Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
sin vielä oli Vihiselle maksamatta, Kihlakunnanoikeus, jossa Matti Mäkinen myöskin oli anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 19 päivänä Marraskuuta 1904 julistamassaan päätöksessä antanut asiassa lausuntonsa; ja koska Kaarle Vihtori Vihinen oli myöntänyt tehneensä Matti Mäkisen kanssa sovinnon siitä saata vasta, joka Kaarle Vihtori Vihiselle oli syntynyt puheenalaisen talonpuoliskon kaupan purkautumisen johdosta, eikä se seikka ettei Matti Mäkinen vielä ollut Vihisen saatavaa tälle suorittanut asian ratkaisuun vaikuttanut, sentähden on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Salomon Hellqvistin heti kuittia vastaan Matti Mäkiselle maksamaan seitsemänsataa kolmekymmentäkolme markkaa kolmekymmentäkolme penniä, siitä vähennettyä ne sata markkaa, jotka Salomon Hellqvistin maksamasta huutokauppahinnan puoliskosta ja kautuivat Kaarle Vihtori Vihiseltä voitetulle tilanosalle, eli siis kuusisataa kolmekymmentäkolme markkaa kolmekymmentäkolme penniä viiden prosentin vuotuisella korolla, luettuna 9. päivästä Lokakuuta 1895., josta päivåstä Hellqvist myös oli Matti Mäkiseltä koron saanut, minkä ohessa Salomon Hellqvistin tuli sadalla seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvata Matti Mäkisen oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin vetoamalla olivat saattanut jutun, on 9. päivänä Helmikuuta 1907 antamassaan tuomiossa, kumoten Kihlakunnanoikeuden vedonalaisen päätöksen, kyljännyt Matti Mäkisen asiassa ajaman kanteen, koska Matti Mäkinen ei ollut näyttänyt, että hän, sittenkun kaksi kolmatta osaa usein mainitusta, Kaarle Vihtori Vihisen kauppakirjalla 10. päivältä Kesäkuuta 1895. Matti Mäkiseltä ostamasta talonpuoliskosta oli voitettu Vihisetta pois, olisi maksanut Vihiselle takaisin talonpuoliskon kauppahinnan 244
kaksituhatta viisisataa markkaa tahi jonkin osan siitä taikka suorittanut Vihiselle muuta korvausta kaupan purkautumisen johdosta ehkä tulleesta vahingosta. Hovioikeuden tuomioon on Matti Mäkinen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska puheenalaisesta kauppahinnasta kahdeksansataa kolmekymmentäkolme markkaa kolmekymmentäkolme penniä jakaantuu sille osalle sanottua tilaa, joka ylempänämainittujen kauppojen nojalla edelleenkin on jäänyt Kaarle Vihtori Vihiselle, ja Salomon Hellqvist on siitä saapa hänen ja Matti Mäkisen välillä huutokaupassa tapahtuneen sopimuksen perusteella puolet sekä sitä paitsi kaksi kolmatta osaa niistä sadasta viidestäkymmenestä markasta, jotka Salomon Hellqvist on osaltaan huutokauppahintana suorittanut, eli siis yhteensä viisisataa kuusitoista markkaa kuusikymmentäseitsemän penniä, mutta Salomon Hellqvist siinä tarkoituksessa on Matti Mäkiseltä saanut, paitsi korkoa 9. päivästä Lokakuuta 1875, tuhat sata markkaa eli siis liikaa viisisataa kahdeksankymmentäkolme markkaa kolme kymmentäkolme penniä korkoineen viimeksimainitusta päivästä, sen vuoksi ja kun Matti Mäkisen oikeus näitten rahojen takaisinsaantiin ei ole riippuva Matti Mäkisen ja Kaarle Vihtori Vihisen välisistä suorituksista samojen rahojen suhteen, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, velvoittaa Salomon Hellqvistin vaaditussa tarkoituksessa suorittamaan Matti Mäkiselle takaisin ylempänämainitut viisisataa. kahdeksankymmentäkolme markkaa kolmekymmentäkolme penniä viiden prosentin vuotuisen koron kanssa 9 päivästä Lokakuuta 1895. kunnes täysi maksu tapahtuu sekä sen ohessa sadalla seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaa maan Matti Mäkiselle hänellä Kihlakunnanoikeudessa asian takia ol245
