10 päivänä 1906 tehdyllä kauppakirjalla oli Aleksander Ignatiukselta ostanut myös Ignatuksen Taro selta saaman osuuden mainitusta talosta; sekä että Ivan Triissa nen näiden luovutusten nojalla oli saanut ensimäiset lainhuudot maaliskuun 27 päivänä 1904 Priitri Taroselta ostamaansa, 3/32 osaksi koko talosta laskettuun osaan puheena olevaa taloa sekä maaliskuun 7 päivänä 1907 Aleksander Ignatiuselta ostettua talonosaa tarkoittaviin 3/32 osaan samaa taloa. Mutta kun KakGaviloffin osuus talosta oli ollut vain 13/40 osaa koko numerosta ja Maria Kasitjena syyskuun 23 päivänä 1896 oli talosta omistanut vaim mainitut 15/320 osaa, on Grigori Saviloff, huomauttaen kerrottujen lainhuutojen antamisen tilan suuriin osiin johtuneen toisaalta siitäettä Maksion Gaviloff, joka tosin oli ollut vuosikymmeniä tietymättömissä 187
Venäjällä oli lainhuutoja myönnettäessä katsottu kuolleeksi jo vuonna 1862 ja hänelle kuuluneitten 3/48 osan talosta laskettu langenneen perinnöksi muitten muassa Isak ja Ivan Gaviloffille, toinaalta siitä, että. Ivan Gamiloffin osuuden talosta oli ilmoitettu jo ennen syyskuun 23 päivää 1896 kokonaisuudessaan joutuneen Maria Kesiljovalle, vaikka Maria Wasiljevan tyttärelle Eodokia Ivanovalle itse asiassa silloin vielä oli kuulunut 2/320 osaa ja Maria Vasiljeva vasta Erdokia Svanovan kuoltua vuonna 1827 oli saanut viimeksimainitun osan talosta, sekä ilmoittaen itse omistavansa paitsi perinnöksi ostamaansa 3/40 osaa myös kin Terentij Gävriksfille aikoimaan kuuluneen yhtä suuren osan puheenaolevasta talosta, vaatinut, että puheena olevat lainhuudot julistettaisiin mität tömeksi, mikäli niissä oli Ivan Krissaselle huudatettu Maksion Gaviloffilta perityiksi lasketut, mutta Mäksin Gaviloffille vieläkin kuuluvat 3/30 se kä Maria Vasiljwan Evolokis Ivano valta perimät, Maria Vasiljevän kuoltua vuonna 1911 hänen oikeudenomistajilleen joutuneet 3/320 osaa mainittua taloa Kanteesta kuultuna on Ivan Kriissanen väittänyt laillisten saantojen kautta tulleensa omistamaan hänelle huudatetut 7/32 osaa puheena olevasta talosta sekä sen vuoksi vastustanut kannetta ja anonut konvulsta oikeudenkäyntikuluistaan. Kihlakunnanoikeus on marraskuun 24 päivänä 1911 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla julistanut Ivan Ericsson saamat lainhuudot mitättömiksi, mikäli ne koskivat niitä 2/360 osaa kysymyksessä olevasta talosta, jotka Kihlakunnanoikeus oli havainut Aron Friisoselle liikaa huudatetuksi ja velvoittanut Svan Briissosen kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaa maan Grigen Gabrielsson oikeuden käyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ivan Kriissanen oli vetoamalla saattanut jutun, on kesäkuun 22 päivänä 188
1916 antamallaan tuomiolla, koskei Grigori Gamiloff ollut edes väittänyt, että kysymyksessäolevissa Ivan Briissaselle annetuissa lainhuudoissa olisi Kriissaselle huudatettu Grigoi Gärvi loffille laillisesti kuuluvia osia puheenarlerasta talosta, eikä Grigori Gavi loff ollut oikeutettu sillä perusteella että Kriissaselle huudatettuihin talon osiin pikättyisi Maksim Gavillolille ja Maria Wasiljera vainajan oikeuden omistajille lain mukaan kuuluvia osia samasta talosta, moittimaan sanottuja lainhuutoja, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljännyt kanteen sekä velvoittanut Grigori Gavichoffin sadalla kahdellakymmenellä markalla korvaamaan Aron Kriissasella jutusta Kihlakunnanoikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon ovat, Grigori Gaviloffin huoltua oikeuden käynnin aikana, hänen oikeudena mistajansa Jekena Gaviloff, Ivan Maria ja Eeva Gamiloff sekä Nikail Hartikainen hakeneet muutosta.  