Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ilmoittamaansa kannetta ajamaan Raastuvanoikeus on 12 päivänä Lokakuuta 1910 julistanut päätöksen asiasta; ja koskei Kirjakauppias Marton ollut näyttänyt asianmukaisessa järjestyksessä irtisanoneensa puheen alaista vuokrasopimusta eikä väittä nytkään suorittaneensa huoneustosta vuokraa 15 päivän Heinäkuuta 1908. ja 1 päivän Kesäkuuta 1909 väliseltä ajalta sentähden ja kun Kirjakauppias Martow myöskään ei ollut esillänyt luotettavaa selvitystä siitä, että Kapteeni Kondratovitsek olisi siirtänyt sanottuun vuokrasopimukseen perustuvan saamisensa Varakonsulille Friskille on Raastuvanoikeus velvoittanut Kirjakauppiaan Martoin maksamaan Kapteenille Kondratovitsehille vaaditut tuhat viisikymmentä ruplaa, joko Wenäjän rahassa tai maksuaikana käyvän kurssin mukaan Suomen rahassa, kuuden prosentin vuotuisine korkoineen lukien 1 päivästä Kesäkuuta 1909, kunnes täysi maksu toimitettiin, sekä kuudella kymmenellä markalla korvaamaan Kapteenin Kondratovitsekin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus jonka tutkittavaksi Kirja kauppias Karten oli velvamalla saat tanut jutun, on 4 päivänä Toukokuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asianRaastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Kirjakauppiaan Martoisin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Kapteenille Kondra toritsehille tällä vastuupuhevallan valvomisesta Hovioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioen on Kirjakauppias Maitow anonut muutosta perustelmalla, johon Kapteeni Kondratavitsek on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julun ja katsoo, ettei Kirja kauppias Mårten ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kirjakauppias Mårten suorittamaan Kapleenille Kondralovitsekille, korvaukseksi hänellä täällä julun vuoksi olleista kuluista, kuusikymmentä 570
ilmoittamaansa kannetta ajamaan. Raastuvanoikeus on 12 päivänä Lokakuuta 1910 julistanut päätöksen asiasta. ja koskei Kirjakauppias Martaa ollut näyttänyt asianmukaisessa järjestyksessä irtisanoneensa puheenalaista vuokrasopimusta eikä väittä nytkään suorittaneensa huoneusta vuokraa 15 päivän Heinäkuuta 1908. ja 1 päivän Kesäkuuta 1909 välisellä ajalla sentähden ja kun Kirjakauppias Martow myöskään ei ollut esillänyt luotettavaa selvitystä siitä, että Kapteeni Kondratovitseh olisi siirtänyt sanottuun vuokrasopimukseen perustuvan saamisensa Varakonsulille Friskille, on Raastuvanoikeus velvoittanut Kirjakauppiaan Martoin maksamaan Kapteenille Kondratovitsehille vaaditut tuhat viisikymmentä ruplaa, joko Wenäjän rahassa tai maksuaikana käyvän kurssin mukaan Suomen rahassa, kuuden prosentin vuotuisine korkoineen lukien 1 päivästä Kesäkuuta 1909, kunnes täysi maksu toimitettiin, sekä kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Kapteenin Kondralovitsekin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kirja kauppias Mårten oli veloamalla saat tanut jutun, on 4 päivänä Toukokuuta No 11 antamallaan tuomiolla jättänyt asianRaastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Kirjakauppiaan Martoisin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Kapteenille Kondratovitsehille tällä vastuupuhivallan valvo misesta Hovioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioen on Kirjakauppias Martow anonut muutosta perustelmalla, johon Kapteeni Kondratavitsch on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julun ja katsoo, ettei Kirjakauppias Mårten ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kirjakauppias Mårten suorittamaan Kapleenille Kondralovitsekille, korvaukseksi hänellä täällä julun vuoksi olleista kuluista, kuusikymmentä 370
markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Afred Kiuksiala. B. Amberg K. R. Helanen K. Auer. K. R. Helanen K. Auer. Asian tihannen Kesäkuun 4 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa Palstatilallinen Matti Malakianpoika Jouppila, Ilma joen pitäjän Jouppilan kylästä, on hakijana sekä samassa kylässä oleva Nopan Osuuskauppa r. l. niminen osuuskunta vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 4 päivänä Kesäkuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niis tä saanut seuraavat tiedot: Matti Jouppilalle toimitetun haasteen nojalla on Nopan Osuuskaupan puolesta Ilmajoen ja Seinäjoen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaadittu, että Matti Jouppila, joka vuo sina 1905, 1906, 1907 ja 1908 osuuskaupasta ottamistaan kauppatavaroista oli osuus kaupalle jäänyt velkaa, laskun miekaan, 515 markkaa 28 penniä, velvoitet taisiin osuuskaupalle maksamaan sanottu rahamäärä korkoineen sekä kuLäsnä: A. L. B. A. R. H. K. A SS: 945. Såg. 268 R. D. 111
vaamaan osuuskaupan oikeuden käyntikulut Jutussa kuulustettuna on Matti Jouppila myöntänyt että hän oli Nopan Osuuskaupalle velkaa vuonna 1908 otetuista tavaroista 6 markkaa 90 penniä sekä sitä paitsi yhdestä ruisjan hosäkistä korkeintaan 24 markkaa, mutta on Jouppila muuten vastustanut kannetta Sittenkun Kihlakunnanoikeus välipäätöksessä 3 päivältä Helmikuuta 1910 oli katsonut puolen näytöstä esitetyksi siitä, että Matti Jouppila oli Nopan Osuuskaupalle velkaa 515 markkaa 28 penniä sekä sen vuoksi ja kun enempää todistusta ei ollut saatavissa. OK:n 17 luvun 29 ja 30 SS: nojalla, velvoittanut Matti Jouppilan omalla valallaan puhdestautumaan kanteesta, mikäli hän oli sitä vastustanut, kuin myös lykännyt jutun 1910 vuoden lakimääräisiin syyskänäjiin, jolloin Jouppilan tuli itse saapua Kihlakunnanoikeuteen, uhalla että hän muuten katsottaisiin ei voivan valaa tehdä, oli Matti Jouppila, kun juttu mainituis ja käräjissä otettiin jälleen käsiteltäväksi, havaittu jääneen estettä ilmoit tamatta käräjiltä pois; minkä johdosta Kihlakunnanoikeus 30 päivänä Elokuuta 1910 julistamassaan päätöksessä on katsonut Matti Jouppilan ei voineen hänelle määrättyä valaa tehdä sekä sen vuoksi velvoittanut hänet kuittia vastaan suorittamaan Nopan Osuuskaupalle vaan ditut viisisataa viisitoista markkaa kaksikymmentäkahdeksan penniä viiden prosentin vuotuisine korkeineen, lukien 5 päivästä Joulukuuta 1908, jolloin saatavaa oli Jouppilalta velottu, kunnes täysi maksu toimitettiin, kuin myös sadalla markalla korvaamaan osuuskaupan oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Jouppila oli veteamalla saat tanut jutun, on 30 päivänä Kesäkuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten, paitsi että korko Jouppilan maksettavaksi määrätylle rahamäärälle oli laskettava oikeuden käynnän 572
alusta, 4 päivästä Helmikuuta 1909; ja tuli Matti Jouppilan suorittaa Nopan Osuuskaupalle maksut, kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä, sen kappaleesta Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Matti Jouppila anonut muutosta perustelmällä, johon Nopan Osuuskaupan puolesta on vastattu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Matti Jouppila ote esittänyt syytä muuttaa Hevioikeuden tuomiota muuten kuin että, koska Jouppila on Hovioikeudessa saanut muutoksen Kihlakunnanoikeuden päätökseen, Matti Jouppila vapautetaan maksamasta Nopan Osuus kaupalle Hovioikeuden hänen suoritet täväkseen tuomitsemia maksuja osuus kaupan kappaleesta Hovioikeuden tuomiota. Tätä kaikki asianomaiset noudattakunKeisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Luksiala B. Anneberg. K. R. Helanen K. Auer. K. R. Helanen K. Auer. Asian Schauman 1914. 6 päivänä Kesäkuuta Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleesva kon kurssijutussa, jossa ovat Kotkan Ulosvienti Osakeyhtiö niminen yhtiön, Wotkan kaupungista, hakijana sekä Liikemies Selim Koskisen konkurssi pesän toimitsijamiehet Pankinjohta ja Kyyrös Suomalainen, Mikkelin kaupungista, ja Kauppias Oskar, Huttunen, Helsingistä, saapuville tulleina, mutta Liikemies Koskinen ja hänen konkurssipesänsä muut saamamiehet teelematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 6 päivänä Kesäkuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt, jutun asiakirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Paikolletulepäivänä Liikemies Koskisen Helsingin kaupungin Raastuvan oikeudessa vireillä olleessa konkurssissa 20 päivänä Toukokuuta 1913 on Kotkan Ulosvrinti Osakeyhtiö ilmoittanut, valvonut ja uloshakennut: Läsnä: I. S. W. t. B. A. K. A.) No 953. Såg. 41 R. O. 1914.
