Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
oli kartutettava ja senjälkeen ei saisi vähetä; piti käytettämän mainituissa kunnissa olevien köyhäin orpolasten holtoon ja kasvatukseen sekä että kuntien tuli omista varoistaan suorittaa Maria Elisabeth Hiltuselle hänen elinaika nansa kuukausittain sata markkaa kummankin ja yhteisesti kustantaa hänelle asunto ynnä pelltopuut sekä rehut yhdelle lehmälle, mutta että Kuopion kaupunki, joka oli sanotun lahjakirjan nejalla kantanut kaikkiaan 20,172 markkaa 54 penniä, ei ollut täyttänyt lahjakirjan ehtoa pääoman pitämisestä vähentämättömänä ja sen kartuttamisesta koroilla, vaan oli vastoin lahjakirjan määräyksiä Maria Elisabeth Hiltusen lahjottamista varoista suorittanut yllämainitut kuukausmaksut ja kustantanut muut edellä luetellut edut sekä siten vähentänyt lahjotuspääoman 15,0 64 markaksi 36 penniksi; minkä vuoksi Maria Elisabeth Hiltunen en vaatinut, että joka Rahatoimikamari, Kuopion kaupungin edustajana, velvotettaisiin saatta maan Maria Elisabeth Iittusen kaupungille lahjottama pääoma sen alkuperäiseen määrään tahi että puheina leva lahjotus julistettaisiin voimattomakri ja Kuopion kaupunki määrättäisiin maksamaan Maria Elisabeth Hiltuselle takaisin kaupungin lahjakirjan nojalla nostama rahamäärä Tastatessaan asiaan on Rahatoimitamari kieltänyt kaupunkikunnan, ottaessaan vastaan puheenalaisen lahjotuksen, sitoutuneen omista varoistaan suorittamaan Maria Elisabeth Hiltuselle hänen vaatimaansa eläkettä; minkä vuoksi ja kun kaupunkikunta ei muuten kaan ollut rikkonut kysymyksenalaisen lahjakirjan määräyksiä. Hakatoimisamari on vastustanut kannetta. Todistajain kuulustetun jutussa tapahduttua on Maastuvanoikeus, missä Maria Elisabeth Hiltunen en pyytänyt oikeudenkiinnitikulujensa korvausta, päätöksellä 10 päivänä Syyskuuta 1897. lausunut että, koski ei Maria Elisabeth Hiltunen ollut voinut näyttää. Rahatoimikamarin, Kuopion kaupunkikunnan edustajana, poikenneen lahjakirjan mää42
„ räyksistä, Raastuvanoikeus hylkäsi kanteen; minkä ohessa jutun kulut asian laatuun nähden kuitattiin asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maria Elisabeth Hiltunen on vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Kesäkuun 15 päivältä 1898 jättänyt Maastuvanoikeuden ylläkerrotun päätöksen voimaan. Tähän Hovioikeuden tuomioen on Maria Elisabeth Hiltunen alamaisesti hakenut muutosta perustelmalle johon Rahatoimikamari on sitten vastannut. Mitä näin on tapahtunut sekä asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkittavakseen ja katsoo ett'ei Maria Elisabeth Hiltunen ole esiintuenut syytä muuttaa Hevioikeuden ylläkerrottua tuomista, jonka varaan asia siis jääpi; ja velvotetaan Maria Elisabeth Hiltunen suorittamaan Alakatoimikamarille maksut sen kappaleesta tätä Keisarillisen Senaatin tuomista kaksikolmatta markkaa. Tätä Antui Karinen kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot Keisarillisen Majestetin Korkeassa Timessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A: af Nyberg. Isak Fellman. A: af Nyberg. Isak Fellman. Henr. Borenius. Tilhus AdulamLudvig Clenberg 43
Den 5. Februari 1900 Hans Kejserliga Majestäts Högare Namn Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt sessionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Rustauralören Frans Oskar Pettersson, från Helsingfors stad, sökande, samt Helsingfors Alektriska Betysnings Aktiebolag, svarande, angående fordran: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justilie Departement, i Helsingfors, den 5. Februari 1900. singfors, den 5. Februari 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet Sig föredragas och af dem, så vidt nu är i fråga, inhemtat följande: Efter stämning å Resteratören Peltersson har Helsingfors Eloktriska Betysnings Aktiebolag vid Rådstufvurättens i Helsing fors stad sammanträde den 27. Augusti 1897. yrkat att emedan bolaget, enligt par terne emellan den 3. September 1892. uppgjordt skriftligt kontrakt, åtagit sig att till särskilda glöd lampor uti Svenska teåterhusets i Helsingfors restaurationslakal, öperakällaren, som af Pettersson innehades å arrende, leverera dektrisk ström emot vilkor, bland annat, att Pettersson Jde S.V. H. - O.G. - G. L. A. N. SS: 37. Pag 257. Rb 1898
