Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
försäkringsvillkoren och försökringsaftalet afsitts, men kunde bolaget beträffande denna omständighet så mycket mindre dela vederpartens åsiktsom vid obduktionen af IJå Sahlmans döda kropp sjukliga företedser i hjärtat iakttagits, om det och varit omöjligt att afgöra, i hvilken grad nämnda företelser kunnat inverka på den dödliga utgången af ölycksfället; samt att enligt 4 SS af bolagets allmänna försäkringsvittkor försakringen grundades å försäkringstagarens uppgifter i den till bolaget lämnade, af honom egenhändigt undertecknade ansökningen och att, därest någon uppgift i densamma vere oriktig, försäkningen förlorade all kraft och verkan mot bolaget; hvarför och då i den af Ilja Sahlman underskrifna och till grund för ifrågavarande försäkringsaftal siggande ansökningskriften hans föddsvar uppgifvits vara 1857, oaktadt Sahlman vore född redan år 1847. den af Sahlman tagna försäkringen vore mot bolaget utan all kraft. På dessa skäl och då det icke vore uteslutet, utan till och med antagligt att Ilja Sahlman, om han varit tio år yngre, kunnat öfvervinna följderna af drycksfallit, har Finska Försäkrings-Aktiebolaget Providentia emotsett förkastande af häromålet. Rådstufvurätten har medels den 20 December 1911 afkunnadt utslag på däri anförda grunder, ålagt beläget att emot kvitto till Hja Sahlmans rättsinnehafvare Rubel Sju Sahlman och hennes medparter genast utgifva försäkringsbeloppet tiotusen mark med sex procents ränta därå från den 11 April 1911 tills full betalning skedde, hvarutom bolaget ålagts att med trehundra tjugufem mark ersatta Rubel Sija Sahlman och hennes medparter deras umgälder i måHefrätten under hvars pröfning let Finska Försäkrings Aktiebolaget Tevidentill i vadeväg dragit målet, har 508
medels dom den 25 September 1914. Junnit utredt vara, att Finska Forsak rings-Aktiebolaget Kovidentia på IsoSahlmans ansökan medels den 18 Januari 1911 utfärdadt försäkringsbref försäkrat honom emot följderna af kroppsligt olycksfall under de för bolaget gällande allmänna försäkrings villkoren till ett belopp af tiotusen mark för en tid af ett år, räknadt från nästnämnde dag, samt att Ilja Sahlman den 11 därpåföljande Februari sjutit döden i följd af sådant olycksfall parterne ofvan uppgifvit; i anseende hvartill och som af hvad under rättegången inlupit kangått, att den i Iso Sahlmans ansökan om försäkringen influtna orkliga uppgiften om hans ålder berott på misskrifning af bolagets ägent i Wiborg samt försäkningen vid sådant förhållande icke förlo rat sin giltighet, alltså och då ifrågavarande slag af dyckssall icke kunde härföras till något af debolagets allmänna försäkringsvillkor uppgifna undantagen samt olycksfallet inträffat under sådana omständigheter, som i dessa villkor och försäkringsaftalet afsatts, har Hofrätten låtit vid Rådstufvurättens utslag bero, jämte det bolaget ålagts att med femtio mark ersätta Rubel Sju Sahlman och hennes medparter deras i Hofrätten hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Finska Försäknings-Aktiebolaget Providentia sökt andring medels deduktion den Rubel liga Sahlman, såväl för egen del som i egenskap af förmyndare för Ester Sahlman, och hennes öfriga medparter bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det Kejserliga Senaten ej vill till pröfning upptaga hvad. Rubel Cja Sahlman här anfört för Ester Sahlman, då den sistnämnda före inställdsedagen härstädes uppnått myndig ålder och Rakel Lija Sahlman vid sådant förhållande icke egt rätt att långre föra hennes talan i målet, fin509
ner Kejserliga Senaten Finska Försäkrings- Aktiebolaget Providentia icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty kommer att bero; och skyldigkännes bolaget att till Karl Sija Sahlman och hennes tillstädeskomna medfärter utgifva åttio mark i ersättning för deras härstädes i målet hafda umgälder det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Johannes Pesonen. Kar. Helanen A. J. A. Hildunpään k. Auer Samuli Koski. J. A. Lilius. Maaliskuun 22 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Aleksander Gammelgård, Kesalan, ja Torppari Frans Jakob Brömmäsvik sokä Torpparinleski Maria Sofia Gammelgård, viimeksi mainittu lasten. sa Frans Vihtori ja Sikstus Gammelgårdin puolesta, ynnä hänen tyttärensä Itsellisenvaimo Maria Alexander Gammelgård, Ylibersson kylästä Merikarvian pitäjää, yhteisesti ovat hakijoina sekä Talollisen leski Selma Sofia Gammelgård, sanotusta Kesolan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastora 22. päivänä Maaliskuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on esittelytänyt etselleen jutun kirjat ja saanut niistä tietää seuraavaa: Merikasvian ja Silhoisten pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Aleksander Gammelgård ja hänen myötapuolensa, Maria Sofia Kammelgård maiLäsnä. J. P. H. - A. R. B. - K. F - S. St. SS. 61. No 585. Pag. 202. R. D. 1914.
