Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Piirainen oli vaimonsa Anna Kustaava Piiraisen suostumuksetta tehnyt puheenalaisen metsänhakkuuvälikirjan, mutta koska lain säännös siitä ettei mieheillä ollut valtaa vuomonsa luvatta vaihtaa, pantiksi panna eikä myydä vaimonsa maalla olevaa kiinteää omaisuutta, tarkoitti ainoastaan sellaista maata johon miehellä ei ollut naimaosaa ja joka siis oli vaimon yksityistä omaisuutta, sekä kiettämälonla oli että Piiraisen aviopuollen omistama puoli Laajanlahden taloa oli ostettu heidän vuonna 1897 päätetyn avioliiltonsa aikana, sentähden ja kun Tuomas Piirainen oli ilmoittanut vaimonsa vähemmassa ajärsa kuin kahdessa viikossa kaupanleen jälkeen saaneen siitä tiedon mutta haaste jutussa oli Raahen Puutava vaesakeyhtiölle toimitettu vasta Marraskuun 29 päivänä 1907, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen läkein perustumattomana ja velvoittanut Tuomas ja Anna Riistaava Piiraisen, yhteisesti tahi kummalla haistä varoja oli, sadalla neljälläkymmenellä markalla korvaamaan osakeyhtiön oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Tuomas ja Anna Kustaava Piirainen että Raahon Puutavarayhtiö olivat vetoamalla saattaneet jutun on Huhtikuun 23 päivänä 1912 antamassaan tuomiossa, samalla kuin Raahen Puutavaraosakeyhtiön muutoksen hakemus ei oiheuttanut muutosta Kihlakunnanoikeuden päätökseen katsonut Tuomas Piiraiselta, joka Raahen Puutavaraosakeyhtiön kanssa oli tehnyt kyseenalaisen metsänkaupan suuttuneen syytä vaatia sanotun kaupan purkamista minkä vuoksi Hovioikeus on hänenkin muutoksenhakemuksensa hyljännyt muuten paitsi että hänet asian laatuun nähden vapautettiin suorittamasta Kihlakunnanoikeuden hänen maksettaväkseen tuomitsemat kulut. Mitä sitten tuli Anna Kustaava Piiraisen muutoksenhakemukseen, niin, sen 865
ohessa että väite siitä, etta hän olisi menettänyt kannevaltansa asiassa, jätettiin varteen ottamalla, koskoi oltu näytetty, että hän vuotta ennen oikeudenkäynnin alkua olisi saanut kysymykseen tulleesta metsänkaupasta tiedon, on Hovioikeus katsonut, että Tuomas Piiraisella ollut ollat oikeutta ilman Anna Kustaava Piiraisen suostumusta tehdä sanottua kypsymätön täkin metsaä käsittävää metsänkauppaa sekä, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistanut mainitun metsänkaupan, sikäli kuin sillä oti myyty Tuomas ja Anna Kustaava Viiraisen omistamaan puoleen Laajanlahden verotaloa kuuluvaa metsää mitättömäksi. Hovioikeuden tuomioon on Raahen Puutavara osakeyhtiö anonut muutorta perustelmalla, johon Tuomas ja Anna Kustaava Turainen ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät määräykset Tuomas Piiraisen ja Raahen Puutavaraosakeyhtiön välillä tehdyssä metsänkauppakirjassa 13 päivältä Syyskuuta 1906 käsitä sellaista tointa Tuomas ja Anna Kustaava Piiraisen yhteiseen kiinteistöön nähden, ettei Tuomas Piirainen heidän yhteisen pesänsä haltijana 15 päivänä Huhtikuuta 1889 aviopuollen omaisuus- ja velkasuhteista annetun lain 2 luvun 2 SS:n säännösten mukaan olisi saanut ryhtyä siihen ilman Anna Kustaava Piiraisen suostumusta ja alle kirjoitusta, minkä tähden Keisarillinen Senaalli harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, hyljälä Tuomas ja Anna Kustaava Piiraisen jutussa ajaman kanteen; mutta jutun laatuun nähden saaRaahan Puutavaraosakeyhtiö kärsiä sillä jutusta olleet kulut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tila Saarikoski. Johannes Pesonen. tila Saarikoski. Johannes Pesonen. K. R. Helanen Samuli Koski. K. Auer. Valterö, Parviainen. 866
