Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
1846, icke kan vara densamma som den, hvilken åtföljt Treherre von Kolhelms framställning, till hvilken sistnämnda Forss Mensehikoffs förberörda skrifvelse enligt sen ordalydelse uttryckligen hänvisar och så till vida icke heller till sitt innehåll står i strid med Friherrens omförmälda tjenstemeddelande som äfven sagda karta för den 18 Januari 1840 uppteger ifrågakomna det af den i meddelan det afsedda marken såsom trädgård, samt att samma område år såsom allmän trädgård upptaget å den karla, som af Ingeniörstyrelsen den 15 Mars 1853 upprättals i anledning af Studigt förordnande om rissa omrädens öfverlemnande åt staden och att den likaledes af Ingeniörstyrelsen upprättade kartan af den 30 November 1872, innehållande anvisning af den för stadsträdgandens för storeng afsedda plats, hvilken jemlikt Ingenomstyrelsens skrifvelse den 16 April 1875. af dåvarande Generalinspektoin för Inge modikären förklarats under vissa vilkor upplåtas åt staden, såsom en del af stads trädgården betecknar den närmast intill ifrågavarande omräde stötande mark, hvilken jemte detta utgör den af staden innehafda St Anna trädgård; att vidare, jemlikt Inspektorn för Ingeniörkaren Ingeniorginalen Fachns skrifvelse af den 30 Januari 1833 och den denna utföljande, nyssåberopade karlan af den 15. Mars samma år, genom lädigt förordnande åt ståden öfverlåtits såväl ett omräde å Teria niemi udde emellan allmänna trädgar den och fronterna åt hafvet som en annan, å kartan med litt. i antydd plats utan annan afvikelse i de för öfverlåtet son faststälda bestämningar, än att den senare platsen finge betyggas endast med stenhus, hvaremot å det förstnämnda om radet vore tillåtet att uppföra äfven lyggnader af tra och egarene derjemte vore afdige att utan ersättning bortflytta dessa, om omständighetena trynde styrkt ren all fordra sådant, äfvensom att en del af omförmälda omräde å Ananiemi edde vid den öfverklagade förvaltningen, på sätt och Tästningsingeniörstyrelsens ombud medgifvit få ske, blifvit utsladen aförsadt, jemte det den andra af
de i skrifvelsen för den 30. Januari 1853. omnämnda platserna af Fästningsingeninge styrelsen erkänts vara utan vilkor öfver låten åt staden till ego; och alldenstund sålunda, om än den i Tunt Mennekoffs skrifvelse åberopade karlan förkommet, utedt år, att det område, hvilket af stadens innehafvande trädgård vid rågångsförrätt ningen afiosats såsom staden tillhörigt genom Nådigt förordnande tillagts staden för anläggande af dylik trädgård, samt ofvanomförmälda bestämningar vid den i skrifvelsen och karlan af år 1853 angifra öfverlätelsen af omandel å Sorvanieni udde icke innefattu vilkoret, att sjelfva rätten till den öfverlåtna marken hunde återhållas, fördenskull och emedan den af fastningsverket omslutna marken jemte återstoden af Senaniemi udde och fört ringens esplänad inom de vid rägångs förrättningen uppdragna gränverna, med undantag af de allmänna vägarne, de vid förrättningen åt staden särskildt af rosade platserna och den jemlikt Hofrät tens dom Finska kronan tillkommande de len af sagda esplånad, på sätt ofvan ålsagts, tillhör Ryska kronan och Vidandt mätaren Hannikainen icke egt anledning att vid sagda rågångsförrättning, som afrell att fastställa egvyränserna mellan stadens och Ryska kronans mark, uppdraga rålinne för det omräde af fästningens orpånad, hvarå Wiborgs stads innuåna re förunnats rätt att hålla trädgårdar ty och med anledning af parternes underdåniga deduktioner, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med ändring af Hepiltens dom härutinnan, ogilla och undan rödja sistnämnda rädestämning, men tilli ka fastställa de af Kulandtmätaren Hannikainen i anförda delar uppgångna rå erna emellan Ryska heinans och stadens mark, likväl sålunda att i den besittnings rätt, som staden på grund af ofvanåberopade skrifvelse af den 16 April 1873 jemte karlan af den 30 November 1872 kan tillkomma till de i dessa angifna orneå den, härigenom icke sker ändring; hvare mot behäffande slutligen råerne för det till fastningsverken å Kolekkommäki högdenna afträdda området, derutinnan skältill ändring i Hofrättens dom icke före