nittujen alaikäisten poikainsa holhoojana, lausuneet, että Selma Sofia Gammelgård oli testamenttina valvonut Norras kuun 23. päivänä 1910. kuolleen miehensä Aleksander Gammelgårdin ja Frans Jakob Brännäsviikin sekä Maria Sofia Gammelgårdin miesvainajan Erik Gammelgårdin veljen, Talollisen Elias Gammelgårdin saman Marraskuun 12. päivänä tekemäksi väitetyn suullisen määräyksen, jolla Elias Lammelgård oli muka luvainut kaiken omaisuutensa kuoltuaan Seloma Sofia Gammelgårdille, mutta kosk ei Elias Gämmelgård ollut tuolloin tehnyt varsinaista testament tia vaan ainoastaan ilmoissut aiko muksensa teettää kirjallinen testamentti, joka aikomus kuitenkin oli jäänyt toteuttamatta, eikä Elias Gammelgård joka oli isänsä Erik Erikinpoika Gammelgårdin kuoltua perinyt osuuden tämän talonkaupassa ikiomaksi pidät tämään Gammelgårdin torppaan ja sen jälkeen kauppakirjalla Tammikuun 33. päivältä 1900. myynyt saman osuuden 400 markan hinnasta, mikä Juhokuun 11. päivänä 1909. oli korkoineen, yhteensä 461. markalla 94. pennillä, Elias Gammelgärdille suoritettu, niin muodoin joskin testamentti katsottaisiin tehdyksi, ollut voinut testamentilla määrätä tuota hintaa korkoineen vastaavasta jäämistöstään, se kum oli perityn kiinteän vastiketta eli hinta myydystä perintöosuudesta Gammelgårdin torppaan; joka sittemmin Kesäkuun 12. päivänä 1895. annetun Keisarillisen asetuksen nojalla oli haettu ja erotettukin eri tilaksi, niin ovat Aleksander Samuel gård ja hänen asiakumppaninsa, Elias Gammelgård vainajan likaisimhimä perillisinä, vaatineet, että puheena olevaSelma Sofia Gammelgårdin testamenttima valvoma määräys julistettaisiin mitättö mäksi kokonaisuudessaan toi aimekin mikäli se käsitti sanottua hiveitaa korkoineen vastaavan osan Elias Gamnelgårdin jäämistöstä Selena Sofia Hemmelgårdin vastus tettua kannetta ja anottua korvaus ta oikeudenkäyntekuluistaan, on Tiihlakunnanoikeus Huhtikuun 17. päivänä 511
1912. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Elias Gammelgård vainaja oli eläessään Marraskuun 12. päivänä 1910. suullisesti tehnyt kanteessä mainitun testamentin 5. Str 16. luvun 1. SSssä käädtyssä järjestyksessä, joten testamentti oli laillisena pidettävä, minkä vuoksi ja kun ei ottu näytetty, että testamentetta olisi määrätty perimysmaan vastikkeesta, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Aleksander Gammelgårdin ja hänen myötäpuoleensa yhteisvastuullisesti yhdeksälläkymmenelle markalla korvaamaan Selma Sofia Gammelgårdin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Alex sander Gammelgård ja hänen myöläpus lensa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on Lokakuun 16. päivänä 1914. on tamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Aleksander Gammelgårdin myötäpuolinteen, yhteisesti tai kenellä varoja oli, korvaamaan Selma Sofia Gammelgårdin Hovioikeudessa elleet kulut viidelläkymmenellä markalla. Korioikeuden tuomiooon ovat Aleksan der Gammelgård ja hänen myöläpuolensa anoneet muutosta perustelmalla, johon Silma Sofia Gammelgård on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja samalla kun Keisarillinen Senaatti ei ota huomioon mitä Seketus Gammelgårdin puolesta täällä on esiintuotu muutoksen saamiseksi Korioikeuden tuomioon, koska Nikstus Gammelgård jo ennen paikolletulopäivää on tullut täysi-ikäiseksi eikä Maria Sofia Gammelgärdellä ole ollut valtaa ajaa hänen asiaansa täällä, katsoo Keisarillinen SarvettiMeivät Aleksander Gammelgård ja hänen muut myöläpuoleena och esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Aleksander Tammelgård ja hänen viimeksi sanotut myötähus tensa suorittamaan Selma Sofia Gammelgårds seitsemänkymmentä markkaa hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaamiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Knuuti. Johannes Pesonen. K. Helanen. Johannes Pesonen. K. Helanen. A. W. Lillmanen K. Auer Samuli Koski. J. E. lius. 512
