Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
taan jutussa, Huhtikuun 7 päivänä 1902 julistamallaan päätöksellä ratkaissuta sian ja, koska Elli Rantalaiselle vaimo osana kuului kolmannes puheenaolevasta talonosasta, kumonnut kysymyksenä laisen ulosottotoimen, mikäli se koski mainittua Elli Rantalaisen osuutta tilässä, sekä määrännyt että sama ulos ottotoimi, mitä tuli jälellä oleviin kahteen kolmatta osaan samasta talonosas ta, oli laillisessa järjestyksessä loppuun saatettava; ja samalla kuin muut asian osaiset jutun laatuun nähden saivat kukin itse kärsiä kulunsa oikeudenkäyn nissä, velvoitettiin Elli Rantalainen Kruununnimismies Gaddingille korvauksen hänellä asiassa olleista kuluista suorittamaan kymmenen markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anna Rantalainen oli vetoamalla saattanut jutun, anoen yhdessä Lauri Ovaskan kanssa muutosta Kihlakunnanoikeuden päätökseen, mikäli se koski nimitettyjen alaikäisten osaa kysymyksessä olevasta tilasta ja että hänelle tuomittaisiin korvausta oikeudenkäymiskulille ta on Helmikuun 6 päivänä 1904 antamallaan tuomiolla, samalla kuin Hovioikeus ei voinut ttaa huomioon, mitä Lauri Ovaska oli esiintuonut Kihlakunnanoikeuden päätöksen muut tamiseksi, koskei Lauri Ovaska ollut siitä vaimon ut, vahvistanut sanotun päätöksen, jonka olessa Anna Rantalainen velvoitettiin suoritta naan Antti Lankiselle neljäkymmentä markkaa korvauksena Lankisella puhevaltansa valomisesta Hovioikeudessa olleista kustannuksista Hovioikeuden mainittuun tuomioon on Anna Rantalainen hakenut muutosta saadakseen oilaisua siihen, mikäli se koskee hänen ja hänen laikäisten lastensa osan puheenalaisesta tilasta ulosmittausta ja oikeudenkäyntikulujen kortausta. Keisarillinen Senaalti on tutkinut tämän utun, ja sen ohessa että Keisarillinen Senaatti ei tahdo ottaa huomioen mitä Anna Rantalainen muutoksenkakemuksessaan on alaikäisten lastensa puolesta esiintuonut saadakseen oikaisua Hovioikeuden ylempänä sanottuun tuomivon, koska mainituilla lapsilla on erityinen, laillisesti määrätty holhooja, jonka asiana on heidän oikeuttaan ja etuaan valvoa, katsoo Keisaris linen Senaatti mitä juttuun muuten tulee että, koska Anna Rantalainen, joka Kihlakun518
nanoikeudessa ei ole ilmoittanut mitään vaati musta pääasiassa, on myöntänyt ettei hänellä ole osaa puheenalaisessa tilassa, Anna Rantalainen näin ollen ja kun kysymys siitä käytetäänkö suurempi tai pienempi osa tilasta Antti Lankisen ja Eero Häyhän ylempänä mainittujen saamisten suorittamiseksi ei koske hänen oikeuttaan, ei ole osottanut syytä muuttaa sitä lopputulosta, johon Hovioikeus asiassa on johtunut ja joka siis pysyy voimassa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Andersin. Valentin Summeins Hm LupbladJ N Rasulund Oman Karsten Den 11. Augusti 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt reverskilling från Åbo Hofrätt inkommet sjörattsmål emellan Generalagenten i Finland för Ryska Försäkningsaktiebolaget Rossija i St Petersberg Albert Göldbeck - Lörve, från Helsingfors stad, sökande, samt Handlanden Wasili Feoklistoff, från Kaipiais by i Sippola socken, svarande: Gifven. i Justitiedepartementet den 11. Augusti 1904 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Handlanden Feoktistoff har efter stämning å Generalagenten Goldbeck - Läwe vid Rådstufvurätten i Helsingfors den 16. April 1903 yrkat att, emedan Handlanden Fecktistoff tillhöriga fogserängbåten Lennart, som enligt försäkingsbref af den 26. Maj 1902. varit från den 15 Maj till den 31. December 1902 försäkrad i bolaget Rossija till tre fjärdedels kasko för en summa af 22500 mark, den 24. Oktober 1902. på Ladoga sjö lidet så svart haveri att den därvid uppkomna skadan, bärgningskostnaden inberäknad, enligt vederbörligen värkstäld värdering öfversteg tre fjärdedelar Sja E. A. V. E. S. - W. - J. N. B. (O. K. No 849. lag. 51. R. D. 1904