bragts, vid sagda dom kommer att förblifva Hvad åter angår Wiborgs stads i må let utförda kärandetalan, så förfaller vid ofvanantydt förhållande, vidare utlåtande i anledning af stadens anspråk på fästningsverket Krono St Annas esplä nad beträffande sedan stadens yrkande, att rum för gata måtte utlemnas från Ryska kronan tillhöriga lomten No 3 1/36a i Antrytniemi eller Viborgska förstoden, finner Kejserliga Senalen väl den af Johan Adolf Onaus öfver lömterna i nämnda förstad och de till dessa hörande krydd gärdarna upprättade karlan af år 1823 och beskrifningen till denna karta utvisa en gäta mellan femten No 2 jemte dertill hörande kryldgård. 1o öf och tomterna 1res 3 1/2 och 3se 2/9 af hvilka den förstnämnda och dess kryddgård, enligt Omans uppgift, då tillhört enskilde person samt tomtanu Nris 5 1/2 och 3 1/9 a egts af Rysku kronan äfvensom bland annat, den af Kejsaren nan Kalarina den andra år 1794. Auder faststälda Alan öfver Guvernementsstu den Wiborg och 1861. års stodopplan upptaga en gata på ungefär enahanda plats, men emedan af dessa planer den förra icke angå, att den afsitt att meddela föreskrifter jemväl om tomtindelning och gator i denna förstad, och stadsplanen af år 1861 icke heller omfattar samma förstad, ty och då hvarken den af Omeus upprättade kartan eller öfriga af Tratsulkammarne härut innan åberopade härlor blifvit uppgjorda på grund af vederbörligt förordnande, hvarför dem ej heller han tillerkännas laga visad, medan deremot en jemlikt vederbörligt förordnande år 1848 af J. W. Salmroth upprättad karta öfver Antrytniemi förstad å detta ställe icke utvisar nå gon gata, finner Kejserliga Senaten Sretselkammarens framställning icke föranleda ändring af det slut, hvari domstolarna i denna del af saken stannat, hvaremot och enär Fastningsingeniestyrelsen icke styrkt, att Ryska Kronan lagligen åtkom mel det omräde emellan nogväkten och tomten No 54 i före detta fastningen hvilhet å stadens nu gällande plankarta år upptaget såsom gata, utan tvartom det sammas egenskap af allmän gata er711.
känts af Ryska, militärvägendet uti dess i Kejserliga Senatens skrifvelse för den 29 Juni 1891 omförmälda framställning om sagda omrädes förändring till tomplats i och för möjliggörandet af dess epropiation för militärrasendels räkning, Kejserliga Senaten pröfvar rättast, i anledning af Wibags stads underdåniga deduktion med ändring af Hofrättens dom i denna del till erkänna det omtvistade området Wiborgs stad i hvilket afseende tillhandt mälaren Hannikainens förvaltning förty bör rättas, och kommer vid Hofrättensdom beträffande omtvistade del af Skolgatan, deri skäl till ändring af Fästningsingen iestyrelsen icke heller förebragts, att bero. Och att som vederbör till underdring efterrättelse lände 1o Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn Pess Senal för Finland A. af Nyborg. E. Johansson J: Wienel. af Andersin. Henr. Perenius. Emil Forsman. Julins Hummelin Tingo Lillus Den 24. November 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Högg. Samn Dess Senats för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt inkommet revisions mål emellan Fabriksarbeterskan Maria Karolina Johnsson, från Åbo stad, och Pigan Sofia Fritina Johnsson, från Kumo socken sökande, samtiopslagaren Henrik Johan Brusin och Handlanden Viktor Blomberg, den sistnämnde såsom förmyndare för sina i äktenskapet med hans numera aflidna hustru Edla Amanda Blomberg födda barn sönerne Uno och Sven Rafael Klomberg samt döttrarna Eine och Lilli Blomberg, äfvensom Läneregistratorn Karl Axel Friberg, i egenskap af tillförordnad kurator för å utrikes ort sig uppehållande Karl Wilhelm Brusin, alla från sagde stad, svarande, angående klander af arfskifte: gifven uti Kejserliga SeOde naten för Finland och Dess Julufs - G. - J. A. J. E. J. T. No 1264 Pag. N. R. D. 1899.
