Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ko Resti velvoitettiin neljälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan vastapuolillensa heidän kustannuksensa anasta Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Jaakko Kesti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Jaakko Käti ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. fl. Abraman. 2 Andersin. fl. Herman. Andersin. Valentin hemmanet Werner Vilhelm Valentin hemmanet Werner Vilhelm Iisavoniut Maaliskuun 10. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Naantalin kirkkoherrakunnan Kirkkoherra Tuomiokapitulinasessori Edvard Hannula on hakijana sekä Ruoveseden kirkkoherrakunnan Kappalainen Lahja HyväDurchman vastaajana ja joka juttu koskee pappisverkatalon torppain rahpeutumisen korvaamista. Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 10. päivänä 1904 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Sittenkun Kirkkoherra Hannula oli Toukokuun 1. päivänä 1897. Kappalaiselle Turckmanille luovuttanut vuonna 1890. vastaanottamansa Ruovuden seurakunnan toisen kappalaisen Majaketo nimisen virkatalon, niin Kihlakunnanosyyneoikeus toinittuessaan lähtö- ja tulo katselmuksen heidän välillään, muun muassa, on havainnut erinäisissä virkataloon kuulurien Ojalan, Mustaniemen, Tuuralan, PertLäsnä: A. K. V. L. E. A. F. Z. Ef A. No 290. Pag 48 RD 1903.
tulan, Pirttilän ja Walkeajärven torppien huoneissa, joita Oikeus on laillisiksi torpanrakennuksiksi katsonut, kuin myös niiden viljelysmaissa väillinaisuuksia ja rappioita sekä arvannut näiden korjaa miseen vaadittavan yhteensä 1,135. markkaa 50. penniä; ja on Kappalainen David man vaatinut että Kirkkoherra Hannu la velvoitettaisiin Durchmanille suorittamaan sanottu rahamäärä, jota vaatimusta Kirkkoherra Hannula, kieltämät tä ylläsanottua arvioimista, on vastustanut sillä perusteella että hänen ei ollut vastattava puheenalaisesta rappeud tumisesta. Jutun oltua asiakirjain osoittaman menettetyn alaisena, on Kihlakunnanoyy nioikeus Elokuun 6. päivänä 1901. julistamassaan päätöksessä lausunut, että koska Kirkkoherra Hannula oli myös tänyt oikeaksi sen rahamäärän, jonka Kihlakunnanosyyneoikeus oli arvosen tellut kohtuulliseksi korvaukseksi Majäkelon virkataloon kuuluvissa torpiiset havaituista puutteellisuuksista ja rakipeuksesta rakennusten ja viljelysmäitten puolesta, sentähden ja nojautuen 19. päivänä Heinäkuuta 1892. papiston virkataloista annetun asetuksen 32, 42, 59. ja 66. SS:nä Kihlakunnansyynioikeus katsoi Kirkkoherra Hannulan, joka niin hyvin lainsäännöksen mukaan kuin myös siitäkin syystä, että hän vastaanottaessaan Maaksdon virkatalon ei ollut vaatinut katselmusta kysymyksessä oleville torpille, oli velvollinen vastaamaan torppien kunnossa pitämisestä, velkapaaksi korvaamaan torpissa havaitun rappautumisen; minkä vuoksi Kirkkoherra Kannula velvoitettiin sanotun rappeutumisen korvaukseksi Kappalaiselle Durchmanille heti kuittia vastaan suorittamaan tuhat yksisata kolmekymmentäviisi markkaa viisikymmentä penniä Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kirkkoherra Hannula oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Joulukuun 10. päivänä 1908. vahvistanut Kihlakunvän syynioikeuden edelläkerrotun päätöksen Hovioikeuden tuomioon on Kirkkoherra Hannula alamaisesti anonut muu100