Pennatti on tutkinut tämän ja teen ja katsoo, etteivät Helena Gärriloff ja hänen myöläpuolensa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Suomen Senaatti: August Ybergh. i Manne Kellonen. August Ybergh. i Manne Kellonen. August Ybergh. i Manne Kellonen. August Ybergh. i Manne Kellonen. John Nordgren. A. W. Heikkilä. John Nordgren. A. W. Heikkilä. John Nordgren. A. W. Heikkilä. John Nordgren. A. W. Heikkilä. F. A Pekkonen. Allan Dahlbeck 189
Den 14 december 1917. Finlands Senats dom uti ett på nedsatt bevisi onsskilling från Åbo Hofrätt inkommit mål, angående utbekommande af i sparbank injalla medel, emellan sysslomannen i aflidne Handlanden John Löfdahts till konkurs upplåtna bo Vicehäradshöfdingen Kuno Alfthan från Åbo stad, sökande, samt Studeranden Amanda Löfdahl, från Lovisa stad, till städeskommen, och Styrelsen för Helsingfors Sparbank. uteblifven varande: Gifven i Justitiedepartementet den 14 december 1917. Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Helsing lors stad har Vicehäradshöfdingen Afthan anfört, att Handlanden Löfdahl vid sin den 8 Januari 1913 inträffade död efterlämnat, utom Ofde: A. N. J. G. B. - Å 6. SS: N. H. B: B. K. R.S. RGS. No 223. Pag. 34. R. D. mtty
annat, en å sin systerolotter, förbemälda Amanda Löfdahls namn talsfulld, med No090473 försedd motbok med Helsingfors Sparbank, hvar å Handlanden Löfdahl i lifstiden under åren 1910, 1911 och 1912 insatt penningar, som jämte å de samma upplupna räntor den 7. juli 1913 uppgått till 8165 mark 7 penni och upptagits såsom tillgång i hans till konkurs upplåtna bo, men emedan Styrelsen för Helsingfors Sparbank; hos hvilken Hanellan den Löfdahls konkursförvaltning uppsagt de å nämnda motlok innestående medlen till betalning den 17 Augusti 1913, vägrat att till konkursförvaltningen utbetala medlen af orsak att Amanda Löfdahl, hvilben först efter Handlanden Löfdahls död erhållit vetskap om ifrågavarande i hennes namn gjorda insättningar, gjort anspråk på de innetta medlen och förbjudet sparbanken att till konkursförvaltningen utgifva desamma, har Vicehäradshöfdingen Alfthan, i sin ofvan nämnda egenskap, yrkat uparbankens förpliktande att till konkursförvalt ningen såsom innehafvare af motboken utbetala förenämnda SS 165 mark 7 penni jämte ränta efter fem procent från den 1 Juli till den 17 Augusti 1913 samt efter sex procent från sistsag de dag äfvensom ersättning för rättegångskostnaden. Sedan Amanda Löfdahl och Stor relsen för Helsingfors Sparbank, öfver käromålet hörda, motsagt detsamma, har Rådstufvurätten medels den 5. December 1913 afkunnadt utslag på upptagna skäl förkastat konkursmasnens i målet utförda talan Hofrätten, under hvars pröfning Vicehäradshöfdingen. Afthan i vade väg dragit målet, har medels dom den 20 december 1915 afgjort målet; och emedan de i Helsingfors Spurbank mot förenämnda motbok å Åman da Löfderhls namn insätta medlen, vid det förhållande att mot Amanda Lofdahls bestridande i målet ostyrkt 191