stitie Departement, i Helsingfors, den 24. November 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat, att Arbetskarlen Karl Gustaf Anden, som varit bevatt i Åbo stad och hans hustru Hedvig Sofia Lindén medels den 16. November 1867. skriftligen upprättadt inbördes testamente förordnat, att den af dem som öfverlefde den andra, skulle få" sitta i ombbad besittning, att den maken, som af oss efterblifver, vara ägare så Löst som fast öfvergå till honom ensam samt att, enär egendomen blifvit af makarne under äktenskapet förvärfvad slägtingarne icke finge göra anspråk på arf. Efter det makarne Linden, utan att efterlemna bröstarfvingar, af lidit, Hedvig Sofia Linden den 1. Juli 1886. och Karl Gustaf Linden den 5. Mars 1897, har bouppteckning och arfskifte efter Karl Gustaf Linden, den der på grund af sagda testamente innehaft all makarne Lindens egendom, den 10 April 1897. verkstälts, hvarvid qvarlåtenskapen i boet delats emellan Karl Gustaf Lindéns arfvingar, hans systerbarn Henrik Johan Brusin och Karl Wilhelm Brusin samt brodersdotterbarn Uno, Sven Rafael, sine och Silli Blomberg. I afseende å klander af berörda skifte hafva Maria Karolina och Sofia Kristina Johnsson, hvilka äro Hedvig Sofia Lindens aflidna syster Ulrika Fredrika Johnssons jemväl hadangång ne son Carl Fredrik Johnssons dottrar och arftagare efter Hedvig Sofia Linden låtit till Rådstufvurätten i Åbo stad instämma Henrik Johan Drusin, Handlanden Blomberg och Landregistratorn Friberg, de två sistbemälde i ofvanangifven egenskap, samt vid Rådstufvurätten anfört att måkarne Linden genom omordade inbördes testamente, hvilket affattats synnerligen otydligt haft för öfrigt att åt den efterlefvande maken tillförsaken rätt att endast besitta boets gemensamma egendom, som efter beg113
ge makarnes död borde delas emellan deras arfvingar; men emedan i strid härmed all qvarlåtenskap i makarne Lindens bo vid skiftet efter Karl Gustaf Linden tillagts hans arfvingar, hafva Maria Karolina och Sofia Kristina Johnsson, hvilka förmenat, att dem på grund af arfs rätt efter Hedvig Sofia Linden tillkomme hälften af samma qvarlåtenskap, yrkat, att ej mindre namnda arfskifte måtte upphäfvas och nytt skifte i enlighet med de af dem antydda grunder verkställas, än Henrik Johan Brusin och hans medparter förpligtas att till det nya skiftet återbära hvad de af den dem tillskiftade egendomen uppburit. sedan Henrik Johan Brusin och hans medparter motsagt käromålet samt saken för öfrigt haft den omgång handlingarna närmare utvisa har Rådstufvurätten genom den 8. Augusti 1898. afkunnadt utslag på upptagna skäl upphaft förberörda, den 10. April 1897. efter Karl Gustaf Linden verkstälda skifte samt ålagt Henrik Johan Brusin, Handlanden Blomberg och Länenegistratorn Friberg att föranstalta nytt skifte af makarne Lindens bo emellan desses arfvingar äfvensom att till skiftet återbära hvad Henrik Johan Brusin jemte medparter på grund af det sålunda upphäfda skiftet tilläfventyrs uppburit. Hofrätten, under hvars pröfning, land andra, Henrik Johan Brusin och hans medparter i väderåg dragit saken, har medels den 22. Juni 1899. deri gifven dom yttrat sig och funnit ifrågavarande af makarne Linden i lifstiden den 16. November 1867. upprättade testamente innefatta förordnande derom, att den af bemälde makar, som öfverlefde den andre, skulle med full eganderätt erhålla all egendom i deras bo, utan att i testamentet bestämts, huru med boet efter begges död borde förfaras hvarför och då Karl Gustaf Linden sålunda genom testamentet blifvit ensam egare af all boets egendom samt
