Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Lokakuun 29. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa riitajutussa, jossa ovat Wenäjän alämäiset, oikeudenkäynnin kestäessä kuolleen Keisarikunnan Liikenneministeriön kanslian entisen virkamiehen Nikolai Trofimoff Ferentjeflin leski Antonina Ferentjerva, Pietarin kaupungista. Wenäjän Keisarikuntaa, hakijana, sekä Nikolai Terentjefin äiti Todellisen Valtionenvoksen leski Haritina Terentjerva Arahorva, Uudenkirkon pitäjän Halilan kylästä, saapuville tulleena, mutta Taiteilija Viktor Nikanororowitsch Bobroff, mainitusta kaupungista, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 29. päivänä Lokakuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Toimitettuaan haasteen Haritina StraSämä: J. N. B. K. S. Ä.K. 7.P. A. L. B: A. 363 No 1628. Pag. 72. R. D. 1909.
houvalle ja Viktor Böbreffille, on Nikolai Ferentjeff Uudenkirkon pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Karitina Strahowa oli, ollessaan avioliitossa Nikolai Terentjeffin 22. päivänä Lokakuuta 1888. kuolleen isän, Keisarikunnan Tie- ja Julkisten rakennusten Ylihallituksen kirjurin Profim Pauloff Terentjefin kanssa, ostamalla hankkinut kahdeksanneksen perintötaloa No 21. ja puolen perintötaloa No 22. mainitun pitäjän Inon kylässä sekä sitten kauppakirjalla 5. päivältä Joulukuuta 1906. myynyt sanotut kiinteimistöt ynnä niiden ohessa erään maapalstan Viktor Bolroffille yhteensä 21,000. ruplan kauppahinnasta, josta ainakin 19,200. ruplaa vastasi mainittujen talonosien arvoa; ja kun Trefim Terentjefilla, siihen nähden että hän ja Karitina Strahowa olivat vihityt toisiinsa 27. päivänä Tammikuuta 1852., oli naimaosana ollut kakei kolmannesta sanotuista talonosista sekä hänen osuutensa hänelen kuollessaan olivat perintönä joutuneet Nikolai Terentjoffille, joka oli Trefim Ferentjeffin ainoa lapsi, on Nikolai Ferentjeff vaatinut, että Karitina Strahorva velvoitettaisiin suorittamaan Nikolai Terentjeffille kaksi kolmannesta puheena olevien tilanosien myyntihinnasta, 12,800. ruplaa, korkoineen ja Nikolai Terentjeff oikeutettaisiin sanotun rahamäärän lyhennykseksi kantamaan Viktor Bobroffilta tämän hallussa vielä oleva maksamaton osa kauppahintaa, 10,000. ruplaa korkoineen. Asiasta kuultuna on Haritina Strahoua selittänyt, että hän oli yksityisillä varoillaan itselleen hankkinut yllämainitut kiinteistöt, jotka siis, etenkin kun hän ja Trefim Terentjeff olivat eläneet erillään toisistaan, olivat hänen yksityistä omaisuuttaan; minkä tähden ja kun Nikolai Terentjeff oli antanut suostumuksensa Haritina Strahoivan ja Viktor Böbröffin väliseen kauppaan, Haritina Strahorva on vastustanut kannetta. Sittenkuin Viktor Bokrosliakin oli kanteesta kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus, 364
jossa Nikolai Terentjeff on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 10. päivänä Heinäkuuta 1908. julistamallaan päätöksellä antanut asiasta lausuntonsa ja mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Haritina Strahowan maksamaan Nikolai Torentjellille vaaditut. kaksitoistatuhatta kahdeksansataa ruplaa venäjän rahaa tahi vastaavan määrän suomen rahaa maksuaikana käyvän kurssin mukaan, viiden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien oikeudenkäynnin alusta 15. päivästä Toukokuuta 1908. kunnes täysi maksu tapahtui; ja oikeutettiin Nikolai Ferentjeff sanotusta määrästä kantamaan Viktor Böbrefilta edellämäinitut kymmenentuhatta ruplaa niistä kertyneine korkoineen ja loput