Santakolmas den Heinäkuun 20 päivänä 1915 taloon lisgan pag SS 72 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisputussa jossa Maanviljelijä Aksel Enberg, Perniön pitäjästä, on hakijana sekä Rikosasiainkomisaari Eero Enberg ja hänen vaimonsa Thy ra Ellen Matilda Enberg, Hel singin kaupungista vastaa: jina: Annettu Oikeusosastossa Heinäkuun 20 päivänä 1915 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Turun kaupungin Raastuvanoikeudessa on Maanviljelijä Enberg lausunut, että Komisaari Enberg oli velkakirjalla Elokuun 24 päivältä 1900 saanut lainaksi Pirniön Säästöpankista 4700 markkaa ja että, kun tuo laina Komesaari Enbergin laiminlyönnin takia oli joutunut maksettavaksi, Maan, viljelijä Enberg oli lainan takausmiehenä joutunut Joulukuun 21 päivänä Läsnä: F. S. J. P. R. H. - 1. Rb. V.opp. 867 No 1343. Sivu 135 R. D 1912
1901 suorittamaan Perniön Säästöpank, kiin sanotun velkakirjan sisällyksestä yhteensä 2929 markkaa 74 penniä. Tähän nähden ja kun Thyra Ellen Matilda Enberg oli 2 päivänä Helmikuuta 1901 laaditussa sitoumuskirjassa ottanut vastataksensa kaikesta siitä vahingosta, mikä Maanviljelijä Enbergille puheenalaisen lainantakausmiehenä voisi hoitua, Maanviljelijä Enberg on vaatinut Komisaari Enbergin ja Thyra Ellen Matilda Enbegyrovelvoittamista, yhdessä tahi sen heistä, jolla varoja oli, Maanviljelijä Enbergille maksamaan 2929 markkaa 74 penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien 21 päivästä Joulukuuta 1901. Kanteesta kuultuina ovat Enbergin aviopuolet väittäneet että, kun Kemisaari Enbergin asiain järjesläjän Kruununnimismies Albert Valentin Ekklomin Heinäkuun 22 päivänä 1911 laatiman tilin mukaan Peniön Siutöpankki oli samana päivänä saanut kysymyksessä olevan lainan lahennysmaksuna Kruununnimismies Enblomilta 3409 markkaa 54 penniä, Säästöpankin saatava sanottuna päivänä Komisaari Enbergiltä ei ollut kuin 1461 markkaa 23 penniä, sekä että Maanviljelijä Enberg oli sitoumuskirjassa Helmikuun 7 päivältä 91 siinä mainituilla ehdoilla luopunut kaikista saatavistaan Komisaari Enbergiltä ja myöskin nimenomaan puheena olevan takauksensa perusteella hänelle mahdollisesti syntyvästä saatavasta minkä tähden ja kun sanotut ehdot olivat tulleet täsmälleen täytetyiksi sekä Thyra Ellen Matilda Enbergin edellämainittu sitoumuskirja niin muodoin oli kadottanut kaiken merkityksensä, Enbergin aviopuolet evat anoneet kannetta hyljättäväksi Vastuun johdosta on Maanviljelijä Enberg, myöntäen että hän Heinäkuun 22 päivänä 1901 oli saanut Kruununnimismies Ekblomilta edellä mainitut 3409 markkaa 54 penniä, korjannut kanteen ja siten, että hänen suoritettavakseen jäänyt summa teki ainoastaan 141 mark868
kaa 23 penniä ja että hän siis vaati Enbergin aviopuollen velvoittamista maksamaan vain viimesanotun määrän kuuden prosentin korkoineen Joulukuun 21 päivästä 1901, kieltäen Maanviljelijä Enberg luopuneensa sitoumuskirjassa edellisen Helmikuun 7 päivältä saatavistansa Komisaari Enbergillä muuteen kuin tämän toisten saamamiesten hyväksi tahi vapauttaneensa Thipa Ellen Matilda Enbergiä sitoumuksestaan saman Helmikuun 2 päivältä Enbergin aviopuollen huomautettua että, koska Maanviljelijä Enberg Kruununnimismies Ekblomin yllämainitun, oikeaksi myönnetyn tilin mukaan oli Heinäkuun 22 päivänä 1901 nostanut 3409 markkaa 54 penniä ja Maanviljelijä Enberg oli velkakirjaan tehdyn