Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
sandra Saloselle velaksi, ole, kuten asianosaiset kauppatilaisuudessa ovat edellyttäneet, annettu Juho Wilhelm Wähätäkälälle velkakirjaa, ole sitä laatua että talonkauppa sen vuoksi kävisi mitättömäksi, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Juho Wilhelm Wähä-�ähålä ole esiintuonut syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus on puheenalaisessa tuomiossaan johtunut ja jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Juho Wilhelm Wähä - Ääkälä suorittamaan Kustaa Anton ja Amanda Aleksandra Saloselle korvaukseksi heillä jutun vuoksi täällä olleista kustan nuksista kahdeksankymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. J. N. Börnlund Aleksi Käpy. Lauten Haurunen Walter Andersin. B. F. Mäki. Maaliskuun 16 päivänä 1910 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Juho Jaakkola, Hinnerjoen pitäjän Kaaljoen kylästä, hakijana sekä kuolleen Talollisen Frans Oskar Jaakkolan isä Torppari Vilho Rauvola ja sisar Torpparintytär Aina Sofia Rauvola, molemmat mainitusta Vaaljoen kylästä, saapuville tulleina sekä voli samassa kylässä asuva Torpparinpoika Vilho Eevert Rauvola poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 16 päivänä Maaliskuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Juho Jaakkola on, Vilho Rauvo lalle, omalta kohdaltaan ja hänen ollen silloin vielä alaikäisen Vilho Eevert Rauvolan holhoojana Aina Sofia RauLäsnä: J. N. B. - S.S. - A. K. - V. A. - J. P. No 529. Sivu 286. R. D. 1908
volalle ja Vilho Eevert Rauvolan toiselle holhoojalle Hinnerjoen pitäjän Hinnerjoen kylästä kotoisin olevalle Talolliselle Juho Vähalalle toimitetun haasteen nojalla, sanotun sekä Eurajoen ja Lapin pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että, kun hän 17. päivänä Kesäkuuta 1902 tehdyllä kauppakirjalla oli ostanut silloin vielä elossa olleelta Frans Oskar Jaakkolalta tämän omistamat Jaakkolan rustitelan ja siihen kuuluvan uutistilan Nä1 ja 2 Vaaljoen kylässä 1800 markan kauppahinnasta, niindi Frans Oskar Jaakkola kaupanteossa jättänyt ilmoitta matta että hän oli kauppakirjalla 9. päivältä Joulukuuta 1901. Palstatilalle selle Kustaa Lindbergille 1300 markan hinnasta myynyt sanottuihin tiloihin kuuluvasta Heitzansuontausta nimisestä metsälohkosta kaikki 6 kyynärän korkeudelta vähintään 6 tuumaa täyttävät havupuut ja sen lisäksi 500 kappaletta lehteripuita muun muassa sillä ehdolla että hakkansaika oli kestävä kaksi vuotta; mihin nähden ja kun Kustaa Lindberg oli ottanut metsästä puita kauppakirjansa mukaan, Juho Jaakkola on vaatinut, että Vilho Rauvola ja hänen äskenmainitut asiakumppaninsa, Frans Oskar Jaakkolan oikeudenomistajina, velvoitettaisiin Juho Jaakkolalle korvaamaan Kustaa Lindbergin hakkauttamain puiden är vo niiden hintojen mukaan, mitkä Lindberg oli, kustannukset poisluettua, puista saanut, ja sitä varten Juho Jaakkolalle maksamaan 4794 markkaa 5 penniä korkoineen, kuitenkin vähentäen 500 markkaa niiden puiden arvona, jotka Kustaa Lindberg oli hakkauttanut ennenkuin Juho Jaakkosa oli saanut ostamansa tilat haltuunsa; minkä ohessa Juho Jaakkola on anonut korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan. Asiasta kuultuina ovat Vilho Rauvola ja hänen sanotut asiakumppaninsa vastustaneet kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus 10 päiväna Syyskuuta 1904 julistamallaan päätöksellä on siinä mainituilla perusteil89