egde för ledningen, som tillhörde bolaget ålägga i hyra fyra mark om året för hvarje lampa, Ristauratören Pettersson måtte förpligtas att för de fem år, från är 1892. till år 1847., under hvilka bolaget å sin sida fullgjort kontraktet, i hyra för ledningar till bolaget betala enligt räkning tillsamman tvåtusen tvåhundra tjugufyra mark. Isaken hörd har Ristauratören Petters son bestridt att den doktriska ledningen. öperukallaren tillhörde Helsingfors Elektriska Betygnings Aktiebolag, enär densamma förefunnits der innan aftald parterne emellan ingåtts och Pettersson tillträdtar rendet till källaren, hvarför och då hyra i omförmäldt afseende icke blifvit af bolaget uti dess räkningar påförd Resteriiratören Pettersson under de fem år, han tagit dik trisk ström från bolaget, Pettersson motsagt krafvet. Efter det vittnesförhör i målet härå egt rum samt parterne ömsesides gjort anspråk na godtgörelse för rättegångskostnaden, har Rådstufvurätten genom utslag den 29. Janua ri 1898 utlåtit sig och funnit utredt vara, att ifrågavarande, uti öperakällarens lokal invända ledningar för den dektriska betyrningen tillhörde Helsingfors Eliktriska Bolysnings Aktiebolag; i anseende hvartill och dä uti det parterne emellan den 3. September 1892. upprättade kontrakt angående belysningen inginge bestämning derom att i fyra för bolaget tillhöriga tidningar skul le såsom årsär gift erläggas fyra mark för hvarje lampa, samt Westeratören Pettersson icke visat att han genom särskildt aftal blifvit befriad från erläggande af dylik fyra, Rådstufvurätten pröfvat rättvist åligga Resteraloren Pettersson att genast, emot qvitto, till Helsingfors Elektriska Belysnings Aktiebolag utgifva det fordrade byresbeloppet för fem år med inalles tvåtusen tvåhundra tjugufyra mark, hvaremot rättegångskostnaderna i målet, med hansigt till detsammas beskaffenhet, parterne emellan qvittats; vid hvilket utslag Hofrätten, det Ristauratören Pettersson på er lagdt vad dragit målet, genom dom af den 26 September 1828. låtit bero. Uti Hofrättens dom har Ristauratoren Pettersson i underdånighet anhållit om ändring genom ingifven deduktion, den Hel
singfors Alektriska Belysnings Aktiebolag föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner Ristauratoren Pettersson icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förinämnda dom, vid hvilken alltså kommer att förblifva, jemte det Pettersson kännes skyldig att till Helsingfors Elektriska Betygnings Aktiebolag gälda afgifterna för dess exemplar af denna Kejserliga senatens dom med tjugutvå mark. Det alle, som vederbör, till underdång efterrättelse länder Matts Kejserliga Majestäts Höga Nämn, Dess Senat för Finland: S. W. Haugberg Oscar Kjelius Gällqvistnad. Auras Kostarek Adolf Aminoff Den 7. Februari 1900. 1o Hans Kejserliga Augustäts Haga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, utan erlagala afgifter, från Ala Hofrätt inkommet revisionsmål emellan Jernägstyrelsen i Finland, sökande, samt Landthushållaren Erik Konstantin Sjöblom, från Sandö by i Promarf socken, uteblifven svarande, angående lösen för asproprierad mark: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Lars Jussilie Departement, i Helsingfors, den 7. Februari 1900 Kejserliga Senaten har låtit handlingar. na i målet Sig föredragas och af dem inlemtal följande Sedan fråga uppstått att ett för underlåttande af jernägens arbeten å 177de kilometorn af Kungo-Kyringe länen på jemvägens omrade antagdt omförtespår borde upplåtas för trafik såsom nödig haltpunkt emellan Kungi och Luppvik stationer, samt Ekonomie Departementet i Senaten, i anledning af femväysstyrelens anmälan att statsernägarne i berörda afseende hade behof af ett Landthushållaren Sjöbloms ägande hemman i Sundö by underlyckenade, invid rupla omfartspar belaget omräde af trehundra msters längd och Qeb dess - 94. S. R. B. - 88 - 48 -t - R. F. 3 S SS: 127 jag 20/10. 13/10 p.