1:ksi 2000 markkaa kuuden prosentin korkoineen 30 päivästä Joulukuuta 1912. täyden maksun tapahtumiseen, 6 markkaa 67 penniä arovisionia, 55 markkaa protesteja oikeudenkäyntikulujen korvausta ja 6 markkaa 20 penniä ulosottokustannuksia Raastuvanoikeuden 15 päivänä Tammikuuta 1913 julistaman päätöksen ja sen perusteena olevan vekselin nojalla, 2:ksi 9587 markkaa 7 penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen 27 päivästä Tammikuuta 1913, kunnes täysi suoritus tapahtui, ja 67 markkaa oikeudenkäynti kulujen korvausta Raastuvanoikeuden yksipuolisen tuomion perusteella 14 päivältä Helmikuuta 1913; 3:ksi 7,384 markkaa 23 penniä konttakuranttilaskun nojalla, 4:ksi varastopaikan ja taapelipohjain vuokraa 3,157 neliömetrin maa-alasta kaudessa, luettuna 20 päivästä Toukokuuta 1913, kunnes Liikemies Koskisen konkurssipesän puutavarat korjottiin pois Kotkan Ulosvienti Osakeyhtiön varastopaikalla; sekä 5.ksi konkurssi pesän puutavarain vahtimisesta 78 30 pennin jälkeen neliömetrikä kuumarkkaa 25 penniä kuukaudelta, lasket tuna 20 päivästä sanottua Toukokuuta kunnes vähdenpito lakkasi, pyytäen Kolkan Ulosvienti Osakeyhtiö samalla, että yhtiön 3, 4 ja 5 kohdassa valvomat varastopaikan ja taapelipohjain vuoksa sekä tavarain vahtimispalkkio ja muutkin yhtiön valvomat saamiset tuomittaisiin etuoikeudella maksettaviksi sen tavaran arvosta, jonka räilyttämisestä ja toimittamisesta saamiset olivat yksinomaisesti syntyneet, kuten valvontakirjoihin jäljennetty laivausvälikirja lähemmin osoitti, ja että jos yhtiön saamiset, suuremmalta tai pienemmältä osalta kävisivät riitai siksi, yhtiölle annettaisiin oikeus eri riidassa näyttää saatavien oikeellisuus. Konkurssissa 27 päivänä Kesäkuuta 1913 toimitetussa toisessa esiinhuudossa on Lakitiedellenkandida atti Heikki Rosenius, Liikemies Ahlstedtin konkussipesän toimitsijamiehenä ja Osakeyhtiö Luottotisto nimisen yhtiön apulaisjohtajana, Raastuvanoikeuteen annetussa kirjoituksessa muis671
tuttanut, että Kotkan Ulosvienti Osakeyhtiön 3,4 ja 5 kohdassa valvomat saatavat olivat oikeettomia, koska yhtiö sopimuksensa mukaan oli ollut velvol linen ilman eri korvausta säilyttämään lautapihassaan kysymyksessä olevat huutavarat siksi, kunnes ulosvienti. Kauppias Fritz Arthur Juseliuksen annettavasta määräyksestä tapahtui, sekä Kauppias Juselius, joka myös oli valvo nut saatavia puheena olevassa konkursjissä, oli valvontakirjassaan väittänyt jo ennen 1912 vuoden loppua myyneensä mainitut tavarat erään Uno Kockin laskuun ja sillä perusteella vaatinut omistusoikeutta tavaroihin, joten siis Liikemies Koskinen ja hänen konkurssipesänsä eivät missään tapauksessa voineet olla vastuussa sanottujen puutavarain säilyttämisen oikeutta. mista kustannuksista ennenkuin konkurssipesä sai vapaasti määrätä tavaroista, joita Kauppias Juselius oli estänyt konkurssipesan rahaksi muuttamasta ja poiskuljettamasta. Raastuvanoikeus on 22 päivänä Elokuuta 1913 julistanut puheenalaisessa konkurssiasiassa tuomion; ja somalla kuin Kotkan Ulosvienti Osakeyhtiön anomus yhtiön konkussipesästä valvomien saatavien tuomitsemisesta etuoikeudella on lakiin perustumattomana hyljätty, on Raastuvanoikeus, koska yhtiön valvontakirjan 3. 