af fartygets försäkringsvärde, bolaget Rossija måtte åläggas att till Handlanden Feoktistoff genast betala berörda 22,500 mark jämte laga ränta och ersättning för rättegångskostnaden. Öfver käromålet hörd har Generalagenten Gäldbeck - Loivo motsagt detsamma, enär de skador, hvilka ängbåten Lennart vid häremet lidit, icke varit af den storlek att sagda fartygbort på grund af desamma kondemneras, utan samma ängbåt, enligt ett af besiktningsmannen för " Buran Veriläs Ingeniören Maximilian Wilhelm Pipping uppgjordt kostnadsförslag, hunnat för 14,559 mark försättas i fullt sjömässigt skick. Rådstufvurätten, hvarest Ingeniören Sipling blifvit å vittnesed i målet hörd äfvensom Sjökaptenerne Hamndaptenen Oskar Wilhelm Andsten och Nåvigationsskoleföreståndaren Adam Edvard Konstantin Bergman i egenskap af Rädstufvurättens sakkunniga i sjörattsmål yttrarde afgifvit, har genom utslag den 1. Oktober 1875 sig utlåtit att emedan de skador, hvilka ängliten Lennart genom ofvannämda haveri tidet vid den uppskattning, som af Magistraten i Sordavala stad för ändamålet utsedde gode män värkstält, befunnits öfverstiga tre fjärdedelar af försäkningsvärdet samt den af vederbörande besektningsmän för passagsvarsångfartyg i nästsagda stad tidigare hållna värdering mera öfverensstämde med denna värdering än med de uppskattningar, hvilka genom Generalagenten Gäldbeck - Löives åtgärd föranstaltats till utredande af de utaf Lennart tidra skador, ty fann Rådstufvurätten, i förmågo af 222 SS i Sjölagen den 9. Juni 1873, Handlanden Ticktistoff vara berättigad att till Generalagenten Goldbeck Lowo, i hans förberörda egenskap, afträda hvad han sålunda försäkrat; och ålades fördenskull Generalägenten Soldbok Lowa i hans nämnda egenskap att till Handlanden Tecktistoff gegast utgifva försäkningsbeloppet tjugutvåtusen femhundra mark jämte sex procents årlig ränta från den 14. Juli 1903, då haveriskadan genom lägenlig syn utredts, tills full likvid skedde, hvarjämte Generalägenten Soldbeck- förre kändes skyldig att i ersättning för rättegångsoch öfriga nödiga kostnader till Handlanden Torktistoff erlägga ettusen tvåhundra mark äfensom att utgifva åt Hamnkaptenen Andsten sextioen mark och åt Tavigationsskoloföreständaren Bergman femtiofem mark samt åt Hamnkontorsbokhållaren Sjökaptenen Julius Georg Martimer Hjelt, som jämväl i egenskap af sak520
kunnig vid Rådstufvurätten närvarit, sex mark för det de biträdt Rätten vid målets handlägg ning. Hofrätten, under hvars pröfning Generalagen ten Goldbeck - Löwe å vadeväg dragit målet, har uti dom den 18. Mars 1904 låtit vid Rådstufvurättens utslag bero, hvarhos Generalagenten Göldbeck - Löwe känts skyldig att med sextio mark godtgöra Handlanden Feoktistoff hans för målet i Hofrätten hafda kostnader Uti Hofrättens dom har Generalagenten Gddbeck - Löve sökt ändring genom deduktion, hvilken Handlanden Feoktistoff bemött Kejserliga Senaten har tagit målet under pröfning och finner Generalägenten Soldbeck - Lövericke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämda dom, vid hvilken altså kommer att för blifva, jämte det Generalägenten Soldback - förve ålägges att med etthundra mark ersätta Handlanden Feoktistoff för hans härstädes i målet hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Andersin. Valentin Gummerus Herr Lyntlöt SS: J Näislund Ossian Karsten. Elokuun 11. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostarahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa Kangasalan pitäjän Leivin kylästä kotoisin oleva Talol linen Kaarle Kustaa Mikon poika Lintula on hakijana ja saman pitäjän Keson kylässä asuva Talollinen Kustaa Heikinpoika Hakkari tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Elokuun 11. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraa vaa Sittenkuin Kaarle Kustaa Lintula eli Kangasalan ja Messukylän pilajain käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa valvonut vanhempiensa Syyskuun 2. päivänä 1900 kuolleen Virkatalonvuokraajan Mikko Malin poika Lintulan ja hänen sen edellisen Elokuun 24. päivänä edesmen Läsänä. E. A. N. L. - K. G. J. N: B. V. B. ja No 852 Pag. 21 R D. 1904
neen vaivonsa Eeva Liisa Juhontyttären testamentteina eräitä suusa nallisia määräyksiä, joiden kautta Mikko ja Eeva Liisa Lintulan pitipäätäneen, että heidän kuolemansa jälkeen Kaarle Kustaa Lintula, sai si kaiken Mikko ja Eeva Liisa Lintulan kiinteän ja irtaimen omaisuuden, ovat Kustaa Hakkari ja mainitusta Keson kylästä kotoa oleva Itsellismies Kaarle Wilén, jois ta Hakkari oli naimisissa Mikko ja Eeva Liisa Lintulan tyttären Amanda Mikontyttären kanssa ja Wilén oli nainut Mikko ja Eeva Liisa Lintulan tyttären Johanna Mikontyttären, Kaarle Kustaa Lintulalle toimituttamansa haasteen nojalla Kihlakunnanoikeudessa moittineet Kaarle Kustaa Lintulan edellä kerrotuin tavoin valvomia testamenttimääräyksiä, koska ne eivät olleet laissa säädetyllä taalla tehdyt ja todistetut ollakseen testamenttina pälevät, sekä vaalineet että sanotut määräykset julistettaisiin olevan testamentin voimaa ja vaikutusta vailla ja Kaarle Kustaa Lintula velvoitettai siin luovuttamaan mainittujen vanhempiensa jälkeen jäänyt omaisuus lailliseen jakoon. Kaarle Kustaa Lintulan vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 5 päivänä Helmikuuta 1902 julistamallaan päätökselläkyljännyt Kustaa Hakkarin ja Kaarle Wilenin asiassa ajaman kan teen toteen näyttämättä jääneenä Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Hakkari oli vetoamalla saattanut julun on tuomiolla Helmikuun 13 päivältä 1904. katsonut näylelyksi, että Mikko Lintula oli Elokuun 30 päivänä 1900 laillisessa järjestyksessä tekemällään suul lisella testamentilla määrännyt etlä Kaarle Kustaa Lintula Mikko Lintulan kuoleman jälkeen saisi kaiken Mikko Lintulan jälheen jääneen irtaimen omaisuu den, paitsi kaksi lehmää ja sata 322
viisikymmentä markkaa rahaa, jol ka olivat annettavat, lehmät Kaarle Wilenin vaimolle Johanna Mikontyttärelle ja raha Johanna Mikontyttären eräälle pojalle; johon nähden ja kun Kaarle Kustaa Lintula oli äskenmainittua testamenttia asianmukaisesti valvonut, Kihlakunnanoikeuden päätös vahvistettiin, mikäli sen kautta oli hyljätty Kustaa Hakkarin vaatimus että Mikko Lintulan puheenalainen irtaimesta omaisuudestaan tekemä testamentti julistettaviin ole van voimaa ja vaikutusta vailla. jota vastoin, koska Kaarle Kustaa fintula ei ollut voinut näyttää, että Mikko Lintula oli kerrotus sa testamentissaan Kaarle Kustaa Lintulalle määrännyt myöskin kiin teän omaisuutensa tahi että Eeva Liisa Juhontytär oli laillisessa järjestyksessä tehnyt Kaarle Kustaa Lintulan hyväksi mitään tutamenttia, Kihlakunnanoikeuden päätös näissä kohdin kumottiin ja Kustaa Hakkarin moitokanne siinä osassa hyväksyttiin sekä Kaarle Kutaa Lintula velvoitettiin sadan markan sakon uhalla kolmen kuukauden kuluessa luettuna siitä päivästä, jona