blifvit, att inrättningarna verkställts af Handlanden Löfdahl, icke kunde anses tillkomma Handlanden Löfdahls konkursmassa endast på den grund, att konkursförvaltningen omhänderhade molboken; ty har Hofreitten låtit berovid det slut, hvari Rådstufvurätten i saken stannat, hvarjämte Vicehäradshöfdingen. Afthan ålagts alt af kon bursmassans tillgångar utgifva till Amanda Löfdahl, i ersättning för henner kostnader i målet uti Hofrätten, femtio mark. Uti Hofrättens dom har Vicehäradshöfdingen. Alfthan anhållit om ändring medels deduktion, den Amanda Löfderhl bemött, hvarefter i målet verkställts, i Senaten mundligt förhör samt vid ofvanbemälde Rådstufvirett, i stöd af Senatens den 2 April 1917 den till meddelade tillstånd och på förantaltande af Vicehäradshöfdingen Afthan, vittnesförhör, allt på rätt och i den ordning de vid nämnda förhör tillkomna protokollen nurmare vidhandengifva. Senaten har tagit målet i öfvervägande; och alldenstund uttredt år, ett ifrågavarande insättningar i Helsingfors Sparlant gjorts af Handlanden Löfderhl med medel, som icke ens på Rätts hafva tillhört Amanda Löfdahl, samt den omständigheten att nämnda insättningar skett å Åmanda Löfdahls namn icke ensamt försig utgör bevis derom att Handlanden Löfdahl afsett att å Amanda Löfdahl öfverföra rätten att förfoga öfver de innåtta medlen, fördenskull och emedan Handlanden Löfdahl ej heller efteråt medels öfverlämnande af förenämnda måttok eller annorlunda tillkännagifvit sin vilja vara att omordade me del skulle tillhöra Amanda Löfdahl, ty och som Amanda Löfdahtsrätt till berörda medel sålunda icke behörigen styrkts samt vid sådant förhållande rätten till dessa medel måste anses hafva af ter Handlanden Lofdahls död öfvergått till hans konkursbo, pröfvar 92
Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom och Rådstufvurättens utslag, ålägga Styrelsen, för Helsingfors Sparbank att till Vicehäradshöfdingen Alfthan, i hans egenskap af sysslomän i konkurs boet, utbetala änsagda medel åtta tusen etthundra sextiofem mark sju penni jemte ränta från den 1 Juli 1913, beräknad enligt den i sparbanken under tiden efter sagde dag för ingättningar af enahan da slag tillämpade räntesats; men på grund af sakens beskaffenhet får konkursbodt vidkännes sina i målet hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Finlands Senat: August Blensf Ohanut Peltonen. Johan Nordgren. Vilhelm Blåfield. 5.6. liius. Julius, Grotensjelt Axel Charputin Väinö Hirvinen. F Weheonen. V. S. Järmetlet Joulukuun 14 päivänä 1917. Suomen Senaatin luomio nostorahoin Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomunjutussa, jossa ovat Rääkkylän pitäjän Venturinniemen kylässä asuva Talollinen Tahvo Hirvonen hakijana sekä Talollisenleski Maija Stiina Hirvonen, mainitun pitäjän Kiesvaaran kylästä. ynnä Enon pitäjästä olevat Talollinen Matti Tykkyläinen ja hänen vaimonsa Aina Maria Tykkyläinen, yhteises ti, vastaajina: Annettu Oikeusosastoina joulukuun 14 päivänä 1917. Senaatti on itullensä esittelyttä nyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Rääkkylän pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Maija Stiina Hirvonen ja hänen myötäpuolensa lausuneet, että kun tammikuun 7-16 päivinä 1907 oli Läsnä. J. G. - A. b. V. H. - V. R. F. L. A. D. K. 307 No 2 219. Pag. 23 SS. R. 1916.
