Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
näyttänyt toteen, että hän oli käyttiänyt sanotulla veksellillä nostamansa rahat Herman Hyvärisen hyväksi tahi että hän puheenalaisista lehmistä oli suorittanut muutakaan vastiketta, eikä sanotun välipuheen siis voitu katsoa tarkoittaneen todellista kauppaa, sentähden ja kun samaisen välipuheen mukaan Kalle Hyväriselle luovutettavia lehmiä sitä paitsi ei oltu todistettavasti erotettu Herman Hyvärisen muista lehmistä eikä muutenkaan yksityiskohtaisesti määritetty, on Kihlakunnanoikeus julistanut kysymyksessä olevan kaupan mitättömäksi ja velvoittanut Kalle Hyvärisen Herman Hyvärisen konkurssipesän haltuun edelleenkin jättämäären lehmän, jota hän ei vielä ollut saanut haltuunsa, sekä suorittamaan konkussipesälle kolmesta lehmästä myymällä saamansa hinnan viisisataa kaksikymmentäviisi markkaa kuin myös sadalla kymmenellä markalla korvaamaan kenkurssipesän oikeudenkäyntikulut. Hyvioikeus, jonka tutkittavaksi Källe Hyvärinen oli vetoamalla saattanut jutun, on 25 päivänä Huhtikuuta 1911 siinä antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Kalle Hyvärisen viidelläkymmenellä markalla palkitsemaan Kauppias Nousiaiselle Hovioikeudessa asiasta johtuneet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Kalle tyvärinen anonut muutosta perustelmalla, johon Kauppias Nousiainen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo Kalle Hyvärisen ei voineen näyttää, että riidanalaisella kaupalla olisi tarkoitettu puheenalaisessa välikirjassa mainitun omaisuuden omistusoikeuden siirtoa; mihin nähden Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon tuomioistuimet ovat 161
jutussa johtuneet; ja velvoitetaan Kalle Hyvärinen suorittamaan Herman Hyvärisen konkurssipesälle, korvaukseksi sillä täällä jutun vuoksi olliista kuluista, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Ylkennan Marnes Hollonen. Johannes Pesonen. A. W. Ruusuvaara Reian Lautunen 19 Toukokuun 30. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullees sa, irtaimen omaisuuden luovutta. mista koskevassa jutussa, jossa Senaattorinleski Alexandrine Hornborg ja Maanviljelijä Edvard Honborg, Valkealan pitäjän Oravalan kylästä, ovat hakijoina sekä Kotkan kaupungissä oleva toiminimi Kymmene Fottningsbolag vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 30. päivänä Toukokuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Walkealan pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on toiminimen Kymmene Flottningsbolagin puolesta haasteen nojalla lausuttu että, sittenkun toiminimi, joka Kyminjoen vesistöissä harjoitti useiden eri toiminimien puutavarain lauttausta, oli syksyllä vuonna 1906. lopettanut lauttauksensa, Maanviljelijä Hornborg oli SenaattoLäsnä: S.S. 7. Sr A. B. F. P. R. H. Å R. U. S. No 829. Pag. 322 RD. 1912 409.