tjugufem meters bredd för bredande af upplagsplats vid omfartsparet, anbefalt Guvernören öfver Sylands län att i laga ordning för Stats jemvägarnus räkning låta upropriera ifrågakomna jordområde, har Kalanstmätaren Frans Oskar Inemell, på grund af honom utaf bemälde Gunör meddelat förordnande, den 7. September 1896 i och för apropridtion af omförmälda omräde bland annat, hållit sammanträde med af Guvernören, å kronans vägnar, och af Sundthushållaren Sjöblom, till lika antal af hvardera, utsedde värderingsmän, dervid desse enhälligt åsatt nämnda jordomräde, utgörande 0,75 hektar, ett värde af tretusen tvåhundra femtio mark; och har Guvernören sedermera medelst utslag den 12. September 1596, med stöd af förordningen den 12. December 1864, angående skyldighet för egare af jord att emot ersättning upplåta mark för allmänt behof tilllagt Staksjernvägarne ännämnde jordområde att af förnäysstyrelen omedelbart omhändertagas mot erläggande af tvåtusen tvåhundra femtio mark till Landthushållaren Sjöblom, hvarhos vederbörande anvisats att, ifall af missnöje med värderingen, vid laga demstol med hvarandra tvistu angående löseskillingens belopp Härå har Jernvägstyrelsen, som icke åtnöjts med det den upropierade marken åsatta vär. det, låtit skriftligen instämma Landthushållaren Sjöblom till 1897 års lagtima vinterting i Sojo, Tenala och Bromarf socknars tingslag samt vid Häradsrätten anfört, att förbemälde värderingsmän vid uppskattningen af det upproprierade jordomålets värde tagit i beräkning den omständigheten att ett färdigt omfartspar funnes derinvid; men emedan ett slikt förfarande icke vore öfverensstämmande med föreskrifterne i förberörda förordning och ifrågavarande par vore endast ett arbetspar, som ännu icke varit upplutet för allmänhetens behof, har förmystyrcken yrkat, att berörda uppskattning af den upropriellde marken blefve upphöjd samt att Landthushållaren Sjöblom måtte i lösen för omordade omräde, som före vårdt högst etthundra eller etthunera femtio mark, tilläggas honom af förmägste reken redan beligare erbjudna trehundra markI saken hörd har Landthushållaren Sjöblom genmält förmänligast, att egaren af Östergård och Östergärd hemman i Sandöby, såsom en af de störstu stock och villever. 7
rantörer på orten, i tiden låtit till förberörda jernväg leda ett stickspår, å hvilket jemvägen tillförts en icke obetydlig träfik, samt att Jernvägstyrelsen emedertid uti omedelbar närhet till sagde slickspår och förrän expropridion af marken af rum uppfört omförmälda om. fartsspar, hvarigenom Landthushållaren Sjöblom, hvilken numera egde nämnda hemman, hemme att beröfvas sagda stockgrar och dermed förknippade fördelar, nemligen, bland annat, att utan erläggande af platshyra få invid sparet upplägga sina varor, hvilka fördelar för Sjöblom hade ett icke obetydligt kapitalaarde och till fullo motsvarade räntan å tvåtusen tvåhundra femtio mark. Så grund häraf och då den af förmagstyrelsen erbjudna ersättningen för nämnde jordomräde vore allför lag, har Landthushållaren Sjöblom, tryggande sig vid det af värderingsmännen