toimitettu jako Maija Stiina Hirvosen mienainajan Talollinen Matti. Matin poika Hirvasen ja tämän veljen, Tuhvo Hirvosen isän, Talollisen Juho Matinpoika Hirvosen yhteispesässä, oli siinä käynyt ilmi, että Tahvo Hirvonen oli syyskuun 13 päivänä 1903 erotessaan puheenaolevasta pesästä vienytmukanaan pesän varmoja saatavia yhteensä 3631 markan 63 pennin arvon, minkä vuoksi ja kun Maija Stiina Hirvaselle ja Aina Maria Tykkyläijelle oli mainitusta määriistä jaettu yhteensä puolet eli 1815 markkaa 81 pen. niä, Maija Stiina Hirvonen ja hänen myötäpuolensa ovat vaatineet Tahvo Hirvastu velvoitettavaksi heille maksettuun 1815 markkaa 81 pen. niä korkoineen sekä korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa Tahvo Hirvonen vastustettua kan nettu on se Kihlakunnanoikeuden päätöksessä helmikuun 13 päivänä 1912 siinä mainituilla perusteilla hyljättyHovioikeus, jonka tutkittavaksi Maija Stiina Hirvonen ja hänen myötäpuolensa olivat vetoamalla saattaneet juteen, on toukokuun 18 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa lausunut selvitetyksi, että Tahvo Hirvonen oli kerrotussa jakotilen muudessa myöntänyt hänen hallussaan olevan mainitun pesäin varoja kolmetuhatta kuusisataa kolmekymmentäyksi markkaa kuusikymmentäkolme penniä, minkä vuoksi ja kun sanotuista varoista oli jaossa Maija Stiina Hirvoselle ja Aina Maria Tykkyläiselle jaettu yhteensä tuhat kahdeksansataa viisitoista markkaa kahdeksankymmentäyksi penniä, Hovioikeus on, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoitta nut Tahvo Hirvosen, maksulodistuksen raadessaan. Maija Stiina Hirvoselle ja hänen myötäpuolilleen suorittamaan tuhat kahdeksansataa viisitoista mark kaa kahdeksankymmentäyksi penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen huastopäivästä elokuun 31 päivastä 1911 sekä sadallaviidelläkymmenellä markalla korvaamaan Maija Stiina Hirvoselle ja tämän myötäpuolille heillä Kihlakunnanoikeudessa jutusta olleet 191
kulut. Hovioikeuden tuomioon on Tahvo Hirvonen hakenut muutosta perustelmalla johon Maija Stiina Hirvonen ja hänen myötäpuolensa ovat vastannet. Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Tahvo Hirvonen ole esittanyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Tahvo Hirvonen maksamaan  Maija Stiina Hirvoselle ja hänen myötäpuolilleen heillä täällä jutusta ollei den kulujen korraukseksi kahdeksankymmentä markkaa. Tiitä kaikki asiano mäiset noudattakool. Suomen Senaatti. Julius Grötenfelt. Väinö Hirvinen F. 6. luus. An Charpintin Vilhelm Blåfield Allan Dahlbeck Den 17 december 1917. Finlands Senats dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Handlanden Kaarlo Lindberg, från Helsingfors stad, sökande, samt Osakeyhtiö Credit Aktiebolag, jämväl med hemort i Helsingfors, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 17 december 1917. Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurättens i Helsingfors sammanträde den 17 September 1913 har Osakeyhtiö Credit Aktiebolag, efter stämning å Handlanden Lindberg, yrkat dennes förpliktande att på grund af en å bemälda bolag utaf Aktiebola get National. Birellit Co Osakeyhtio öfverlåten kontekurant öfer nästnämnda bolags mellanhafvanden med Handlanden Lindberg under tiden från den 4 februari till den 31 jule 1913, hufvudsakligen uppkomna i anOfde A. N. J. W. B. - F. F. A. S. No 222. Pag. 355. R. D. 1916.
ledning af särskilda af sagda bolag till Handlanden Lindberg levererade partier bifvit, till Osakeyhtiö Credit Aktiebolag utgifva kontokurantens säldo 1692 mark 91 penni jämte ränta. Isaken hörd har Handlanden Lindberg emot berörda kontokurant anmärkt, att han icke erkände det å kontokurantens debetsida för den 4 Mars upptagna beloppet om 294 mark 90 penni, enär motsvarande parti bifvit icke tillhandakommit Lindberg, att emedan den öfriga i kontokuranten angifna, af honom emottagna bisaluten varit af så underhältig beskaffenhet, att högst hälften däraf kunnat användas och föryttras, endast halfva priset för den emottagna varan borde till betalning godkännas, samt att Handlanden Lindberg tillkomne af Aktiebolaget National Boucht Co Osakeyhtiö, förutom de å kredit sidan, i kontokuranten upptagna tillgodohafvandena, ej mindre i aflöning för den tid af två veckor Lindberg under april månad 1913 handhaft direktörsåliggandena i bolaget 150 mark än äfven i ersättning för de kostnaderLindberg af egna medel utgifvit för tvenne af honom i egenskap af bolagets direktor under sommaren 1913. i bemälda bolags angelägenheter företagna resor, den ena till särskilda orter inom landet och den andra till staden Petrograd i Ryssland, 150 mark för den förra resan och 450. mark för resan till Petrograd, äfven som af Lindberg jämväl utaf egna medel erlagd försäljningsprovision åt en af bolagets återförsäljare 72 mark 50 penni samt för särskilda till bolaget återställda bleckonkar och läder 12 mark, hvaremot Handlanden Lindberg i öfrigt medgifvit riktigheten af ännämnda kontokurant; och som Handlanden Lindbergs fordran hos Aktiebolaget Natera. Bisurit CoOsakeyhtiö således öfverstige den fordran bolaget kunnat å Osakeyhtiö Credit Aktiebolag öfverlåta, har Handlanden Lindberg emotsett käromålets förkastande. 190
