Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
jälkeen joku heidän lapsistaan ja tämän vaimo tahi mies olisivat oikeutetut elinkautenansa hallitsemaan samaa torppaa ehdolla, että he vuosittain tekisivät taloon yhden päivätyön viikossa; mutta koska Juho Jaakonpoika ja Katariina Eerikintytär olivat kuolleet, edellinen Joulukuun 11 päivänä 1890 ja Katariina Eerikintytär Joulukuun 24 päivänä 1897 sekä, edelläkosketellun, Joulukuun 29 päivänä 1830 tehdyn vuokravälipuheen aikana voimassa olleen, Kesäkuun 13 päivänä 1800 maan vuokraamisesta maalla annetun asetuksen 1 kohdan mukaan, pisin aika, jeksi vuokravälipuhetta ansumaasta saisi tehdä, oli määrätty viideksikymmeneksi vuodeksi, joka aika Mäen torpan kysymyksessä olevaan hallintoon nähden jo oli loppuun kulunut, eikä Antti Kustaa Mäellä, joka oli syntynyt sen jälkeen kuin edellämäinittu vuokravälikirja oli tehty, siis ollut elinkautista hallintooikeutta puheena olevaan torppaan, sentähden ja kun Antti Kustaa Mäki ei ollut näyttänyt muutakaan lakiin perustavaa oikeutta hallita samaa torppaa, velvoitettiin Antti Kustaa Mäki, joka oli irtisanottu torpasta ennen Tuomaanpäivää vuonna 1898, viimeistään Maaliskuun 14 päivänä 1900. muuttamaan pois Mäen torpasta sekä jättämään se siihen kuulurene huoneineen ja tiluksineen Mikko Alikurjen vapaasti käytettäväksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Kustaa Mäki oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiollaan Kesäkuun 22 päivänä 1900 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, sen ohessa että, koska Antti Kustaa Mäki vetokirjassaan oli huomauttanut Kihlakunnanoikeuden päätöksessään velvoittaneen Antti Kustaa Näen luovuttamaan kaikki Mäen torpan huoneet Mikko Alikurjelle, vaikka perintösopimuksen mukaan Joulukuun 19 päivältä 1831 ainakin yksi silloin sanotussa torpassa oleva, muitten tilojen metsistä hankituista aineista rakennettu huoneus oli samassa sopimuksessa määrätyn vuokra-ajan loputtua kuuluva Juho Jaakonpojan perillisille, Antti Kustaa. Mäelle jätet771
tiin avoin valta vastedes erittäin laillisessa järjestyksessä tämän johdosta nostaa se kanne, johon syytä lienee. Hovioikeuden tuomioon on Antti Kustaa Mäki alamaisesti anonut muutosta tänne jättämässään perustelmassa, johon Mikko Alikurki on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ett'ei Antti Kustaa Mäki ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis pysyy voimassa, kuitenkin siten ett'ei Antti Kustaa Mäki ole velvellinen Mäen torpan huoneista Mikko Alikurjelle luovuttamaan muita rakennuksia kuin ne, jotka sijaitserat Alikurjen talon maalla. Ja on Antti Kustaa Mäen suorittaminen Mikko Alikurjelle maksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota, kuusikolmatta markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Timerin, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. Emot Torsman. Bondersin. Henr. Börenius. A; Nismoin. Vilhelm Blåfield Den 12. Oktober 1901. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt reversionskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Civilingeniören Robert Thulin, från Helsing fors stad, sökande, samt Handlanden Karl August Signell, från Loimijoki socken, tillstädeskommen, men Notaren i sagde Hofrätt Karl Alvar Saladin Graner och framlidne Kronolänsmannen Bror Sten Knut Freys efterlemnade enka Blondina Frey, från Forssa Fabriksby i Tammela socken, uteblifne svarande, angående klander af redovisning: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 12. Oktober 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat: att Landthushållaren David Albert Collin medelst skriftligt kontrakt af den 30. Januari 1880. åt Ingeniören Thulin arren derat Kartanonkylä frälsegods i Bertlula kapell på aderton är från den 1. Maj Ofde J. G. S. J. H. - J. N. L. W. 72 1187. Pag. 171. RD. 1900.