Maria Karolina och Sofia Kristina Johan son, såsom icke skylda med Karl Gustaf Lindén, ej vore berättigade att taga arf efter honom, Hofrätten upphaft Rådstufvurättens utslag och förkastat Maria Karolina och Sofia Fristina Johnssons i målet väckta talanUti Hofrättens dom hafva Maria Karolina och Sofia Kristina Johnsson i underdanighet anhållit om ändring medels ingifven deduktion, hvilken Henrik Johan Brusin och hans medparter i föreskrifven ordning bemätt. "Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner, hurusom Karl Gustaf Lindén och hans hustru Hedvig Sofia Lindén genom ifrågavarande testamente förordnat, att vid enderas frånfälle den efterlefvande: af dem skulle få under sin lifstid besitta all boets gemensamma egendom samt deröfver ömskränkt förfoga utan intrång från deras arfvingar; hvaremot i testamentet icke antydts, att i afseende å boets delning efter det begge makarne aflidit borde förfaras annorlunda än lag om arftadgar. Vid sådant förhållande och då deri rätt, hvarmed Karl Gustaf Linden efter sin bemälda hustrus död på grund af sagda testamente besuttit nämnda egendom, icke är af beskaffenhet att utestänga Hedvig Sofia Lindens arfvingar från deras lagbestämda arfsrätt efter henne, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist upphäfva Hofrätten ofvanberörda dom och låta bero vid det slut, hvari Rådstufvurätten, genom dess förenämnda utslag i saken stannat. Det alle som vederbör, till underdånig efterrättelse länder I Hans Kejserliga Majistäts Laga-bom) Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. J; Heikel. E. Johansson Zohan Hummelin 175
Marraskuun 24 päivänä 1900. Keisarillisen Majastetin Korkeessa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nestorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleen. su jutussa, jossa Talolliset Albin Makkonen, Karvilan kylästä, ja Juho Makhonen, Muholan kylästä Kerimäen pitäjää, ovat hakijoina sekä Talollinen Taavetti Juhonpoika Makkonen, viime. mainitusta kylästä, alaikäisten lastensa Taavetti, Kaarle Aarne Elin, Fanny ja Jenny Mäkkösen holhoojana, tulemattu jääneenä vastaajana, ja joka juttu koskee kiinteistön sukuun lunastamista: Annettu Keisarillisessa Suomen Senautissa ja Sen Oikeusosastossa, Helringissä, Marraskuun 24 päivänä 1900. Keisarillinen Senuutti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavan: Sittenkuin Albin Makkonen oli Mauliskuun 15 päivänä 1875 julkisessa pakkohuutokaupassa tuhannen neljänsaaliin viidenkymmenen markan kauppahinnusta huutunut itselleen Taavetti Makhosen omistumut yksitoistu kolmaskymmenesseerille Heikkilän perintötaloa N7 eLusnii Aap N - E J - J. H. No 1865. Sug 94. R. D. 1879