leet kustannukset, mutta mitä tulee Matti Mäkisen sen yli tekemiin vaatimuksiin, niin ne oihettomina hyljätöän. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Johms Nummelia L. Wilckman Johms Nummelia L. Wilckman Fredr. Luudenius. Skvard. Padani. Fredr. Luudenius. Skvard. Padani A. B. Granström. 210. 528. Pag. 141. R. D. 1907. IV. kuutavaara Huhtikuun 25. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa takaisinsaantia koskevassa jutussa, jossa Maanviljelijät Eljas Nousiainen, Karttulan pitäjän Nuutilan kylästä, sekä Sakari, Kustaa ja August Raatikainen, sanotun pitäjän Joutsensalmen kylästä, ovat hakijoina kuin myös Wesannon pitäjän Juurikkaniemen kylässä asuva Maanviljelijä Kaarle Mäke läinen, Kärkölän pitäjän Wehmaan kylästä olevan Asioit sijan Juhana Edvard Jaakkolan konkurssiin luovutetun pesän uskottuna miehenä, ja Talollinen Juho Ritvanen, W. sannon pitäjän Kuuslahden kylästä, mainitun konkurssin saamamiehenä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 25. päivänä Huhtikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselKeisarillinen Senaatti on itselLäsnä: R. A. W. - H. S. - C. F. C. W: W. K. A. E. R.
leen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysy myksessä, saanut tietää seuraavaa: Rautalammin ja Wesannon pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Kaarle Mäkeläinen ja Juho Ritvanen 6. päivänä Maaliskuuta 1905. lausuneet, että Eljas Nousiainen sekä Sakari, Kustaa ja August Raatikainen olivat kauppakirjalla 27. päivältä Helmikuuta 1904. Juhana Edvard Jaakkolalle myyneet viidentoistatuhannen viidensadan markan hinnasta puolen Pulkkilan perintötilasta No 2. Wesännön pitäjän Kesämäen kylässä ja kahdentuhannen kuudensadan markan hinnasta kaiken mainitulla tilanpuoliskolla olevan irtaimiston, sekä että Juhana Edvard Jaakkola sittenkuin 6. päivänä sitä seuraavaa Elokuuta asianomaiselle tuomarille oli jätetty hakemus Jaakkolan asettamisesta konkursitilaan, oli kauppakirjalla, joka oli päivätty viimeksisanotuksi päiväksi, vaikka se oikeastaan oli tehty vasta saman kuun 9. päiväjä, luovuttanut Eljas Nousiaiselle sekä Sakari, Kustaa ja August Raatikaiselle yhteensä kahdeksantoistatuhannen yhdensadan markan hinnasta niinhyvin Juhana Edvard Jaakkolan edelläkerrottuin tavoin ostaman tilanpuoliskon, jonka arvo Jaakkolan siihen käyttä - nien kustannusten johdosta oli melkoisesti noussut, ynnä sillä ole van irtaimiston kuin myös kaiken sen arvokkaan irtaimen omaisuuden, jonka Jaakkola tilaa hallitessaan oli sinne hankkinut; ja koska Eljas Nousiainen ynnä hänen asiakumppaninsa, joskin kauppa katsottaisiin tapahtuneeksi jo 6. päivänä Elokuuta 1904., olivat sen tehneet tietäen Kaarle Mäkeläisen ja Juho Ritvasen aikovan hakea Juhana Edvard Jaakkolan asettamista konkurssitilaan, sekä Jaakkolan muitten velkojain oikeus viimeksi mainitun kaupan kautta oli tulleet loukatuksi, ovat Kaarle Mäkeläinen ja Juho Ritvanen, ilmoittaen että Juhana Edvard Jaakkola edelläkerrotun hakemuksen johdosta 247
