Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
manttaaliseen Hassin verotaloon, No 43 Alakitkan kylässä kuuluvat ja nykyisten räjäin sisällä löytyvät sahatukseksi kolpaavat männyt ja kuusel, jotka 7 melrin 13 sonttimdrin d. 12 kyynärän korkaudella täyttivät läpimilälen vähintään 24 3/4 senttimetriä eli 10 kalutamaa, ehdolla muun muassa, että puut olivat otettavat kymmenen vuoden kuluessa siitä kuin kaikki kruununtilat Alakilkan jakokunnassa oli ostettu perinnöksi ja oikeus metsän hakkuuseen oli raavutettu sekä että myyjä, jos hän tämisi niin että ostaja menetti oikeuten ja myytyyn metsään, oli velvollinen maksamaan takaisin nostamansa kauppasumman korkoineen sekä suorittamaan ostajalle vahingonkorvaukseksi kolme markkaa jokaisesta metsässä olevasta yllämainitun mitan täyttävästä puasta. Sittenkuin sanottu hakkuuoikeus oli luovutettu osakeyhtiölle Värjakka Erävaru Aktiebolagille, oli suuri osa Alukitkan jakokunnan osakkaita, niiden joukossa myöskin Juho Pekka, Elias Kustaa ja Matti Pirisniemi, jotka olivat ilmoittaneet omistavansa Kosrin verotilan, tehnyt osakeyhtiön kansja 27 päivänä Marraskuuta 1900 kauppasopimuksen, jolla mainitut jakokontäläiset olivat osakeyhtiölle myyneet ja luovuttaneet jakokunnatti väliäi kaisesti jaetusta metsästä kaikki terveet pitäjät ja kuuset, jotka 7 metrin korkeudella läpimituten täyttivät 25 senttimetriä, ja sitä isommat, ehdolla muun maassa, että osakeyhtiön tuli maksaa jokaisesta mitan täyttävästä puusta 2 markkaa 25 penniä; että koska isemmatta osalta jakokuntaan kuuluvia tiloja oli näiden manttaalin mukaan kauppaan sisältyvä metsä jo aikai sammen myyty Konsuli Candelinille ja Tahanomistaja J. A. Nordbladille sekä välikirjat noista metsäkaupois ta, joita vastaan jo oli nostettu rahoja, oli siirretty osakeyhtiölle, tämä oli oikeutettu ensi maksuerasta kantamaan ja kuittaamaan kullekin tilalle tulevasta rahaosasta niin paljon kuin talon metsää vastaan ennakolta oli maksettu ynnä kuuden pro299
sentin korko tuosta määrästä; että äskonmainitut, tilain metsistä ennen tehdyt kaupat tulisivat kumotuiksi, jos puheenaolevalle kauppasopimukselle saataisiin asianomainen vahvistus ja economoinen lupa että osakeyhtiö sen perusteella voisi ryhtyä metsää hakkauttamaan ja poisvedättämään, mutta että, jos kauppasopimukselle syystä tai toisesta ei saataisi vahvistusta tahi se muista syistä kumoutuisi ja joutuisi mitättömäksi taikka metsän hakkauttamiseen ei annettaisi sellaista lupaa että siitä heti voituisiin ruveta puita poisvedettämään, tilain metsistä ennen tehdyt välikirjat ja kauppasopimukset jäisivät kaikin puolin voimaansa ja olisivat noudatettavat; kuin myöskin että osakeyhtiöllä ole oikeus myyjäin nimessä meiltä omalla kustannuksellaan koettaa oikeudenkäynnillä tai mailla keineen saada ne jakokuntalaiset, jotka eivät suostuneet tuohon kauppaan, pakotetuiksi hyväksymään sen. Tämän johdosta olivatkin useat