Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
1. November 1896. till betalning förfallna arrendesumman ettusen tvåhundra mark; i anseende hvartill och då John Bergh ej allenast den öfverenskomna dagen emottagit lägenheterna, ehuru föreskrifven tillträdessyn icke försiggått, utan äfven underlåtit att söka få Aktiebolagit Kirvo Fogelbruk ålagdt att verkställa sådan syn, samt bolaget jemlikt kontraktet icke obetingadt förbundit sig att sjelf uppföra nytt fähus, utan endast tillförsäkrat John Bergh rätt att på bolagets bekost nad erhålla sådan byggnad, Häradsrätten funnit Aktiebolaget Kervo Tegelbruks anspråk på nyssagda arrende belopp vara klart och den 1. November 1896. till betalning förfallit; men enär tillika ådaga lagdt blifvit, att Aktiebolaget Kirvo Tegelbruk från arrendetidens början till den 1. November 1896. af den till Johan Pargk genom ifrågavarande kontrakt upplåtna marken användt till lertägt sextioåtta hela åttatiotvå etthundradedels kappland åker, äng och åkeruppodlingsjord, har Häradsrätten, som ålagt saken Bergh att till Aktiebolaget Kirvo Tegelbruk genast utbetala nämnda ettusen tvåhundra mark jemte sex procents årlig ränta derå från den 1. November 1896. tills full betalning skedde, härifrån afdragit den jemlikt bolagets med gifvande John Bergh för betägt tillkom mande ersättningen af två mark för kapp landet och säledes för berörda egoridd etthundra trettiosju mark sextiofyra penni. Hvad åter anginge John Berghs anspråk på ersättning för ommerning af bakugnen i drängstugan, så emedan bestämningen i förberörda arrendekontrakt, att det åligger arrendatorn att underhålla byggnaderna i det goda skick, hvari de vid tillträdet emot tagas, tydligen syntes innebära endast, att arrendator egde vid afträdandet af lägenheterna öfverlemna husen derstädes i samma eller lika godt skick, som det hvar uti de vid tillträdet befunnit sig, samt ifrågavarande reparation icke heller upptagits i den skrift af den 25. Augusti 1893. uti hvilken bolaget förbundit sig att verkställa vissa remontarbeten å lägenheternas byggnader, ty och då John Bergh för öfrigt vid afträdandet af lägenheterna egde räkna sig till godo de reparationskostnader 96
han utöfver sin häfdeskyldighet tilläfventyrs fått vidkännas, blef anspråket i nästrämndt hänseende likasom jemväl John Bergks påstående beträffande ombyggandet af en hästvändring, då Aktiebolaget Kervo Tegelbruk härom icke ågått stämning, förkastadt, hvarutom John Berghs yrkande att varda tillerkänd rätt att uppbära arrendet från den af Johan Adolph innehafda jordlotten, enär Adolph öfvertagit ett före den 25. Augusti 1893. arrenderadt område och ej utredt blifvit, hvilken jordtillökning Adolph senare erhållit, underkändes; dock berättigades John Bergh jemlikt bolagets medgifvande att uppbä ra arrendeafgifterna från alla de villalot ter, hvilka efter den 1. November 1893. af bolaget utarrenderats från den åt Johan Bergh upplåtna marken. Och finge i anseende till sakens beskaffenhet parterne sjelfve hvardera vidkännas sina för målet hafda kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning John Bergli i vadeväg dragit saken, har medelst dom den 27. November 1899. sig utlåtit; och jemte det John Berghs anspråk på ersättning för af honom å ofvanberörda hästvandring nedlagda kostnader på enahanda grunder, som af Häradsrätten åberopats för förkastandet af Berghs anhållan om godtgörelse för bakugnen i drängstugan, underkänts, har Hofrätten funnit John Bergh, som väl utredt, att Johan Adolph under Berghs arrendetid af Lambila och Jussila hemmans åt Bergh å arrende upplåtna mark arrenderat tio kappland, men ej styrkt, att desamma utgjort södan jord, för hvilken Bergh vore berättigad att uppbära arrende, ej hafva förebragt skäl till vidare ändring i Häradsrättens utslag än att, enär John Bergh ej kunde åläggas erlägga ränta å högre belopp än det, som åter stode sedan från de åt bolaget utdömda ettusen tvåhundra mark afdragits Berghs tillgodohafvande etthundra trettiosju mark sextiofyra penni, John Bergh skyldigkänts att åt Aktiebolaget Kirvo Kyelbruk genast betala ettusen sextiotvå mark trettiosen penne med sex procents årlig ränta derå från den 1. November 1896., tills skeende full liqvid, med hvilken rättelse vid Häradsrättens utslag i öfrigt, såvidt det ofvan återgifvits, skulle bero. 97
Uti denna Hofrättens dom har Johan Berghi underdånighet anhållit om ändring. Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner John Bergh icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken alltså kommer att förblifva. Det alle som vederbör, till underdång efterrättelse länderMåns Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. JWieinet gars Homen. E Johansson Salm. Hammelin. E. Ascholin. Den 29. Januari 1901. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Wiborgs Hofrätt inkommit revisionsmål emellan Landt handlaren Samuel Paju, från Tyrisevå by i Nykyrka socken, sökande, samt ärft lige Andersborgaren, Lägenhetsinnehafvaren Roman Alexandroitsch Joergens, från sl Petersberg, svarande, angående afhysning: gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departement, i Helsingfors, den 29. Januari 1901 Kejserliga senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Sedan Länestyrelsen i Wiborgs län, på ansökan af Roman Joergens, genom utslag den 15. Januari 1895. förordnat, att Samuel Papi, hvilken utan rätt bebrukade såsom torplägenhet särskilda egor, de der underlydde två af Roman Joergens medelst köpebref af den 28. Oktaka 1892. och den 3. Juli 1823. köpta parceller, afsöndrade den 17. Mars 1890. och den 31. Juli 1893. från Bonden Matts Paju tillhöriga en fjerdedel af skattehemOfde t af N. 8. J. B. K.  J. N. - L. H. E. J. A. SS: 10 Pän 2/26 3 ed. 1900