rinlesken Hornborgin omistamaan Oravalan taloon kuuluville Kyminjoen rännoille nostattanut sanottuun jokeen uponneita puutavaroita 66. tukkipuuta ja noin 550. paperipuuta, joissa oli Kymmene Föttningsbolagin osakasten merkit; ja koska Kymmene Ilottningsbolag vuosittain oli nostattanut lauttauksesta veteen jääneet puutavarat maalle ja Maanviljelijän Hornborgin vedestä otattamat puut siis olivat olleet vedessä lyhemmän ajan kuin yhden vuoden, minkä ajan kuluttua veteen uponnut puu vasta oli katsottava hyljätyksi, on toiminimen puolesta vaadittu, että Senaattorinleski Hornborg ja Maanviljelijä Hornborg, joiden hallussa kysymyksessä olevat puut olivat, velvoitettaisiin puiden nostopalkkiota vastaan luovuttamaan ne toiminimelle Senaattorinlesken Hornbergin ja Maanviljelijän Hornborgin vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 13. päivänä Marraskuuta 1907. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt jutussa ajetun kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kymmene Flottningsbolag vetoamalla oli saat tanut jutun, on 28. päivänä Elokuuta 1909. antamassaan tuomiossa katsonut selville käyneen, että Maanviljelijä Hornborg oli ilmoitettuna aikana Kyminjoesta Oravalan talon rantojen kohdalta nostattanut ja haltuunsa ottanut 66. tukkipuuta ja 550. paperipuuta, jois sa oli Kymmene Flottningsbolagin osakasten merkit; ja koska Senaattorinleski Hornborg ja Maanviljelijä Hornborg eivät olleet toteennäyttäneet jutussa tekemäänsä väitettä, että kysymyksessä olevat puut olisivat olleet vuotta kauemman vedessä ja että toiminimi siis Vesioikeuslain 2. luvun 18. SS:n mukaan olisi menettänyt oikeutensa niihin, on Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, velvoittanut Senaattorinlesken Hornborgin ja Maanviljelijän Hornborgin luovuttamaan sanotut puut toiminimelle, sen suorittaessa heille nostopalkkion, jonka mää163
rästä asialliset, elleivät voisi siitä sopia, saisivat erikseen riidellä Hovioikeuden tuomioon ovat Senaat torinleski Hornborg ja Maanviljelijä Honberg anoneet muutosta tänne toimitta. mallaan perustelmalla, johon Kymmene Flottningsbolag on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska on selville käynyt, että Kymmene Ilottnings bolag, joka on jo monena vuonna ennen 1906. vuoden kesää harjoittanut puiden lauttausta Kyminjoessa, on ainoastaan vähissä määrin ja epätarkasti täyttänyt sillä lauttauksen toimittamisessa Kyminjoessa noudatettavien määräyksien mukaan olleen velvollisuuden nostattaa vedessä uppoamaisillaan olleita ja sinne uponneita puita, joten niitä oli, niinkuin Kymmene Flottningsbolagin puolesta on jutussa osaksi myönnet tykin, jo aikaisemmilta lauttauskaasilta jäänyt Senaattorintesken Homborgin omistaman Oravalan talon rintöjen kohdalle, Kymmene Flottningsbolagin voimatta näyttää sen toimesta ryhdytyn tai aiotunkaan ryhtyä nostamaan kesällä vuonna 1906. puheenalaiseen veteen mahdollisesti jääneitä puita; sentähden ja kun Kymmene Flottningsbolag ei ole tahtonutkaan jutussa esittää selvitystä siitä, että Maanviljelijän Hornbergin vedestä nostattamien puiden joukossa olisi ollut viimeksi sanottuna kesänä Kymmene Fottningsbolagin lautattavina olleita puutava. roita, sitäkin vähemmän osottaa niitä puita, mitkä olisivat olleet tässä lauttauksessa ja joihin Kymmene Flattningsbolag Vesioikeuslain 2. luvun 18. SS:n mukaan olisi säilyttänyt omistusoikeuden, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus on asiasta johtunut. Tätä kaikki asianomaiset nou464
dattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Kuten Saarinen Marinus Peltonen. Kuten Saarinen asiamies Peltonen. Alfred Liuksiala. B. Anneberg Alfred Liuksiala. B. Anneberg C: Johannes Pesonen K. R. Helanen Johannes Pesonen K. R. Helanen. A. W. Ruusuvaara. Uno Strömsten 20 Toukokuun 30 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesla Turun Hovioikeudesta tullees ra torpan tilusten erottamista koskevassa jutussa, jossa Torppari Aatami Juhonpoika Suppainen. Asikkalan pitäjän Paakkolan kylästä, on hakijana sekä Talollinen Antti Antinpoika Lotila, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 30 päivänä Toukokuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kihlakunnanoikeudessa siinä käräjäkunnassa, johon aikoinaan kuuluivat Kosken kappeli sekä osia Asikkalan ja Hollolan pitäjistä, 1861 vuoden varsinaisissa syyskäräjissä oli edellämainitussa Paakkolan kylässä olevan Loti lan verotalon toisen puoliskon silloinen omistaja Talollinen Antti Juho Antinpoika Lotila esiintuomillaan perusteillä vaa linut Torpparia Juho Mikonpoika Suppoista ilvoitettavaksi joko jättämään hallitseman läsnä: J. R. 1.  2.s. P. l. B. (H; Fm. 65 Såg 240 R. D. 1902 No 828.