la velvoittanut Vilho ja Aina Sofia Rauvolan kummankin omasta puolestaan, sekä Vilho Rauvolan ja Juho Vähalan, Vilho Evert Rauvolan holhooiina, korvaamaan Juho Jaakkolalle puheeksi tulleesta metsäpalstasta kaadettujen puiden hinnan ja sitä varten Juho Jaakkolalle kuittia vastaan yhteisesti maksamaan tuhat kolmesataa markkaa ynnä tästä summasta vuotuista korkoa viisi sadalta tuettuna 24 päivästä Helmikuuta 1903, jolloin oikeudenkäynti oli alkanut, täyden maksuun tapahtumiseen saakka sekä kolmellasadalla markalla korvaamaan Juho Jaakkolan oikeuden käyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 17 päivänä Lokakuuta 1908 antamallaan tuomiolla, koska Juho Jaakkola oli sällinut Kustaa Lindbergin toimittaa puheenalaisen metsänhakkauksen kumon nut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja vapauttanut Vilho Kauvolan ja hänen mainitut asiakumppaninsa suorit tamasta Juho Jaakkolalle hänelle tuomittua vahingon ja oikeudenkäyntikulujen korvausta. Hovioikeuden tuomioon on Juho Jaakkola anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Vilho ja Aina Sofia Rauvola sekä Juho Vahala ovat vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja sen ohessa että Keisarille nen Senaatti jättää huomiotta mitä Vilho Rauvola ja Juho Kahala ovat Vilho Eevert Rauvolan puolesta täällä lausuneet, koska Vilho Eevert Rauvola jo on ollut täysiikäinen, kun edellämainittu perustelman vastuu on tänne annettu, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Juho Jaakko la, joka, ostettuaan 17 päivänä Kesäkuuta 1902 Frans Oskar Jaakkolalta Jaakkolan rustitilan siihen kuuluvine uutistiloineen, on hyväksynyt Frans Oskar Jaakkolan sitä ennen Kustaa Lindbergin kanssa tekemän nyt kysymyksessä olevan metsänhakkauskontrahdin sekä sallinut Kustaa Lindbergin hakata puut 90
kontrahdissa mainitulta metsälohkolta, ole esiintuonut syytä muuttaa sitä loppu päätöstä, johon Hovioikeus on johtunut, ninkä ohessa Keisarillinen Senaatti velvoittaa Juho Jaakkolan suorittamaan Vilho ja Aina Sofia Rauvolalle kuusikymmentä markkaa korvaukseksi heillä jutun vuoksi täällä olleista kuluista. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Bönnund Kruteri Kaarmeis J. N. Rönnund Kristeri Hakrinens Aleksi Käpy. Jollamies Peltonen. Walter Andersin. Alfred Lindström 10 Den 16 Mars 1910. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål, angående tvist om arf, emellan Medicineluentiaten Gustaf Adolf Schnitt, från Helsingfors stadoch Fabriksdispinenten Karl Lovis Schnitt, från Lundo socken, gemen samt sökande, samt sysslomännen uti Höpättsnotarienkan Linnea Charlotta Schnifts, från Åbo stad, till konkurs upplåtna bo Jurisutri usgrekandidaten Ludvig Hjelt och Sakföraren Aksel Alander, bägge jämväl från Helsingfors, tillstädes, komne och Kronofogden Gustaf Wilhelm Molander, från Keukolm stad, uteblifven svarande: Gifven i Justitiedepartementet, den 16 Mars 1910. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat: att uti Hulkis by i St Karins socken bosatte Fabriksegaren Gottfried Herman Schnitt och dennes hustru Agda Gdo K. M. S.S. - A. K. W. A. 7/7 Pros91 No 530. Pag 29. R. D. 1910.