4 ja 5 kohdassa valvotut saatavat, mitä vastaan Liikemies Ahlstedtin konkurssipesän ja Osakeyhtiö Luottotiedon tekemien muistutusten johdosta, olivat joutuneet riitaisiksi, jättänyt Kotkan Ulosvienti Osakeyhtiälle oikeuden, jos yhtiö voi toteensaattaa saatavansa oikeellisuus eri oikeudenkäymissä, joka oli puhevallan menettämisen uhalla vireille pantava konkurssi hallintaa vastaan kolmen kuukauden kuluessa, luettuna 22 päivästä Elokuuta 1913; minkä jälkeen konkurssipesän varoista Kolkan Ulosvienti Osakeyhtiölle oli maksettava mitä yhtiölle mainitussa oikeudenkäynnissä määrättäisiin, kummin kaan ei enempää kuin valvottu oli; mutta muut. Kolkan Ulosvienti Osake575
yhtiön ilmoittamat, laillisessa järjestyksessä valvotut saatavat, joita vastaan muistutusta ei oltu esitetty, on Raastuvanoikeus, nojautuen 9 päivänä Marraskuuta 1868 annetun Keisarillisen Konkurssisäännön 97 SS:lään, vahvistanut konkussipesästä maksettaviksi niin pitkältä kuin varoja riitti, huomioon ottaen, ettei saatavista tuomittua korkoa saatu laskea kauvemmaksi kuin 15 päivään Helmikuuta 1913, jolloin julkinen haaste asiassa oli annettu, ellei pesä riittänyt kaikkien korkojen maksamiseen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kotkan Ulosvienti Osakeyhtiö vetoamalla oli saattanut jutun on 31 päivänä Joulukuuta 1913 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden julistaman konkurssituomion varaan, kuitenkin siten, että se kolmen kuukauden aika, minkä kuluessa yhtiön oli vireillepantava vi oikeudenkäynti saataviensa toteensaattamiseksi, oli luettava viimeksimainitusta päivästä, minkä ohessa Kotkan Ulosvienti Osakeyhtiö on velvoitettu korvaamaan Kauppias Huttusen kustannukset vastaajapuhivan valvomisesta Hovioikeudessa viidellä kymmenellä markalla Hovioikeuden tuomioon on Kotkan Ulosvienti Osakeyhtiö anonut muutosta perustelmalla, johon Pankinjohtaja Suomalainen ja Kauppias Huttunen ovat vastannget. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Kotkan Uleviemi Osakeyhtiö ose esittänyt syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi, ollen se eri oikeudenkäynti, johon Kotkan Ulosvienli Osakeyhtiölle on varattu tilaisuus, Oikeuksien määräämällä uhalla vireillepantava ennen ensi Lokakuuta; ja velvoitetaan ilotkan Ulosvienti Osakeyhtiö suorittamaan Sankinjohtaja Suomalaiselle ja Täypias Huttuselle korvaukseksi heillä täällä jutun vuoksi olleista kuluista kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Eilio Svariboski. Wallev Andersin. Eilio Svariboski. Wallev Andersin. B. Amberg. Z. AuerB. Amberg R. Auer G E Winter 576
Kesäkuun 9 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, oikeutta torpantilusten, erottamiseen koskevassa jutussa, jossa Torppari Alfred Lindholm Teiskon pitäjän Pohtolan kylästä on hakijana ja Talollinen Kustaa Kustaanpoika Yli-Pärri, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 9 päivänä Kesäkuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Välikirjalla 22 päivältä Lokakuuta 1818. eli Pohlilan kylässä olevan Yli-Pärrin verotalon silloinen omistaja Petter Yli-Pärri luovuttanut sanottuun taloon kuuluvan Lahden taustan torpan Torppari Matti Matinpoika Lahdentaustol le ja tämän vaimolle Maria Erkintyttärelle näiden elinijäksi, määräten samalla että jonkun hänen lapsistaan Läsnä. T. S. A. L. B. A - R. K. ANo 967. Pag 163 R. D. 1912.