sa sanottuun talonpuoliskoon kuuluva Suppaisen torppa. Antti Juho Lohlan vapäästi käytettäväksi taikka maksamaan siitä riittävä vero, ja jättänyt Kihlakunnanoikeuteen torpan tiluksilla 15 päivänä Elokuuta 1862 pidetyssä katselmuksessa laaditun toimituskirjan ja piirroksen näyttääkseen mitkä tilukset olivat alkuaan olleet Suppaisen torpan haltijain viljeltävinä ja mitkä Juho Mikonpoika aikaa myöten oli Lotilan talon maasta viljelykseen raivannut; ja oli mainitusta katselmuskirjasta ja piirroksesta käynyt selville että N:rolla 1 merkitys tä Suppain alustannellosta oli torpan tiluksilla kaksi ja puoli tynnyrinalaa sekä talon tiluksilla yksi tynnyrinala, N:rolla 2 merkitty neljänneksen tynnyrinalan suuruinen kauramaa oli kokonaan talon tiluksilla, Norolla 3 merkitystä Takarelta nimisestä pellosta oli kaksi tynnyrmalaa torpan tiluksilla ja puolitoista tynnyrinalaa talon tiluksilla, N:roilla 4 ja 5 merkityt Sanensaaren pinempi ja suurempi pello kumpikin oli vat kokonaan talon tiluksilla, N:rolla Emerkitystä Isomäenpelto-nimisestä pellosta oli yksi tynnyrinala torpan tiluksilla ja samoin yksi tynnyrinala talon tiluksilla, Norolla  Merkitty Suppain - sivusten pelto oli kokonaan torpan tiluksilla, N:rolla 8 merkitty Suppainlaustanpelto ja N:rolla 9 merkitty Suppainalustan eli Wälihorvennoittu olivat kokonaan talon tiluksilla sekä N.rolla 10 merkitty Karhunsaaremiittu ja. Talla 11 merkitty Sjuavaistennittu olivat kokonaan torpan tiluksilla. Sanotun kanteen johdosta oli Kihlakunnanoikeus 31 päivänä Lokakuuta 1862 julistamallaan päätöksellä lausunut Juho Mikonpojan, joka kuolleen isänsä Mikko Juhonpojan jälkeen hallitsi hänelle ja hänen lapsilleen ja perillisilleen kontrahdin mukaan 16 päivältä Joulukuuta 1833 kuuluvaa Tupiaisen torppaa, ei millään tavalla menettäneen nautintooikeuttansa siihen sekä siis hyljännet Juho Lotilan vaatimuksen Juho Mikonpojan erottamisesta torpasta, mutta koska paikallä pidetussa katselmuksessa oli havaittu, että Juho Mikonpoika, paitsi mitä tiluksia, jotka kontrahtia tehtäessä olivat kuuluneet 166
sa, sanottuun talonpuoliskoon kuuluva Suppaisen torppa - Antti Juho Lohlan vapäästi käytettäväksi taikka maksamaan siitä riittävä vero, ja jättänyt Kihlakunnanoikeuteen torpan tiluksilla 15 päivänä Elokuuta 1862 pidetyssä katselmuksessa laaditun toimituskirjan ja piirroksen näyttääkseen mitkä tilukset olivat alkuaan olleet Suppaisen torpan haltijain viljeltävinä ja mitkä, Juho Mikonpoika aikaa myöten oli Lotilan talon maasta viljelykseen raivannut; ja oli mainitusta katselmuskirjasta ja piirroksesta käynyt selville että N:rolla 1 merkitys tä Suppain alustannellosta oli torpan tiluksilla kaksi ja puoli tynnyrinalaa sekä talon tiluksilla yksi tynnyrinala, N:rolla 2 merkitty neljänneksen tynnyrinalan suuruinen kauramaa oli kokonaan talon tiluksilla, N:rolla 3 merkitystä Takanelta nimisestä pellosta oli kaksi tynnyrmalaa torpan tiluksilla ja puolitoista tynnyrinalaa talon tiluksilla. N:roilla 4 ja 5 merkityt Sanensaaren pidnempi ja suurempi pello kumpikin oli vat kokonaan talon tiluksilla; Nuolla Emerkitystä Isomäenpelto - nimisestä pellosta oli