tosta tänne toimittamallaan perustelmakla, johon Kappalainen Durchman säädetyssä järjestyksessä on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska edellämainitun 19 päivänä Heinäkuuta 1892. annetun asituksen 59. SS:ssä olevat säännökset lähtö ja tulokatselmuksesta eivät anna laillista syytä määrätä pappisvirkatalon vastaan ottajalle korvausta muusta ehkä löytyvästä rakennusten rappeutumisesta, kuin siitä, jota huomataan virkatalon laillisissa rakennuksissa, jommoisina ei voi, vastoin saman asetuksen 12. ja 32. SS: säänkoksia, pitää torppain rakennuksia, sentähden ja kun ei myöskään tätä ennen voimassa olleisiin säännökseen, mikäli niitä saatetaan katsoa sovellutettaviksi esillä olevaan asiaan, voida sellasta määräystä perustaa, eikä Kihlakunnansyynioikeuden siis olisi pitänyt ottaa tutkittavaksensa Kappalaisen Durchmanin vaatimusta saada Kirkkoherra Hannulalta korvausta Majakodon virkatalon torppain rakennuksissa huomatuista puutteellisuuksista, Keisarilliren Senaatti harkitsee oikeaksi, poistaen komioistuinten lausunnon tässä kohden, apauttaa Kirkkoherra Hannulan suoritamasta sanotuista puutteellisuuksista länen maksettavakseen tuomittu korvausnäärä tuhat seitsemäntoista markkaa, jota vastaan Hovioikeuden tuomio muisja kohden, koska Kirkkoherra Hannula ei ole esiintuonut syytä tehelä siihen sen enempää muutosta, jää pysyväksi ja Kirkkoherra Hannulan siis tulee suorittaa Kappalaiselle Durchman lle torppain viljelysten rappiosta määrätty korvaus sata kahdeksantoista markkaa viisikymmentä penniä. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen SenaattiA; Kumlin. Et Forssell. J Em. Lysblad Johannes Zittnig. 187
Maaliskuun 12 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Jalasjärven pitäjän Keskikylän kylässä asuva Maakauppias Kalentin Joonaanpoika Lehtinen on hakijana ja saman pitäjän Hirvijärven kylästä kotea oleva Talollinen Matti Matinpoika Köykkä- Tentelä tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, Maaliskuun 12 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellenja esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Jalasjärven ja Peräseinäjoen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Matti Köykkä-Pentelä, Valentin Lehtiselle toimituttamansa haasteen nojalla, lausunut että Joulukuun 13 päivänä 1898 päättyneessä halkaisujaen järjestelyssä Pentelän perintötalolla No 13 Hirvijärven kyLäsnä: J. G. S. -. E. B.G. - 11. H. - J. N. B: K. B. No 298. Pag. 88. R. D 1903.
lässä oli Matti Köykkä-Pentelän osuuteen samaa taloa jaettu, muun muassa, kaksi Valentin Lehtisen hallitamaa maa-aluetta, joista Lehtinen ole toisen, ennen halkaisujaon järjesteliga Talollisen Matti Matinpoika Pentelän osaan Ventelän taloa kuuluneen alan välikirjalla Syyskuun 12 päivältä 1888 vuokrannut sen silloiselta haltijalta Talolliselta Salomon Saariselta ja täsen, Ilveskangas nimisen palstan ostanut Matti Matinpoika Pentelältä ja hänen vaimoltaan Matilda Hermannintyttäreltä kauppakirjalla Marraskuun 21 päivänä 1891, sekä että Jalasjärven pitäjän Maanjakooikeus, jossa Valentin Lehtinen oli vaatinut sellaista oikaisemista järjestelytöimitukseen että Ilveskankaan palsta hänelle erotettaisiin palstatilaksi, Kesäkuun 7 päivänä 1899 julistamallaan päätöksellä oli hyljännyt mainitun vaatimuksen sillä perustuksella että sanottu palsta oli kuulunut useiden Pentelän talonosakkaiden yhteisesti omistamaan maahan eikä Lehtinen ollut näyttänyt laillista oikeutta saada, vastoin tilanomistajain tahtoo, samaa palstaa itselleen erotetuksi; ja koska jakoosakkaat olivat keskenänsä suostuneet jättämään jaonalaisina olleet tilukset