sagde omräde äsuttio värdet, emotsett förkastande af käromålet. Sedan förmägastyrcken bemött förestående genmäle samt parterne å ömse sidor gjort anspråk på ersättning för kostnaderna i målet, har Häradsrätten medelst den 25 Oktober 1877 afkunnadt utslag förklarat utredt vara ej mindre att förberörda omfartspar allaredan varit färdigt, då beslut om ifrågavarande expropriation blifvit fattadt, än att förenämnda stockspår, hvaraf Landthushållaren Sjöblom haft en inkomst väl motsvarande räntan å ett kapital stort tvåtusen tvåhundra femtio mark, komme att slopas, såsnart omfartssparet upplåtes till allmän träfik, i anseende hvartill och då förmägstyrelsen ej gittut styrka, att det vid expropriationen omförmälda jordomräde åsutta värdet, med hänsigt till ofvannämnda omständigheter, vore för högt, Häradsrätten, med stöd af 2 SS: i ofvanåberopade förordning, ålagt förmystyrcken att, emot undfående af behörigt qvitto, för ifrågakomna upproprierade omräde till Landthushållaren Sjöblom utbetala tvåtusen tvåhundre femtio mark; men i anseende till sakens beskaffenhet qvittades kostnaderne deri parterne emellan Hofrätten, under hvars pröfning förmägstyrelsen på förbehållet vid dragit målet, har genom den 25 Juli 1898 deri gifven dom låtit vid Häradsrättens förenämnde utslag bero, jemte det förnvägstyrcken ålagts att till Landthushållaren Sjöblom gälda afgifterne 18
för dennes exemplar af Storättens dom med tjugu mark åttatio penni. Uti denna Hofrättens dom har Jernvägstig. relan i underdånighet anhållit om ändring Hvad sålunda förelupit och handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Lena. ten tagit i öfvervägande; och alldenstund det företag, för hvars skull upproparation af fast gendom eger rum, icke får vid denna egendoms uppskattning tagas i betraktande såsom värdehöjande omständighet samt förenämnda omfartspar icke kunnat upplutas för träfik innan statsjernägarne invid detsamma förvärfvat sig nödigt omräde till upplugssheter, för hvilket ändesmål ifrågavarande extraprislion anordnats, finner Kejserliga Senaten det förhållande, att sagda genom omyndring af ett arktespar inrättade omfärkspar varit färligt innan föreskrift om upproparationen meddelats, icke lagligen kunna på uppskattningen af det uproprieende området utöfvi någon inverkan. I anseende härtill och emedan i förevarande mål endast han blifva fråga om ersättning för sådan skada, som tillskyndes Landthushållaren Sjöblom genom förlusten af sagde omräde, men till sådan skada icke är att härföra den mistning af platshyror för andra områden, som Sjöblom kan komma att lida genom indragningen af det till hans lägenhet inrättade stockspart, ty och då annan gillig grund för bestämmandet af den Landthushållaren sjöblom genom exproprutionen förorsakade skada sålunda icke kunnat af Sjöblom uppgifvas än det upproprierade omrädets värde i dess dövarande skick, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med afseende ej mindre å den utredning, som i berördt afseende förestälts, än å den stegring af jordvärdet, som belägenheten invid