kuittauksen mukaan senjälkeesen Joulukuun 21 päivänä Pirniin Säästöpankkiin maksanut puheenalaisen lainan jäljellä olevan pääoman korkeineen yhteensä 2929 markkaa 74 penniä sekä tietämätöntä oli, oliko Maanviljelijä Enberg vai joku muu tarnan takaajista Säästöpankkiin suorittanut lainan jäännöksen, Maanviljelijä Enbergillä ei pitäisi olla mitään saatavaa Komisaari Enbergiltä, Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, en Joulukuun 11 päivänä 1909 julistamässään päätöksessä havainnut selvitetyksi että, sittenkuin Komisaari Enberg velkakirjalla Elokuun 24 päivältä 1900 ja Maanviljelijä Enbragen ynnä muiden henkilöiden omavelkaisella takauksella oli saanut Pirniön Säästöpankista lainaksi neljätuhatta seitsemänsataa markkaa, sitoutuen siitä maksamaan kuusi prosenttia vuotuista korkoa, sekä Kruununnimismies Ekblom, Komisaari Enbergin jouduttua taloudelliseen rappiotilaan, hänen pesänsä selvittäjänä oli Heinäkuun 22 päivänä 1901 Maanviljelijä Enbergille mainitusta lainasta suorittanut kolmetuhatta neljäsataa yhdeksan markkaa viisikymmentäneljä penniä, Maanviljelijä Enberg oli sen869
jälkeisen Joulukuun 21 päivänä Pernion Säästöpankkiin maksanut silloin sanotusta lainasta suorittamat ta olevat kaksituhatta kahdeksansa, taa neljäkymmentäyhdeksän markkaa kaksi penniä ynnä niille siihen asti kasvaneen koron kahdeksankymmentä markkaa seitsemänkymmen täkaksi penniä, Tähän nähden ja koska Maanviljelijä Enbergin Helmikuun 7 päivänä 1901 allekirjoittamaa sitoumuskirjaa, jossa hän nimenomaan selitti luopuvansa Komisaari Enbergiltä ole vista saatavistaan tämän muitten saamamiesten hyväksi ei voitu tutkita siten, että Maanviljelijä Enberg siinä olisi antanut saataviaan Komisaari Enbergille anteeksi, niin ja kun Enbergin aviopuolet Helmikuun 2 päivänä 1901 sitä paitsi olevat sitoutuneet vastaamaan kaikesta siitä vahingosta, joka Maanviljelijä Enbergille koituisi sanotun lainan takausmiehenä, Raastuvanoikeus on katsenut Enbergin aviopuollen olevan velvolliset suorittamaan Maanviljelijä Enbergille, mitä hän oli joutunut kysymyksessä olevasta lainasta maksamaan sekä sen vuoksi velvoittanut Enbergin aviopuolet yhteisesti tahi sen heistä jolla varoja oli, Maanviljelijä Enbergille suorittamaan vaaditut tuhat neljäsataa kuusikymmentäyksi markkaa kaksikymmentäkolme penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, laskettuna Joulukuun 21 päivästä 1901, kunnes täysi maksu tapahtui, ja sen ohessa korvaamaan Maanviljelijä Enbergin oikeudenkäyntikustannukset kahdellasadalla kuudellakymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Enbergin aviopuolet vetoamalla olevat saattaneet jutun, on Huhtikuun 3 päivänä 1912 antamassaan tuomiossa huomannut tosin, ettei Maanviljelijä Enberg ollut edellämainitussa sitoumuskirjassa Helmikuun 7 päivältä 1901. luopunut saatavistaan Homisaari Enbergiltä muuten kuin tämän toisten silloisten saamamiesten hyväksi sekä että Thyra Ellen Matilda En 1870