osakkaiden vastaanotettavaksi Marraskuussa 1899, mutta Valentin Lehtinen siitä huolimatta, valitettuaan samasta päätöksestä Keisarilliseen Senaattiin ja sittenkuin Senaalti päätöksellä Helmikuun 6 päivänä 1901 eli vahvistanut Maanjakooikeuden päätöksen, vasta senjälkeisen Kesäkuun 11 päivänä oli luovuttanut puheenalaiset maa-alueet Matti Köykkä- Ventelälle ja niinmuodoin, estämällä Matti Röykkä- Kantelää vuonna 1900 viljelemästä mainittuja aluvita, hänelle tuottanut vahinkoa, joka tämitetuissa katselmuksissa oli arvattu kaurannadosta vuokra-alueesta kahteensataan kolmeenkymmeneen seitsemään markkaan viiteenkymmeneen penniin ja heinänsadosta Ilveskankaan palstasta, kun tästä sadasta vähennettiin se heiniin tulo, minkä 109
Matti Köykkä. Pentelä samana vuonna viljelemästään, Valentin Lehtiselle jaonjärjestelyssä Ilveskankaan palstan sijasta annetusta Teuraneran palstasta oli saanut, kahteensataan seitsemäänkymmeneen markkaan eli siis yhteensä viiteensataanseitsemään mark. kaan viiteenkymmeneen penniin, on Matti Köykkä - Tentelä vaatinut Talontin Lehtisen velvoittamista HeikkiPentelälle suorittamaan äskenmäinitun rahamäärän. Kanteesen on Kalentin Lehtinen vastannut, että hänelle edellämainitussa välikirjassa vakuutettu hallintoaika kysymyksessä olevaan vuokra-aluusen ei vielä ollut umpeen kulunut ja ettei häntä oltu edes irtisanottu saman alueen nautinnosta; jonka vuoksi ja kun Lehtinen ei ellut ollut velvollinen luopumaan Ilveskankaan palstasta ennenkuin hänen oikeutensa siihen oli Keisarillisen Senaatin ylläsanotulla päätöksellä Helmikuun 6 päivältä 1900 lopullisesti tutkittu ja ratkaistu sekä Matti Röykkä-Kentelän heinänsata Tupanevan palstasta vuonna 1900 sitä paitsi oli ollut yhtä runsas kuin Talentin Lehtisen samana vuonna Ilveskankaan palstasta korjaama heinänsato, Talentin Lehtinen, joka ei antanut arvoa mainituille, Matti KöykkäPentalan yksipuolisesti toimituttamille katselmuksille ja niissä tehdyille arvioille, on anonut että kanne hyljättäisiin. Päätöksellä Helmikuun 27 päivältä 1902 on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat pyytaneet korvausta oikeudenkäyntikuliustaan, lausunut että, koskei Talentin Pektisen Matti ja Matilda Kontelalta Marraskuun 21 päivänä 1891 ostamaa Ilveskankaan palstaa vielä oltu halkaisujaen järjesteliga toimitettaessa Pentelän talolla palstatilaksi erotettu eikä Pektinen siis, 14 SSn mukaan asetuksessa maatilojen osittamisesta Kesäkuun 1 2 päivältä 1895. silloin ollut saman palstan omistaja, vaan hän sekä Salomon Saariselta vuokraamansa alueen että Ilveskankaan palstan haltijana oli vuokra100
miehen suhteessa Pentelän talon omistajiin eli jakoosakkaisiin ja nämä siis, vaikkakin Lehtinen oli valittanut Maanjakooikeuden edellämainitusta päätöksesta, olevat oikeutetut, sittenkuin sama päätös jakoosakkaisiin nähden oli saanut lainvoiman, sopimuksensa mukaisesti ottamaan jaossa määrätyt tilukset nautintoonsa Marraskuussa vuonna 1899. senvuoksi ja kun Valentin Lehtinen, huolimatta sanotusta valituksesta ja sen kautta ehkä sautavasta muutoksesta jakoon, oli niin ollen ollut velvollinen ja Marraskuussa 1899 Matti Köykkä-Pentelälle, joka ei ollut vastuussa välikirjasta Syyskuun 12 päivältä 1888, luovuttamaan puheena elant. Köykkä- Kantelälle jaossa annetut muoalueet, mutta Matti Köykkä-Kentelä nesta senjälkeen kuin Keisarillinen Senaatti päätöksellä Helmikuun 6 päivänä 1901 oli Talentin Lehtisen valituksen kyljännyt oli seuraarana kesänä Lehtisest tä