Hovioikeuden tuomioannettiin, luovuttamaan Mikko Lintulan jälkeen jäänyt kiinteä omaisuus ja Eeva Liisa Lintulan jälkeensä jättämä sekä kiinteä että irtain maisuus sellaiseen lailliseen jakoon, että Kustaa Hakkarin vaimolle Amanda Mikontyttärelle tästä omaisuudesta lain mukaan tuleva osa Amanda Mikontyttären hyväksi säädetyssä järjestyksessä erilleen det taisiin. Hovioikeuden tuomion on Kaarle Kustaa Lintula hakenut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettei Kaarle Kustaa Lintula ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edellä mainittua tuomiala, joka siis vahvistetaan, kuitenkin siten että Kaarle Kustaa Lintulan tulee, ylläsanotulla 320
viisikymmentä markkaa rahaa, jot ka olivat annettavat, lehmät Kaarle Wilenin vaimolle Johanna Mikontyttärelle ja raha Johanna Mikontyttären eräälle pojalle; johon rahden ja kun Kaarle Kustaa Lintula oli äskenmainittua testamenttia asianmukaisesti valvonut, Kihlakunnanoikeuden päätös vahvistettiin, mikäli sen kautta oli hytjätty Kustaa Hakkarin vaatimus ltä Mikko Lintulan puheenalainen irtaimesta omaisuudestaan tekeemä testamentti julistettaisiin ole jan voimaa ja vaikutusta vailla. jota vastoin, koska Kaarle Kustaa tintula ei ollut voinut näyttää, että Mikko Lintula oli kerrotus ja testamentissaan Kaarle Kustaa Lintulalle määrännyt myöskin kiinteän omaisuutensa tahi että Eeva Liisa Juhontytär oli laillisessa järjestyksessä tehnyt Kaarle Kustaa Lintulan hyväksi mitään tutamenttia, Kihlakunnanoikeuden päätös näissä kohdin kumottiin ja Kustaa Hakkarin moitekanne siinä osassa hyväksyttiin sekä Kaarle Kutaa Lintula velvoitettiin sadan markan sakon uhalla kolmen kuukauden kuluessa luettuna siitä päivästä, jona Hovioikeuden tuomioannettiin, luovuttamaan Mikko Lintulan jälkeen jäänyt kiinteä omaisuus ja Eeva Liisa Lintulan jälkeensä jättämä sekä kiinteä että irtain omaisuus sellaiseen lailliseen jakoon, että Kustaa Hakkarin vaimolle Amanda Mikontyttärelle tästä omaisuudesta lain mukaan tuleva osa Amanda Mikontyttären hyväksi säädetyssä järjestyksessä erilleen det taisiin. Hovioikeuden tuomion on Kaarle Kustaa Lintula hakenut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkivit tämän jutun ja katsoo, ettei Kaarle Kustaa Lintula ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edellä mainittua tuomista, joka siis vahvistetaan, kuitenkin siten että Kaarle Kustaa Lintulan tulee, ylläsanotulla 523
uhalla, ennen Tammikuun 1 päivää 1905 Hovioikeuden lausumaa tarkoitusta varten luovuttaa lailliseen jakoon Mikko ja Eeva Liisa Lintula vaina jäin mahdollisesti jälkeensä jättämä kiinteä omaisuus ja Eeva Liisa Lintulan jälkeen jäänyt irtaimisto Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Andersin. Valentin Summan 7 J E; Kapeblad J Nämlund Vilhelm Blåfield Elokuun 16 päivänä 1904 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipuun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa ovat Kymin pitäjässä toimiva Halla oktiebolag niminen osasekyhtiö hakijana ja Rautalammin pitäjästä kaloa oleva Maanvilje lijä Heikki Peura vastaajana Annettu Oikeusosastossa Elokuun 16 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää sen raavaa: Osakeyhtiölle Halla aktiebolag toimituttamansa haasteen nojalla on Heikki Peura Kymin ja Pyhtään pitäjäin karajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittekun Heikki Peura kontrahdilla Marraskuun 19 päivältä 1897 oli oftanut hankkiaksensa sanotulle osakeyhtiölle kaksisataa standerlia puutavaroita ja samaan kontrahtun Tammikuun 24 päivänä 1898 tehLäsnä E. A. J. B. W. B. 52 Pogss R D. 1904 No 877.