Haritina Strahowalta, joka sen ohessa velvoitettiin sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Nikolai Terentjefin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Haritina Strahoiva oli vetoamalla saattanut jutun, on 13. päivänä Helmikuuta 1909. antamallaan tuomiolla, koskei Nikolai Terentjeff ollut vastoin Haritina Strahowan kieltoa näyttänyt, että Profim Terentjefillä oli ollut naimaosaa puheenalaisissa kiinteistöissä, kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljännyt kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Nikolai Terentjeff anonut muutostatänne toimittamallaan perustelmalla, johon Karitina Strahorva on säädetyssä järjestyksessä vastannut; minkä jälkeen ja Nikolai Terentjeflin sittemmin kuoltua ilman rintaperillisiä hänen leskensä Antonira Terentjeva on täällä ilmoittanut jatkavansa Nikolai Terentjefin jutussa ajamaa kannetta sekä Haritinn Strahoiva tänne jättänyt kaksi kirjoitusta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esiin365
tuotu syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. N Eainlund Ahonlälin. J. Nainlund � Ksellatin. Kuten Saarinen Aleksi KäpyKuten Saarinen Aleksi KäpyMannes Peltonen B. Anneberg. Alfra Liuksiala. T. Sjönnifelt Marraskuun 2. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, tilin moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat riidan aikana kuolleen Kansakoulunopettajan Juho Wuorisen oikeudenomistajat hänen leskensä Ida Wilhelmina Wuorinen, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Toitto Ilmari ja Kauko Wäinö Weikko Wuorisen holhoojana, kuin myös Wuorisen puolisojen täysiikäiset pojat Toivo Johannes ja Onni Armas Wuorinen ynnä Nahkuri Adolf Fredrik Nummelin, kaikki Laitilan pitäjän kirkonkylästä, yhteisesti hakijoina ja Itsellinen Juho Heikkilä, sanotun pitäjän Syttyön kylästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 2. päivänä Marraskuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Laitilan, Uudenkirkon ja Pyhämään pitäjäin kärajäkunnan KihlaLäsnä: J. RB K. M. S. G. A. K. W. F. P. (Haf H. 366 No 1654. Pag 238 RD 1908.
kunnanoikeus oli Juho Wuorisen ja Adolf Fredrik Nummelinin kanteesta 22. päivänä Toukokuuta 1902. julistamallaan, lain voiman saaneella päätöksellä velvoittanut Juho Heikkilän viidensadan markan sakon uhalla kolmen kuukauden kuluessa viimesanotusta päivästä toimittamaan Juho Wuoriselle ja Adolf Fredrik Nummelinille "Laitilan" kauppayhtiö" nimisen liikkeen kaupanpitokirjoihin ja tiloihin ynnä muihin todisteihin perustuvan tilin mainitun liikkeen hoidosta 1. päivästä Elokuuta 1893. 25. päivään Elokuuta 1894. kuin myössamalla uhalla Juho Wuorisen ja Adolf Fredrik Nummelinin tarkastettavaksi jättämään kaikki ne asiakirjat, joiden mukaan tili laadittiin ja joihin se perustettiin, ovat Juho Wuorinen ja Adolf Fredrik Nummelin, saatuaan 20. päivänä Elokuuta 1902. Juho Heikkilältä liikkeen hoidosta sanotulta ajalta tehdyn tilin, Heikkilälle toimituttaman sa haasteen nojalla yllämainitussa Kihlakunnanoikeudessa moittineet tuota tiliä ja sitä vastaan muistuttaneet: 367 että tilin mukaan oli Toiminimeltä Linden & Wallin Rauman kaupungissa ostettu tavaroita yhteensä 672. markasta 66. pennistä tunnustetuilla vekpeleillä, mutta että näistä vekseleistä 8. päivänä Marraskuuta 1894. maksettavaksi joutunut 534. markan 75. pennin vekseli ei koskenut yhtiötä, vaan oli Juho Heikkilän omia yksityisiä asioita, joten tämän vekselin sisällys siis li lyhennettävä ensiksisanotusta rahamaarästä. että tiliin oli merkitty yllämainitulle toiminimelle maksetuksi, laskun mukaan, 406. markkaa 93. penniä; mutta koskei Juho Heikkilä ollut toiminimelle suorittanut sellaista laskua, oli tämä erä poistettava, että yhtiöllä tilikauden päättyessä jälellä olevan tavaravaraston arvo oli merkitty 10,092. markaksi 13. pen. niksi, mutta kun samaan aikaan toimitetussa tarkastuksessa oli luetteloon pantu yhtiön tavaroita kaikkidan 16,734. markan 36. pennin arvo ja sitä paitsi joku määrä tavaroita, vä