niistä tilallisista, jotka olivat lehneet vastakontan laappasopimuksen osakeyhtiön kanssä, Kuusamon pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut muita Alakilkan jakokunnan osakkaita velvoitavaksi hyväkymään kauppasopimukren, mutta Kihlakunnanoikeus oli 13 päivänä Kesäkuuta 1902 julistetulla päätöksellä, jonka Hovioikeus oli vahvista nut tuomiolla 2 päivältä Heinäkuuta 1904, hyljännyt sanotun vaatimuksen, Samojen tilallisten sen jälkeen vuonna 1905 Oulun läänin Kuvernööriltä anottua että heidän ja osakeyhtiön välinen kauppasopimus vahvistettaisiin, olivat ylläsanotun jakokunnan osakkaat Kuvernöörille annetussa kirjoituksessa E päivältä Kesäkuuta 1906 pyytäneet, että äskenkerrottu anomus jätettäisiin huomieen ottamatta ja jakokuntalaisille annettaisiin lupa asianomaisella metsänhoitovirkamiehellä leomauttaa kaikki jakokunnan metsissä olevat terveet petäjät ja kuuset, jotka 6 metrin korkeudella maasta kuoren päältä täytti vät vähintään 22 1/2 senttimetriä, kuin 300
myöskin että sama metsänhoitovirka mies määrättäisiin myymään puhien alaiset puut julkisella huutokaupalla ja että saadat rahat talletettaisiin Oulun lääninrahastoon sieltä asianomaisille maanomistajille määräysten mukaan jaettaviksi; ja oli Keisarillinen Penaatti, jonka ratkaistavaksi Kuvernööri oli alistanut asian, 26 päivänä 20 kakuuta 1910 jättänyt useinmainitun kauppasopimuksen vahvistamalla sekä katsonut hyväksi, mitä kruununtiloihin tuli, suostua Alakitkan jakokuntalaisten äskenkerrottuun yhteiseen anomukseen ehdolla että myytäviksi toimaltaisiin ne puut, jotka 1,3 metrin korkeudella maasta lukien kuoren päältä täyttivät 30 senttimetriä tahi enemmän, sekä että muuten huutokauppatoimitettaisiin noudattamalla Keisarillisen Senaatin siinä suhteessa antamia määräyksiä. Settemmin oli Alakitkan jakokunnan yhteismetsästä myyty Tahanomistaja Emil Granfeltille 175, 525 puuta 3 markan 25 pennin, toiminimelle N. Rusanoffelle & Pojalle 144, 679 puuta 2 markan 75 pennin sekä Ytterstfors Tråvara Aktiebolag nimiselle osakeyhtiölle 138,800 puuta 1/3 markan 15 pennin hinnasta rungotta, jolen keskihinta runkaa kohti oli ollut vähän päälle 3 markan 7 pennin. Juho Pekka Airimiemelle ja hänen myöläpuolilleen toimitetan haasteen nojalla on tämän jälkeen Varjakka Erävaru Aktiebolagen puolesta mainitusja Kihlakunnanoikeudessa vaadittu, että koska Juho Pekka, Elias Kustaa ja Matti Aerioniemi allekirjoittamalla kauppasopimuksen 27 päivältä Marraskuuta 1900 olivat myöntäneet ylläkerotun 2. päivänä Lokakuuta 1892 Kauppias Pitkäsen ja Konsuli Candelinin välillä tehdyn kauppakirjan ehdottomasti noudatettavaksi, mutta siitä huolimatta olivat omaksi hyödykseen, myymällä talonsa metsän toistamiseen muille, riistätäneet osakeyhtiöltä tilaisuuden hyväkseen käyttää hankkimaansa oikeutta. samaan metsään, Juho Pekka Hirismiemi ja hänen myöläpuolensa velvoitettaisiin suorittamaan osakeyhtiölle kor301.