Maria Seknitt medels ett den 3. Oktober 1900 upprättadt inbördes testamente förordnat att, då någondera af dem med döden af ginge, den efterlefvande skulle förblifva. orubbad berittning af boet, utan intrång af den aflidnes arfvingar och utan redo visningsskyldighet, men att, därest den efter lefvande trädde i nytt äktenskap, afvitt ling af den aflidnes qvarlåtenskap i laga ordning borde ske att, sedan Fabriksegaren Schnitt den 30. December 1902. aflidit, hvarvid han öfverlefvats af enka, Ägda Maria Schmitt, samt af bröderna Medic nelidentiaten Schnitt, Fabriksdispörenten Schnitt och Linnea Charlotta Schnells man Hofrättsnotarien Fritz Paul Schmitt såsom närmaste skyldemän, Agda Maria Schmitt på grund af omförmälda testamente, hvilket åkommit laga kraft, suttit i omisbadt bo intill dess hon, sinnad att ingå nytt gifte, år 1906 upplåtit detsamma till skifte, och hade förrättning i sådant syfte vidtagit den 4 Maj nästsagda år samt fortgått den 11 och 14. i samma månad att Hofrättsnotarien Schmitt därförinnan, den 17 December 1904, jämväl aflidit, efterlemnande Linnea Charlotta Schmitt och en minderårig fosterdotter, Helmi Ananda Elisabet Schnitt, till hvars förmyndare Kronofogden Molander blifvit förordnad; att Linnea Charlotta Schnitt och Kronofogden Molander vid berörda förrättning, uppteende ett utaf Hofrättsnotarien Schmitt och Linnia Charlotta Schnitt den 25. November 1902. upprättadt, sedermera laga kraft vunnit inbördes testamente, dessmedels nästbemälde makar, upphäfvande ett emellan dem före vigseln ingånget äktenskapsförord, förordnat, bland annat, att den efterlefvande maken skulle sitta rubbadt bo, Linnea Charlotta Schmitt dock endast så länge hon vore enka, samt att, äfven om makarne finge barn, Helmi Amanda Elisabet Schnitt vid bala makarnes frånfälle vore lika med dessa men annars ensam berättigad till arfvet, framhållit, att Agda Maria Schmitt på grund af omförmälda emellan henne och Fabrikssegaren Schmitt uppgjorda testamente vid den senares död erhållit en dast nyttjanderätt till hans andel i det gemensamma boet, men att egande92
ran kylässä 1h de ran kylässä / f för leski 1h de rätten till densamma deremot gått i arf till hans dåvarande närmaste arfvingar, hvarför och då den andel af qvarlåtenskapen, som Hofrättsnotarien Schnitt i sådan egenskap förvärfvat, till hört hans bo samt vid hans frånfälle på grund af testamentet den 25. November 1902. tillfallit Linniä Charlotta och Helmi Amanda Elisabet Schnitt, Linnea Charlotta Schnitt och Kronofogden Molander yrkat, att skiftet borde verkställas sålunda, att Hofrättsnotarien Schnifts rättsinnehafvare därvid tillades den lott i boet, hvartill Hofrättsnotarien Schnitt varit arffallen; att Medicirelicentiåten Schniels och Fabriksdisponden Schnitt i motsats härtill ansett att pågan om rätt till delaktighet uti Fabriksegaren Schnifts qvarlåtenskap borde bedömas med hän sigt till tiden för skiftesförrättningen och ingalunda till tiden för Fabrikse garen Schnifts frånfälle och att i sadant fall Linniä Charlotta och Helmi Amanda Elisabet Schmitt, hvilka icke stode i något som hälst skyldskapsförhållande till Fabriksegaren Schnitt, icke kunde hafva någon rätt till arf efter honom samt att, då frågan därom, hvilka rätteligen vore arfsberättigade efter Fabriksegaren Schnitt, sålunda blifvit tvistig, förrättningsmännen, jämte det de slutfört afvittringen af Ägda Maria Schniuts lott boet, men låtit med skiftet af Fabrekse garen Schnifts andel däri anstå, hänvi jat vederbörande att i antydt afseende tvista vid domstol. Härå hafva Linnea Charlotta Seknett och Kronosogden Molander i sin ofvanangifna egenskap, efter stämning å Medi enelidentiåten Schnitt och Fabriksdisponen ten Schnitt, vid Häradsrätten i Pemar, Piikkis och St Karins socknars tingslag på de af dem vid ofvanomförmälda afvittringsförrättning anförda grunder yrkat Medicinetinentien Schnifts och Fabriks dispinenten Selenits förpliktande vid vite att inom viss tid till laga skifte upplåta Fabriksegaren Schnifts efterlemnade qvarlåtenskap, på det att Linniä Charlotta och Helmi Amanda Elisabet Seknitt såsom delegare i boet måtte komma till deras lagliga rätt 93