oli 31. päivänä Lokakuuta 1904. asetettu konkurssitilaan ja kon kurssin paikalletulopäivä määrätty 1905. vuoden syyskäräjien toiseksi istuntopäiväksi, vaati neet, että äskensanottu kauppa julistettaisiin mitättömäksi sekä että Eljas Nousiainen ja hänen asiakumppanin sa velvoitettaisiin luovuttamaan kysymyksessä oleva tilanpuolisko kaikkine siihen kuuluvine irtaimistoineen konkurssipesän vapaasti hallittavaksi, minkä ohessa Kaarle Mäkeläinen ja Juho Ritvanen ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Asiasta kuulustettuina, ovat. Eljas Nousiainen ynnä hänen asiakumppanin sa väittäneet, että 27. päivänä Helmikuuta 1904. tehty kauppa oli, syystä ettei Juhana Edvard Jaakkola väkimmissä kään määrin ollut täyttänyt siihen perustuvaa maksuvelvollisuuttansa, 6. päiränä Elokuuta 1904. molemmin puolisen sopimuksen mukaan parettu ja välikirja siinä tarkoituksessa samana päivänä laadittu, joskin tuosta luovutukses ta, siihen nähden ettei sanottu viilikirja täyttänyt lain vaatimuksia, 9. päivänä äskenmainittua kuuta oli kirjoitettu kaksi kaupan muotoon tehtyä, 6. päiwäksi Elokuuta päivättyä välikirjaa; mutta koska koko se kahdeksantoistatuhannen yhdensadan markan suuruinen rahamäärä, josta puheenaoleva omaisuus 27. päivänä Helmikuuta 1904. oli myyty, oli aikoja ennen konkurssin alkua joutunut maksettavaksi ja tämän kaupan purkaminen siis käsitti maksettavaksi langenneen velan suorituksen sekä kysymyksenalainen kiinteimistö kaikkine mitä siihen kuu lui oli laillinen vakuus sen maksamattomasta hinnasta, ovat Eljas Nousiainen ja hänen asiakumppanin. sa vastustaneet kannetta kuulustettuansa jutussa myöskin Juhana Edvard Jaakkolaa, on Kihlakunnanoikeus 6. päivänä Maaliskuuta 1905. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Juhana Edvard Jaakkola oli, ennen kuin eräitten hänen saamamiestensä hakemuksesta päätös oli tehty hänen 248
asettamisestaan konkurssitilaan, Eljas Nousiaiselle sekä Sakari, Kustaa ja August Raatikaiselle luovuttanut Pulkki lan tilanpuoliskon ynnä siellä olevan irtaimiston, eikä oltu toteensaatettu että tämä kauppa olisi loukannut Juhana Edvard Jaakkolan muiden saamaniesten oikeutta, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Kattele Mäkeläinen ja Juho Ritvanen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 24. päivänä Elokuuta 1907. ratkaissut asian; ja koska hakemus Juhana Edvard Jaakkolan velvoittamisesta luovuttamaan omaisuutensa velkojiensa tyydyttämiseksi oli asianmukaisessa järjestyksessä tehty 6. päivänä Elokuuta 1904. ja Jaakkola tämän johdosta sittemmin asetettu konkurssiin sekä 9. päivänä Marraskuuta 1868. annetun Konkurssisäännön 9. SSn mukaan konkurssi oli katsottava alkaneeksi sinä päivänä, jona hakemus oli tehty, jos konkurssi samasta hakemuksesta seurasi, sentähden ja kun siis se kiinteä ja irtain omaisuus, jonka Juhana Edvard Jaakkola puheenalaisen 6. päiväksi Elokuuta 1904. päivätyn kauppakirjan mukaan oli myynyt Eljas Nousiaiselle sekä Sakari, Kustaa ja August Raatikaiselle, riippumatta siitä, olikotuo kauppakirja tehty Elokuun 6. tai 9. räivänä, oli ollut Juhana Edvard Jaak kolan konkursipesälle kuuluva ja mitään laillista kauppaa siitä kumparakaan sanotuista päivistä ei oltu voitu tehdä, on Hovioikeus, samalla kun mainitulle kauppakirjalle ja sanana päivänä laaditulle kauppavälikirjalle ei annettu mitään arvoa, velvoittanut Eljas Nousiaisen sekä Lokari, Kustaa ja August Raatikaisen heti luovuttamaan Juhana Edvard Jaakkolan konkurssipesälle puolen Pulkkilan tilasta ja kaiken sanotun kauppavälikirjan kautta myydyn irtaimen omaisuuden, minkä ohessa Eljas Nousiaisen ja hänen asiakumppaniensa tuli viidelläkymmenellä markalla korvata Kaarle Mäkeläiselle ja Juho Pitvaselle heillä Kihlakunnanoikeudessa 249