yksi tynnyrinala torpan tiluksilla ja samoin yksi tynnyrinala talon tiluksilla, N:rolla I merkitty Suppain - siivusten pelto oli kokonaan torpan tiluksilla, N:rolla 8 merkitty Suppainlaus tanpelto ja M:rolla 9 merkitty Suppain alustan eli Wälikorvenneittu olivat kokonaan talon tiluksilla sekä N.rolla 10 merkitty Karhunsaaremiittu ja N: polla 11 merkitty Suravaistennittu olivat koko naan torpan tiluksilla. Sanotun kanteen johdosta oli Kihlakunnanoikeus 31 päivänä Lokakuuta 1862 julistamallaan päätöksellä lausunut Juho Mikonpojan, joka kuolleen isänsä Mikko Juhonpojan jälkeen hallitsi hänelle ja hänen lapsilleen ja perillisilleen kontrahdin mukaan 16 päivältä Jaalukuuta 1833 kuuluvaa Sunnaisen torppaa, ei millään tavalla menettäneen nautintooikeuttansa siihen sekä siis hyljännet Juho Lotilan vaatimuksen Juho Mikonpojan erottamisesta torpasta, mutta koska paikalla pidetyssä katselmuksessa oli havaittu, että Juho Mikonpoika, paitsi mitä tiluksia, jotka kontrahtia tehtäessä olivat kuuluneet 466
ja joiden siis oikeastaan piti kuulua torppaan, oli talon maalla raivannut ja viljellyt niin paljon pelloa ja niittyä että niistä muilta torpilta vuosittain lehtäisiin verona vähintäin hevospäivätyö viikossa torpparin omalla ruoalla, niin oli Kihlakunnanoikeus mainitsemillaan perusteilla korottanut veron Suppaisen torpasta sen sillaisine tiluksineen 25 honearunlaksi, jotka sekä ennen määrätyt viisi hevos- ja viisi jalkapäivätyötä talon ruoassa ynnä puolen leiviskää voita Juho Mikonpojan ja hänen jälkeläistensä tuli torpasta vuosittain suorittaa Lotilan taloon, lukien puoli-paastosta vuonna 1863, minkä ohessa Antti Juho Lotila saisi maanmittarilla mittauttaa ja kartoituttaa kaikki Suppaisen torpan silloiset maat, joiden räjäin ulkopuolelle Juho Mikonpoika ei olisi oikeutettu ilman eri suostumusta talonomista jan kanssa laajentamaan viljelyksiään, saa den asialliset sitä paitsi sellaisessa maan mittarintomituksessa lähemmin suostua laitumesta ja metsäntuotteiden ottamisesta törmän tarveliksi; ja oli asianomainen Laamannanoikeus, jonka tutkittavaksi Juho Mikonpoika oli asian saattanut, 8 päivänä Huhtikuuta 1863 antamallaan tuomiolla vahvista nut Kihlakunnanoikeuden äskenkerrotun päätöksen. Sama Kihlakunnanoikeus oli sittemmin 21 päivänä Heinäkuuta 1868 kuolleen Juho. Mikonpojan lesken Eeva Kaisa. Aatamintyttären anomuksesta 30 päivänä Huhtikuuta 1870 julistamallaan päätöksellä vahvistanut kiinnityksen puheenalaiseen Lotilan talon puoliskoon Eeva Kaisa. Aatamintyttärelle vakuudeksi edelläkerrotun 16 päivänä Joulukuuta 1853 tehdyn kontrahdin pysyväisyydestä ynnä niiden tilusten nautinnasta, jotka Kihlakunnanoikeuden päätöksen mukaan 31 päivältä Lokakuuta 1862 olivat yli kontrahdin tulleet kuulumaan Suppaisen torppaan; minkä jälkeen. Asikkalan pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeus 20 päivänä Maaliskuuta 1879 oli uudistanut vastamainitun kiinnityksen. Sittenkun Antti Lotila oli 17 päivänä Helmikuuta 1898 laaditulla kauppakirjalla vanhemmiltaan Antti Antinnoika Isolotilal ta ja tämän vaimolta Aurora Isolohlalta ostanut puheenalaisen Lötilan talon puoliskon ja 28 päivänä Helmikuuta 1900 saanut siihen kiinnekirjan, oli Juho Mikonpoika - vainajan 467