hintään 600. markasta, oli jäänyt luetteloon panematta, tavaravaraston arvo oli otettava ainakin 17, 334. markaksi 36. penniksi; että, mitä tuli Maalari Rikhard Rantaselle työstään maksettuun 32. markan 70. pennin palkkaan, Rikhard Rantanen oli samaan aikaan kun hän oli yhtiölle toimittanut erinäisiä töitä yhtiön puodista ottanut velaksi niin paljon tavaroita että hän tehdessään Juho Heikkilän kanssa lopputilin oli jää nyt yhtiölle velkaan 45. markkaa 85. penniä, mihin nähden sanottu 32. markan 70. pennin erä oli tilistä poistettava; sekä että Juho Heikkilä oli tiliin yhtiön vastattavaksi merkinnyt kaksi Juho Wuorisen 6. päivänä Helmikuuta ja 11. päivänä Heinäkuuta 1894. asettamaa ja Juho Heikkilän hyväksymää 2,500. markan vekseliä; mutta koska Juho Wuorinen näistä vekseleistä oli Juho Heikki, lälle vakuudeksi antanut kaksi velka kirjaa samoista rahamääristä ja sittemmin Heikkilälle maksanut velkakirjain sisällykset sekä Heikkilä, kun velkakirjat olivat joutuneet hukkaan, oli kirjallisesti kuolettanut ne, olivat mainitut vekselit tilistä poistettavat; ja samalla kuin Juho Wuorinen ja Adolf Fredrik Nummelin ovat väittäneet, ettei Juho Heikkilä ollut heidän tarkastettavakseen jättänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksessä 22. päivältä Toukokuuta 1902. mainittuja asiakirjoja, ovat Juho Wuorinen ja Adolf Fredrik Nummelin vaatineet Juho Heikkilää tuomittavaksi sanotusta laiminlyömisestä määrättyyn uhkasakkoon sekä moitteenalaista tiliä julistettavaksi mitättömäksi ja Heikkilää velvoitettavaksi uusien sakkojen uhalla määräajan kuluessa tekemään sekä Juho Wuoriselle ja Adolf Fredrik Nummelinille antamaan uuden, edellä kosketelluilta kohdin oikaistun tilin kysymyksessä olevalta hoitokaudelta kuin myös muutoin täyttämään mitä hän kerrotuin tavoin oli laiminlyönyt; jonka ohessa Juho Wuorinen ja Adolf Fredrik Nummelin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan. Asiasta kuulustettuna on Juho Heikki368
lä väittänyt Juho Wuorisen ja Adolf Fredrik Nummelinin muistutuksia perusteettomiksi sekä, pitäen kannetta muutenkin oikeettomana, vaatinut sitä hyljättäväksi; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus päätöksellä 4. päivänä Joulukuuta 1903. on ratkaissut asian; ja samalla, kun Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Juho Wuorisen ja Adolf Fredrik Nummelinin vaatimukset että kysymyksessä oleva tili julistettaisiin mitättömäksi ja Juho Heikkilä velvoitettaisiin laatimaan sekä Wuoriselle ja Nummelinille antamaan uusi tili kuin myös vapauttanut Juho Heikkilän Kihlakunnanoikeuden päätöksellään 22. päivätä Toukokuuta 1902. määräämistä uhkasakoista, on Kihlakunnanoikeus, koskeuJuho Heikkilä ollut voinut näyttää väiraksi Juho Wuorisen ja Adolf Fredrik Nummelinin todistajilla todeksi saattamaa väitöstä että yhtiöllä 25. päivä nä Elokuuta 1894. oli ollut jälellä ole via tavaroita vähintään kuudentoista tuhannen markan arvo, velvoittanut ja ho Heikkilän oikaisemaan tiliin merkityn kymmenentuhannen yhdeksänkymnenenkahden