dyn lisäyksen kautta osakeyhtiölle myynyt Peuran omistamalla sahalla seuraavan Syyskuun 15 päivään vientikelpoiseksi valmistuvan määrän erinäisiä puutavaroita, joista kaikista puutavaroista osakeyhtiö tuli Heikki Peuralle suorittaa lähemmin määrätyt hinnat 15 ja ajan pituisesta tavarasta sekä kaksi kolmasosaa samoista hinnoista 6,7 ja 8 jalan pituisesta tavarasta, oli Heikki Peura osakeyhtiölle toimitta nut yhteensä 500 standertia 54,4 kuutiojalkaa puutavaroita, joiden hin ta teki mainitun välikirjan mukaan yhteensä satakolmetuhatta kahdeksansataa kahdeksan markkaa kahdeksankymmentäkaksi puoniä; ja kun Osäkeyhtiö Halla och tiebolag tästå rahamäärästä oli Heikki Peuralle suorittanut kahdeksankymmentätuhatta sataseitsemän markkaa kolmekymmentäkaksi penniä okä oli oikeutettu hyväkseen lukemaan puutavarasta menneitä rautatierahtoja kuusitoistatuhatta vuotta taa seitsemäntoista markkaa viisi toista penniä ja tavaran uudelleen lajittelemisesta viisisataa kahdeksankymmentä markkaa, mutta jään nös eli osuusituhatta kuusisataa neljä markkaa kolmekymmentäviisi penviä vielä oli suorittamalta, on Heikki Peura vaatinut että Osakeyhtiö Halla aktiebolag velvoitettaisiin Peuralle maksamaan viimesanottu raha määrä korkoineen. Kanteesta kuulustettuna on Osakeyhtiö Halla aktiebolag kieltänyt saaneensa Heikki Peuralta vastaan ottaa puheenalaisia puutavaroita. nemmän kuin /40,925 standertia, joi den hinta, kun laskettiin tuhat sataneljäkymmentäkaksi markkaa kaksikymmentäseitsemän penniä hinnan alennukseksi 6,7 ja 8 jalan pituisesta tavarasta, oli mainitun väli kirjan mukaan yhteensä yhdeksän kymmentäviisituhatta kaksisataa neljäkymmentäkahdeksan markkaa viisikymmentäkuusi penniä; ja kun Heikki Peura oli rahassa yhtiöllä 525
saanut myöntämänsa kahdeksankymmentätuhatta sataseitsemän markkaa kolmekymmenkaksi penniä ja yhtiö oli oikeutettu Peuralta hyväkseen lukemaan paitsi ylläsanottuja rautatierahteja kuusi toistatuhatta viisisataa seitsemän toista markkaa viisitoista penniä, sen lisäksi tavaran uudelleen lajittelemisesta kaksituhatta satakuusi markkaa, korvausta yhtiölle syntyneestä tappiosta sen johdosta, että osa tavaraa oli vastoin välikirjan määräystä ollut sinistynyttä, kaksituhatta neljäsataa kuusikymmentäviisi markkaa neljäkymmentäkuusi penniä ja korkoa Heikki Peuralle suorittamistaan tavaran hinnan etumaksuista viisisataa mark kaa neljäkymmentäkolme penniä sekä yhtiö niinmuodoin oli Heikki Peuralta saapa kuusituhatta neljäsataa neljäkymmentäseitsemän markkaa kahdeksankymmentä penniä, on Osakeyhtiö Halla Aktiebolag, vastustaen Heikki Peuan kannetta, Peuralle toimitulta mansa vastahaasteen nojalla vaatinut Heikki Peuran velvoittamista yhtiölle maksamaan äsken sanotun sohamäärän ynnä korkoa sille ja oikeudenkäyntikulujen korvausta. Kihlakunnanoikeus on päätöksellä Joulukuun 14 päivällä 1901 mainitsemillaan perusteilla, hyljännyt