ja hänen 24 päivänä Lokakuuta 1882 myös kuolleen vaimonsa Eeva Kaisa. Aataminlyltären, poika, Suppaisen torpan haltija Aatami Siinpainen 15 päivänä Joulukuuta 1903 Hämeen läänin Kuvernöörille jättämässään hakemuskirjassa anonut että puheenalaisen Suppaisen torpan tilukset maatilojen ositta misesta 12 päivänä Kesäkuuta 1895 annetun asetuksen, 41 SS:n nojalla laillisesti erotet taisiin Lotilan talon puoliskon muista tiluksista joko itsenäiseksi tilaksi taikka palstatilaksi ja että maanmittari määrättäisiin erottaminen toimittamaan, jota hakemusta. Antti Lotila Kuvernöörinvirastoon antamassaan selityksessä oli vastustanut sillä perusteella että Juho Mikonpoika oli mainitulla kontrahdilla 16 päivältä Joulukuuta 1833 otettu vain torppariksi Suppaisen torppaan eikä hänelle sillä, enempi kuin edellä kerrotulla Kihlakunnanoikeuden 31 päivänä Lokakuuta 1862 julistamalla päätökselläkään oltu luovutettu omistusoikeutta torpan maihin, vaan ainoastaan nautintooikeus eikä tuo kontrahti myöskään ollut Lotilan taloon kiinnitettynä silloin kuin Antti Lötila oli ostanut Lotilan talon puoliskon kaikkine maineen ja muine etuuksi neen ilman että kaupassa oli Suppaisen tornan maita poiserotettu; minkä jälkeen Kuvernöörinvirasta 9 päivänä Tammikuuta 1904 antamallaan päätöksellä, koska. Antti Lotila oli tehnyt asian riitaiseksi eikä Kuvernöörinvirasto saattanut ratkaista sen kaltaisia maanomistusta koskevia riitaasioita, oli lykännyt asian tuomioistuimen käsiteltäväksi sekä määrännyt että Aatami Suppainen sai tuomioistuimen lakivoimaisella päätöksellä uudelleen esittää hakemuksensa Kuvernöörille, jolloin tiluksien lohkomista tai erottamista varten ryhdyttäisiin tarpeellisiin toimenpiteisiin. Tämän johdosta on Aatami Suppainen, toimitettuaan. Antti Lotilalle kirjallisen haasteen. Asikkalan pitäjän käräjjäkunnan 1904 vuoden varsinaisiin syyskäräjiin, Kihlakunnanoikeudessa toistanut mitä hän Kuvernöörinvirastossa oli esiintuonut ja lisäksi huomanttanut että puheenalaisen Lotilan talonpuoliskon ollessa vielä kruununluontoisena, sen haltijan Aatami Suppaisen isän isäni sän Juho Yrjönpojan kuoltua hänen poikansa 168
tatami Suppaisen isänissä Mikko Juhonpoika ja tämän veli. Antti Juhonpoika olivat päivänä Helmikuuta 1800 samasta Lotilan talon puoliskosta tehneet sellaisen kirjalli sen sopimuksen, että. Antti Juhonpoika sai hallinta oikeuden taloon ja Mikko Juhonpoika taloon kuuluvaan Suppaisen tormaan, minkä jälkeen. Antti Juhonpoika oli hakenut ja saanut taloon sijoitus kirjan 23 päivänä Toukokuuta 1800., että mainittu sopimuskirja lasin oli varkaan käden kautta kadonnut, mutta oli Antti Juhonpojan poika Antti Antinpoika, joka isänsä jälkeen oli tullut Lotilan talon puoliskon omistajaksi, sen sijaan antanut Mikko Juhonpojan pojalle, Suppaisen tornan silloiselle hallijalle Juho Mikonpojalle edellämämitun kirjallisen kontrahdin 16 päivältä Joulukuuta 1833, jonka ynnä erinäisten muiden asiakirjain sanamuoda ta selveni että Suppaisen torppa oli annettu Lötilan talosta perintötorpaksi Juho