7 för f leski ran kylässä ran kylässä 1h ran kylässä ran kylässä för leski för 1h 1h för för 1h Genmäle affordrade hafva Medicineli contiåten Schnitt och Fabriksdispocenten Schnitt, under upprepande af hvad de vid meranämnda förrättning anfört och med framhållande af att Ägda Maria Schmitt mäste anses hafva ända till tids punkten för afvittringen af hennes andel i boet, vid hvilken tidpunkt Hofrättsnotarien Seknieredan varit afliden, besuttit detsamma med eganderätt, motsagt Linniä Charlotta Schvitt och Kronofogden Molanders i saken utförda talan Medels den 10 Oktober 1906. afkunnadt utslag har Häradsrätten utlåtit sig i må let; och emedan makarne Gottfried Herman och Agda Maria Schnifts testamente af den 5. Oktober 1900. innehölle, att den af dem, som öfverlefde den andre, skulle förblifva i orubbad besittning af hela boet under sin återstående lifstid eller, om den efterlefvande trädde i nytt gifte, intill dess så dant skett, samt den bestämningen i testamentet, att den efterlefvandes besittning ej finge lida intrång af den andre makens arfvingar eller medförde någon redovisningsskyldighet, icke begrundade någon egande att för den efterlefvande till boets qvarlåtenskap, hälst testamentet äfven förmådde, att efter hvardera makens död deras arfvingar å ömse sidor skulle träda till si ra andelar i boet; ty och då Fabriksega ren Schnitt vid sitt den 30. December 1902 timade frånfälle öfverlefvats, utom af Metuinettientaten Schnitt och Fabriksdipporenten Schrift, jämväl af Hofrättsnotarien tehnitt, hvilkens rätt till del i boet efter Fabriksegaren Schnitt vid Hofrättsnotarien Schnifts död öfvergått till Linnea Charlolta och Helmi Amanda Elisabet Seknitt hvilka på grund af Hofrättsnotarien Schniuts estamente vore hans rättsinnehafvare, har Häradsrätten ålagt Medicinaliemtia ten Schnitt och Fabriksdisperenten Schnitz, de där, sedan Agda Maria Schniels andel boet efter Fabriksegaren Schnilt blifvit utskiftad, omhänderhade den återstående förmögenheten efter Fabriksegaren Schnitt ett inom tre månader efter utslagets af kunnande, vid vite af tvåhundra mark för dem hvardera, upplåta sistnämnda egendom till laga skifte emellan dem och Hofrättnetarien Schnifts rättsinnehaf 94
för för leski hemman f vare Hofrätten, under hvars pröfning Medi cindirentiåten Schnitt och Fabriksdispo nanten Schnitt i vadeväg dragit målet, har medels den 9. December 1909 gifven dom låtit vid Häradsrättens utslag bero dock sålunda att den tid af tre måna der, inom hvilken nämnda egendom borde till skifte upplåtas, skulle räknas från dagen för Hofrättens dom; och skyldigkändes Medicindicentioten Schnitt och Fabriks dispinenten Schnitt gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, att med femtio mark ersätta Finniä Charlotta Seknitt hennes i Hofrätten hafda umgälder i målet. Uti Hofrättens dom hafva Medicine licentiaten Schnitt och Fabriksdisponenten Schnitt anhållit om ändring medels ingif ven deduktion, hvaraf duplitten uttagits af Jurisutriusgekandidaten Hjett och Sakföraren Alander, men har endast den förre vedermera bemött ändrings ansökningen. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Medicindicen tiaten Schmitt och Fabriksdispörenten leknitt icke hafva anfört skäl till än dring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken fördenskull kommer att förblifva dock sålunda att den tid af tre månader nom hvilken det åligger Medicinateentia ten Schrift och Fabriksdisponenten Seknitt att vid utsatt vite upplåta ifrågavarande egendom till skifte, räknas från denne dag, och skyldigkännas Medicineluentiden Schnitt och Fabriksdisponenten Schnitt att gemensamt eller den af dem, som tillgång eger, till Jurisutriusqvekandidaten Hjelt gälda afgifterna för dennes exemplar af Kejserliga Senatens dom i målet med trettiotre mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: A K O Mallalin. - Paulin Saarinen A K O Mallalin. - Paulin Saarinen Aleksi KäpyWalter Andersin. Frans Palmros. 95