Maaliskuun 23 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta ulosotossa kertyneisiin varoihin koskevassa jutussa, jossa ovat Tauvan pitäjästä olevan Maanviljelijän Väinö Puojasen konkurssipesän toimitsijamies Varatuomari Oskari Erne, Turun kuupungista, hakijana sekä Sturun pitäjän Riuttaskörren kylästä kotoisin deva Talollinen Matti Matinpoika Suomajärvi, saapuville tulleena, mutta Pukkiön kihlakunnan Kruununvouti Ludvig Hjelmman ja Maanviljelijä Juho Sinivirran ja hänen vaimonsa Vilhelminä ilfverirran konkurssipesän toimitsijamies Hovioikeudennennes Juho Santeri Saarnijoki, Wiipurin kaupungista tulematta jääneenä vastaajina. Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 23 päiväpä 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäle nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Kruununvasti Helmmanin 24 päivänä kämä: 6.  2/3 - 3. 6. 2/16. Allan Dahlbeck 513 Rag 241. R. D. 1915 No 589
Lokakuuta 1908 toimittamassa Juho ja Wilhelmina Sinirirran omistamiin, Sauron pitä jässä sijaitsevien Kaarslahden ja Thessbölen puotilojen pakkohuutokaupassa oli Matti Suomajärvi Maanviljelijä Juho Tapanin ja tämän vaimon Josefina Tapanin 24 päivänä Lokakuuta 1904 haltijalle asettaman: saman Lokakuun 28 päivänä mainittuihin tiloihin kiinnitetyn sekä Turun Suomalaisen Säästöpankin haltuun joutuneen jo Säästöpunkin 31 päivänä Joulukuuta 1907 Suomajärvelle siirtämän velkakirjan haltyänä vakuvat 1000 markkaa kuuden prosentin korkoineen Tammikuun 1 päivästä 907, mutta oli Varatuomari Erve mainitussä toimessaan vastustanut valvontaa sillä perusteella, että Tuomajärvi Joulukuun 30 päivänä 1907, jolloin mainitut, Väinö Suojasen aikanaan omistamat Saarelahden ja Fintelen tilat oli määrätty pakkohuutokaupalla myytäviksi, oli velallisen puolesta suorittanut puheenaolevan velkakirjan sisällyksen huuto kauppaa silloin toimittamaan määrätylle Kruununvoudille Johannes von Schantylle, sekä velkakirjaa siis enää oltu voitu kenellekoon siirtää, minkä väitteen johdosta, ja kun saatavan vakuudeksi vahvistettu kiinnitys oli kuolettamatta Kruununvouti Hjelmman oli merkinnyt velkojainluetteloon nelvotun saatavan riitaiseksi sekä sitten Joulukuun 5 päivänä 1908 toimittamassaan tilojen huutokauppahinnan jaossa tehtyyn jakoluetteleen, että hän oli tallettanut Turun Osakepankkiin kysymyksessä derot 1000 markkaa ynnä niille Tammikuun 1 päivästä 1907 jakopäivään kasvaneen kuuden prosentin koron 1156 markkaa 67 penniä el yhteensä 11156 markkaa 67 penniä, koska saatava li kokonaisuudessaan tehty riitaiseksi, neu voen samalla Tuomajärvenä tuomioistuimessa ajamaan kannetta rahojen tuomitsemisesta hänelle Tämän jälkeen on Matti Luomajärvi Kruununvouti Hjelmannanille, Sinivirran aviopuotten konkurssipesän toimitsijamie helle Hovioikeudennennes Saarnijoelle sekä Väinö Suojasen konkurssipisän toimitsijoille Varatuomari Emelle ja Erika talojentarkastaja Uno Otto Hongalle toimi tullamansa haasteen nojalla Toinen pitäjän ja Karunan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että 514