markan kolmentoista pennin erän kuudeksitoistatuhanneksi markaksi; mutta koska oli todistettu, että ennen mainittu viidensadan kolmenkymmenenneljän markan seitsemänkymmenenviiden pennin vekseli oli Juho Wuorisen omalla käsialalla yhtiön vekselikirjaan merkitty sekä ettei tämä öikelivelka, kuten Juho Wuorinen ja Adolf Fredrik Nummelin olivat väittäneet, ollut Juho Heikkilän yksityistä velkaa; että Toiminimen Linden & Wallinin yhteislaskussa 21. päivältä Helmikuuta 1895. oleva, yhtiön toiminimeltä Heinäkussa 1894. ottamia tavaroita osottava neljänsadankuuden markan yhdeksänkymmenenkolmen pennin lasku todellisesti oli maksettu; sekä että Juho Heikkilä oli suorittanut Rikhard Rantaselle kolmekymmentäkaksi markkaa seitsemänkymmentä penniä, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Juho Wuorisen ja Adolf Fredrik Nummelinin näissä kohdin tekemät muistutukset sekä samoin jättänyt huomiotta Juho Wuorisen ja 369
Adolf Fredrik Nummelinin kanteen ylempänä mainittujen, 6. päivänå Helmikuuta ja 11. päivänä Heinäkuuta 1894. asetettujen kahdentuhannen viidensadan markan vekselien poistamisesta tilistä, ja oli asianlaatuun nähden Juho Wuorisen ja Adolf Fredrik Nummelinin itsensä kärsittävä heillä jatun vuoksi olleet kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Juho Wuorinen ja Adolf Fredrik Nummelin että Juho Heikkilä vetor malla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa 31. päivänä Heinäkuuta 1908. katsonut, etteivät Juho Wuorinen ja Adolf Fredrik Nummelin olleet esiintuoneet syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä ja ettei Juho Heikkilänkään muutoksenhakemus antanut aihetta samaisen päätöksen oikaisemiseen muulla tavoin kuin että koskeivät Juho Wuorinen ja Adolf Fredrik Nummelin olleet saattaneet luotettavasti näyttää että Laitilan kauppa yhtiöllä 25. päivänä Elokuuta 1894. oli ollut jäljellä tavaroita suurempaa määrää kuin mitä Juho Heikkilä oli tiliinsä merkinnyt eli kymmenentuhannen yhdeksänkymmenenkahden markan kolmentoista pennin arvo, Wuorisen ja Nummelinin vaatimus tavaravaraston arvon muuttamisesta seitsemäksitoistatuhanneksi kolmeksisadaksi kolmeksikymmeneksineljäksi markaksi kolmeksikymmeneksikuudeksi penniksi hyljättiin, joten tili siis tässä kohden oli muuttumattomana pidettävä. Hovioikeuden tuomioon ovat, Juho Vuorisen kuoltua, edellämainitut hänen oikeutensaomistajat sekä Adolf Fredrik Nummelin anoneet muutosta, Keisarillinen Senaatti on tutkinut täman jutun ja katsoo, etteivät Ida Wilhelmina Wuorinen ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti J. N. Bömelund Lautui Saaranen Walter Andersin. A; Kokalin. Aksi Käpyl. Mannes Peltonen. Hof Hellen 370
Marraskuun 18. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Talollinen Juho Erkki Waarala, Tuolajärven pitäjän Käsmän kylästä, on hakijana, ja Talollisenpoika Ulrik ki Törmänen, samasta kylästä tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 18. päivänä 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Oulun läänin Kuvernöörin luona ja sittenkun asia riitaisena oli siirretty asianomaisen tuomioistuimen käyteltäväksi, Kemijärven ja Tuolajärwen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Ulrikki Törmänen vaatinut Juho Erkki Waaralaa velvoitettavaksi Maaliskuun 21. päivänä 1903. Törmäselle antamansa velkakirjan perusteella suorittamaan Törmäselle velkakirjan sisällys 403. markkaa 50. penniä neljän prosentin Läsnä: D. W. F. A. J. P. - A. S. /B. F. M. 37 1/171717 37dje Pag. 55. R. B. 1909.