asian vuoksi olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon ovat Eljas Nousiainen sekä Sakari, Kustaa ja August Raatikainen anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden ylempänä mainitun tuonion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden asiassa julistaman päätöksen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A: Brede. C. J. Tingren Eelan klander. A. Henr. MaunanCarl.Ilngvist V. Rautavaara Huhtikuun 25. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, kaupan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa Korpiselän pitäjän Kokkerin kylässä asuva Talollinen Lauri Saukkoren on hakijana sekä osakeyhtiö Aktiebolaget W. Gutzeit & Co, Tiotkan kaupungista, saapuville tulleena, mutta Asioitsija Heikki Kärkkäinen, Pielisjärven pitäjästä, ja Utra Wöod 6o niminen yhtiö, Joensuun kaupungista, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastonsa, 25. päivänä Huhtikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Korpiselän pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Lauri Saukkonen ja hänen sisarensa Audotja Sauhkonen, Heikki Kärkkäiselle, Ulra Wuod 6: lle ja Aktiebolaget W. Gutzeit d. C. lle Läsnä J. N. G. W. F. L. E. P. A: G. 250 No 532. Pag. 68. R. D. 97.
toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla, lausuneet, että he veljensä Ivan Jauhkosen kanssa olivat isänsä vuonna 1868. kuolleen Talollisen Jegor Två noff Saukkosen jälkeen perineet lampuotija hallintooikeuden Korpiselän lahjoitus maahan aikanaan kuuluneeseen Kammolanvaaran taloon No 5., Korpiselän pitäjän Tojokin kylässä, nykyään No 4., Tyjihin kylässä, minkä jälkeen ja sittenkun Ivan Saukkonen 18. päivänä Helmikuuta 1894. tehdyllä siirtokirjalla oli luovuttanut tuon lampuotioikeuden Heikki Kärkkäiselle, Heikkin Kärrkkäinen, hankittuaan sekä Wiipurin läänin Kusvernöörin että Keisarillisen Senaatin Talousosaston vahvistuksen sanotulle siirrolle, 16. päivänä Huhtikuuta 1901. oli saanut omalle nimelleen perintökirjan kysymyksessä olevaan tilaan. Mutta kuin Heikki Kärkkäisen saannon perusteena oleva edellämainittu siirtokirja oli siinä suhteessa väärä, että sen alle oli luovuttajina merkitty myös Lauri ja Andolja Saukkosen nimet, vaikkieivät he olleet antaneet siirtoon suostumustansa eivätkä piirtäneet siirtokirjan alle nimiänsä tahi nimimerkkiansä, ja Heikki Kärkkäisen saanto siis perustui virheelliseen edellytykseen, ovat Lauri ja Auditja Saukkonen, ilmoit taen että Heikki Kärkkäinen kauppakirjalla 18. päivältä Toukokuuta 1901. oli myynyt kysymyksessä olevan tilan Utra Word 6° He, jolta se taas 16. päivänä Syyskuuta 1902. päätetyn kaupan kautta oli joutunut Aktiebolaget W. Gutzeit 1. Con omistuksen, vaatineet, että edelläkerrotut kaupat julistettaisiin mitättömiksi, mikäli ne koskivat kahta holmatta osaa tilasta, minkä osan omistukseen Lauri ja Andotja Saukkonen lavapuotioikeutensa nojalla katsoivat itsen sä oikeutetuiksi, ja että mainittu osuus tilasta tuomittaisiin luovutettavaksi Lauri ja Audotja Saukkosen hallintoon Heikki Kärkkäiselle annetun perintökirjan sitä estämättä Asiasta kuulustettuina ovat Heikki Kärkkäinen ja Aktiebolaget W. Gutzeit & si vastustaneet kannetta, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus 17. päivänä Syyskuuta 251