asianosaisten kanteet kummalta kin puolen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin vetoa malla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa Helmikuun 6 päivältä 1904. samalla kun Hovioikeus katsoi ettei Osakeyhtiö Halla aktiebolag ollut esittänyt semmoista luotettavaa näytäs tä, joka poistaisi Heikki Peuran puolesta toimitetulta tavaran mittaukselta ja kuutioniselta todistus voiman, julistanut asiassa selvitetyksi, että Heikki Peura oli 1898 vuoden kuluessa toimittanut osakeyhtiölle puutavaroita kahdeksansataa 526
stamentia viisikymmentäneljä ja neljä kymmenesosa kuutio jalkaa englännin mitassa, joiden tavarain hinta, Heikki Peuran Kihlakunnanoikeudelle jättämän hinnoitusluettelon mukaan, jota vastaan pätevää muistutusta ei oltu esitetty, ja Peuran sen nojalla tekemän läskelman mukaan teki rahassa satakolmetuhatta kahdeksansataa kahdeksan markkaa kahdaksankymmentäkaksi penniä, mihin nähden ja kun Heikki Peura oli myön tänyt osakeyhtiöltä saaneensa kahdeksankymmentätuhatta sataseitsemän markkaa kolmekymmentä kaksi penniä rahassa ja kuusitoistatuhatta viisisataa seitsemäntoista markkaa viisitoista penniä osakeyhtiön maksamina rautatii rahteina sekä Hovioikeus katsoi osakeyhtiön, asiassa esitetyn näytöksen perusteella, olevan oikeutetun saamaan hoivausta hinnan alennuksen muodossa 6, 7 ja 8 jalan pituisesta tavarasta tuhat sata neljäkymmentäkaksi markkaa kaksikymmentäseitsemän penniä ja unistyneestä tavarasta kaksituhat ta neljäsataa kuusikymmentäviisi markkaa neljäkymmentäkuusi penniä sekä 800 1/3 standertin uudelleen lajittelemisesta, kahden markan viidenkymmenen pennin jälkeen standertilta, kaksituhatta markkaa kahdeksankymmentäkolme penniä, ja osakeyhtiön hyväksi siis oli luettava yhteensä satakaksituhatta kaksisataa kolmekymmentäkolme markkaa kolme penniä, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljäten osakeyhtiön asiassa ajaman kanteen velvoitti Osakeyhtiön Halla aktiebolag heti maksutodistusta vastaan Heikki Pemalle suorittamaan mainittujen loppusummin erotuksen tuhat viisisataa seitsemänkymmentäviisi markkaa seitsemänkymmentäyhdeksän penniä viiden prosentin korolla oikeudenkäynnin alusta Toukokuun 19 päivästä 1900. 52
Hovioikeuden tuomioon on Osakeyhtiö Halla aktiebolag anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Heikki Peura on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Osakeyhtiö Halla aktiebolag. joka ei ole todistanut Heikki Puran olevan velvollisen vastaamaan yhtiön itselleen etumaksujen korkona Peuralta hyväkseen lukemasta viidensadan markan neljänkymmenennelmen pennin raha määrästä ja jonka sanottua rahämäärää koskevasta vaatimuksesta Hovioikeuden puheenalaisessa tuomiossa puuttuu lausun taa, ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden mainittua tumiola, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Osakeyhtiö suorittamaan Heikki Peuralle hänellä täällä olleiden oikeudenkäyntiköyntikulujen korvoukseksi, kahdeksankymmentä Wilhelm Blåfield markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Andersin. Valentin Summeus. Herr Lapeblad J Närnund