saanut samat alueet haltuunsa, vevoitettiin Valentin Lehtinen Matti Ryhkä-Kentelälle suorittamaan korvaukselvi Röykkä - Ventelän kysymyksessä olevasta vahingosta, joka oli todistettu olleen, vuokra-alueesta kaksisataa kolmekymmentäseitsemän markkaa viisikymmen ta penniä ja Ilveskankaan palstasta kaksisataa seitsemänkymmentä markkaa, vaaditut viisisataaseitsemän markkaa viisikymmentä penniä kuin myös oikeudenkäyntikuluista viisikymmentä markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Talentin Lehtinen oli vetoamalla saatta nut jutun, on tuomiella Helmikuun 14 päivältä 1903 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja sen ohessa velvoittanut Valentin Lehtisen suorittamaan Matti Köykkä - Ventelälle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden päätöstä, kaksikymmentä markkaa kahdeksankymmentä penniä Hovioikeuden tuomioen on Tulentin Lehtinen hakenut muutesta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Talentin Lektinen Syyskuun 12 päivänä 1888 tehdyn välikirjan nojalla on hallinnut
yllämainittua, ennen halkaisujaon järjestelyä Matti Matinpoika Jentelän omistamaan osaan Ventelän taloa kuulunutus mutta halkaisujaon järjestelyssä Matti Köykkä - Tentelälle jontunutta vuokra aluetta, eikä ole näytetty Talentin Lehtistä siitä irtisanotun, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, muuttaen Hovio oikeuden tuomiota, hyljätä Matti Kockkä-Ventelän kanteen tältä kohden ja vapauttaa Valentin Lehtisen maksamasta tämän alueen viljelemisestä Matti Kockkä - Tentilälle tuomittua korvausta, kahtasataa kolmeakymmentäseitsemää markkaa viittäkymmentä penniä; jota vastoin ja kun Ilveskangas niminen palsta vuonna 1891 Valentin Lehtisen ostaisen sen Matti Matinpoika Ventelältä ja hunen vaimoltaan Matilda Hermannintyttäreltä oli ollut Pentelän talon yhteistä maata, eikä Lehtinen siis vastoin toisten talonosakkaiden suostumusta voinut sanotun oston kautta saada mitään pitevää oikeutta mainittuun palstaan, Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei Talentin Lehtinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota mikäli Lehtinen siinä on velvoitettu korvaukseksi Ilveskankaan palstan 1900 vuoden sadasta Matti Köykkä - Ventelälle maksamaan kaksisatää seitsemänkymmentä markkaa, jonka ruoksi se lopputulos, johon tuomioistuimet tässä kohden kuin myös mitä tulee. Matti Köykkä - Kantalälle tuomittuihin oikeudenkäyntikustannusten korrauksiin ovat johtuneet, jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. Öllman Valentin Gummerus J N Bernlund Andersin. tvenedelsalning Vilhelm Blåfield. 192
Maaliskuun 12. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa nostojutussa, jossa entinen Torppari Antti Antinpoika Kurenoja, Sysmän pitäjän Otamon kylästä, on hakijana ja Virkatalonvuokraaja August Fredrik Sahlberg, samasta kylästä, tulemattä jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 12. päivänä Maaliskuuta 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellen ja esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sysmän pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Antti Kurenoja, August Fredrik Sahlbergille toimituttamansa haasteen nojalla, lausunut, että August Fredrik Sahlberg, joka 31. päivänä Joulukuuta 1892. tehdyllä kirjallisella kontrahdilla oli siinä mainituilla ehdoilla epämääräiseksi ajaksi ottanut Antti Kurenojan torppariksi Sahlläsnä: J. E. S. A. K. - 1.S. - 11. H. f. B. f: 7. J. K. S. 103 No 301. Pag. 99. R. D. 1905.