Luomajärvi oli, suoritettuaan Joulukuun 30 päivänä 1907 Kruununvouti von Schanto ille kysymyksessä olevan velkakirjan si sällyksen 10000 markkaa ja kasvunata korkoja 1907 vuoden loppuun 642 markkaa 5 penniä, Kruununvouti von Schantin samana päivänä ja velkakirjan sitloisen haltijan Turun Suomalaisen Sääslöpankin seuranneena päivänä velkakirjalle kirjoittamiin siirtojen nojalla tullut velkakirjan haltijaksi; minkä vuokMatti Suomajärvi on vaatinut, että puheenalaiset rahat 1000 markkaa korkoineen Tammikuun 1 päivästä 1907 tuomittai siin hänelle kuuluuksi ja että Kruunun vouti Hilmman velvoitettaisiin ne hänelle maksamaan. Kruununvouti Hjelmmanin ja hänen myöläpuoltensa vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus Huhtikuun 2. päivänä 1909 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hylännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Suomajärvi oli viteamalla saattanut ja tun, on Elokuun 31 päivänä 1915 antamassaan tuomiossa katsonut että Matti Suomajärvi, joka Kruununvouti Hjelmmanin 24 päivänä Lokakuuta 1908 toimittamassa Kaarslahden ja Stossbölen tilojen pakkohuutokaupassa oli vaatinut että niiden kauppahinnasta maksettaisiin puheenalaisen tiloihin kiinnitetyn, haltijalle asetetun ja Matti Suomajärven hallussa silloin olleen velkakirjan sisällys, oli siihen nähden ettei olleet näytetty velkakirjan kiinnitys oikeukneen menettäneen voimaansa, kiinnityksestä kiinteään omaisuuteen Marraskuun 9 päivänä 1868 annetun Keisarillisen asetuksen 26 SS:n nojalla sellaisena kuin tämä lainkohta on Keisarillisessa asi tuksessa Joulukuun 3 päivältä 1895. oikeutettu saamaan maksun kauppasummasta, minkä vuoksi Hainoikeus on, kumeten Kihla kunnanoikeuden päätöksen, velvottanut Kruunun asti Hjelmmanin kuitattua alkuperäistä velkakirjaa vastaan Matti Liimajärvelle suorittamaan Kruununvouti Hjelmmanin tilojen huutokauppahinnan jaossa Turun Osakinpankkiin tallettamat yksitoistatuhatta sataviisikymmentäkuusi markkaa kuusikymmentäseitsemän penniä talletukselle karttuneine korkoineen. 513
Hovioikeuden tuomioen on Varatuomari Erre, Väinö Suojasen konkurssipesän puolesta, hakenut muutosta perustelmalla, johon Matti Suomajärvi on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Varatuomari Erve ole esittänyt syytä muuttaa Herin keuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Varatuomari Ervo Suojasen konkurssipesän varoista maksamaan Matti Suomajärvelle korvaukseksi hänellä täällä nitun vuoksi olleista kuluista seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Walte Andersin. K. R. Helanen Johannes Pesonen. A. J. Brunman Allan Dahlbeck Maaliskuun 24. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa jutussa maan luovuttamisesta, jossa Talolliset Sakari ja Erkki Sotisaari, Kemin pitäjän Kirkonkylästä, ynnä Kauppias Maria Saari eli Sotisaari, Helsingin kaupungista, ovat hakijoinä sekä mainitussa kylässä asuva Talollinen Otto Laurila vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 24 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja nusta, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Sakari Kotisaarelle ja hänen yltämainituille myötä puolelleen ynnä Sortavalan kaupungissa asuvalle Opettajattarelle Sofia Saurelle eli Sotisaarelle toimituttaman si haasteen nojalla on Otto Lauri la Kemin, Simon ja Tervolan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että Sakari KotisanLusna: F. L A. B. A. Å R S. K. 516 No 595. Pag 194. R.D 1915