vaukseksi niistä SS. 740 puusta, mitkä osakeyhtiö 2 päivänä Lokakuuta 1892 tehdyn välikirjan nojalla olisi ollut akeutettu saamaan Alakitkan jakokun nan yhteismetsästä 3 markkaa 7 penniä puulta eli yhteensä 26831 markkaa 80 penniä korkoineen; minkä ohessa osakeyhtiön puolesta on anottu korvausta sen oikeudenkäyntikuluista. Asiasta kuulusteltuina ovat Juho Pekka Airismiemi ja hänen myötäpuolensa anoneet kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on 2 päivänä Heinäkuuta 1913 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla kyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi tajakka Trävare Aktiebolag oli vetoamalla saattanut jutun, on 20 päivänä Elokuuta 1914 antanut tuomion astaan, ja koska kysymyksessä olevalla kauppakirjalla 2 päivältä Lokakuuta 1892 jota tehtäessä isoajakoa ei vielä otta Alakitkan jakokunnassa toimitettu, oli myyty puita hakattavaksi jakokunnan yhteisestä metsästä ja kauppa kirja siis, ottakseen pätevä, edellytti kaikkien jakokuntalaisten suostumusta puiden hakkaamiseen; koska Juho PekkaElias Kustaa ja Matti Airiniemi ynnä useat muut jakokunnan osakkaat tehtyään Varjakka Trävara Aktiebolagin kanssa edellämainitun sopimuskirjan 27 päivältä Marraskuuta 1900, jolla oli jakokunnan metsästä myyty samallairia puita kuin ylläsanotulla kauppakirjalla ja jossa oli määrätty muun muassa, että vieläsanottu, osakeyhtiölle sillä välin siirretty kauppakirja oli katsottava kumotuksi, jos sopimuskirjalle saataisiin asianomainen vahvistus, oli vat koittaneet oikeudenkäynnellä saada niitä jakokunnan talonomistajia, jotka eivät ollut sopimuskirjaa allekirjoittaneet, pakotetuiksi hyväksymään on, mutta heidän siitä ajamansa kan ne oli hyljätty sekä Keisarillinen Senaattikin sittemmin 26 päivänä Loka kuuta 1916 oli, mitä jakokunnassa ole viin kruununtiloihin tuli, jättänyt sepimuskirjan vahvistamatta; ja koska 302
näin ollen myöskin oli katsottava selvi tetyksi, että oli mahdotonta saada kaikkien jakokuntalaisten suostumusta 2 päivänä Lokakuuta 1892 tapahtuneeseen metjänkauppaan, joka siis 3 päivänä Syyskuuta 1886 annetun Metsäläin 8 SS:n mukaan oli räennut; senvuoksi ja kun tähän nähden Juho Pekka, Elias Kustaa ja Matti Airioniemi olivat ollut oikeudelle yhdessä kaikkien muiden ja bokunnan talonomistajain kanssa ja Keisarillisen Senaatin kruununtilojen puolesta siihen antamalla suostumuksella myymään muille puita jakokunnan yhteisestä metsästä, on Hovioikeus jällänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus eli johtunut, sekä velvoittanut Varjakka Trävaru Aktiebolagen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Juho Pekka ja Elias Kustaa Airimiemen se kä Juho Kaltungin kulut Hovioikeudessa, minkä ohessa Hovioikeus kuitenkin on oikeuttanut osakeyhtiön eri oikeudenkäynnillä hakemaan takaisin mitä 2 päivänä Lokakuuta 1892. tehdyssä kauppakirjassa sovitusta kauppahinnasta oli suoritettu Hovioikeuden tuomioon on osaksi yhtiö Varjakka Tråvara Aktiebolag anonut muutosta perustelmalla, johon Juho Pekka ja Elias Kustaa Airisniemi ovat vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ellei VarjakkaErävaru Aktiebolag ole esittänyt syytä muuttaa. Hovioikeuden tuomida, ja ka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan tarjakka Tråvaru Aktiebolag suorittamaan Juho Pekka ja Elias Kustaa Airesniemelle, heillä julun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattaket Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer E. Thesleff. 303
Helmikuun 16 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaaran Häräikeudesta tullensa korvausjutussa, jossa ovat Varjakka Tråvaru. Aktiebolag niminen osake yhtiö, Oulun kaupungista, hakija nä sekä. Talolliset Juho Heikki ja Adolf Kilpijärvi, Kuusamon pitäjän Alakilkan kylästä, vastaajina Annettu Oikeusosastossa 16 päivänä Helmikuuta 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen. sittelyttänyt julun kirjat ja niistä, mekäli nyt on kysymyksessä, saaneet tietaaKauppakirjalla 26 päivältä Helmikuuta 1893 olivat Juho Heikki ja Adolf Kilpijärvi myyneet. Konsuli Leonard Candelinille, nuoremmalle kaikki omistamaan sa Kilpijärvi nimiseen 1/4 manttaalinen perintötilaan No 14 Alaketkan kylässä, kuuluvat ja nykyisten rajain sisällä löytyvät sahatuksi kelpaavat man nyt ja kuuset, jotka 7 metrin 13 sentti melun eli 12 kyynärän korkeudella täyttivät läpimitalen vähentään 24 3/4 senttimetriä eli 10 kalutuumaa, ehdolla muuä Sama: W. C. R. H. K. E. K. 301 SS: 329. Pag. 190. Rb. 1914.