samma år; att Ingeniören Thulin den 28. April 1887. upplåtit sin egendom till sine fordringsegares förnöjande, derå Häradsrätten i Jokkis, Berttula och Humppila kapells tingslag, hvarest konkursmålet anhängiggjorts, förordnat Handlanden Signell och Kronolänsmannen Freg den 9. Maj sistnämnda år till godemän och den 27. derpåföljande September till sysslomän i konkursen, hvarefter och sedun Frey den 5. September 1891. med döden afgått, borgenärerne i konkursen vid sammanträde den 30. i samma månad utsett Notarien Grunér till sysslomän i stället för Kronolänsmannen Frey; att Häradsrätten emeller tid den 3. Februari 1888. afkunnat dom i omförmälda konkursmål samt dervid, bland annat, tilldömt Landthushållaren Collin, utom andra fordringsbelopp, 60. kor, varda 125. mark hvarje, 2. tjurar af 250. marks värde hvardera, 10. qvigor, varda 75. mark stycket, 2. yngre tjurar varda 50. mark hvardera, och 5. kalfvar af 12. marks värde hvarje; samt att Handlanden Signell och Notarien Gruner vid den 22. Maj 1897. hållet sammanträde med borgenärerne i konkursen framlagt en den 23. nästförutgångne Februari upprättad redovisning öfver konkursboets förvaltning äfvensom verkstält slutlig utdelning ur måssan. Uppå stämning å Handlanden Signell och Notarien Grun´r, i deras ofvanangifna egenskap, samt enkan Frey, såsom Kronolänsmannen Fröys rättsinnehafvare, till 1897. års höstling i ofvanberörda tingslag angående klander af nämnda redovisning, har Ingeniören Thulin i sådant afseende emot densamma inför Häradsrätten anmärkt: 1o att konkursbot enligt ett till redo visningen hörande intressekonto godtgjorts i behållna räntor å boets medel 2,162 mark 25. penni, men att räntevinsten, på sätt en af Thulin uppgjord beräkning af ränta efter sex procent å boets inkomster och utgifter utvisade, den 23. Februari 1897. rätteligen uppgått till SS 113. mark 5. penni, hvarföre konkursförvaltningen egde redogöra för skilnaden emellan dessa två belopp med 2,950. mark 77. penni jemte ränta derå från sagde dag; 73
2o att Landthushållaren Collins fordringar med upplupna räntor den 23. Februari 1897. enligt en af sysslomännen Signell och Gruner upprättad kontokurant belöpt sig till inalles 23,044. mark 5. penni, men emedan i boet redan den 17. Maj 1888. funnits medel att betäcka Collins fordringar och denne således bort vid första utdelningen ur massan den 22. påföljande Augusti åtnjuta betalning för sitt tillgodöhafvande, som då med räntor uppgått till endast 16,279. mark 7. penni, borde konkursförvaltningen återbära skilnaden med 6,744. mark 98. penni samt godtgöra ränta derå från den 23. Februari 1897.; 3o att sysslomännen sistnämnde dag åt Landthushållaren Collin guldit priset för 10. qvigor, efter 75. mark hvarje, för 2. tjurar, efter 50. mark hvardera, och för 5. kalfvar, efter 12. mark stycket, med tillsammans 910. mark, men att betalningen bort ske först den 1. Maj 1898., då Thelins arrenderätt till Kartanon kylä egendom utgått, och att sysslo männen derföre hade att ansvara för den sålunda uppkomna ränteförlusten med 64. mark 48. penni samt att å detta belopp erlägga ränta från den 23. Februari 1897.; 4o att Handlanden Signell för förvaltningen af Kartanonkylä egendom från den dag han förordnats till godman i Thulins konkurs till den 1. April 1855., då godset åt Landthushållaren Collin återlemnades, eller för en tid af elfva månader beräknat sig i arvode 1,300. mark, ehuru i sådant afseende kunde medgifvas högst 50. mark i månuden eller inalles 550. mark, hvarföre Thulin påstått konkursförvaltningens å läggande att återbära 750. mark med ränta jemväl från den 23. Februari 1897. 5o att af Handlanden Signell för resor, som icke närmare specificerats, i arvode beräknade 400. mark likasom ock en i redovisningen under den 19. Maj 1818. upptagen post å 10. mark för en resa till Åbo stad i afseende å penningars insättande i bankenrättning icke kunde godkännas, utan återfordrades med ränta, 74