Efter det Osakeyhtiö Credit Aktiebolag till afdrag från bolagets ifrågakomna fordran medgifvit förenämnda 12 mark samt i ersättning för Handlanden Lindbergs kostnader i anledning af resan till Petrograd 150 mark, har. Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, medels den 14 Januari 1914 afkunnadt utslag i saken utlåtit sig och väl funnit utredt vara att de af Aktiebolaget Nätional Biscellit Co Osakeyhtiö till Handlanden Lindberg under februari mars och maj månader 1913 leverera de partier bisvit varit af felaktig beskaffenhet, men Handlanden Lindberg likväl, enär han emottagit och förfogat öfver varan utan att tidiga re än under denna rättegång göra anmärkning mot dess beskaffenhet, vara pliktig att erlägga priset för densamma; och som Aktiebolaget National. Bifvit Co Osakeyhtiös tillgodohafvande hos Handlanden Lindberg enligt den af sagda bolag uppgjorda och till riktigheten styrkta kontokuranten öfver bolagets och Handlanden Lindbergs tillgodohafvanden utgjorde ettusen sexhundra nittiotvå mark nittioen penni, från hvilket belopp till afdrag medgifvits etthundra sextio två mark, alltså har Rådstufvurätten ålagt Handlanden Lindberg, som i öfrigt icke gittat styrka sina metfördingar, att emot kvitto till Osakeyhtiö tredit Aktiebolag, å hvilket Aktiebolaget Naterne Bisenit Co Osakeyhtiö öfverlåtit sin berörda fordran, utgifva ettusen femhundra trettio mark nittioen penni med fem procents ränta därå, räknadt från stämningsdagen den 4 September 1913, hvarjämte Handlanden Lindberg ålagts att med etthundra fyratiofem mark godtgöra Osakeyhtiö Credit Aktiebolag dess i rättegången hafda kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Lindberg i väderäg dragit målet, har medels den 25 September 1916 gifven dem låtit bevis. Rådstufvurättens utslag samt ålagt Hand197
landen Lindberg att ersätta Osakeyhtiö Credit Aktiebolag dess kostnader i Hofrätten med sextio mark Uti Hofrättens dom har Handlanden Lindberg sökt ändring medels deduktion, hvars duglett Osakeyhtiö Credit Aktiebolag uttagit utan att sedermera afgifva bemötande i saken. Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Lindberg icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens dom än att, enär emot Lindbergs bestridande icke tillförlitligen styrkts att han af Aktiebola get National Biscellit Co Osakeyhtiö vare sig rekvirerat eller emottagit omförmälda i bolagets kontokuranträk ning med Lindberg till ett pris af 294 mark 90 penni upptagna parti bisvit, käromålet såvidt angår Handlanden Lindbergs skyldigkännande att gälda nästnämnda belopp förkastas, hvaremot vid Hofrättens dom i öfrigt kommer att bero och Handlanden Lindberg således ålägges att emot kvitto till Osakeyhtiö Credit Aktiebolag utgifva /Alfred Sarva ettusen tvåhundra trettiosex mark en penni jämte den ränta å detta belopp och den rättegångskostnadsersättning, som domstolarna utsagt. Pet alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Finlands Senat: August Vedergh. Johan Nordgren. August Vedergh. Johan Nordgren. Vilhelm Blåfield. P. Pehkonen Vilhelm Olofvud. P. Pehkonen 198
Den 17 december 1917. Finlands Senats dom uti ett, på nedsatt revisionskatling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan förre Gårdsägarna Anders Richard Sjögren och Karl Feodor Siljeberg, bägge från Helsingfors stad, gemensamt sökande samt i samma stad bosatte År kilckten Axel Gustaf Estlander svarande, angående fordran: Gifven uti Justitiedqvartementet den 17. december 1917 Sonaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat foljande: Vid Rådstufvurätten i Helsingfors hafva Anders Richard Sjögren och Karl Theodor Siljeberg anfört att, bedan de genom köpekontrakt af den 3 Oktober 1913 till Arkitekten Estlander för en köpeskilling af 20000 mark försålt dem för tiden tillhöriga gården och tomten N° 9 vid Georgsgatan i sagda stad med skyldighet för dem att direkte åt ett af Estlander tillSarv: A. P. J.S. 1. W. H. F. (O. S.) 99 No 2230 Pag 60. R. P. 1917.