jernväg medför, sålunda andra Hofrättens dom, att Landthushållaren Sjöblom för änsagde omräde, utgörande 675. hektar, tillerkännes i ersättning af finsku kronon femhundra mark; och jemte det förnvägdstyrilsen vid denna utgång af saken undgår att till Landthushållaren Sjöblom gälda ofvan. nämnde afgifter för Stefrättens dom, kommer med dessa ändringar vid omförmälda dom i öfrigt, eller såvidt rättegångskostnadenna vid Häradsrätten parterne emellan qvittats att förblifve. Ort alle, som vederbör, 40
till underdånig efterrättelse länder. F Hans Kejserliga Majestäts Höga Tämn, Dess Senat för Finland: A. af Nyberg. 1. W. Kauberg A. af Nyberg. 1. W. Kauberg Henr. Foremius. Ludvig Anders G. Kauppuskiaet August Nybergko. G. Kauppuskiaet August Nybergko. Nuhasa Lindom. /Nhl Mandertskjött Helmikuun 9. päivänä 1900. Keisarillisen Majistulin Korkeassa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nes torahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Talollinen Pekka Paavonpoika Pesonen, Rantasalmen pitäjän Osikonmäen kylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuva Talollinen Mikko Kaarlenpoika Pesonen saapuville tulleena kuin myös Talollisentytär Maria Lovisa Pesonen ja heikkomielisen Talollisen pojan Juhana Pesosen holhooja Talol linen Kaarle Petter Laitinen, hekin Osikonmäen kylästä, poisjääneinä vastaajina ja joka juttu koskee talonkaupan purkamista: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaalissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Helmikuun 9. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itselleen eityttänyt juttuun kuuluvat asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut seuraavat tiedot Asianmukaiseen haasteiden nojalla on Mikko Pesonen Rantasalmen ja Kangaslammin pitäjäin käräjakunnan KihlaLäsnä: Aaf N. F. H. R. 16 - R. A „ 130 Pag. 265. Rb 1898
kunnanoikeudessa lausunut että, vaikka Maria Lovisa Pesosen ja Juhana Pesosen äiti Talollisenleski Maria Lovisa Kämäräinen, omalta kohdaltaan ja yhdessä mainittujen lapsiensa silloisen toisen holhoojan Loisen Taavetti Kämäräisen kanssa sanottujen vajavaltaisten puolesta, oli kauppakirjalla Helmikuun 15. päivältä 1892. 3,500 markan kauppahinnasta myynyt Mikko Pesoselle Maria Lovisa Kamaraisen sekä Maria Lovia sa ja Juhana Pesosen omistaman kolmanneksen Osikonmäen kylän perintötaloa No 19, olivat Maria Lovisa Kämäräinen, Maria Lovisa Pesonen, täysikäiseksi jouduttuaan, ja Kaarle Petter Laitinen, Juhana Pesosen silloinen holhooja, sittemmin 29. päivänä Tammikuuta 1894. tehdyllä kauppakirjalla 3700. markasta myyneet saman tilanosan Pekka Pesoselle, joka sen nojalla oli vaatinut tilan hallintaansa; minkä vuoksi, ja kun ensiksi mainittu kauppa oli edullisempi myyjille, Mikko Pesonen on vaatinut, että jälkimäinen kauppa piti parettaman. Wastaten Mikko Pesosen kanteesen ovat Maria Lovisa Kämäräisen kuoltua Pekka Pesonen sekä Maria Lovisa Pesonen ja Kaarle Petter Laitinen vastastaneet sitä, minkä ohessa Pekka Pesonen on vastakaasteen nojalla vaatinut ylläkerrotun 15. päivänä Helmikuuta 1892. tehdyn tilankaupan