å det senare beloppet efter sex procent från sagde 19. Maj 1888., 6o att Handlanden Signell under den 23. Februari 1897. påfört boet 75. mark för tre resor till Åbo stad i afseende å slutligvidens uppgörande, men att Thulin deraf icke medgaf till betalning vidare än kostnaden för en resa, hvadan sysslomännen egde redovisa för återstående 50. mark jemte ränta derå; 7o att åt Bokhållaren å Kartanonkylä egendom Karl Hertzen under åren 1887. och 1888. i särskilda poster guldna 610. mark icke kunde godkännas, enär Hertzen varit oduglig såsom bokförare samt det åt honom öfverlemnade arbetet kunnat och bort utföras af en å egendomen anstäld qvinlig kontorist, utan borde konkursförvaltningen återlara sagda 60. mark jemte sex procents ränta å de deri ingående beloppen från betalningsdagarne till den 23. Februari 1897. med 335. mark 10 penni eller tillsammans 945. mark 10. penni samt å detta belopp erlägga ränta från sistsagde dag; 8o att, ehuru en af Landthushållaren Collin och Ingeniören Thulin för afgörande af särskilda dem emellan uppkomna tvistigheter utsedd kompromissrätt medelst utslag den 26. Mars 1887 ålagt Collinatt för en af Thulin å Kartanonkylä egendom uppförd stallsbyggnad ersätta Skulin med 456. mark 81 2/3. penni samt derå erlägga fem procents ränta från den 12. Juli 1886., sysslomännen i konkur sen likväl utan hänesyn till detta laga kraft egande utslag, rörande samma sak vid Häradsrätten inledt rättegång emot Collin och sedermera derom med collin träffat sådan förlikning, att han skulle till massan erlägga i ett för allt 300. mark; och som, vid antydt förhållande, berörda rättegång icke varit nödig samt förlikningen ej hetter af omständigheterna påkallad har Ingeniören Thulin gjort anspråk på att af sysslomännen bekomma af dem I anförd måtto efterskänkta 156. mark 62. penni jemte fem procents årlig ränla derå från den 12. Juli 1886. till den 23 Februari 1897. med 83. mark 22. penni och 775
ytterligare ränta från sistnämnde dag, hvarhos Thulin bestridt betalningen af i redovisningen under den 23. December 1893. och den 24. Juni 1894. upptagna poster å tillsammans 9. mark, utgörande lösen för Häradsrättens protokoll i omförmälda mål, samt återfordrat detta belopp med sex procents ränta från berörde 24. Juni 1894. 9o all åt Kronolänsmannen Frans Lundström den 28. Juli 1887. för utmätning af 1886. års kronoutskylder från Kartanonkylä egendom samt i lösen för Lundströms derom utfärdade qvitto erlagda 5. mark 20. penni icke godkändes till betalning, enär dessa utskylder funnits upptagna i Theulins konkursstat samt bort af kronan i konkursen bevakas; och har Thulin förty gjort konkursförvaltningen ansvarig för berörda 5. mark 20. penni med sen procents ränta derå från den 24. Juni 1894. ; Bo att åt statkarlen Josef Sorola den 1. November 1887. guldits 13. mark 50. penni, utan att Sorola varit dertill berättigad, hvarföre beloppet återfordrades med sex procents ränta från betalningsdagen; 11o att emedan konkursförvaltningen, i stället för de 60. kor, varda 125. mark styrket, som Landthushållaren Collin i förestående måtte ur Thelins massa tillerkänts den 1. April 1888. åt Collin öfverlåtit 60. koraf sådant slag, som vid den 3. och 4. i nyssagde månad å konkursmassan tillhörig egendom hållen auktion betingat sig ett pris af emellan 200. och 300. mark stycket, samt Collins kor vid sådant förhållande bort ersättas honom med penningar, konkursförvaltningen borde godt göra den härigenom uppkomna skadan, beräknad efter ett medeltal af 125. mark för hvarje ko, med 7,500. mark samt derå erlägga sex procents ränta från den 1. April 1888. /12o att sysslomännen ersatt Landthushållaren Collin för ofvannämnda 10. qvigor och 5. kalfvar med 75. mark för hvarje qviga och 12 mark för hvarje kall, ehuru vid förberörda auktion erlagts i medellut för en qviga 50. mark och för er kalf 5. mark samt qvigorna och halfvarna förty bort in natura åt Collin utgifvas, hvarföre konkursförvaltningen egde ansva776