Syyskuun 1 päivänä 1904 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, torpaneron määräärämistä koskevassa jutussa, jossa ovat Rustitilallinen Frans Wähäter nilä, Nakkilan pitäjän Tattaran kylästä, hakijana, sekä Torppari Anton Stengård, samasta kylästä, saapuville tulleena, mutta Torppari Kaarle Wilhelm Majamo ja tämän vaimo Amanda Sofia Matintytär, Kauralsan kappelista, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusoas tossa Syyskuun 1 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Marraskuun 7 päivänä 1850 tehdyllä välikirjalla on Tattaran kylässä olevan Wähäteinilän rustitilan silloi nen omistaja Iisakki Juhonpoika luovuttanut veljelleen Matti Juhon pojalle erityisiä sanottuun tilaan kuuluvia tiluksia ja muita eluja Matti Juhonpojan ja hänen vaimon läsnä J. E. S. H. L. G. J. A. B. No 899. No 899. siv. 47 Rd. 1904
ja elinajaksi, josta kaikesta välikirjan viidennessä kohdassa määrättiin, tehtäväksi vuotuista veroa neljä päivä työtä kesällä talon ruuassa ja niin menta juhtapäivätyötä kuin tarvittiin hakosannan ajamiseen ja sannan vetämiseen maantielle, minkä ohessa saman välikirjan kuudennessa kohlässä säädettiin että Matti Juhonpojan ja hänen vaimonsa kuoltua heidän lastensa piti saada nauttia mainittuja tiluksia ja muita etuja tavallista veroa vastaan, johon välikirjaan sittemmin Helmikuun 19 päivänä 1853. tehdyn lisäyksen mukaan Matti Juhonpojan tuli saada väli kirjassa lueteltujen tilusten lisäksi Raakkuun niitty ja Hyhtin umpi aita sekä Matti Juhonpojan kuoltua hänen lastensa oli kaikkien siten määrättyjen etujen nauttimisesta pait si yllämainittua veroa, tehlävä yksi päivätyä joka viikko talon ruudessa. Haastalettuansa Anton Stengårdin sekä Kaarle Wilhelm Majamon ja Amanda Sofia Matintyttären Ulvilan ja Nakkilan pitäjäin sekä Kullaan kappelin ja Porin maaseurakunnan käräjäkunnan 1900 vuoden syyskärajiin, on Frans Wähäteinilä, Wähaläinilän rustitilan omistajana, Kihlakunnan oikeudessa, ilmoittaen Matti Juhonpojan ja hänen vaimonsa Eliikka Branderin kuolleen, edellisen 24 päivänä Heinäkuuta 1868. ja Eriikka Branderin Syyskuun 29 päivänä 1897. sekä Anton Stengårdin ja Amanda Sofia Malintyttären olevan heidän lapsi ran, vaatinut että koska yllämaini tussa Marraskuun 7 päivänä 1850 tehdyssä välikirjassa oli määrätty että Matti Juhonpojan lapset saivat viljellä siinä mainittuja tiluksia tavallista veroa vastaan ja näistä maista Elokuun 18 päivänä 1900 toimite tussa katselmuksessa tavalliseksi veroksi oli arvattu 473 markkaa 85 penviä, Anton Stengård, joka yksin hallitsi ylläsanottuja tiluksia, jotka muolostavat Stengårdin torpan, kuin myös Kaarle Wilhelm Majamo, joka vaimon 530