berg oli sitoumuskirjassaan saman Helmikuun 2 päivältä ottanut vastatakseen myöskin puheenalaisen lainan Maanviljelijä Enbergille mahdollisesti tuottamasta vahingosta; mutta koska Maanviljelijä Enbergiltä, joka oli myöntänyt Enbergin aviopuollen pesästä nostaneensa kolmeluhatta neljäsataa yhdeksän markkaa viisikymmentäneljä penniä ja väittä nyt maksaneensa lainasta Perniön Säästöpankkiin ensin kaksituhatta yhdeksänsataa kaksikymmentäyhdeksän markkaa seitsemänkymmentä neljä penniä ja sitten tuhat neljäsataa kuusikymmentäyksi markkaa kaksikymmentäkolme penniä, oli jäänyt selvittämällä, oliko hän lainkaan taikka kuinka paljon joutunut Enberga aviopuollen puolesta omista varoistaan suorittamaan kysymyksessä olevasta lainasta, Hovioikeus on, kumoton Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljännyt Muuviljelijä Enbergin jutussa ajaman kan teen sekä velvoittanut Maanviljelijä Enbergin kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Enbergin aviopuollen Raastuvanoikeudessa kärsimät kustannukset Hovioikeuden tuomioon on Maan viljelijä Enberg anonut muutostaperustelmalla, johon Enbergin aviopuolet ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska on selvitetty, että Maanviljelijä Enberg on puheenalaisesta velästä suorittanut, paitsi edellämainittua Joulukuun 21 päivänä 1901 tapahtunutta maksua, saman vuoden Heinäkuun 27 päivänä pääomaa ja kasvua yhteensä kaksituhatta markkaa, sentähden ja Raastuvanoikeuden päätöksessä, mainituilla pevusteilla harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, vahvistaa sen loppupää. töksen, johon Raastuvanoikeus on jutussa johtunut. Tä871.
tä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: teris Svanpoiki Johannes Pesonen. teris Saarikoski Johannes Pesone telis Saarikoski Johannes Pesone K. R. Helanen Samuli Koski. Valter G. Parviainen Den 22 Juli 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Kejserlige Viborgs Hofrätt inkommit mål emellan Skeppsklareraren Jous Bruhn, från Helsingfors stad, sökande, samt Safförarefirman Castrén i Snell man, från samma stad, svarande, angående fordran: Gifven i Justitidepartementet den 22 Juli 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i frågainhämtat följande Vid Häradsrätten i Kekolaks och Sippola socknars tingslag har Sakforareförman Castrén i Snellman anfört att, sedan aktiebolaget Syväsalmen Osakeyhtiö, från förstnämnda socken uti ett den 15 Januari 1905 dagtecknadt kontrakt förbundet sig att under seqlationsåret 70xgenom bankrifinnan A. Silfver i Sons, från staden Bonden i de förenade komingårckna Storkitannien och Omb. F. J. P. R. H. K. B. E. Th. 875 Nr 1363. Såg 1612. R. 1913
Erland, förskyppa alla sina träva rualster och härvid berättigats att såsom förskott å Försäljningspersonaf nämnda bankrifirma uppbära högst 5000 pund ingelset mynt genom att på bankrifinnan trässera trattor, hvilka skulle förfalla till betalning tre månader efter trässerandet och finge å förfallodagar na omsättas, samt uti kontraktet vidare bestämts att från beloppet af hvarje förskeppningsfaktura skulle till förskottits återbetalande afdragas 1/2 pund 10 skilling för hvarje ståndard trävaror och att, därest förskottet genom antydda afdrag icke skulle blifva till den 30. November 1908 tillfullo guldet, hankisfinnan Riiffer & Sons, som därjämte egde å sitt tillgodohafvande beräkna sig ränta efter fem procent eller mera, beroende af Englands Banks räntenötering, vore berättigad att för återstoden däraf och för sina kostnader draga å Syväsalmen Osakeyhtiö en trätta, förfallande till betalning tio dagar efter sigt hvilken trätta Syväsalmen Osakeyhtiö egdeaaoperä, så hade Kippsklareraren Bruhn jämte tyenten Karl Vilhelm Narinen och Tiscidenten Juho Lehtinen, från Kekelaks socken, samt tgenten Anton tagerholm, från Jyväskylä stad, och Gårdsegaren Vilho Wendelin, från Ketka stad, uti en samma dag, den 18 Januari 1908, upprättad skriftlig förbindelse iklädt sig borgen en för alla och alla för en såsom för egen skuld icke blott för kontraktsenligt återbetalande af förberörde förskott, högst 5000 pund jämte därå utfäst ränta och kommissions utan och för fullgörandet från ahtiebola get Sijväsalmen Osakeyhtiös sida af samtliga de åtaganden, hvartill nämnda aktiebolag genom kontraktet i fråga förbundit sig; och emedan Aktiebolaget Syväsalmen Osakeyhtiö på grund af nyssnämnda kontrakt blifvit bankifinnan t. Keiffer & Sons enligt kontekurant