1904. julistamassaan päätöksessä on asi asta lausunut; ja koska näytetty oli että Lauri ja Audotja Saukkonen olivat hyväksyneet kysymyksessä olevan talon lampuotioikeudesta 18. päivänä Helmikuuta 1894. tehdyn siirtonälipuheen ottamalla vastaan osan siirtohinnasta sekä Wiipurin läänin Kuvernööri ja Keisarillisen Semaatin Talousosasto olivat vahvistaneet sanotun siirron, sentähden ja kun Heikki Kärkkäinen sittemmin oli saanut perintökirjan tilaan eivätkä Lauri ja Audotja Sauhkonen ennen perintökirjan antamista olleet nostaneet Heikki Kirkkäistä vastaan oikeusriitaa paremmasta oikeudesta tilaan, on Kihlakunnan oikeus hyljännyt Lauri ja Andotja Suukkosen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi muitten muassa Lauri Sauhkonen ve teramalla oli saattanut jutun, on tuomiossa 16. päivänä Maaliskuuta 1907., kaska asiassa oli selville käyryt, että kysymyksessä oleva siirtokirja oli laadit tu Lauri Saukkosen tieten ja suostumuksella, vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Lauri Laukkonen, ilmoittaen että Andotja Sauhkonen oli riidan aikana kuollut, anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Aktiebolaget W. Gutzeit ( Co on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska selvitetty on, että Suomen Valtio, puheena olevan tilan silloisena omistajana, on edelläkerrotuin tavoin myynyt sanotun tilan Heikki Kärkkäiselle, eikä se seikka, että Lauri ja Andotja Sauhkosella on ollut lampuotioikeus tilaan, voi vähentää Heikki Kärkkäisen yllämainittuun ja, mikäli sitä paitsi näytetty on, Lauri Saukkosen tieten ja suostumuksella syntyneeseen kauppaan perustuvaa laillista saantia samaan tilaan, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää asian sen loppupäätelmän varaan, johon Oikeudet ovat asiassa johtuneet; minkä ohessa Lauri Saukkonen velvoitetaan suorittamaan Aktiebolag W. Gut252
set 11 E. ble siltä täällä juttuun menneiden kulunkien korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Johan Nummelin L. Wieskman Johan Nummelin L. Wieskman Fredr. Lundenius. Krono Paldani. Fredr. Lundenius. Krono Paldani. ì 1. W. Gransbom. A.1. Rautavaara Huhtikuun 25 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, torpan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Saarijärven pitäjän Mahlun kylässä, asuva Talollinen Matti Kivimäki on hakijana sekä Torppari Abraham Riikonaho ja Talollinen Juho Pajumäki, samasta kylästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 25. päivänä Huhtikuuta 1908 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Saarijärven ja Uuraisten pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Matti Kivimäki Abraham Rickonaholle toimituttamansa haasteen nojalla lausunut, että Abraham Riikonaho, joka kontrahdin ja sovintokirjan perusteella Helmikuun 13 päivältä 1878 oli saanut hallittavakseen Riekonaho nimisen torpan Pajumäen talon No 4 maalla Säsnä: sk - G. W 72 - 32 - t. G. 253 No 533. Pag. 80. R.D. 1907.