vuotuisine korkoineen velkakirjan antopäivästä lukien kuin myös korvaamaan Ulrikki Törmäselle hänellä jutussa olleet kulungit. Kuulustettuaan Juho Erkki Waaralaa, joka, kieltäen antaneensa Ulrik ki Törmäselle puheena olevaa velkakirjaa, on vastustanut Törmäsen vaati musta, on Kihlakunnanoikeus Tammikuun 16. päivänä 1908. julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla kyljännyt Ulrikki Törmäsen asiassa ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ulrikki Törmänen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa Joulukuun 30. päivältä 1908. antanut asiasta lausuntonsa; ja koska Ulrikki Törmänen oli näyttänyt kanteen perusteena olevan velkakirjan oikeaksi, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Juho Erkki Wääralan, saadessaan takaisin tuon velkakirjan kuitattuna, maksamaan Ulrikki Törmäselle vaaditut neljäsataakolme markkaa viisikymmentä penniä neljän prosentin vuotuisella korolla Maaliskuun 21. päivästä 1903. täyden maksun tapahtumiseen asti sekä sen ohessa kolmellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Ulrikki Törmäsen lainhaku - ja oikeudenkäymiskustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Juho Erkki Waarala hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Juho Erkki Waarala ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Kejsarillinen Suomen Senaatti: Ylillernus Winter Andersin. Johannes Peltonen Alfred Liuksiala. D. F. Mölli 372
Marraskuun 19 päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta nostorahalla tulleessa velkomisjutussa, jossa Talollinen Tuomas Juhonpoika Haikonen, Sakkolan pitäjän Karholan kylästä, on hakijana sekä Talollinen Juho Sipiläinen, sanotun pitäjän Sakkolan kylästä, vastaajana Annettu Oikeusosastossa 19 päivänä Marraskuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haasteen nojalla on Juho Sipiläinen Sakkolan ja Metsäpirtin pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän auttaakseen Tuomas Haikosta oli 18 päivänä Syyskuuta 1905 hyväksynyt Kaikosen kuuden kuukauden kuluttua maksettavaksi asettaman 1800 markan vekselin, jonka sisällyksen Tuomas Haikonen, myydessään vekseLäsnä: D. W. Å. K.W. A. F. B. Ä. L. 373 No 1720. S. 37. R. D. 1909
lin Kansallis-Osake-Tankin Käkisalmen kaupungissa olevalle haarakonttorille, oli sielta nostanut, vaan että Sipiläinen sittemmin, kun Haikonen oli laimiintyönyt määräajalla lunastaa vekselia pankista, oli ollut pakoitettu saman vekselin perustulla 20 päivänä Elokuuta 1906 suorittamaan asianomaiselle ulosottomiehelle kaikkine kustannuksineen yhteensä 1917 markkaa 50 penniä; ja kun Juho Sipiläinen ei ollut koskaan ollut Tuomas Haikoselle mitään velkaa, on Sipiläinen vaatinut Tuomas Haikosen velvoittamista hänelle maksamaan viimeksisanotun rahamäärän sekä korvaamaan Sipiläisen oikeuden käymiskulut Tuomas Haikosen vastustettua kannetta, selittäen muun muassa että puheenalainen vekseli oli asetettu ja hyväksytty Maakauppias Adam Lampiin austamista varten, joka myös oli saanut pankista vekselillä hankitut rahat, sekä että Juho Sipiläinen oli valvonut hänelle täten syntyneen saatavan Adam Lampun konkurssissa, on Kihlakunnan oikeus 13 päivänä Lokakuuta 1906 jutestämassään päätöksessä lausunut tosin toteensaatetuksi, ettei Juho Sipilainen hyväksyvessään mainitun vekselin ollut Tuomas Haikoselle mitään maksava; mutta kun samalla oli näytetty, että Juho Sipiläinen oli hyväksymisensä vekseliin kirjoittanut Adam Lampun esityksestä ja häntä auttaakseen, ja todistusta puuttui siitä, että vekselin sisällys olisi tullut Tuomas Haikosen hyväksi, on Kihlakunnanoikeus hyljän nyt Juho Sipiläisen asiassa ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Sipiläinen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 31 päivänä Joulukuuta 1908 ratkaissut asian ja katsonut, kuten Kihlakunnanoikeuskin, asiassa näytetyksi, ettei Juho Sipiläinen hyväksyessään kysymyksessä olevan tuhannen kahdeksansadan 374