Mikonpojalle ja hänen perillisilleen polvesta polveen ikuisiksi ajoiksi. Kanteesta kuultuna on Antti Lotila salisäksi mitä hänen Kuvernöörinvirastoon antamansa selitys sisälsi, muun muassa muistuttanut että, koska Antti Juhonpoika joka 23 päivänä Toukokuuta 1800 annetulla sijoituskirjalla oli saanut koko Lotilan talonpuoliskon hallinta oikeuden, oli 25 päivänä Toukokuuta 1802 saanut perintökirjan useinmainittuun talonpuoliskoon, ei Mikko Juhonpoika ollut saanut torppaa perintöosan vastikkeena eikä hänellä myöskään ollut mitaän osaa talonpuoliskoon ja kun Juho Mikonpojalle 16 päivänä Joulu kuuta 1833 tehdyssä kontrahdissa ei oltu Suppaisen torpan maiden rajoja millään tavalla määritetty eikä Lotilan talon puolisko myöskään enää ollut kontrahdin antajan Antti Antinpojan huostassa eikä Antti Lotilan hallussa - Antti Antinpojan perillisenä, koska. Antti Lotila oli talon ostanut, eikä Antti Lotila ollut muutoin kaan puheenalaista torpan kontrahtia hyväksynyt, on Antti Lotilä anonut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset nolemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 13 päivänä Helmikuuta 1906 julistamallaan päätöksellä lausunut 769
selvitetyksi, että kysymyksenalainen Suppaisen torppa, jonka alue oli tullut määritellyksi ylempänä mainitulla katselmuskirjalla 15 päivältä Elokuuta 1862 sekä yllämainitulla Laamanninoikeuden lakivoimaisella tuomiolla oli ainaiseksi luovutettu Juho Mikonpojalle ja tämän perillisille, sekä että Aatami Suppainen Juho Mikonpojan perillisenä nykyään hallitsi sanottua torppaa, jonka tähden ja kun talami Suppainen oli maatilojen osittamisesta 12 päivänä Kesäkuuta 1895 annetun asetuksen 41 SS:ssä säädetyn ajan kuluessa Kuvernööriltä hakenut Suppaisen torpan erottamista, Kihlakunnanoikeus on määrännyt että Aatami Suppainen oli saapa puheenaolevan torpan tilukset mainitun lainkohdan nojalla pyytämällään tavalla erilleen otetuiksi; jos hän neljässä kuukaudessa siitä kuin Kihlakunnanoikeuden päätös oli saanut lain voiman, Kuvernöö simmastossa pitkittäisi puheena - olevan torpan erottamista koskevaa hakemustaan minkä ohessa - Antti Lotila on velvoitetti kahdeksadalla markalla korvaamaan. lala mi Suppaisen oikeudenkäyntekulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi. Antti Lolila vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla 22 päivänä Toukokuuta 1909 lausunut, ellei. Aalami Sunpainen ollut toteensaattanut että Juho Mikonpoika eiisi perintöosan vastikkeeksi tahi muuten ainai seksi saanut mitä alueita, jotka Juho Mikonpoika oli Lotilan talon maalta raivannut ja viljellyt yli niiden alojen, mutkä 16 päivänä Joulukuuta 1833 laaditussa vatikirjassa olivat Juho Mikonpojalle luovutetut; minkä tähden ja kun ei Juho-11/ konpojan mainitun välikirjan nojalla viljeleniä osia Suppainalustanpeltoa, Takaneltoa ja Isomäenneltaa, vaikka ne tosin olivat pinta-alaltaan määrätyt, kuitenkaan ottu asemaltaan ja rajoiltaan määritelly, Hovioikeus on, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, hyljännyt Aatanu Suppaisen kanteen, mikäli se koski Suppain alustainpeltoa, neljänneksen tynnenalan suuruista kauramaata, Takapeltoa, Sanonsaa ren pienempää ja suu emiaa peltoa, Iso mäen peltoa Suppaintaustanpeltoa ja Suprain alustan eli Wähkörvennnittua, minkä ohessa Antti Lohila asian laatuun nähden, vapau470