tuli mennä naimisiin jonkun Matti Matinpojan lapsen kanssa, jossa tarauksessa Matti Matinpoika ja hänen perillisensä pysytettäisiin torjan hallinnassa polvi polven jälkeen Petter Yli-Päirin pojanpojan Kustaa Vilhelm Matinpojanmentyä avioliittoon Matti Matinpojan tyttären Anna Stiina Matintyttären kanssa olivat Petter Yli-Tärrin poika Matti Yli-Pärri ja tämän vävy Kustaa Heikinpoika YliPärri, joka silloin omisti Yli-Päirin talon välikirjassa 17 päivältä Maaliskuuta 1854 määränneet, että Kustaa Vilhelm Matinpojan, joka perintöosan sa vastikkeenä hallitsi Lahdenlaustaa torppaa, jälkeläiset polvi polvelta pysytettäisiin sanotun torpan hallinnasra. Tämän jälkeen oli Alfred Lindholm, joka en Kustaa Vilhelm Matinpojan ja Anna Stiina Matintyttären tyttärentyttären Miina Matintyttäreln mies, Lahdentaustan torpan haltija na, 12. päivänä Joulukuuta 1905 Hämeen läänin Kuvernöörille antamassaan kirjoituksessa, ilmoittaen kauppakirjalla edellisen Marraskuun 11 päivältä ostaneensa Lahdentaustan torpan vaimonsa vanhemmilta Kustaa Wilhelm Malinpojan ja Anna Tiina Matintyttären tyttäreltä Selma Karoliinalta ja tämän mieheltä Matti Juusenpojalta, anonut, että Lahdentaustan torpan tilukset maatilojen osittamisesta 12. päivänä Kesäkuuta 1895 annetun Keisarillisen asetuksen 41 SSn nojalla hänelle erotettaisiin Yli-Pärrin talosta. Tämän hakemuksen johdosta antamassaan selityksessä eli Kustaa Kustaanpoika Yli Pärri, joka kauppakirjalla 12 päivältä Helmikuuta 1887 oli ostanut Yli-Pärrin talon vanhemmiltaan Kustaa Heikinpoika ja Maija Liisa Matintytär Yli-Pärillä väiltänyt, ettei Alfred Lindholmilla ollut oikeutta saada Lahdentaustan torpan tiluksia erotetuiksi Yli-Pärrin talosta sillä torppa ei ollut joutunut Lindholmin käsiin siirtymällä polvesta polveen Matti Matinpojan perillisille Kustaa Wilhelm Matinpoika ja Anna Stii578
na Matintytär kun olivat kauppa kirjalla 13 päivältä Toukokuuta 1863 myyneet torpan Matti Matinpojasta polveutumattomille Suutan Josef Ståhlmanille ja tämän vaimolle Anna Simunantyttärelle joilta se sitten 26 päivänä Toukokuuta 1864 laaditulla kauppakirjalla ynnä 8 päivänä Toukokuuta 1865 tehdyllä lisäyksellä oli siirtynyt. Matti Juusenpojalle, mihin nähden ja kun välikirjassa 17 päivältä Maaliskuuta 1854 oli määrätty, että Lahdentaustan torppa, jos Kustaa Vilhelm Matinpoika tahi hänen jälkeläisensä sen möisivät, joutuisi välikirjassa lähemmin määrätyillä ehdoilla jälleen Yli-Pärrin talon hallintaan Kustaa Kustaanpoika Yli-Pärvi, ilmoittaen että hän oli suostunut ainoastaan siihen, että Matti Juasenpoika saisi hallita Lahdentaustan torppaa kuolemaansa asti oli vastustanut hakemusta. Alfred Lindholmin vastat tua Kustaa Yli-Pärrin selitykseen, eli Kuvernööri 27 päivänä Helmikuuta 1906 antaneet hakemuksesta lausun non; ja koska Kustaa Yli- Pärri oli väittänyt, ettei Alfred Lindholmilla ollut