maassa, että puut olivat otettavat kymmenen vuoden kuluessa siitä kuin kaikki kruununlilat Alakitkan jakokunnas sa oli ostettu perinnöksi ja oikeus melsän hakkaiseen oli saavalettu sekä että myyjät, jos he toimisivat niin että otaja menetti oikeutensa myytyyn melmän, olivat velvolliset maksamaan takaisin nostamansa kauppasumman korkoineen sekä suorittamaan ostajalle vahingenkorvaukseksi kolme markkaa jokaisesta metsänä olevasta yllämainitun mitan täyttävästä puasta. Sittenkuin sanottu hakkuuoikeus oli luovutettu osakeyhtiölle Varjakka Trävaru Aktiebolagille, oli suuri osa Alakitkan jakokunnan osakkaita niiden joukossa myöskin Juho Heikki ja Adolf Kilpijärvi, tehnyt osakeyhtiön kanssa 27 päivänä Marraskuuta 1910 kauppasopimuksen, jolla mainitut jakokuntalaiset olivat osakeyhtiölle myyneet ja luovuttaneet jakokunnalle väliaikaisesti jaetusta melrästä kaikki terved pitäjät ja kunnat jolka 7 metrin korkeudella läpimilalen täyttevät 25 senttimetriä, ja sitä isimmat, ehdoilla muun maassa, että osako yhtiön tuli maksaa jokaisesta mitan täyttävästä puasta 2 markkaa 25 pen. niä; että koska isommalta osalla ja kokuntaan kuuluvia tiloja oli näiden manttaalin mukaan kauppaan sisältyöä metsä jo aikaisemmen myyty Konsuli Handelinille ja Tahanomistaja J. A. Nordbladille sekä välikirjat noista metsäkuupoista, joita vastaan jo oli nostettu rahoja oli siirretty osakeyhtiölle, tämä eli oikeutettu ensi maksuorästä kantamaan ja kuittaamaan kullekin tilalle tulevasta rahaosasta niin paljon kuin talon metsää vastaan ennakotta oli makselle ynnä kuuden prosentin korko tuasta määrästä; että äskenmainit, tilain meteistä ennen tehdyt kaupat tulisivat kumoluiksi, jos puheenaolevalle kauppa sopimukselle saataisiin asianemainen vahvistus ja semmoinen lupa että osa keyhtiö sen perusteella voisi ryhtyä metjää hakkauttamaan ja poisvedattamaan mutta että, jos kauppasopimukselle syysta tai toisesta ei saataisi vahvistusta tahi se muista syistä kumoutuisi ja 305
joutuisi mitättömäksi taikka metsän hakkauttamiseen ei annettaisi sellaista lupaa että siitä heti voilaisiin ruveta puita poisvedättämään, tilain metsista ennen tehdyl välikirjat ja kauppasopimukset jäisivät kaikin puolin voimaan ra ja elisivat noudatettavat; kuin myöskin että osakeyhtiöllä oli oikeus myyjäin nimessä mutta omalla kustannuksellaan koettaa oikeudenkäynnilla tai muilla keinoin saada ne jakokun talaiset, jotka eivät suostunut luohon kauppaan, pakotetuiksi hyväksymään sen. Tämän johdosta olivatkin useat niistä tilallisista, jotka olivat lehneet vastakuudun kauppasopimakun osakeyhtiön kansia, Kuusamon pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinet muita Alakitkan jakokunnan sakkaita velvoitettavaksi hyväksymään. kauppasopimuksen, mutta Kihlakunnan oikeus oli 13 päivänä. Kesäkuuta 1902 pilistetulla päätöksellä, jonka. Hevioikeus oli vahvistanut tuomiolla 2 päivältä Heinäkuuta 1904, hyljännyt sanotun vutimuksen. Samojen tilallisten sen julkeen vuonna 1905 Oulun läänin Kuvernöörittä anottua, että heidän ja osakeyliön välinen kauppasopimus vahvistettaisiin, olivat ylläsanotun jakokun nan osakkaat Kuvernöörille annetussa kirjoduksessa 6 päivältä Kesäkuuta 1906 pyytäneet, että äskenkerrotta anomus ja tettäisiin huomioon ottamalla ja jako