ytterligare ränta från sistnämnde dag, hvarhos Thulin bestridt betalningen af i redovis ningen under den 23. December 1893. och den 24. Juni 1894. upptagna poster å tillsammans 9. mark, utgörande lösen för Häradsrättens protokoll i omförmälda mål, samt återfordrat detta belopp med sex procents ränta från berörde 24. Juni 1894. 9o all åt Kronolänsmannen Frans Lundström den 28. Juli 1887. för utmätning af 1856. års kronoutskylder från Kartanonkylä egendom samt i lösen för Lundströms derom utfärdade qvitto erlagda 5. mark 20. penni icke godkändes till betalning, enär dessa utskylder funnits upptagna i Thulins konkurslat samt bort af kronan i konkursen bevakas; och har Thulin förty gjort konkursförvaltningen ansvarig för berörda 5. mark 20. penni med sex procents ränta derå från den 24. Juni 1894. 1o att åt statkarlen Josef Sorola den 1. November 1887. guldits 13. mark 50. penni, utan att Sorola varit dertill berättigad, hvarföre beloppet återfordrades med sex procents ränta från betalningsdagen; 11o att emedan konkursförvaltningen, i stället för de 60. kor, värda 125. mark styrket, som Landthushållaren Collin i förestående måtte ur Thulins massa tillerkänts, den 1. April 1858. åt Collin öfverlåtit 60. kor af sådant slag, som vid den 3. och 4. i nyssagde månad å konkursmassan till hörig egendom hållen auktion betingat sig ett pris af emellan 200. och 300. mark stycket, samt Collins kor vid sådant förhållande bort ersättas honom med penningar, konkursförvaltningen borde godtgöra den härigenom uppkomna skadan, beräknad efter ett medeltal af 125. mark för hvarje ko, med 7,500. mark samt derå erlägga sex procents ränta från den 1. April 1888. 12o att sysslomännen ersatt Landthushållaren Collin för ofvannämnda 10. qvigor och 5. kalfvar med 75. mark för hvarje qviga och 12 mark för hvarje kalt, ehuru vid förberörda auktion erlagts i medel tal för en qviga 50. mark och för er kalf 5. mark samt qvigorna och kalfvarna förty bort in natura åt Collin utgifvas, hvarföre konkursförvaltningen egde ansva776
ra för den härigenom uppkomna förlusten med 285. mark jemte ränta derå från den 23. Februari 1897.; (13o att i redovisningen saknades utredning om följande i Thulins konkurstat upptagna fordringsbelopp, nemligen: 31. mark, som Thulin genom ett Häradsrättens utslag af Landthushållaren Collin tilldömts i rättegångskostnadsersättning, och 17. mark 50. penni, hvarmed Collinbort ersätta Thulin för guldna arvoden åt handlingare vid en landtmäteriförrättning; i anseende hvartill Thulin på stått konkursförvaltningens åläggande att redogöra äfven för dessa belopp med sin procents ränta från dagen för konkurssta tens upprättande den 2. Maj 1887. 14o att från redovisningen bortlemnats af Häradsrätten genom utslag den 1. Oktober 1887. utdömda 104. mark jemte ränta och 60. mark kostnadsersättning, hvarför Thulin af konkursförvaltningen fordrat des sa belopp med sex procents ränta från den 2. Oktober 1886.; 15o att från redovisningen jemväl uti lemnats Thulin af Landthushållaren Edlin tillbörande ersättning för 1886. och 1887. års afkastning från Pikkusuo äng med 9773. mark 25. penni för hvard dera året och att förty Thulin härför borde af konkursförvaltningen godtgöras med tillsam mans 1746. mark 50. penni jemte sex procents ränta å hälften deraf från den 2. Maj 1887. och å den andra hälften från den 2. Maj 1888. 16o att Thulen af Tammela sockens tingslag tillkommit snöplogningsmedel för åren 1887. och 1888. med 41. mark för hvart derå året, men då slik inkomst icke åter funnes i redovisningen, har Thulin af konkursförvaltningen fordrat godtgörelse härför med 22. mark jemte sex procents ränta å hälften deraf från den 2. Maj 1887. och å den andra hälften från samma dag 1858. 17o att vid den 20. April 1857. hos Thulin genom Kronolänsmannen Frey å tjenstens vägnar förrättad exekutio auktion försälts, utom annat, ett parti hö, hvaraf Handlanden G. A. Löfgren inropat för J63. mark och Apotekaren G. W. Norrman för 191. mark 50. penni, hvilka inrop äf77