ei ja hänen mainitut myötäpuolensa, jotka omistivat Sotisaaren perintötalon No 2. edellämainitussa kylässä sekä oikeudettomasti pitivät hallussaan samaan kylään kuuluvaa, Saarenkrunne eli Kuivanuoronkrunni nimistä merensaista mikä isossajuossa oli jätetty kylakunnan yhteismääksi, velvoitettaisiin luovuttamaan tuo saari Kemin Kirkonkylän jakokunnalle, jotta Laurila, joka omisti 4/9 Laurilan ja Kallioniemen yhdistetystä perintötalosta No 1. ja 7. samassa kylässä, pääsisi käyttämäiin hyväkseen hänelle jakokunnan osakkaa na siitä tulevaa etua. Kanteeseen ovat Sakari Sotisaa ri ja hänen myötäpuolensa vastunneet, että kysymyksessä oleva saari oli ylimuistoisista ajoista kuutunut Kotisaaren taloon, ja kun tuo sauri ei edes sisältynyt Remin Kirkonkylän jakokuntaan, koskei sitä oltu luettu jakokunnan tilusalaan eikä otettu isonjaon karttoihin eikä myöskään jätetty jakokunnan yhteiseksi, Sakari Sotisaari ja hänen myötä puolensa ovat anoneet kannetta hyljättäväksi Kuulustettuaan asiassa Kemin Kirkonkylän jakokuntalaisia Kemin maaseurakunnan kirkkoneuvostoa ja Suomen Kruunua se kä sittenkuin asianomainen Tuomiokapitulin asiamies oli käyt tänyt puhevaltaa jutussa, on Kihlakunnanoikeus Tammikuun 27. päivänä 1914. julistamallaan päätöksellä siinä esitetyistä syistä velvoittanut Sakari Sotisaaren ja hänen asiakumppaninsa heti luovaltamaan sanotun saaren Kemin Kirkonkylän jakokunnalle "Oovioikeus, jonka tutkittavaksi Sukari Sotisaari ja hänen myötäpuo lensa olivat vetoamalla vaattaneet jutun, on Kesäkuun 18. päivänä 1915. antanut siihen tuomion, ja koska jutun kirjoista käviselville, että muiden muassa puheena 517
oleva Saarenkrunni eli Kuivanuoronkrunni niminen saari oli Kemin Kirkonkylän jakokunnassa toimitetussa ja Heinäkuun 14. päivänä 1840. vahvistetussa isossa jaossa luettu jakokunnan tilusalaan kuuluvaksi ja tuo saavi siis, kun se oli jätetty jakokunnan tilojen kesken jakamatta, oli jakokunnan yhteistä omaisuutta, sentähden ja kun ylimuistoisella nautinnolla ei ollut voimaa samassa jakokunnassa, on Hovi oikeus jättänyt jutun sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut. Hovioikeuden tuomioon ovat Sakari ja Erkki Sotisaari sekä Maria Saari anoneet muutosta perustelmalla, johon Otto Suurila on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esitetty syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi; ja velvoitetaan Sukuri Sotisaari täällä olevine myötäpuolineen suorittamaan Otto Laurilalle hänellä jutusta täällä olleiden kustannusten korvaukseksi, kahdeksan kymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: telig Svarikoski. R. Anneberg Samuli Koski. Alfred Luksiala. A.J. C. Uleman 518
Maaliskuun 24. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa ja tussa maan luovuttamisesta, jossa Talollinen Juho Edvard Rantapör hölä, Kemin pitäjän Kirkonkylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuva Talollinen Otto Laurila vastaajana. Annettu Oikeus osastossa Maaliskuun 24 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Kemin, Simon ja Tervolan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Otto Laurila, ilmoittaen omistavansa 4/9. Laurilan ja Kallioniemen yhdistetystä perintötalosta No 1. ja 7. edellämainitussa Kirkonkylässä, vaatinut, että Juho Edvard Rantapör hola, joka oikeudettomasti viljeli Walkeakuri, Pikkuvalkeakari ja Patokari nimisiä, Kemin Kirkonkylän ja kohuntaan kuuluvia, isos sajuossa jaSäsnä: R. A. B. A- A. R. Sk. A. Sa 519 No 596. Pag 185 Rd. 1915.