kuntalaisille annettaisiin lupa asianomaisella metsänhoitovirkamiehellä loimaattaa kaikki jakokunnan metsissä elevat terved pitäjät ja kuuset, jotka 6 metrin korkeudella maasta kuoren päältä täyttivät vähintäen 22 1/2 senttimetriä, kuin myöskin että sama metsänhoilovinkamies määrättäisiin myymään puheenalaiset puut julkisella huutokaupalla ja että saadut rahat talletettaisiin Oulun lääninrahasteen siellä asian maisille maanomistajille määräysten mukaan jaettaviksi; ja oli Keisarillinen Senaatti, jonka ratkaistavaksi Kuvernöri oli alistanut asian, 21 päivä nä Lokakuuta 1906 jättänyt useinmainitun kauppasopimuksen vahvistamalla sekä katsonut hyväksi mitä kruunun 306
tiloihin tule, suostua Alakilkan jakokun lalaisten äskenkerrottuun yhteeseen anomukseen, ehdolla että myytäväksi leimaltaisiin ne puut, jotka 1,3 metrin korkoidella maasta lukien kuoren päällä täyttwät 30 senttimetuä tahi enemmän, sekä että muuten huutokauppa toimitettaisiin noudattamalla Keisarillisen Senaatin siinä suhteessa antamia määräyksiä. Sittemmin eli Alakitkan jakokunnan yhteismel iästä myyty Tähänömistaja Emil Granjellille 175,525 puuta 3 markan 23 pennin, toiminimelle N. Rusanoffille" Pojalle 144, o79 puuta 2 markan 73 pennin sekä Ytterstfors Trävaru Aktiebolag nimiselle osakeyhtiölle 135,80 puuta 3 markan 15 pennin hinnasta rengolla, joten keskihinta runkaa kohti oli ollut vähän päälle 3 markan 7 pennin. Juho Heikki ja Adolf Kilpojärvelle toimitetun haasteen nojalla on tämän jälkeen tarjakka Trävaru Aktiebolagen puolesta mainitussa. Kihlakunnanoikeudessa vaadittu, että koska Juho Heikki ja Adolf Kilpijärvi, jotka levat allekirjoittaneet kauppakirjan 21 päivältä Helmikuuta 1893 ja kauppaso pimuksen 27 päivältä Marraskuuta 1900 sekä yhä olivat vastaanalaiset ensinmainitusta kaupasta, siitä huolimatta olivat omaksi hyödykseen, myymällä talensa metsän toistamiseen muille, riistä neet osakeyhtiöllä tilaisuuden hyväkseen käyttää hankkimaansa oikeutta samaan vi velvoitettaisien suorittamaan osakeyktiolle korvaukseksi niistä 17,481 puusta, metkä osakeyhtiö 26 päivänä Helmikuuta 1893 tehdyn välikirjan nojalla olisi ollut oikeudettu saamaan Alakitkan jakokunnan yhteimelrästä, 3 markkaa 7 penniä puutta, eli yhteensä 53. lb markkaa Ocpenniä korkoineen siitä kuitenkin vähennettyä välikirjassa määrätyn 500 markan suuruisen hinnan maksamalla oleva osa 800 markkaa; minkä ohessa osakeyhtiön puolesta on anottu korvausta sen oikeudenkäynti kuluista Asiasta kuulusteltuina ovat Juho Heikki ja Adolf Kilpijärvi anoneet kannella hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus on 2 päivänä 307 metsään, Juho Heikki ja Adolf Kilpijär
Heinäkuuta 1913 julistamallaan päätöksella siinä mainituilla perusteilla kyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi tarjakka Tråvaru Aktiebolag oli vetoamalla saattanut julan, on 20 päivänä Elikuuta 1914 antanut tuomion asiaan; ja koska kysymyksessä olevalla kauppakirjalla 21 päivältä Helmikuuta 1893, jota tehtäessä isoajakoa ei vielä oltu Alakit kan jakokunnassa toimitettu, eli myyty puita hakattavaksi jakokunnan yhteisestä metsästä ja kauppakirja siis, ellakseen pälevä, edellytti kaikkiin jakokuntalaisten suostumusta puiden kakkaamiseen; koska Juho Heikki ja Adolf Kilpijärvi ynnä