delläsanotussa raavan Huhmainittuun kä kauppak 22 päivänä Juho Makko likainen, Sulan kylästä 14 päivältä tilaan kuuluu, Suomen sen salopalstun, niin on Taavetti Makhonen, mainitussa holhoojaominaisuudessaan, toimitettuansa kirjallisen haastun Albin ja Juho Makkoselle sekä Pekka Tiilikaiselle, Kerimäen pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden 1896 vuoden talvikäräjissä vaatinut että, koska sanotut yksitoistu kolmaskymmenesoselle Heikkilän tuloa olivat Taavetti Makkoselta olleet osuksi perimysmaata, osaksi perimysmaan vertoista, tämä talonosa tuomittaisiin Taavetti Makkosen elellänimitetyille lapsille sukuun ylläsanottua kauppahintaa vastaan. jonka Tuavetti Mukkonen sitä varten on hustensa puolesta punnut Oikeuteen Albin ja ilikainen osaisten mukaan, kulunus. sillä perinhään teeltuun. lapsilla Kihlakunnanoikeus on Toukokuun 7 päivänä 1898 julistamassensa päätökses sä katsonut selvitetyksi, että Taavetti Mukkosen isä, Juho Heikinpoika Makkonen oli perinyt isältään Heikki Heikinpoika Makkoselta, joka 23 päivänä Toukokuuta 1835 oli saanut perintökirjien Päivilän kylän taloon No 2, mistä sittemmin oli muodostettu puheena oleva perintötila No 7 Muholan kylässii, viidennen osan sumuu taloa sekii että Juho Heikinpoika Makkonen kauppakirjalla 28 päivältä Kesäkuuta 1845 oli veljeltään Heikki Heikinpoika Maakkoselta ostanut niinikään viiden. neksen mainittua taloa, että omistusoi
delläsanotussa Muholan kylässä ja seuraavan Huhtikuun 15 päivänä saanut mainittuun talonosaan myyntikirjan sekä kauppakirjalla senjälkeisen Kesäkuun 42 päivänä luovuttanut saman tilan Juho Makkoselle, jotta Tulokas Pekka Tiilikainen, Savonrannan pitäjän Wuokalan kylästä, sittemmin kauppakirjalla 14 päivältä Sekakuuta 1875 oli ostanut tilaan kuuluvan, Kurrenmäki nimisen salopalstan, niin on Taavetti Makhonen, mainitussa holhoojaominaiseen dessaan, toimitettuansa kirjallisen haastiin Alber ja Juho Makkoselle sekä Pekka Tiilikaiselle Kerimäen pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden 1876 vuoden talvikäräjissä vaatinut että, koska sanotut yksitoista kolmaskymmenesoselle Heikkilän tuloa olivat Tuuvetti Makkoselta ollut osaksi perimysmuutu, osaksi perimysmaan virtoista, tämä talonosu tuomittaisiin Taavetti Makkosen elellänimitetyille lapsille sukuun ylläsanottua kauppahintaa vastaan, jonka Taavetti Makkonen sitä varten on lastensa puolesta punnut Oikeuteen Asiassa kuulustettuina ovat Albin ja Juho Makkonen sekä Pekka Tiilikainen, joista Albin Makkonen, asianosaisten kesken tapahtuneen sopimuksen mukaan, on saanut nostaa sanotut sukulunastusrahat, vastustunut kannetta sillä perusteella, ettei oltu näytetty minkään osan puheenalaista taloa luonteltaan olevan Taavetti Makkosen lapsilla sukulunastuksen alaista Kihlakunnanoikeus on Toukokuun 7 päivänä 1898 julistamassensa päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Tuavetti Mukkosen isä, Juho Heikinpoika Makkonen oli perinyt isältään Heikki Heilinpoika Makkoselta, joka 23 päivänä Toukokuuta 1835 oli saanut perintökirjien Päivilän kylän taloon No 2, mistä sittemmin oli muolostettu puheena oleva perintötila No 7 Muholan kylässi, viidennen osan sumuu tulee sekii että Juho Heikinpoika Makkonen kauppakirjalla 25 päivältä Kesäkuuta 1845 oli veljeltään Heikki Heikinpoika Mukkoselta ostanut niinikään viiden. neksen mainittua taloa, että omistusoi