markan vekselin ollut ollat Tuomas Haikoselle mitään maksava ja että Sipiläinen sittemmin oli ollut pakoitettu 20 päivänä Elokuuta 1906 toimitetussa ulosotossa suorittamaan Kansallis - Osake - Pankin Käkisalmen kaupungissa olevalle haarakonttorille, jolle samainen vekseli oli myyty, vekselin sisällyks kaikkine kustannuksineen eli yhteensä tuhat yhdeksänsataa seitsemäntoista markkaa viisikymmentä penniä; minkä tähden ja kun Tuomas Haikonen ei ollut voinut vastoin Juho Sipiläisen kieltoa toteensaattaa väitettään, että vekselillä kannetut rahat, joskin ne olisivat Adam Lampulle jätetyt, olisivat tulleet muun henkilön kuin Tuomas Haikosen hyväksi, Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden puheenalaisen päätöksen, velvoittanut Tuomas Haikosen kuittia vastaan suorittamaan Juho Sipiläiselle tuhat kahdeksansataa markkaa korkoineen kuusi sadalta vuodessa lakien vekselin lankeemispäivästä 18 päivästä Maaliskuuta 1906 seuraavan Elokuun 20 päivään saakka sekä kolmellakymmenellä markalla korvaamaan Juho Sipiläiselle hänen Kihlakunnanoikeudessa asiassa kärsimänsä kulungit. Hovioikeuden tuomioon on Tuomas Haikonen hakenut muutosta perustelmalla, johon Juho Sipiläinen on säädetyssä järjes tyksessä vastannutKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuden ylempänä mainitun päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Kejsarillinen Suomen Senaatti: J G. Ulemnass Walter Andersin. Alfred Luksiala. Aleksi Käpy Mannes Peltonen. D. F. Mölse 375
4 Marraskuun 22 päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, maa-alueen luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Muolan pitäjän Perkjärven kylässä asuva Huvilanomistaja Sergei Viktorovitsch Petroff on hakijana sekä samasta kylästä kotoisin olevat Majatalonhoitaja Olga Klementjeva sekä hänen poikansa Konstantin Klementjeff ja tyttärensä Maria Klementjeva saapuville tulleina, mutta tyttärensä Jelena Klementjeva poisjääneenä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 22 päivänä Marraskuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Muolan ja Heinjoen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Olga Klementjeva sekä Konstantin Klementyjeff ynnä Maria ja Helena Klementjeva vaatineet että, koska Sergei Petroff oikeudettomasti piti hallussaan erästä PerkLäsnä: D.W. A. K. M. A: K. J. P. Å. L. 376 No 1728. Såg. 56. R. D 1909.
järven raistaluaseman läheisyydessä olevaa, Olga Klementsevan ja hänen äskenlueteltujen asiakumppaniensa omistamaan osaan perintötalosta No 6 sanotussa Perkjärven kylässä kuuluvaa viidenkymmenen metrin pituista ja kolmenkymmenenkahden metrin levyistä maa-aluetta Tergei Petroff velvoitettaisiin lähtöaikaa naut timatta muuttamaan pois sanotulla maaalueella olevat rakennuksensa sekä jättämään alue Olga Klementjevan ja hänen asiakumppaniensa hallintaan, minkä ohessa Olga Klementjeva ja hänen asiakumppaninsa ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Asiassa kuultuna, on Sergei Petroff huomauttanut, että hänelle toimitettu haaste sisälsi ainoastaan vaatimuksen hänen häätämisestänsä puheenaolevalta alueelta, mutta ei vaatimusta rakennusten poismuuttamisesta, minkä vuoksi Sergei Petroff on kieltäytynyt antamasta vastuuta kanteeen viimeksimainitussa osassa Sittenkuin Kihlakunnanoikeus 1 päivänä Lokakuuta 1906 julistamallaan vaitepäätöksellä, siihen nähden että vaatimus Sergei Petroffin omistamien rakennusten poismuuttamisesta kysymyksessä olevalta alueelta sulkeutui haasteessa mainittuun vaatimukseen Terger Schroffin häätämisestä samaiselta alueelta, oli velvoittanut Sergei Betroffin vastaamaan kanteseen kokonaisuudessaan, on Sergei Petroff esiintuonut että Olga Klementjeva omasta puolestaan ja silloin alaikäisten tyttäriensä Helena ja Maria Klementjevän holhoojana sekä Konstantin Klementjeff olivat välikirjat la 1 päivältä Toukokuuta 1901 vuokranneet puheena olevan maa-alueen Sergei Petroff ille kahdenkymmenenviiden vuoden ajaksi, minkä vuoksi ja kun sanottu vuokenaika ei ollut vielä umpeen kulunut ja Olga Klementjeva ja hänen asiakumppa ninsa, erään Sergei Petroffin ja Olga Klementjevän välillä sanotusta välikirjasta Kihlakunnanoikeudessa vireillä olleen oikeudenkäynnin 24 päivänä Helmikuuta 1905 päätyttyä, olivat luvannee antaa Sergei Petroffille uuden välikirjan riidanalaisen alueen vuokraamisesta sekä suullisesti oikeuttaneet hänet edelleen sanotul377