ven guldits, Löfgrens åt Kronolänsmannen Frey och Norrmans åt Handlanden Signell, utan att emellertid konkursförvaltningen redogjort för dessa medel, hvarföre Thulin yrkat konkursförvaltningens förpligtande dertill samt att derjemte erlägga sex procents ränta å medlen från den 2. Maj 1887.; samt 18° att Notarien Gruner påfört boet för resokostnader 150. mark, men att Gruner borde afgifva närmare redogörelse för anvan dandet af sagda medel. På grund häraf har Ingeniören Thulin, som ansett den nu klandrade redovisning gen icke utgöra slutlig eller åtminstone icke fullständig redogörelse öfver förvaltningen af hans konkursbo, påstått sine vederparters förpligtande att afgifva en ny, rättad och kompetterad redovisning öfver boets förvaltning samt att, gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, åt Stenlin, enär hans konkursborgenärers fordringar redan vore öfveråriga, utbetala de belopp med sex procents ränta, för hvilka motparterne icke kunde behörigen redovisa. I saken hörda, hafva Enkan Frey, Handlanden Signell och Notarien Graner gen mält: a) Enkan Frey: att hon, som på grund af inbördes testamente sutte i orubbadt bo efter Kronolänsmannen Frey, i behörig ordning utverkat årsstämning å dennes borgenärer, men att någon fordrings egare å enslåtelsedagen i arstämningsmålet den 2. Mars 1893. icke anmält sig; i anseende hvartill och då Enkan Frey, ehuru hon haft sig bekant, att Kronolänsmannen Frey i lifstiden varit syssloman i Ingeniören Thulins konkurs, lik väl icke afvetat, att bemälde aflidne haft något oredovisadt i konkursen. Enkan Frey ansett Ingeniören Thulins talan emot henne i följd af försummad bevakning i berörda proktamamål vara sentida väckt samt förty anhållit att varda från målet skild; b.) Handlanden Signell: att Ingeniören Thulins klandertalan i flere punkter rörde poster, föranledda af borgenärernes i konkursen vid hållna sammanträden fattade, sedermera laga kraft vunna beslut, och att Signell af sådan anledning icke 778
vore skyldig att svara å Thulins anmärkningar emot sådana poster, innan alla hans fordringsegare blifvit instämda i målet, hvarföre Signells bemötande af käromålet i antydda del icke finge uppfattas såsom svaromål i sak; att Signell, säsom god - och syssloman i Thulins bo, haft sig anförtrodd endast förvaltningen af boets penningemedel och öfriga Ekonomi, medan deremot åt den andre gode- och sysslomannen varit uppdraget det juridiska handhafvandet af boets förvaltning, hvardan bestämmandet af tiden för dioridentdelning och af dividandens belopp ankommit först å Kronolänsmannen Frey och sedermera å Notarien Gruner; och som Kronolänsmannen Frius tillgöranden i afseende å boet blifvit vid borgenärssammanträde den 2. Februari 1893 god kända och hans sterbhus fått ansvars frihet, vore ej heller Signell vidare ansvarig för Kronolänsmannen Freys befattning med boet, hvarhos Signell emot Ingeniören Thulins särskilda anmärknings punkter afgifvit förrämligast: emot prokt 1.) att den af Thutin inlemnade räntenträkningstäblån till riktigheten bestrods och icke förtjenade något afseende, enär Thulin ej allenast verkställ sin beräkning af räntan efter sex för hundrade, ehuru högsta inläningsräntan i landets privata banker för tiden utgjort fyra procent, utan ock för utsatt, att hvarje penningepost så godt som genast efter det den influtit bort blifva räntebärande, hvilket sjelffallet icke kunnat ske, helst konkursförvaltningens säte varit på sådan landsbyggd, der bankinrättning icke funnes, hvarutom den högsta ränta, som kunde komma i fråga, vore den ränta, som i bankerna erlagts å medel insätta på löpande räkning, eller två procent, men att emellertid de influtna räntorna, som rätteligen utgjort 2,343. mark 36. penni, med vidpass 1,200. mark öfverstigit det belopp, som erhållits, om medlen varit insätta på löpande räkning, emot punkt 2. att konkursboet haft motfördringar hos Landthushållaren Collin tillidet närmaste samma belopp, hvartill Collins fördringar i boet uppgått, af hvilka omserediga fordringar en stor del varit bero779