bergin hallitsemaan Warikselan sotilasviskataloon Otamon kylässä kuuluvalle Kuunojan torpalle, oli 12. päivänä Joulukuuta 1897. irtisanonut Antti Kurenojan torpasta, mutta että August Fredrik Sahlberg kuitenkin vielä Kesäkuussa vuonna 1898. oli kantanut Antti Kuunojalta 1899. moden vuokraa vastaan voita sekä viimeksisanotun vuoden Maaliskuun 14. päivän jälkeen kehoittanut Antti Kurenojaa suorittamaan torpasta virkataloon tehtäviä töitä, minkä johdosta Antti Kurenoja oli arvellut August Fredrik Sahlbergin peruuttaneen uloskäskyn ja suostuneen antamaan Kurenojan jatkaa mainitun torpan hallintoa sekä huullut olevansa oikeutettu edelleen nauttia torppaa, varsinkin kun asianomainen virkatalontarkastaja Wariksilan virkatalolla 25. päivänä Huhtikuuta 1896. pitämässään katulmuksessa oli kehoittanut August Fredrik Sahlbergia tekemään torppariensa kanssa kontrahdit kahdenkymmenen vuoden ajaksi; ja koska Antti Kurenoja näin ollen oli keväalta 1899. torpan viljelysmaihin kylvänyt säännöllisen määrän toukoviljaa ja muita kasveja, mutta August Fredrik Sahlberg sittemmin oli Mikkelin läänin Kuvernöörinvirastossa hakenut ja saanut Antti Kurenojan velvoitetuksi torpasta poismuuttamaan, sekä Antti Kurenoja oli 3. päivänä Elokuuta 1899. torpasta häädetty, on Antti Kurenoja vaatinut August Fredrik Sahlbergin velvoittamista suorittamaan Kuren ojalle korvausta niistä viljelyksistä ja muista tuotteista, jotka torpula vastasanottuna vuonna olivat Kunnajalta jääneet Sahlbergin hyväksi, sekä siinä tarkoituksessa Kurenojalle antamaan joko luonnossa 39. hehtolitraa rukiita, 19 1/2 permasta rukiinolkia, 25. hehtolitraa aukiin uumenia, 22. hehtolitraa 75. litraa ohria, 7. parmasta ole ranalkia, 25. hehtolitraa ohran numema, 50. hehtolitraa kauro191
ja, 12. parmasta kauranolkia, 50. lehtolitraa kauranruumema, 2. luhtolitaa herneitä, 10. hehtolitraa huneen ruumenia, 35. litraa papuja, 1. hehtolitran pavunruumenia, 18. luhtolitraa perunoita, 50. litraa lanttuja, 60. kilometoa pellavia, 20. kiloa hamppuja, 6. kuormaa kylvöheiniä, 14. kuormaa niittyheiniä, 650. kerppua sekä 10. hehtolitraa riivityitä lehtiä, rukiinmäärästä kuitenkin vähennettyä 4 1/2 hehtolitraa kesantopeltoon kylvettyjä siemeniä, taikka näiden tuotteiden rahaarvon Kihlakunnanoikeuden määrättävän hinnan jälkeen; minkä ohessa Antti Kurenoja on anonut korvausta asiassa kärsimistään kuluista. Sittenkun August Fredrik Sahlberg oli vastustanut kannetta, on Kihlakunnanoikeus päätöksellä sokakuun 15. päivältä 1901., koska Antti Kurenoja, vaikka hän oli saanut uloskäskyn torpasta jo 12. päivänä Joulukuuta 1897. ja hyväkseen nauttinut laillisen lähtöojan, kuitenkin oli laimintyönyt Maaliskuussa vuonna 1899. muuttaa pois torpasta, niin että oli täytynyt asianomaisen Kuvernöörinviraston välityksellä 3. päivänä seuraavaa Elokuuta hänet siitä häätää, katsonut, ettei Antti Kurenoja ollut oikeutettu saamaan korvausta sanotun lähtiajan jälkeen torpalla tekemistään töistä, ja siis lyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti huunoja oli vetoamalla saattanut ja tun, on 21. päivänä Helmikuuta 1903. antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä ulvoittanut Antti Kurenojan August Fredrik Sahlbergille suorittamaan maksut hänen kappalustaan Kovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä Hovioikeuden tuomioon on Antti Kurenoja anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo Antti Kurenojon sitä vähemmin esiintuoneen syytä muuttaa Hovioikeuden yllä105
mainittua tuomiota, kuin, kuten asia kirjoista käy ilmi. Antti Kurenojalle jo 4. päivänä Huhtikuuta 1899. on tiedoksi annettu August Fredrik Sahlbergin Mikkelin läänin Kuvernöörin luona tekemä anomus Antti Kuvenojan häätämisestä Kuvenojan torpasta; jonka vuoksi sama tuomio siis jäät pysyväksi. Tätä kaikki asianomaist noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. T. Pihman Valentin Gummeus J N Rönlund A: Ninnhi. Gemen Sjelmän Johannes Littnig. Karl Mandertskjöd. 1904 Maaliskuun 15 päivänä Keisarillisen Suomen Senaalan tuomio nostorahalla Viipurin Hovikeudesta tullassa aitausvelvollisuutta koskevassa jälussä, jossa Talollinen Intti Malinpoika Kiuru Antriain pitäjän Palalahden kylästä, on hakijana sekä Talollisel Antti Malin poika Turhanen, Matti Matinpoika Kiuru viimeksimainittu omasta puolostaan ja Talollisen Matti Antinpoika. Partas vainajan alaikäisten lasten holhoojana, Pirlly Malenpoika KiuraJuho Pietarinpoika Kiuru, Juho Malinpoika Kuiru sekä Matti Antti ja Juho Antinpojat Koljonen ynnä hielän äitensä Talollisenleski Maria Maantytär Kettinen samasta kylästä vastaajina Annettu Oikeusoikeudessa Maaliskuun 15 päivänä 1904 Keisarillinen Senaalle on itsellensä i byttänyt jatkaan kuuluvat kirjat ja ista mikäli nyt on kysymyksessä, saanut lietää seuraavaa Antocoll pitäjän kärväkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Antti Kiuru, Antti astaselle ja hänen edellänimitetylle asia saara 76.1. SS: 1. H. K. T. Pros No 312 Tag 178. Rb. 1813
kumppanelleen sekä ylempänä mäentussa Salalahden kylässä asuvalle Talolliselle Simo Pulliselle toimitullamansa haasteen nojalla, ilmoittaen omistavansa kuudenneksen perintötalosta No 1 samassa kylässä, lausunut, että sittenkuin hän Lokakuussa vuonna 1896 oli vaatinut silloisia tilallisia Talalahden kylässä Juho Antinpoika Kiurua, Matti Enlinpoika Partasen perillisiä, Taave Matinpoika Kiuraa, Juho Kiurna, det ti Mikonpoika Koljosta ja Tuomas Eskonpoika Kiuraa joko yhdessä Antti Keuran kanssa ennen 1 päivän minä vaa Kesäkuuta rakentamaan aidan kylakunnan kurjalaitumen halki Antti Kanven tilan ja Juho Antinpoika Kiurun sanotusta perintötalosta omistaman kahdennentoista osan muiden rajalle pyykkien No 13 ja 14 välille taikka, ellei vät he suostuisi aidantekoon, kaitsenaan elukoitansa niin olleivät ne päijissi Antti Kiurun tilan meille olivat Antti Keuru ja Juho Antinpoika Kuuri sittemmin panneet mainitun rajaaiden, joka Komisienomaamittari Oskar