useat muut ja kokunnan osakkaat, tehtyään Varjakka Trävaru Aktiebolagen kanssa edellä mainitun sopimuskirjan 27 päivällä Marraskuuta 1910, jolla oli jakokunnan metsästä myyty samallaisia puita kuin ylläsanotulla kauppakirjalla ja jossa oli määrätty muun muassa, eltä vieläsanottu, osakeyhtiölle sillä välin siirretty kauppakirja oli katsellava kumotuksi, jos sopimuskirjalle saatai siin asianomainen vahvistus, olivat koittaneet oikeudenkäynnillä saada niitä jakokunnan talonomistajia, jotka ovat ollut sopimuskirjaa allekirjoittaneet, pakotetuiksi hyväksymään senmatta heidän siitä ajamansa kanne oli hyljätty sekä. Keisarillinen Senaat tikin sittemmin 26 päivänä Lokakuuta jat oli, mitä jakokunnassa olevan kruununtiloihin tuli, jättänyt sopimus kirjan vahvistamatta, ja koska näin oiten myöskin oli katsottava selvitetyksi että oli mahdotonta saada kaikkiin ja kokantalaisten suostumusta 21 päivänä Helmikuuta 1893 tapahluneen metsän kauppaan, joka siis 3 päivänä Syyskuutä 1881 annetun Metsäläin 8 SSn mukaan oli rauennut; senvuoksi, ja kun tähän nähden Juho Heikki ja Adolf Kilpijärvi olivat ollut oikeutetut yhdessa kaikkiin muiden jakokunnan talonomistajain kanssa ja Keisarillinen Senaalin kruununtilojen puolesta siihen antamalla suostumuksella myimään muitle puita jakokunnan yhteisestä metsäs308
tä, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut, sekä velvoittanut Varjakka Trävaru Aktiebolagin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Adolf Kilpijärven kulut Hovioikeudessa, minkä ohessa Hovioikeus kuitenkin on oikeuttanut osakeyhtiön vii oikeudenkäynnillä hakemaan takaisin mitä 26 päivänä Helmikuuta 1893 tehdyssä kauppakirjassa sovitusta kauppahinnasta oli suoritettu. Hovioikeuden tuomioon on osakeyhtiö Varjakka Trävaru Sktiebolag å nonut muutosta perustelmalla, johon Juho Heikki ja Adolf Kilpijärvi ovat vastannel. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän julun ja katsoo, ettei Karjakka Trävaru Aktiebolax ole sittänyt syytä muuttaa Kivioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Värjakka Trävärä Aktiebolag suorittamaan Juho Heikki ja Adolf Kilpijärvelle, heillä ja tiin vuoksi täällä olleiden kulujen E. Thesleff korvaukseksi, kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset naulat takoot "Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer.
309 No 330 Pag. 9. R. D. 1915. Helmikuun 16 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa jossa Tehtailija Ferdinand Frigren, Lahden kaupungista on hakijana sekä Jyväs kylän kaupungissa oleva "Jyväskylän. Väinölån Konepaja- ja Laivääjäkeyhtiö" niminen yhtiä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 16 päivänä 1916 Keisarillinen Tingatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mekali nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Tehtailija Tyvärinille Tammikuun 15. päivänä 1910 toimitetun haasteen nojalla oli Jyväskylän, Jäinölån Konepajaja Laivaosakeyhtiön puolesta Lahden kaupungin Raastuvanoikeudessa vaadittu, että Tingren, jonka omistama Lahti niminen höyryläva oli korjalla yhtiön telakalla kaksi kertaa lainäkuussa ja kerran Syyskuussa vuonna 1904, velvoi lettaisiin suorittamaan yhtiölle siitä laskun mukaan yhteensä 1300. markkaa 10 Läsnä: A. L. B. l. A. S. R.