skyldigt 1286 pund 12 skilling, har Sakförarefirman Castrén & Snellman å hvilken bankrifiman transporterat denna sin fordran, med förmälan att aktiebolaget Syväsalmen Osakeyhtiö samt Agerton Tagerholm och Gårdsegaren Windelin upplåtit sina tillgångar till konkurs samt att sakförarefirman bevakat ifrågavarande fordran uti aktiebolagets och Agonten Fagerholms konkurser samt jämväl hade för afsift att bevaka densamma i Gårdsegaren Wendelius vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad anhängiga konkurs, yrkat att Skeppklagaren Bruhn äfvensom Agenten Narinen och i sagde stad bosatta, Författarinnan Hilja Onerva Lehtinen, den sistnämnda i egenskap af emellertid aflidne Tidpocenten Lehtinens dotter och enda rättsinnehafvare, måtte skyldigkännas att på grund af omförmälda borgesförbindelse gemensamt eller den af dem, som tillgång egde till sakförarefirman utbetala ofvannämnda belopp 1286 pund 12 skilling, antingen i engdskt mynt eller finskt mynt en ligt vid betalningstiden gällande ä vista kurs, jämte sex procents ränta därå saken hörda hafva Skeppsklareraren Bruhn och hans medparter framhållit att ifrågavarande borgesförbindelse endast afsett den skuld, hvari aktiebolaget Syväsalmen Osakeyhtiö på grund af förenämnda kontrakt kunde räka till bankirfirman A. Keister & Sons och att därunder följaktligen icke kunde inbegripas de belopp sagda bankirfirma före den 18 Januari 1905 eller efter den 30 November samma år försträckt åt Syväsalmen Osakeyhtiö hvarför och då uti den till grund för krafvet lagda femtokuranten bland annat å debetsidan upptagits poster från och med den 31 December 1907 till och med den 17 Januari 1908 till ett 877
sammanlagdt belopp af 1900 pund 80 skilling, för hvilka borgesmän nen sålunda icke vore ansvariga, Skeppsklareraren Bruhn och hans medparter motsagt käromålet Häradsrätten, hvarest parterne omsesides gjort anspråk på godtgörelse för rättegångskostnaderna, har uti den 15 Mars 1911 afkunnadt utslag funnit utredt vara att, sedan aktiebolaget Syvasalmen Osakeyhtiö och faderfirman A. Riiffer Sons den 18 Januari 1908 ingått ofvanomförmälda kontrakt Skeppsklareraren Bruhn jämte Ägonten Särinen disponenten Lehtinen, tegenten Fagerholm och Gårdsegaren Wendelin medels samma dag upprättad skriftlig förbindelse iklädt sig solidarisk proprieborgen förbland annat, återbetalningen af de förskott, högst femtusen pund, belaget i grund af sagda kontrakt egde uppbära, jämte därå utfärt ränta och kommissions; och som af den utaf bankirman A. Kiifler, & Sons till grund för krafvet företedda kontokuranten framgick att aktiebolaget Syväsalmen Osakeyhtiö vid kontraktidens utgång den 30. November 1908 å de förskott, bolaget uppburit, varit bankrifinnan A. Rifför i Sons skyldigt tvåtusen pund enligt tvänne af bolaget å nämnda firma trässerade och af firman concepterade växlar, lydande hvarderå å ettusen pund och förfallna till betalning, den ena den 4. December 1908 och den andra den 7. i samma månad, samt att Syvasalmen Osakeyhtiö vid samma tid egt hos bankifinnan ett tillgodofvande stort sjuhundratjugusju pund sexton, skilling, äfvensom att bankerfinnan t. Piffer Sons enligt bestämmelserna uti förenämnda kontrakt beräknat sig å såldot, ettusen tvåhundra sjuttiotvå pund fyra skilling ränta efter fem procent med fjorton pund sju skilling samt vidare debiterat Syväsalmen Osakeyh378