keus Juho Heikinpoika Makkoselle perintönä joutuneisen talon viidenneksen oli hänen kuollessaan vuonna 1849 siirtynyt hänen lapsillan, pojille Juho, Taavetti ja Heikki Juhonpojille ja tyttärille Albertiina ja Serafiina Juhontyttärille Makkaselle siten, että kukin pojista oli saanut yhden kahdeskymmenesosan ja kumpikin tytär yhden neljäskymmenesosan taloa, sekä että sen viidenneksen Heikkilän taloa, jonka Juho Heikinpoika Makkonen oli ostanut veljeltään Heikki Heikinpoika Makkoselta ja josta Juho Heikinpoika Makkoselta oli naimuosa kahteen kolmannekseen ja hänen vaimollaan Katarina Hämäläisillä yhteen kolmannekseen, olivat perinut Juho Heikinpoika Makkosen ja Katariina Hämäläisen mainitut lapset siten, että he isänsä jälkeen olivat saaneet, kukin poika kaksi kuudeskymmenesosuu ja kumpainenkin tytär yhden kuudeskymmenesosan, ja äitinsä jälkeen, joka oli kuollut vuonna 1881, kukin yhden seitsemäskymmenesviidessosen koko taloa, mikin nähelen ja kun siis kaksikymmentäyhdeksän kolnussudusosuu puheenalaista Heikkilän taloa oli Taavetti Makkosen kädessä ollut perintömaata, Kihlakunnanoikeus, nojautuen M. R.n 5 ja 6 luvun säädöksiin, on tuominnut viimeksisanotun talonosan Taavetti, Kaarle, Aarne, Elin, Fanny ja Jenny Makkoselle sukuun sekä velvoittanut Juho Makkosen ja Pekka Tiilikaisen viimeistään 14 päivänä Maaliskuuta 1879 Tuavetti Makkoselle, hänen ylläkerrotussa ominasuudessaan, luovuttamaan puheenalainen talonosa jonka ohessa lausunto on annettu Albin Makkosen nostumain sukulunastusrahojen suorittumisesta Juho Makkoselle ja Taavetti Makkoselle Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tauvetti Makkonen sekä Albin ja Juho Mukkonen molemmin puolin olivat velvainuella suuttaneet jutun on Mauliskuun 11 päivänä 1879 antamallansa tuomiollu katsonut, että Taavetti Makkonen, koskee hän ei ollut voinut näyttaa, ettei suurempi osa puheenalaista taloa ole ollut hänen kuukssaäin perintö. 718
maata kuin Kihlakunnanoikeuden perintömaaksi julistamat kaksikymmentä. yhdeksän kolmassudusosaa, eikä Albin ja Juho Makkonenkaan ollut esiintuoneet syytä muuttaa Kihlakunnanoikeu den päätöstä, joka siis on vahvistettu Hovioikeuden tuomioon ovat Albin ja Juho Makkonen alamaisesti anonut muutosta Keisarillinen Senuatti on tutkinut tämän asian ja katsoo siinä olevan selvitettynä, että Tuavetti Makkonen on isavainajansa, Juho Heikinpoika Makhosen jälkeen perinyt kahdennentoista. osan kysymyksessä olevaa Heikkilän tuloa No 7 Muholan kylässä, mutta sitä vastoin olevan näyttämättä, että muuosa sumaa taloa olisi sukulunastuksen alaista maata, mihin niihelen Keisarillinen Senuutti katsoo oikeaksi, oikeusemällä Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja Hervoikeuden tuomion sekä muuten hylkänmällä Tuavetti Makkosen hänteen, tuomioistuinten mainitsemäin lainsuennosten nojalla, tuomita sanotun kahdennentoistuosan Heikkilän tuloa sukuun Taavetti, Kaarle ja Aarne Taavelinpojille ynnä Elin, Tanny ja Jenny Taavetintyttärille Makkoselle sekä velvoit. taa Juho Makkosen ja Pekka Tiilikaisen, joka viimeksimainittu on ostanut tilaan kuuluvan Kurrinmäen salopalstan, Maaliskuun 14 päivänä 1901. Taavetti Makkoselle, hänen ollessaan nimitettyjen lastensa holhoojana, huovat. tamaan useinsanotun talonosan, ja tulee tämän johdosta Albin Mäkkosen hänen nostumistaan sukulunastusjahvis. ta, tuhannesta neljästäsadasta viidestä. kymmenestä markasta, Juho Makkoselle niinikään ensintulevan Maaliskuun 14 päivänä, kuittia vastaan, maksaa sukuun tuomittua tulonosuu vastaava lunustus kolmesataa yhdeksiinkolmatta markkaa viisikuudettu penniä sekä Taavetti Makkoselle heti, kuittia vastuun, suorittuu sukulunastus rahojen jäännös tuhat siitukaksikymmentä markkuu viisivielettä penniä vielen prosen. ten kerolla siitä päivästä lukien, kuin Albin Makkonen on sukulunastuva. hut nostunut, eli Toukokuun 6 päi719