oikeutta saada Lahdentaustan torpan tiluksia erotetuiksi ja väitteensä perusteeksi esittänyt useita syetä, sentähden ja kun Kuvernöörillä, hallinnollisena viranomaisena jei ollut valtaa ryhtyä tällaisten kysymysten ratkaisemiseen, Kuvernuori oli lykännyt asian, mikäli sekoski Alfred Lindholmin oikeuttapuheenalaisten tilusten erilleen ottamiseen tuomioistuimen tutkittavaksi, tahtoen Kuvernööri sittenkun Alfred Lindholm oli läinvoiman saaneella Oikeuden päätöksellä näyttänyt olevansa oikeutettu saamaan Lahdentaustan torpan tilukset erilteen otetuiksi, ryhtyä enempiin toimiin asiassa: Kustaa Kustaanpoika Yli-Päirille toimitetun haasteen nojalla on AlFred Lindholm sitten Kurun ja Teiskon pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa Kuvernöörin luona 179
esittämillään perusteilla vaatinut, että Lindholm oikeutettaisiin saamaan Lahdentaustan torpan tilukset Yli Pärrin talosta erotetuiksi, minkä ohessa Alfred Lindholm on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kustaa Yli-Päirin vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 3 päivänä Helmikuuta 1909 julistetussa päätöksessä katsonut jutussa käyneen selville, että Lahdentaustan torppa, jonka Petter Yli-Pärvi oli 22 päivänä Lokakuuta 1818 tehdyllä valikirjalla antanut vuokralle Matti Matinpojalle, samalla lausuen määräyksenään että jonkun Petter Yli Päirin lapsista oli mentävä naimisiin jonkun Matti Matinpojan lapsen kanssa ja että torppa oli siirtyvä polvesta pelveen Matti Matinpojan suvussa, sittemmin 17 päivänä Maaliskuuta 1854 vastamainittuun väli kirjaan tehdyllä lisäyksellä oli perintö osan vastikkeena joutunut Petter Yli-Piirin pojanpojalle Kustaa Vilhelm Matinpojalle, joka vuonna 1844 oli vihitty avioliittoon Matti Matinpojan tyttären Anna Stiina Matintyttären kanssa ollen tuossa lisäyksessä määräys että torppa kulkisi Kustaa Vilhelm Matinpojan perillisillä polvesta polveen, että Kustaa Vilhelm Matinpoika oli välikirjalla 13 päivältä Toukokuuta 1863 YliPärrin talon silloisen omistajan Kustaa Heikinpoika Yli-Pärrin suostumuksella luovuttanut sanotun torpan Josef Ståhlmanille, joka jälleen kauppakirjoilla 26 päivältä Toukokuuta 1864 ja 8 päivältä Toukokuuta 1865 oli jättänyt sen Matti Juusenpojalle, joka oli 4 päivänä Maaliskuuta 1865 vikitty avioliittoon Kustaa Vilhelm Matinpojan tyttären Selma Karoliinan kanssa; sekä että torppa vihduin kauppakirjalla 11 päivältä Marraskuuta 1905 oli joutunut Alfred Lindholmin haltuun, joka vuonna 1894 oli mennyt naimisiin Matti Juusenpojan tyttären Miinan kanssa. Tähän nähden ja kun ei Josef Ståhlman eikä Matti Juusenpoikä kuuluneet alkuperäisen torpanhal580