tiö för diverse utgifter med en skilling, hvilken sistnämnda postSkeppskläreraren Bruhn och hans medparter ej gittat bestrida, har Häradsrätten, som så mycket mindre kunnat fästa afseende vid Skeppklareraren Bruhns och hans medparters förebäranden att uti kontokuranten inginge poster sammanlagdt ettusen niohundra sextio piind åtta skilling, för hvilka såsom tillkomna före den 18 Januari 1908, Bonden och hans medparter icke vore ansvariga som aktiebolaget Syväsalmen Osakeyhtiö uti berörda kontokurant godtskrifvits större belopp än det sistnämnda, ålagt Skeppsklareraren Bruhn jämte Ägenten Närinen och Författarinnan Lehtinen, den sistnämnda i egenskap af aflidne Testamenten Lehtinens rättsinnehafvare att på grund af ofvannämnda borgesförbindelse gemensamt eller den af dem, som tillgång egde till Sökförarefirmen Gastrén i Snellman, å hvilken bankirfirman A. Riifter & Sons ifrågavarande fordran lagligen öfverlåtits och hvilken styrkt sig hafva bevakat nämnda fordran i aktiebolaget Syväsalmen Osakeyhtiös och tgenten Fagerholms konkurser äfvensom anmält sig vilja bevaka densamma i Gårdsegaren Wendelius konkurs, utbetala fordrade ettusen tvåhundra åttiosex pund tolf skilling antingen i egderkt mynt eller finskt mynt enligt vid betalningstiden gällande å vista kurs med fem procents årlig ränta räknadt från den 26 Augusti 1909, då stämningen i målet sist delgifvits Piaponenten Lehtinen, tills full betalning skedde; hvarhos Skeppsklagaren Bruhn skyldigkänts att jämte Ägenten Narinen och Forfattarinnan Lehtinen, gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, med ettusen sexhundra mark ersätta Sanförarefirman Castrén & Snellmän rättegångskostnaderna i målet 879
Hofrätten, under hvars pröfning Skeppsklareraren Bruhn och hans ofvannämnda medparter i vadeväg dragit målet, har medels dom af den 30 April 1913 låtit bero vid Häradsrättens utslag samt ålagt Skeppsklareraren Bruhn och hans medparter att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, med femtio mark ersätta Sakförarefirman Castrén & Snellman dess för målet i Hofrätten hafda kostnader Hofrättens dom har Skeppsklareraren Bruhn anhållit om ändring medels deduktion, den Gappörarefirman Castrén i Snellman bemött, hvarefter mundligt förhör härstädes, försiggått. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Skeppsklareraren Bruhn icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty kommer att förblifva; och åtagges Skeppskläreraren Bruhn att med / E. Thesleff. etthundra femtio mark ersätta Sakförareferman Castrén, Snellman dess för målet härstädes hafda fortnader. Ort alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Felix Isarikoski Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. Sameli Koski. 880