rinniä korkoineen, minkä jälkeen, ja sittenkuin Maastuvanoikeus päätöksellä Elokuun 13 päivältä 1910 oli velvoittanut Tihtaiija Frigrenin maksamaan yhtiölle vaaditut 1500. markkaa 10 penniä korkoineen haasteräivästä ynnä oikeudenkäyntikuluja 600. markkaa Turun Hovioikeus johon sigren oli endennut tuomiolla Tammikuun 30. päivältä 1913 koska juttua, joka oli marioikeusjuttu, oli käsitetty Raastuvanoikeudessa kahta asianlantijaa siinä saapuvilla olematta oli poistanut Raastuvanoikeuden päätöksen ja osittanut jutun siihen tilaan, missä se oli ollut, ennenkuin se osi otettu Raastuvanoikeuden känteltäväksi. Kun jultu sittemmin Tehtailija Frigrenille Maaliskuun 1 päivänä 1913. toimitetun haasteen nojalla uudelleen otettiin Raastuvanoikeuden käsiteltäväksi seurannen Huhtikuun 1 päivänä, on Jyväskylän Tainölän Konopaja- ja Laivaesakeyhtiin puolosta, samalla kuin ilmoitettiin, että yhtiä oli kysymyksessä olevasta saatavastaan sanotun Maaliskuun 30. päivänä Frigrenittä saanut 1257 markkaa 60 penniä, kannetta muutettu sikäli, että enää vaadittiin vain mainittujen rahamäärien erotusta, yhtiön laskolman mukaan 43 markkaa 10. penniä korkoineen edellisestä haastipäivästä, Tammikuun 13 päivästä 1910 ynnä korkomaksua jo moritetuista 1257 markasta 60. pennistä, lukien samasta päivästä, kuin myös korvaus ta ahtiön oikeudenkäyntikuluista 518 markalla 10. pennillä Tähän on Tehtailija Frigren vastan ul, että Frjaren, syystä ettii Jyväskylän Seinälän Konopaja ja Laivaesakeyhtiön ennen oikeudenkännen alkua Inigenille puheenalaisista toista jättämä lasku o1 päättynyt 1232 markkaan a. penniin, oli lähettänyt yhtiölle vastasanotun mairan ynnä 25. markkaa kulujen korvaukuksi oikeudenkäyntitilaisuudesta Huhti kuun 1. päivänä 1913 sekä että Tehtai liga Frigrin suostui maksamaan vaaditun laskun jäännöksenkin, jota vastoin Frigren koska Maastuvanoikeuden edelläkerrottu eiötös virkullisen menettu lyn lakia oli kumottu, on kieltäytynyt suorittamasta korkoa pitemmältä ajalla 310
kuin jälkimäisestä, haasträivästä, Maaliskuun 1 päivästä samana vuonna, ja enempää kulujen korvausta, kuin mainitut 25. markkaa. Raastuvanoikeus, jonka Huhtikuun 1. päivänä 1913 pitämässä istunnassa Merikapteenit Wladimir Gejtel ja Johan Erik Saarinen, asianluntijoina men oikeus jutuissa, olivat olleet täsnä on viimeksi sanottuna päivänä julistamallaan päätöksellä velvoittanut Tehtailija Frigrenin oman myönnytyksensä mukaan kuitin saadessaan suorittamaan Jyväskylän Väinölän Romapaja- ja Laivaasakeyhtiölle alkuperäisen kanteen mukaan vielä maksamatta olevat neljäkymmentäkaksi markkaa viisikymmentä penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen Tammi kuun 13 päivästä 1910, kunnes täysi maksu toimitettaisiin, sekä samoin viisi prosenttia korkoa tuhannesta kahdestasadasta viidestäkymmenestäseitsemästä markasta kuudestakymmenestä pennistä samasta päivästä Maaliskuun 30 paivään 1913. jolloin tuo määrä suoritettiin; minkä ohessa Tehtailija Frigrenin tuli kuudellasadalla markalla korvata yhtiön oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tehtailija Frigren oli oikeamalla saattanut jutun, on Marraskuun 18 päivänä 1914 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Friarinin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Jyväskylan Väinölän Konepoja ja Lavaasakeyktiölle vastaajajallan valvomisesta Hovioikeudessa johtunut kulut Hovioikeuden tuomioen on Tehtäilija Trigren anonut muutosta perustelmalla johon Jyväskylän Väinilän Kompaja- ja Laivääräkyhtiön puolesta on vastattu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Tehtailija Frigren oli esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Tehtailija Frigen suorittamaan Jyväskylän Väinölän Konopaja- ja Leivuolaksyhtiölle, korvauksi sillä täällä jutun vuoksi ollista kuluista, seitsemänkymmentä markkaa siitä kaikki 311