ende på rättegång, hvarföre beloppet af bottins rätta tillgodohafvande ännu icke varit kändt vid tiden för den första utdelningen ur boet den 22. Augusti 1885; att det dessutom ankommit å Kronoläns mannen Frey att bestämma om någon utdelning åt Collin sagde dag kunnat gifvas, men att Frey i det af honom upprättade utdelningsförslaget icke upptagit någon utdelning åt Collin, som ej heller, ehuru närmast berörd af detta förfarande, klandrat detsamma; att bollins och massans mellanhafvande ej varit klart ens ännu den 6. Februari 1895., då andra utdelningen ur massan egt rum; samt att massan godtgjorts fyra procent å ifrågavarande dividens sa länge den innehållits, hvarföre ej i någon händelse nu vidare än två procent kunde komma i fråga å det be lopp, som återstode, sedan massans hos bollin egda motsoreran, å hvilken mar san tillgodoberäknats ränta efter sex för hundrade, blifvit från Collens fordran afdragen; emot punkter 3.) och 12, att domen uti Ingeniören Thulins konkurs näl icke upptog någon tid, när de i dessa anmärkningspunkter omnämnda kreaturen skulle åt Landthushållaren Collin ersättas, men att sådant, enär kreatu ren åtföljt arrendet af Karlanonkylä gods, bort ske redan den 1. April 1888., då godset återlemnades åt Collin; att betalningen af kreaturen förty icke skett för tidigt, hvarföre anmärkningen härom vore så mycket mera obefogad som kroturen försälts å förenämnda den 3. och 4. April 1888. hållna auktion och kon kursmassan emellertid tillgodokommit fyra procents ränta å auktionsskillingen från tiden för auktionen till betalnings dagen; samt att priset för qvigorna och halfvarna grundade sig å konkursdomen och ingalunda vore öfverdrifvet enär vid auktionen, tvärtemot hvad Thulin påstått, såväl för qvigor som för kalfvar erhållits högre pris än det åt böllin erlagda; emot punkt 4., att det af Signell för förvaltningen af Kartanonkylä egendom beräknade arvodet blifvit af borgenärerne i konkursen vid deras sammanfräde den 22. Maj 1897. god780
kändt och att Ingeniören Thulin, jemlikt 79. SS: i Konkursstadgan, derom icke egde föra någon talan emot Signell; emot punkter 5.) och 6., att fordringsegarene i boet å inställelsedagen i konkursen den 29. September 1887. förklarat sysslomännen berättigade att, utöfver det åt dem dervid utfästa arvodet af fem procent å konkursmassans till penningar förvandlade egendom, åtnjuta särskild godtgrielse för hvarje i massans angelägenheter företagen resa samt att Signells resekostnadsersättningar vid borgenärssammanträdet den 22. Maj 1897. godkänts och förty ej finge klandras af Thulin; emot punkt f) att borgenärerne i konkursen vid sammanträde den 28. Maj 1887. beslutit, att Kartanonkylä egendom borde förvaltas af gode männen med inspektor och bokhållare samt att gode männen till åtlydnad häraf anförtrott omhänderhafvandet af sistsagda befattning åt Bokhållaren Hertzen, som ingalunda visat sig oskicklig i sina göromål, till hvilka äfven hörde sådana, som ej kunnat ut rättas af den qvinliga kontoristen; emot punkt 8., att Ingeniören Thulin sjelf, utan afseende å den af honom åberopade kompromissrättsdomen, uti ett af Landthushållaren Collin vid Häradsrätten emot sysslomännen i Thulins konkurs väckt mål ånyo upptagit frågan om Thulin tillbörande ersättning för den af honom uppförda ställsbyggnaden, hvarefter Åbo Hofrätt, under hvars pröfning målet dragets, medelst dom den 30. Juni 1892. lemnat sysslomännen öppet att, i fall af fog, särskildt mot Collin utföra talan om slik godtgörelse, samt att sysslomannen i anledning häraf äfven påbörjat rättegång emot Collin, men sedermera, jemlikt borgenärernes vid sammanträde den 14. Oktober 1893. sysslomännen medgifna bemyndigande, genom förlikning bilagt saken med bollin, på sätt Thulin uppgifvit; emot punkt 9./. att kronan, med afseende dera, att Ingeniören Thulin icke varit egare af Karlanonkylä egendom, ej varit skyldig att i hans konkurs bevaka ifrågavarande, egendomen påförda utskylder, utan skulle desamma såsom 781