julistamista metättömäksi, kosk´ei Kihlakunnanoikeus ollut hyväksynyt sitä kauppaa, mikäsi sillä oli myyty Maria Lovisa ja Juhana Pesosen osat puheenalaista tilaa, sekä kun Mikko Pesonen oli vapaaehtoisesti luopunut talonosan hallinnasta. Mikko Pesosen vastustettua viimeksikenoltua kannetta, on Kihlakunnanoikeus päätöksellä Lokakuun 16. päivänä 1897., mainitsemistään syistä, vahvistanut Mikko Pesosen tilanaston 15. päivältä Helmikuuta 1898. pysyväiseksi ja täysvoimaiseksi, mutta sitävastoin julistanut ylläkerrotun kaupan Tammikuun 29. päivältä 1894. mitättömäksi Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pekka Pesonen on vetoamalla saattanut ju
tun, on tuomiella Syyskuun 17. päivänä 1898. lausunut että, koska Maria Lovisa ja Juhana Pesosen likimäiset sukulaiset olivat vastustaneet sitä kauppaa, nilla Maria Lovisa Kamarainen ja Taavetti Kamäräinen olivat myyneet kolmanneksen perintötilaa No 19. Osikonmäen kylässä Mikko Pesoselle, mikäli koski Maria Lovisa ja Juhana Pesosen osia siinä, eikä Mikko Pesonen ollut saanut Kihlakunnanoikeuden myönnytystä sille kaupalle; sentähden, ja kun Maria Lovisa Pesonen täysikäiseksi tultuaan ei ollut suostunut tähän kauppaan, vaan päinvastoin vaatinut sen purkamista, Hovioikeus julisti mainitun kaupan mitättömäksi mitä tuli Maria Lovisa ja Juhana Pesosen osuuksiin sanotussa talonkolmanneksille Tähän Hovioikeuden tuomioon on Pekka Pesonen alamaisesti hakenut muutosta perustelmalla, johon Mikko Pesonen en sitten vastannut. Mitä näin on tapahtunut sekä asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkittavakseen ja katsoo ettei Pekka Pesonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylläkerrottua tuomiota, jonka varaan asia siis jääpi, ja velvotetaan Pekka Pesonen sen ohessa suorittamaan Micko Pesoselle hänellä täällä juttuun menmeiden kulujen korvaukseksi viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkeassa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyberg. Isak Fellman. A. af Nyberg Isak Fellmans Zuhard dersom. Ludvig Clenberg. Antin Karinen 52
Helmikuun 9. päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä Känen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Palstatilanomista vian pitäjän Niemen kylästä, on hakijana sekä Talolliset Frans Pääjoki ja Frans Holma, saman pitäjän Aki Tuomisaari, Matti Tuonisaari, Uskar Sampakoski, Taavetti Ruojärvi, Juho Suuriniemi, ja Taavetti Seppä ynnä Torppari Juho Myllymäki, mainitusta Niemen kylästä, kuinmyös Talollinen Iisakki Ruokoski, Wihteljärven kylästä Kankaanpään pitäjästä, vastaajina ja joka juttu koskee myllyn hallintaa: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaa tissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Helmikuun 9. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esi tyttänyt juttuun kuuluvat asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saaneet seuraavat tiedot Karkun, Nouhijärven ja Lavian pitäLäsnä: Aaf A. F. - H. B - K. R. S. S. No 131. Såg. 225 R. D. ja Tapani Juhonpoika Tuomisto, Laluskylästä, Sivari Myllyharju, Iisak1895.
jäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Tapani Tuomisto, haasteen nojalla, lausunut, että Niemen kylän Suomisaaren taloon on kuulunut Suunenniemen koskeen sanotussa kylässä rakennettu jauhomylly, ja että Tapani Puomisto, ostaessaan kauppakirjalla Elokuun 16. päivänä 1885. Talolliselta Iisakki Ilocksellilta, joka silloin omisti puolen Tuomisaaren taloa, siitä erotetun Tuomiston nimisen maa-alueen, oli omakseen saanut mainittuun talon puolikkaasen kuuluvan puolen sanot tua, ostamansa maa-alueen rajain sisällä sijaitsevaa myllyä, vaan että Frans Pääjoki ja hänen asiakumppaninsa oikeudettomasti pitivät hallussaan koko myllyä; minkä vuoksi Tapani Tuomisto on vaatinut heidän velvottamistaan Tapani Tuomiston käytettäväksi jättämään hänen omistamansa puolen myllyä sekä korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa. Vastaten kanteesen ovat Frans Pääjoki ja hänen asiakumppaninsa lausuneet, että Iisakki Koiksell, ollessaan koko Tuomisaaren talon omistajana, oli välikirjalla Maaliskuun 27. päivänä 1880. tehnyt Frans Pääjoen ja hänen asiakumppa niensa omistamien tilojen silloisten haltijain kanssa viideksikymmeneksi vuodeksi sopimuksen puheenalaisen, mainittujen sopimuksentekijain omistaman myllylaitöksen nauttimisesta yhteisesti siten, että myllyn käyttäminen oli jaettu neljään toista jauhatusvuoroon, joita Iisakki Hocksell oli saava kaksi, sekä että muiden sopimuksentekijäin piti Suomisaaren talon omistajalle, jonka oli suoritettava myllyvero, maksaa vuosittain vuokraa myllys tä sekä siitä maasta, minkä mylly tarvit si, kaksi markkaa joka vuorolta; johon nähden ja kun Papani Tuomisto, joka vasta sen jälkeen kun Iisakki Heiksell oli Iisakki Tuomisaarelle myynyt puolen Tuomisaaren taloa ja luovuttanut toisen jauhatusvuoronsa sekä antanut oikeuden periä puolet äskenmainittua vuokramaksua, oli ylläkerrotun 16. päivänä Elokuuta 1855 tehdyn kauppakirjan nojalla saanut Iisakki Kocksellilta ainoastaan hänellä silloin enää olleen oikeuden vuosittain 54.
periä lopun vuokramaksua, mutta ei ensinkään jauhatusvuoroa, minkä Heiksell oli pysyttänyt hänelle silloin jäänellä mutta sitten Matti Tuomisaarelle myydyllä emätilalla, Frans Pääjoki ja hänen asiakumppaninsa ovat vastustaneet kannetta. Sittekun myöskin Iisakki Hocksellia oli asiasta kuulustettu ja jutussa muuten niin menetetty kuin asiakirjat osot tavat, on Kihlakunnanoikeus Syyskuun 9. päivänä 1897. lausumallaan päätökseltä, mainitsemistään syistä, velvottanut Frans Paajoen ja hänen asiakumppaninja luopumaan yllämainittuun välikirjaan Maaliskuun 27. päivältä 1880. pesustuvasta Tapani Tuomiston omistaman nyllynosuuden hallinnasta ja jättämään sen Tuomiston käytelläväksi; mutta kunIisakki Hoeksell oli kauppakirjassa Elikuun 16. päivältä 1888. nimenomaan pysyttänyt hänen haltuunsa silloin jääneellä Tuomisaaren emätilalla oikeuden käyttää joka neljättätoista jauhatusvuoraa, on Kihlakunnanoikeus katso nut että Matti Tuomisaari, sanotun emätilan omistajana, oli äskenkerrotun kauppakirjan ehdon nojalla oikeutettu vast edeskin nauttimaan sanotun neljännentoista jauhatusvuoron, jolta kohden Tuomiston kanne siis on hyljätty; ja ovat Frans Pääjoki ja hänen asiakumppaninsa, Matti Tuomisaarikin eri syistä, velvotetut palkitsemaan Tapani Tuomistolle hänen tarpeellisimmät oikeudenkäyntikulunsa sadalla markalla. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Tapani Tuomisto että Frans Pääjoki ja hänen asiakumppaninsa ovat vetoa malla saattaneet jutun, on tuomiolla Heinäkuun 30. päivänä 1898. lausunut että, kosk´ei Tapani Tuomisto ollut voinut näyttää ylläkerrotulla kauppakirjalla Elokuun 16. päivältä 1885. tai muutoin saaneensa omakseen puheenalaista myllynpuolikastu; sentähden harkitsi Hovioikeus oikeaksi, Frans Pääjoen ja hänen asiakumppaniensa vetokirjan johdosta, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Tapani Tuomiston jutussa ajaman kanteen, jotenka lausunnot Matti Tuomisaaren oikeu55