tijan sukuun eikä Lahdentaustan torppa siis ollut siirtynyt Matti Matinpojan ja Kustaa Vilhelm Matinpojan perillisille polvesta polveen, niinkuin edellämainitut välikirjat vuosilta 1818 ja 1854 edellyttivät, eikä ollut tullut perinnön kautta alkuperäisen torpanhalti. jan sukuun takaisin, Kihlakunnanoikeus, katsoen ettei Alfred Lindholm ollut näyttänyt olevansa oikeutettu saamaan Lahdentaustan torppaa kantatilasta erotetuksi on hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Alfred Lindholm oli veteamalla saatta nut jutun, on 26 päivänä Huhtikuuta 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, velvoittaen samalla Altred Lindholmin suorittamaan Kustaa Kustaanpoika Yli-Pärrille korvaukseksi hänellä Hovioikeudessa olleista kuluista viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Alfred Lindholm anonut muutosta perustelmalla, johon Kustaa Kustaanpoika Yli-Pärri on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska niissä kaupoissa, joilla Lahdentaustan torpra on siirtynyt 13 päivänä Toukokuuta 1863 Kustaa Vilhelm Matinpojalta Josef Ståhlmanille ja tältä 26 päivänä Toukokuuta 1864 Matti Juusenpojalle, on pidätetty Kustaa Vilhelm Matinpojan lapsille oikeus määrääjässä lunastaa torppa, ilmeisesti edellyttäen että lunastaja tulisi saamaan nauttia torppaa hyväkseen 1818 ja 1854 vuosien kontrahtien mukaan, sekä Yli-Päiren talon silloinen omistaja Kustaa Heikinpoika Yli-Päivi en nämä kaupat hyväksynyt; sentähden ja kunLahdentaustan torppa sitten on Kustaa Vilhelm Matinpojan tyttären Selma Karoliinan ja Matti Juusenpojan avioliiton johdosta lunastuksetta joutunut takaisin Kustaa Vilhelm Matinpojan sukuun ja nyt on mainittu581.
jen aviopuolisojen tyttären Miina Lindholmin ja hänen miehensä Alfred Lindholmin hallussa, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen maatilojen osittamisesta 12 päivänä Kesäkuuta 1895 annetun Keisarillisen asetuksen 41 SS:n nojalla julistaa Alfred Lindholmin oikeutetuksi saanaan Lahdentaustan torpan, jonka tilukset on todistettu rajoiltaan määrätyiksi, Yli-Pärrin talosta erilleen otetuksi; mutta saa Alfred Lindholm, asian laatuun nähden, itse kärsia oikeudenkäyntikustannuksensa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: telä Saarikoski. Alfred Luksiala. B. Anneberg K. R. Helanen K. Auer. Alfred Sarva. Kesäkuun 9 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentin mitätto mäksi julistamista koskevassa asiassa, jossa ovat Talollinen Kaarlo Eemil Kaarlen poika Torri, Toiskon pitäjän Kämmenniemen kylästä, haki jana sekä Talollinen Kaarle Juuse Juusenpoika Sääksi; It sellinen Juho Eetu Santanen vaimonsa Hilta Aliina Juujentyttären edusmiehenä, Talol ligentytär Emma Adolfiina Juusentytär Sääksi ja Torppari Herman Matinpoika Kännis to, kaikki Teiskon pitäjän Sääksniemen kylästä, Talollinen Simo Aleksanteri Matin poika Keittoo, saman pitäjän Paavolan kylästä, vaimonsa Iida Vilhelmina Juusentyttären edusmiehenä, Talollinen Paavali Kaarlenpoika Paulaniemi, Talollisenleski Eeva Stiina J. A. L. - B. t. R. H. K.A. Läsnä. 582 No 968. Pag. 234 R. D. 1912