tettiin suorittamasta Kihlakunnanoikeuden Aatami Suppaiselle tuomitsenia oikeuden käyntikuluja, joten muutettuna Kihlakunnanoikeuden päätös muissa kohdin eli mikäli se koski Suppain sivusten peltoa, Karpunsaarenniittua ja Turavaistennittua, siihen nähden että nämä rajoiltaan määritellyt alat olivat välikirjassa 16 päivältä Joulukuuta 1833 Juho Mikonpojalle ja hänen perillisilleen ainaiseksi luovutetut, jäi voi maansa, kuitenkin niin että se neljän kuukauden aika, jonka kuluessa Aatami Supnaisen tuli Kuvernöörinvirastossa pitkittää torpantilusten erilleenottamista koskevaa hakemustaan, oli luettava Hovioikeuden tuomion antopäivästä. Hovioikeuden tuomioon on Aatami Suppainen anonut muutosta perustelmallä, johon Antti Lotila on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska paitsi niitä tiluksia, mitkä Hovioikeus on tuominnet Aatami Suppaiselle Lötilan talosta erotettoviksi, kaksi ja puoli tynnyrinalaa Supainalustanpeltoa, kaksi tynnyrinalaa Takapeltoa ja yksi tynnyrinala Isomäen pelloa ovat, kuten edellämainitussa, vuonna 1862 pidetyssä katselmuksessa oli havaittu, alkuaankin olleet puheena olevan torpan tiluksilla, sentähden ja kun samiaiset peltoalueet, jotka näin ollen myöskin ovat useinmainitulla välikirjalla Juho Mikonpojalle ja hänen perillisilleen ainaiseksi luovutetut, rajoiltaankin ovat määriteltävissä ylläsanotun maatilojen osittamisestä annetun asetuksen 41 SS:ssä edellytetyllä tavalla, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, muuttaen Hovioikeuden tuomiota, julistaa Aatami Suppaisen oikeutetuksi saamaan myöskin nämä peltoalueet Lotilan talon maista erotetuiksi Suppaisen torpan muiden tilusten yhteyteen, joten oikaistuna Hovioikeuden tuomio, jonka muuttamiseen muilta kohdin syytä ei ole esitetty, jää voimaan, kuitenkin niin että, koskei Oikeuksien asiana ole määrätä minkä ajan kuluessa Aatami Sunnoi sen on Kuvernöörinvirastoon jälket tava puheenalaista hakemustaan, Hovioikeuden siinä kohden antama lausunto poistetaan. Tätä kaik171
ki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Mannes Peltonen Johannes Pesonen. B. Anneberg. A. W. Puusuvaara bom 1/. H; Juvukjelin 20 Toukokuun 30 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuilla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa aviolapsi julistamista ja omaisuuden luovuttamista koskevassa nostor ulussa, jossa ovat Torpparintytär Johanna Kustaava Tapanintytär, Taivassalon pitäjän Lemmetyisten kylästä, alaikäisen tyttärensä Laura Johannan holhoojana, hakijana sekä Talollisentytär Maria Kristiina Antintytär Wehmaan pitäjän Heikolan kylästä, Rustitilallisenleski Loviisa Antin tytär, Taivassalon pitäjän Koiviston kylästä, Talollinen Paavali Antinpoika Alapastila Laililan pitäjän Walvon kylästä, ynnä Talollinen Topias Heikinpoika Pinomäki ja hänen vaimonsa Fredrika Josefina Juhentytär Mynämäen pitäjän Pirttimäen kylästä, vasK. W. A. L. R. H. 172 No 812. Siv. 129 RD 1909.