Maaliskuun 24. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waason Hovioikeudesta tulleessa jatussa maan luovuttamisesta, jossa Talollinen Juho Edvard Rantapörhölä, Kemin pitäjän Kirkonkylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuva Talollinen Otto Saurila vastaajana. Annettu Oikeus osastossa Maaliskuun 24. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kemin, Simon ja Tervolan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Otto Laurila, ilmoittaen omistavansa 4/9. Laurilan ja Kallioniemen yhdistetystä perintötalosta No 1. ja 7. edellämainitussa Kirkonkylässä, vuotinut, että Juho Edvard Rantapör hola, joka oikeudettomasti viljeli Walkeakari, Pikkuvalkiakari ja Patokari nimisiä, Kemin Kirkonkylän jakohuntaan kuuluvia, isossajuossa jaläsnä: rs. Al. Bd - Ä R Sk_ A. Sa 519 No 596. Pag 185 R. 1915.
kokunnan yhteismaiksi jätettyjä merensaaria, velvoitettaisiin luovuttamaan ne jakokunnan vapaaseen hallintaan, jotta Otto Laurila pääsisi käyttämään hyväkseen niistä hänelle jakokunnan osukkaana tulevaa etua. Kanteeseen on Juho Edvard Rantapörhölä vastannut, että riidan alaiset sauret olivat ylimuistoisista ajoista kuuluneet Rantanoiho län omistamaan Rantapörhölin perintötaloon No 5. sanotussa Kirkonkylässä; ja kun nuo saaret, joita ei oltu mainittu isossajaossa tehdyssä jakokirjassa eikä otettu isonjaon karttoihin, olivat jakokuntaan kuulunattomina ulkosaarina jääneet ulkopuolelle jakotoimituksen, Juho Edvard Rantapörhölä on vastustanut kannetta Kuulustettuaan jutussa jakokun nan osakkaita, Kemin muuseurakunnan kirkkoneuvastoa, Kuopion Tuomiokapitulin määräämää kirkollisasiamiestä ja Suomen Kruunua, on Kihlakunnanoikeus Tammikuun 27 päivänä 1914. julistamallaan päätöksellä siinä mainituista syistä velvoittanut Juho Edvard Rantapörpölän luovuttamaan Valkeakarin, Pikkuvalkaukarin ja Palokarin saarelmin Kirkonkylän jakokunnan vapaaseen hallintaan Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Edvard Rantapörhölä oli vetoamalla saattanut jutun, on Kesäkuun 18. päivänä 1915. antanut siihen tuomion ja koska jutun kirjoista kuvi oliville, että muiden muassa Walkeakuri ja tämän ympärillä olevat punemmät saaret ja karit, jottaisia Pikkuvalkaakare ja Patokari olivat, oli Kemin Kirkonkylän jakokunnassa toimitetussa ja Heinäkuun 14. päivänä 1840. vahvistetussa isossa jaossa luettu jakokunnan tilusalaan kuuluviksi, ja nuo saaret siis kun ne oli jätetty jakokunnan tilojen kesken jakamulla, olivat jakokun nun yhteistä omaisuutta; sentähden ja kun ylimuistoisella nautimella 520
si ollut voimaa samassa jakokun, nassa, on Hovioikeus jättänyt jutun sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut Hovioikeuden tuomioon on Juho Edvard Rantaperhölä anonut muutosta perustelmalla, johon Otto Laurila on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esitetty syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan Juho Edvard Rantapörhölä suorittamaan Otto Saurilalle, hänellä jutusta täällä olleiden kustannusten korvaukseksi, kahdeksankymmentä markkaa Sata kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Eemi Jaarikoski Alpet Luuksiala R. Anneberg Samuli KorkiA. W. Brununen Alfred Sarva. 12p. No 187. Pag 188 Rd 1915 Maaliskuun 24. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullees sa jutussa maan luovuttamisesta jossa Kemin maaseurakunnan kirkkoneuvosta on hakijana sekä Talollinen Otto Saurila, Kemin pitäjän Kirkonkylästä, vastaaja na: Annettu Oikeusosustossa Maaliskuun 24. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Kemin, Simon ja Tervolan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Otto Laurila, ilmoittaen omistavansa 4/9 Laurilan ja Kallio niemen yhdistetystä perintötalosta No 1. ja 7. edelläsanotussa Kirkonkylässä, vaatinut että koska samassa kylässä olevaan Kemin mausurakunnan kappalaisvirkatuloon oikeudettonasti viljettiin Tasko nimistä Kirko kyliin jakokunnassa toimitetussa i sossäjaossa jakokunnan yhteismääkLäsni: A. L. B. A. R. B A. Sa