sanotussa Mahlun kylässä oli kauppakirjalla 5 päivältä Maaliskuuta 1900. erään Matti Kivimäelle siirretyn sadankolmenkymmenenviiden markan suuruisen velkansa ja sen korkojen maksuksi Matti Kivimäelle myynyt oikeutensa torppaan, minkä vuoksi Matti Kivimäki on vaatinut Abraham Riikonahon velvoittamista Matti Kivimäen vapaasti hallittavaksi luovuttamaan sanotun torpan, joka edelleenkin oli Riekönahon hallussa Asiasta kuulustettuna on Abraham Rickonaho huomauttanut, ettei hän ilman Pajumäen talon omistajan suostumusta ollut oikeutettu myymään torppaa toiselle henkilölle; ja koskei sellaista suostumusta oltu saatu, on Abraham Piekonaho vastustanut kannetta. Sittenkun myöskin Pajumäen talon omistajaa, Juho Pajumäkeä, oli asiassa kuuttu, on Kihlakunnanoikeus, jossa Matti Kivimäki sen ohessa oli anonut palkkiota kulvistansa, päätöksessä 16 päivältä Maaliskuuta 1905. mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Abraham Rickonahon heti muuttamaan torpasta ja jättämään se Matti Kivimäelle; minkä ohessa Abraham Riikonaho velvoitettiin neljälläkymmenellä markalla palkitsemaan Matti Kivimäen kulut asiassa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Abraham Rickonaho vetoamalla oli saattanut jutun, on 27. päivänä Maaliskuuta 1907 antamassaan tuomiossa rätkaissut asian; ja koska Abraham Rickonaho torpanvuokrakirjansa mukaan ei ollut oikeutettu luovutta. maan torppaa toiselle sitä ennen tarjoamatta sitä talon omistajalle lunastettavaksi, sentähden ja kun Juho Pojumäki Pajumäen talon omistajana oli ilmoittanut pysyvänsä oikeudessaan saada lunastaa torppa eikä antanut suostumustaan sen luovuttamiseen Matti Kivimäelle on Hovioikeus, kumoten vaimonalaisen päätöksen, hyljännyt Matti 254
Kivimäen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Matti Kivimäki hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Matti Kivimäki ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä kerrottua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Julin Nummelin Fredr. Luudenius. A. V. Granshom. H. Widsman Edvard Paldani. 1. N. Rantaveva Huhtikuun 27 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa, konkurssissa valvotun saatavan vahvistamista koskevassa jutussa, jossa Turun kaupungissa asuvan entisen Maanviljelijän Nestor Sjörosin vaimo Maria Kristina Sjöros on hakijana sekä Sjörosin aviopuolisojen konkurssiin luovutetun pesän toimitsija, miehet Varatuomarit Alfred Holmström, samasta kaupungista, ja Vilho Soivio, Tampereen kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 27 päivänä Huhtikuuta Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Valvontapäivänä Sjörosin aviopuolisojen Turun Raastuvanoikeudessa vireillä olleessa konkurssijutussa oli Maria Kristina Sjöros, anoessaan pesäeroa, lausunut, että Nestor ja Maria Kristina Sjöros, jotka olivat vihityt avioliitLäsni: J. N. G. W. R. L. E. P. B. Å.G. A. E. R. 1908. 255 Pag. 29. R. D. 1908. No 536.