Limmermannin paikalla toimittamassa katulmuksessa oli havaittu kuudensadan kahdenkymmenenkuuden markan kuuden kymmenen pennin arvoiseksi ja jota aisaa Antti Kiuru ja Juho Antinpoika Kiura olivat lehmed, edellinen neljänradan yhdeksänkymmenenyhden markan kuudenkymmenen pennin ja Juho Antinpoika Kiuru sadankolmenkymmenen viiden markan arvosta; ja kun Antti Kuira, joka oli velkollinen kustantamaan sanottua aidanpanna ainoastaan puoleksi eli tekemään aitaa kolmensadan kolmentoista markan kolmenkymmenen pennen arvosta, siis oli saapa korvulseksi hänelle yli osuutensa kertyneistä vidunpanokustannuksesta vala seitsemän kymmentä kahdeksan markkaa kolmekymmentä penniä, on Antti Kiuru vaali nut, että Antti Kartanen, Simo Pullonen ja Matti Keuru Matti Antinpoika Turlarvainajan alaikäisten lasten holhoojana jotka yhteisesti hallitseval osaa sanotusta lalosta, Matti Koivu omasta puolestaan ja. Pärtty Kiuru, jotka niinikään yhtäsesti omistivat osan siitä Juho Pietarin
poika Kiuru ja Juho Matinpoika Kuumjoilla on kummallakin osansa samasta talosta, sekä Matti, Antti ja Juha Keljonen ynnä Maria Pullinen, jotka ykleisesti niinikään omistivat osan kysymylsessä olevasta talosta, velvoitettaisiin, kaska he eivät olleet lispuneet ottamaan. saa puheenalaisen rajaaidan tekoon ja sen luottamiin kustannuksiin, vaikka he käyttämällä yhteistä karjalaidunta ennen ekeudenkäynnin alkeia kuolleen Juhola tinpoika Kiurun perillisten kanssa naullivat hyötyä aidasta, niin hyvin suvittamaan Antti Kiuruelle sanotussa tarhatuksessa, Komisiemiinmaamittari Lemmer mannen kerrotussa katselmuksessa tekemän laskun mukaan, Antti Partanen Simo Pullinen ja Matti Keuru, viimeeksemäinittu Matti Karlasvainajan alaikäisten lasten holhoojana, yhteisesti viiden osa, Matti Kiuru omasta puolostuun ja lutty Keuru yhteisesti viides osa, Juho Petarinpoika Kiuru ja Juho Matinpoika Kuulu kumpikin viides osa sekä. Matti, Antti ja Juho Koljonen ynnä Maria Kallinen yhteisesti viides osa yllämainitusta adan seitsemänkymmenenkahdeksan marjan kolmenkymmenen pennin suuruisesta nenvästä, kuin myös vastaisuudessa delläkäyvän aitajaan perusteella ylläpiamaan heille lankeavat osuudet puheiketulleesta rajavidasta, minkä ohessa AntKiuru on anonut korvausta asiassa särsimmistään oikeudenkäyntikustannuksesta Kanteesta kuultuina ovat Antti Turta ren ja hänen asiakumppaninsa sekä Emo Tullinen vastustaneet Antti Kiurun vatimesta, muun muassa, sellä perässella että, koska heidän tiluksensa ei tal ulolluneet puheenaolevaan aikaan, he väl otteet velvolliset ottamaan osan nilankokustannuksiin, varsinekin kun hulsä ei ollut mitään hyötyä adasta, men lä jälkeen ja sittenkuen kyläkunneen muut osakkaat Talollisen Juho Antinpoika Niemen perilliset, leski Maria Sapänen, lytär Walpuri Kiuru ja tämän mies Talollisenvävy Juho Mallal ynnä alaikaisten lasten holhooja Talollinen Juho Juhonpoika Kiuru, kuin myös Talollinen Tuomas Eskonpoika Keuru, olivat asian kuulustetut Kihlakunnanoikeus 16 päivänä