Heinäkuun 23. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Kauppiaat Vihtori ja Frithiot Ikola Saarijärven pitäjän Kalmarin kylästä, ynnä Emil Löytömäki Soinin pitäjästä yhteinsti ovat hakijoina joka Kivijärven pitäjän Pudavärvin kylästä oleva entinen Talollinen Antti Brandt vastaajana Annettu Oikeusosastossa Heinäkuun 23. päivänä 1915 Keisarillinen Senaatti on itselleen. sittelyttänyt jutun kirjal ja niistä saanut seuraavat tiedot: "Waasan läänin Kuvernöörille antamassaan hakemuksessa ja asian tultua riitaisen na siirretyksi tuomioistuimen käsiteltäväksi, on Antti Brandt haasteen nojalla Saarijärven ja Uuraisten pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että Vihtori Ahola ja tämän myötäpuolet, joille hän Elokuun 27. päivänä 1907. laaditulla kauppakirjalla oli 2500 markan hinnasta myynyt omistamansa Läsnä: F. G. R. H. K. A. No 1377. Sivu 241. R. D. 1912
5/261 manttaalia Räihä nimisestä osuudesta Raatikkalan vapaatilaa No 2. Pudasjärven kylässä siihen kuuluvine osuuksineen Haakiniemen talosta ja Kylmämäen metsäpalstasta velvoitettaisiin Antti Brandtille suorittamaan kauppahinnan jäännös 1000 markkaa 6. prosentin korkoineen Lokakuun 1. päivästä 1902. Asiassa kuulustettuina ovat Vihtori Ahola ja hänen myötäpuolensa, vaittaen ettei Antti Brandt ollut antanut heille kaupan huudattamiseen tarvittavia asiakirjoja ja että oli epätietoista olivatko kauppakirjassa mainittu osa Haukiniemen taloa ja Kylmämäen metjäpalsta kuuluneetkaan Antti Brandtille ja siis suranneet kauppaa, anoneet kannetta hyljättä väksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset ruolin ja toisin olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 22 päivänä Maaliskuuta 1911. julistamallaan päätöksellä ratkaisuut asian, ja koska Antti Strandtin velkominen perustui selvään ja oikeaksi myönnettyyn kauppakirjaan, jossa Vihtori Ahola ja hänen myötäpuolensa olivat sitoutuneet maksamaan Antti Brandtille ostamastaan osuudesta Räihän taloa edellämainittuine lisämainen 25000 markkaa, mistä summasta 1000 markkaa vielä oli suorittamalla sentähden, ja kun Vihtori Ahola ja hänen myö täpuolensa olivat selittäneet aikovansa jättää talonkaupan pysyväksi ja Antti Brandt oli näyttänyt hankkimensa hville kaikki myytyyn kiinteistöön kuuluvat saantikirjat, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Vihtori Aholan ja hänen myötäpuolensa, yhteisesti tai kummalla heis tä varoja oli, merittamaan Antti Brandt ille kymmenentuhatta markkaa kuuden prosentin korkoineen Lokakuun 1 päivästä 1909 sekä kolmellasadalla markalla korvaamaan Brandtin oikeudenkäyntikulut, jääden Vihtori Aholalle ja hänen myötä möletteen oikeus jos katsoivat syytä olevan, eri oikeuden käynnellä hakea Antti Brandtilta korvausta siitä, että Brandt mahdollisesti oli heille myynyt enemmän maata 82
kuin mitä hän itse oli omistanut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vihtori Ahola ja hänen myötäpuolensa olivat vetoamalla saallaneet jutun, on Heinäkuun 26. päivänä 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Vihtori Aholan ja hänen myötäpuokessa viidelläkymme nellä markalla korvaamaan Antti Brandtin kulut Hovioikeudessa Hovioikeuden tuomioon ovat Vihtori Ahola ja hänen myötä puolensa hakeneet muutosta perustelmalla johon Antti Brandt on vastannut Keisarillinen Senaatti on tulkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Vihtori Ahola ja hänen myötäpuolensa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan sanotut hakijat yhteivastuullisesti suorittamaan Antti Brandtille kahdeksankymmentä markkaa hänen täällä jutun vuoksi, olleiden kulujen korvaukseksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti teris Saarikoski. Johannes Pesonen. terii Saarikoski. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer 883