västä 1896. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majistulin Korkeassa Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg /Wienet/ E. Tohansari Julistummelin. Vilhelm Blåfield. 1900 Marraskuun 24 päivänä Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Timessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomionostorahatta Vaasan Hovioikeudes ta tulleessa korvausjutussa, jossa Petäjäveden kunta on hakijana ja Suomen Tio - ja Kesirakennusten Ylihallitus vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Marraskuun 24 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esittelyttänyt asiaan kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Petäjäveden kunnalle toimitetun haasteen nojalla on Tie- ja Kesira kennusten Ylihallitus Jyväskylän ja Titajäveden pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Petajaveden kunta Lokakuun 31 päivänä 1876 pidetyssä kuntakokouksessa oli siteutunut siinä tapauksessa, että se rautatie, joka maassa sen jälkeen ensiksi rakennettaisiin, niinkuin silloin paikkakunnalla toivittiin, tuliLäsnä: H. B. - E. F. - A. R. — E. A. No 1266 Pag. 153. R. D. 1899.
si kulkemaan Petäjäveden pitäjön kautta, " rautatien alle antamaan kaiken viljelemättömän rää on maan, ilman mitään maksuitta, ja että kunta jälleen kuntakokouksessaan Marraskuun 17 päivänä 1889 oli päättänyt että, jos aiottu Jyväskylän yhdistyrata rakonnettaisiin Keuruun asemalta Raasanrautatiellä Petäjäveden kirkonkylän kautta Jyväskylän kaupunkiin, rantatielle oli annettava" kunnan yhteisellä maksulla viljelemätöin maa ilmaiseksi; ja koska Lokakuussa vuonna 1896 silloin rakennuksen alaista KeuruunJyväskylän - Suolahden rautatieta varten pidetyssä pakoduovutuskatselmuksessa ja arviossa mainittujen päätösten johdosta oli määrätty, että kruunu ensi kädessä asianomaisille maanomistajille suorittaisi lunastuksen myöskin rautatista varten tarvittavasta, viljelykseen kelpaamattomasta maasta ja sitten kunnalta perisi mita tämä edelläkerrotun sitoumuksen. sa nojalla oli velkapää maksamaan, mutta kunta kuitenkin 27 päivänä Joulukuuta 1897 pidetyssä kuntakoko uksessa oli kieltäytynyt Ylihallitukselle suorittamasta niitä 5,297 markkaa 15 penniä, mitkä Ylihallitus ole yksityisille maanomistajille Petäjäveden pitäjässä senlaatuisesta maasta suorittanut, niin on Ylihallitus raatinut, että Petäjäveden kunta velvoitettaisiin Ylihallitukselle maksamaan sanottu rahamäärä korkoineen Joulukuun 27 päivästä 1897 kuin myös seuraamaan Ylihallituksen kulungit asiassa. Tähän kanteseen on kunnan puolesta vastattu, että kunta tosin oli tehnyt kysymyksenalaiset päätökset, mutta ettei kunnan aikomus ollut oslut ilmäiseksi luovuttaa kaikkia viljelemättömiä maita, vaan ainoastaan semmoisia, joita ei ollenkaan voitu viljelykseen käyttää, johon nähden kunnan puolesta on pyydetty, että kanne kumottaisiin tahi että ainakin uusi katselmus ja arvio määrättäisiin pidettaväksi, jossa ainoastaan viljelykseen kelpäämäten maa otettaisiin huo741