äfventyrs före den 1 därpåföljande december bildadt aktiebolag utfärda särskildt köpebref å nämnda fastighet samt under villkor, bland annat, att en del af fastighetens pris skulle vid köpebrefvets undertecknande gäldas medelst en af Fastighetsaktiebolaget Sporbankskajen No 4 den 13 mars 1908 till innehafvaren utfärdad, i gården och tomten No 4 vid Sparbankskajen i tilsingfors intecknad skuldsedel å 85,000 mark, så hade skatikten Estlander, som enligt berörda köpekontrakt borde anses hafva tillträdt den försålda fastigheten den 1 Oktober 1913 och den där såsom innehafvare af nämnda skulebref den 3. i nästsagda månad öfverlåtit detsamma å Sjögren och Siljeberg, icke allenast för bestämd tid och under vissa i kontraktet närmare angifna förutsättningar iklädt sig borgen för gäldandet af skuldebrefvets kapitalbelopp, utan och åtagit sig att personligen under alla förhållanden i två och ett halft års tid, räknadt från berörde den 3 oktober 1913 samt därefter under vissa villkor tillsvidare ansvara för erläggandet af den i skuldsedeln utfästa, den 31 december hvarje år till betalning förfallande räntan med sex för hundra om året. Och emedan Anders Richard Sjögren och Karl Theodor Siljeberg, hvilka å sin sida förbundit sig att icke uppsaga ifrågakomna skuldsedel till betalning under två och ett halft års tid, linkaledes räknadt från den 3 oktober 1913, härå jämlikt deras ofvanomerdade åtagande den 2. derpåföljande December till ett af tekitektin Estlander emellertid bildadt, Fastighetsaxtio bolaget Georgsgatan No 29 benämndt aktiebolag utfärdat köpebref å förstnämnda gård och tomt, å hvilket köpebref Estlander ytterligare tecknat sin i änsagda köpekontrakt intagna förbindelse att ansvara, utom annat, för den i förberörda skuldsedel utfästa räntans erläggande under ofvanantydda, från den 3 oktober 1913 räknade tid, hafva Anders Riehard Sjegren och Karl Theodor Lilje200
berg yrkat, att Arkitekten Estlander, som emellertid före den 31 devember 1915 och tadt sitt omordade åtagande lyst räntan å ifrågakomna skuldebref för tiden från den 3 oktober till den 1 daamber sistnämnda år måtte åläggas att till Sjögren och Siljeberg utgifva hvad Ettander sålunda orättmätigt uppburit, eller SS 55 mark 81 penni jämte ränta därå, hvarhos Anders Richard sjegren och Karl Theodor Siljeberg gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden. Öfver käromålet hörd har Arkitekten Estlander genmält, att han, som den 30 September 1913 af Fastighetsantie bolaget Sparbankskajen No 4 uppburit den uti ofvanomförmälda skuldsedel förskrifna räntan för tiden från den 1 december 1911 till samma dag är 1913 och således då erhållit förskottsvis skedd räntelik vid för två månader, jämväl berörde den 30 September å skuldebrefvet, som påföljande dag af Estlander öfverlämnats till Anders Richard Sjögrens och Karl Theodor Siljebergs för ifrågavarande köpslut anlitade ombud, antecknat, att räntan var erlagd till den 1 december 1913, samt att Sjögren och Siljberg vid undertecknandet af köpekontraktet för den 3 oktober 1913, ehuru desse då uppmärksangjorts på den förskottsvis verkställda räntebalningen, utan något i anledning däraf framställdt anspråk emottagit omordade skuldebref äfvensom ytterligare vid det slutliga köpebrefvets undertecknande den 2 december samma år erhållit ett till Sjögren riktadt meddelande därom att någon godtgörelse för uppburen ränta icke ifrågakomme; i anseende härtill och då Estlanders förbindelse att ansvara för räntebetalningen under två och ett halft år, räknadt från den 30 oktober 1913, själffallet afsäge endast att bereda hans motparter säkerhet för erläggandet af de under antydda tid förfallande räntebelopp, hvilka gäldenären eventudt underlåte att gälda, men icke att tillförsäkra dem rätt till omtvistade räntepört, har trekitek101