för Den 17 Mars 1910. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkom met sjorattsmål emellan besälhafvaren å ängfartyget Verma, hemmäköran de i staden Esbjerg i konungariket Danmark, Sjökaptenen Knud Mari nus Nielsen, sökande, samt TirmanRussiseh - Baltiseher Bergungs-bräni staden Reväl i Kejsaredömet Ryssland, svarande: Gifven i Justitiedepartementet, den 17 Mars 1910. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter stämning, ågången Kaptenen Nielsen den 26 Oktober 1907, medan äng fartyget Verma legat i staden Nystads hamn, har Finnan Rossisek - Rattiseker Bergungs Verein vid Rådstufvurätten i nästsagde stad anfört att, sedan nämnda fartyg under resa från staden Danjig i Tyska riket till Helsingfors stad den 13. berörde Oktober grundstött i närheten af Lettenholm och Filsand benämnda holmar invid ön Joel i Östersson, förmån Qdo J. N. B. K. M. S.S. - Ä.K. Wit. J. P. 1/7 Pros 96 No 535. Pag. 197. R. D. 1909
1h för 1h leski prt No 9. i 2 2 med Kaptenen Nielsen öfverenskommit om bärgning af förtyget och dess lart emot bärgarelön enligt rysk handelslag samt därå låtit genom sina bärgningsangare från grundet löstaga fartyget Verma och införa detsamma till Helsingfors, där id verkstäld besigtning fartyget i dess skalade skick värderats till 155,000 mark. Enär Kaptenen Nielsen emellertid vägrat att till Firman Kussiseh - Saltiseher Bergungs - Verein för fartyget Verma erlägga den betingade bärgardenen, hvilken i förevarande fall, då skeppsbrottet inträffat på längre afstånd än en rysk verst från närmaste strand, utgjorde en fjärdedel af det bärgades värde, har ferman yrkat Kaptenen Nielsens förplig tande att i egenskap af repressentant för förtyget Nermas rederi till firman utgifva en fjärdedel af fartygets förenämnda värde eller 38,750 mark jämte ränta från stämningsdagen och ersättning för rättegångskostnaden i målet. I saken hörd har Kaptenen Nielsen anmärkt att Herman Rusoisch - Raltiseher Bergungs - Vereins yrkande grundade sig å rysk lag under det att Kaptenen Nieken, på sätt det om bärgningen uppgjorda kontraktet vidhandengåfve, afsett att bärgårelonens storlek skulle fastställas på grund af lagen i det land, där domstol för ändamålet anlitades; och har Kaptenen Nielsen med afseende härå anhållit att antydda lön måtte med iakttagande af alla de omständigheter, under hvilka bärgningen försiggått, pröfvas enligt Sjölagen för Storfurstendö met Finland, gifven den 9. Juni 1873. I händelse ifrågavarande bärgarden likväl komme att beräknas enligt den ryska handelslagen, finge densamma dock icke öfverstiga en sjättedel af det bärgades värde, enär tvifvelaktigt vore ej allenast huruvida strandningsstället vore beläget på längre afstånd än en rysk verst från närmaste strand, utan äfven hvad med nästnämnda uttryck afsäges. Tillika har Kaptenen Nielsen framhållit att, då den egentliga bärgningen, på sätt den å angfartyget Nurma förda joutsnalen utvisade, förriggått utan större svarigheter och slutförts på en jämförelsevis 97
ran kylässä 1h för 1h för f leski 1h 1h kort tid, samt Nermas egen besättning ch markin hela tiden deltagit i bärgningsarbetet, den af Firman Rususch Baltiseher Bergungs - Verein fordrade bärgårdönen, i betraktande af det rädda de färtygets och lastens ansenliga värde, före så öfverdrifven och obillig, att densamma enligt 166. SS: i ofvanåberopade Sjölag icke finge utdömas. På grund häraf och då enligt 164. SS: i nästsagda lagfärgarelönen i det fall att det bärgade färtygets befälhafvare och besättning del tagit i bärgningen, utginge med minst en tolftedel och högst en sjättedel af det bärgades behållna värde, har Kaptenen Nielsen ansett firman vara skäligen godtgjord för omordade borgningsarbete med en ersättning, motsvarande en åt tondedel af det bärgades värde, samt motsagt firmans därutöfver sträckta anspråk. Efter det Sjökaptenerne Johan Saari nen och Isak Gröndahl, såsom Råd stufvurätten till biträde i sjorattsmål utsedde sakkunnige, afgifvit utlåtande: i saken, har Rådstufvurätten medels den 15 Juni 1908 afkunnadt utslag statit sig i målet och på upptagna skäl fastställt den Herman KussisehBattiseher Bergungs - Verein för ifrågavarande bärgning tillkommande lönen till en sjättedel af fartygets ofvansagda värde etthundra femtiofemtusen mark eller sålunda till tjugufemtusen åttahundratrettiotre mark trettiotre och en tredjedels penni samt förty ålagt Kaptenen Nielren att genast emot qvitto till Firman Kussiseh - Baltiseher Bergångs - Vereinutbetala nästberörda penningbelopp, hvar emot firmans anspråk på ränta därå, såsom icke närmare bestämdt, förkastats; och då Kaptenen Nielsen icke varit böjd att i godo erlägga åt firman mera änen åttondedel af fartygets värde, kändes Nielsen skyldig att med trehundra åttio mark hålla firman skadeslös för dess umgälder i målet, hvarutom Nielsen ålagts att ej mindre godtgöra finnan de arvoden, sammanlagdt trettiofyra mark, hvilka firman tidigare under målets behandling skyldigkänts att utgifva till Rådstufvurättens i målet anlitade 98