toon 26 päivänä Elokuuta 1884, olivat kauppakirjalla 15 päivältä Toukokuuta 1894 yhdeksäntoistatuhannen markan hinnasta myyneet Maria Kristina Sjörosin vanhemmiltaan 27 päivänä Heinäkuuta 1883 ostaman Mäkiperonimisen puoliskon Peron verotilaa No 4 Kiukaisten kappelin Eurakosken kylässä, sekä senvuoksi vaatinut että sanottua kauppahintaa vastaava rahamäärä, jota, Maria Kristina Sjörosille kuuluvana, ei saatu käyttää Nestor Sjörosin velkain maksuksi, tuomittaisiin konkurssipesän varoista Maria Kristina Sjörosille; ja oli Raastuvanoikeus 15 päivänä Helmikuuta 1902 julistamassaan konkurssituomiossa, suostuen Maria Kristina Sjörosen pelaidvanomukseen, osottanut hänet eri oikeudenkäynnillä näyttämään saatavansa toteen sekä vahvistanut tuon saamisen pesän varoista maksettavaksi sen suuruisena kuin se eri riidassa määrät täisiin, ei kuitenkaan yhdeksäätoista tuhatta markkaa suurompana, minkä tuomion Turun Hovioikeus oli 16 päivä na Huhtikuuta 1902 antamallaan, sittemmin lain voiman saaneella tuomiolla tältä kohden vahvistanut. Tämän johdosta haastatettuaan Varatuomarit Holmströmin ja Soivion, heidän sanotussa ominaisuudessaan, Raastuvanoikeuteen, on Maria Kristina Sjöros toistanut edelläkerrotun vaatimuksensa, pyytäen kysymyksessä olevaa rahamäärää hänelle etuoikeudella tuomittavaksi, mutta siinä tapauksessa että tuo kauppahinta katsottaisiin joutuneen Sjörosin aviopuolisojen yhteiseen pesään ja hyödyttäneen heitä molempia, on Maria Kristina Sjöros, sääntöjen mukaan N. Kn 11 luvun 7 SS:n 2 ja 3 kohdissa, sellaisena kuin nämät lainkohdat kuuluivat asetuksessa 27 päivältä Kesäkuuta 1878, pitänyt itsensä oikeutettuna saamaan vastiketta ainakin puolesta kauppahinnasta eli yhdeksästätuhannesta viidestäsadasta markasta. Asiasta kuulustettuina ovat Varatuomurit Holmström ja Soivio vastustaneet kannetta; minkä jälkeen ja sittenkun jutussa oli menstelty kuten asiakirjoista näkyy, Raastuvanoikeus on päätöksessä 24 päivänä Marraskuuta 1906 katsonut 256
toteennäytetyksi että Maria Kristina Sjöros jo ennen kuin hän 26 päivänä Elokuuta 1884 vihittiin avioliittoon Nestor Sjörosin kanssa oli omistanut mainitun Mäkiperon talon ja sitten yhdessä Nestor Sjörosin kanssa myynyt sen yhdeksästä toista-tuhannesta markasta, joiden ei kuitenkaan oltu näytetty joutuneen yksin Nestor Sjörosin hyväksi, vaan käytetyn Sjörosin aviopuolisojen pesäosuuksia vastaavassa määrässä heidän molempien hyödyksi, minkä vuoksi ja kun siis Maria Kristina Sjörosille N. Kn 11 luvun 7 SS:n 2 ja 3 kohtien mukaan, sellaisina kuin nämät lain kohdat kuuluvat edellämainitussa asetuksessa, pesästä oli vastikkeena tuleva puolet sanottua määrää, Raastuvanoikeus on harkinnut oikeaksi vahvistaa Maria Kristina Sjörosille konkurssituomiossa pesästä maksettavaksi tuomitun edelläkerrotun vastikkeen määrän yhdeksäksituhanneksi viideksisadaksi markaksi, hänelle suoritettavaksi sillä oikeudella kuin kukursituomio 38 Nron kohdalla hänen saatavastansa oli säätänyt Hovioikeus, jonka tutkittavaksi maitten muassa Maria Kristina Sjöros vetoteitse oli saattanut jutun, on tuomiosja 10 päivänä Joulukuuta 1907 vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen Hovioikeuden tuomioon on Maria Kristina Sjöros anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Varatuomarit Holmström ja Toivio ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Maria Kristina Sjöros ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Maria Kristina Sjöros velvoitetaan suorittamaan Varatuomarille Holmström ja Soivio, yhteisesti heiltä täällä juttuun menneiden kulunkien komaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Ehris Nummelm J. Wiiskman Pehr Luudenius. Hvardradani Pehr. Lundenius. " "nad Socken. A. W. Granshom. 1. l. Rautavaara 257