ran kylässä leski för 1h 1h för leski ran kylässä 7 1h för 7 rakkunnige besittare än i enahanda afseende till Sjökaptenerne Saarinen och Gröndahl för de två sista sammanträdena i målet erlägga femton mark åthvardera. Hölrätten, under hvars pröfning par terne ömsesides i vadeväg dragit målet, har medels den 18. Maj 1909 gifven dom funnit det vara utredt att sedan ängförtyget Verma under resa från Längig till Helsingfors den 13 Oktober 1907. råkat på grund i närheten af Filsand invid ön Axel, så hade Tirman KussisehBattiseher Bergångs - Virein påföljande dag, efter det Kaptenen Nielsen uti skrift ligen upprättadt kontrakt förbundit sig att till bemälda firma erlägga bärgare lön i enlighet med rysk handelslag, från grundet löstagit sagda fartyg och fört detsamma till Helsingfors, där förtyget i dess då befintliga skick värderats till etthundrafemtiofemtusen mark, och som omförmälda bärgningsaftal, såsom i laga ordning ingånget, vore åttsgiltigt och för ängfartyget Nermas rederi bindande samt styrkt blifvit att Firman Kussiseh - Baltiseher Bergungsteriin på grund häraf för bärgningen af färtyget jämlikt artikeln 520 i den för kejsaredömet Ryssland gällande han delslag, enär grundstötningen egt rum på mera än en rysk versts afstånd från närmaste strand, tillborde i godtgörelse en fjärdedel af godsets värde, alltså har Hofrätten, i anledning af Firman Kussiseh - Baltiseher Bergångs- Veroins andrings ansökan, med ändring af Räästufvurättens utslag fastställt ifrågavarande bärgårdon till en fjärdedel af får tyget Nermas förenämnda värde etthundrafemtiofemtusen mark samt förty ålagt Kaptenen Nielsen, i hans ofvanberörda egenskap, att genast emot qvitto till Firman Rusiusch Baltiseher Bergungs Jerein i bärgarelön för ängfartyget Nerma utgifva trettioåttatusen sjuhundra femtio mark. med fem procents årlig ränta därå från dagen för stämning gens delgifvande den 26 Oktober 1907 tills full betalning följde, hvaremot vid sag da utslag i öfrigt, eller såvidt anginge den finnan tilldömda rättegångskost 99
ran kylässä leski för 1h 1h för leski ran kylässä nadsersättningen, skulle bero, vid hvilken utgång af saken utlåtande i anledning af Kaptenen Nilsens ändrings ansökan sått förfalla. Uti Hofrättens dom har Kaptenen Nielsen anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Firman Russiseh - Baltischer Bergungs - Verein i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i fvervägande och finner Kaptenen Nilsson icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken alltså kommer att förblifva, jämte det Kaptenen Nielsen skyldigkännes att med i sadant afseende äskade sjuttio mark godtg ra Finnan Russiseh - Hattiseker BergungsVerein dess härstädes i målet hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: J. N. Bärnund Ako Malin. J. N. Bärnund Ako Malin. Kuten Saarinen Walter Andersin. Alksi Käpp. Johannes Peltonen 1o Frans Palmros. Den 17. Mars 1910. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet sjörättsmål emellan Handelsfirman i Helsingfors stad A. Parviainen & Co Osakeyhtiö sökande och Tirman Russiseh - Baltiseher Bergungs- Veroin i staden Reval i kejsaredömet Ryssland svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 17. Mars 1910. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter stämning å Tirman A. Parvirinen & Co Osakeyhtiö har Firman Russiseh - Baltischer Bergungs - Verein vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad anfört att, sedan ångfartyget Verma, hemmahörande i staden Esbjerg i konungariket Dammark, under resa från staden Danrig i Tyska riket till Helsingfors den 13. Oktober 1907 grundstött i närheten af Lettenholm och Filsand benämnda holmar invid ön Ösel Firman Russiseh - Baltiseher Bergungs- Verein med fartygets befälhafvare öfverOfvdo: J. N. B. K. M. S.S. A.K. W. F. f. J. G. J. Pros. 100 No 536 Pag. 168. R. D. 1909.