manet No 2. i Tyrisevä by, skulle jemte husfolk och bohag från sagda egor i laglig ordning afhysas, har Wiborgs Hofrätt, under hvars pröfning Samuel Paju i besvärsväg dragit ärendet, medelst den 7. Mars 1899. gifvet utslag på anförda skäl funnit saken vara af den beskaffenhet, att den ansökta handräckningen för Samuel Pajus afhysande icke bort bifallas, samt förty upphäft Länestyrelsens utslag och undan rödjat allt hvad Länestyrelsen i ärendet tillgjort. Sedermera har Roman Joergens, efter Samuel Paju ågången skriftlig stämning till 1899. års lagtima höstting i Nykyrka sockens tingslag, vid Häradsrätten anfört, bland annat, att Samuel Paju uti en den 7. Juni 1898 upprättad förlikningsskrift uttryckligen förbundit sig att tre manader derefter afträda ifrågavarande egor åt Roman Joergens och från torpet med husfolk och bohag afflytta och bortföra sina åbyggnader, hvaremot Roman fbergens utfäst sig att afstå från de trettio mark, som Så muel Paju genom Länestyrelsens förberörda utslag ålagts att erlägga till Roman Joergens i lagsökningskostnadsersättning, och efterskänka hvad Samuel Paju å torpets afrad ännu varit Roman Joergens skyldig; men som Samuel Paju, denna sin förbindelse raktadt och ehuru han äfven annars redan åtnjutit laga flyttningstid, icke från torpet afflyttat, har Roman Joergens yrkat, att Samuel Paju måtte dertill lagligen förpligtas, i hvilken händelse Roman för gens vore villig att å sin sida fullgöra de uti förberörda förlikningsskrift upptagna vilkor samt derjemte vid flyttnin gen af Samuel Pajus åbyggnader beträda med en häst och åt Samuel Paju i flyttningskostnadsbidrag erlägga tjugufem rubel, hvarhos Roman föorgens anhållit om ersättning för sina kostnader i rättegången. Isaken hörd har Samuel Paju anmärkt, bland annat, att ofvannämnda af Samuel Paju den 7. Juni 1828. undertecknade skrift afsitt endast ett erkännande af utt Samuel Paju på grund af Länesty relsens förenämnda utslag vore nödsakad att från torpet afflytta, men ingalunda ett medgifvande, att han med Länestyrel99
sens åtgärd åtnöjdes, eller en förbindelse, att slutligen afstå torpegorna åt Roman Joogens; och som Samuel Paju sålunda icke gått miste om sin rätt till ifrågavarande torpegor, har Samuel Paju anhållit, att käromålet måtte förkastas; derå Häradsrätten medelst utslag den 24. Januari 1900. förklarat utredt vara, att Samuel Paju förbundit sig att senast tre månader efter den 22. Juni 1898. afträda ifrågavarande af honom innehafda torpegor och derifrån bortflytta samt afföra sina byggnader; i anseende hvartill och då Samuel Paju icke varit berättigad att ensidigt bryta sagda öfverenskommelse, Häradsrätten ålagt Samuel Paju, som dock egde åtnjuta lämplig flytt ningstid, att innan den 1. Juni 1900. till Roman Joergens afträda sagda torpegor, såvidt de underlydde Roman Joergens förenämnda parceller, och derifrån sjelf med husfolk och bohag afflytta och affira alla sina hus och byggnader, vid äfven tyr att eljest varda derifrån genom vederbörande kronobetjente på sin egen bekost nad afhyst; och jemte det den godtgörelse, Roman Joergens möjligen kunde tillkomma för hans kostnader vid afhysningsfrågans utförande hos Guvernören och hvad Roman Joorgens kunde hafva tillgodo af Samuel Paju i afrad för torpegorna, qvittades, ålades Roman fbergens, sitt åtagande likmätigt, att vid åbygg nadernas flyttning biträda Samuel Pajumed en häst och att i flyttningskostnads bidrag erlägga tjugufem rubel; och borde Samuel Paju till Roman föregens utbe tala femtio mark för dennes kostnader i rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning Samuel Paju i väderag dragit saken, har genom dom den 14. Juli 1900. låtit bero vid Häradsrättens utslag, i följd hvaraf och då den Samuel Paju förelagda flyttningstid allaredan tilländalupet, det åläge Samuel Paju att genast afflytta och till Roman Joergens fria förfogande upplåta ifrågavarande torpegor, jemte det Samuel Päpe skyldigkänts att till Roman fvergens i fordrad ersättning för kostnaderna vid svarande talans bevakande. Hofrätten erlägga femtio mark.
Uti Hofrättens dom har Samuel Paju i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, den Roman Joergens i föreskrifven ordning bemött Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner Samuel Paju icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken alltså kommer att förblifva, jemte det Samuel Paju ålagges att till Roman Joergens i godtgörelse för hans umgälder i Kejserliga Senaten utgifva sextio mark. Det alle, som vederbör, till underdång efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. J; E; Heinel Lars Homan E. Johnsson Julms Hammelin E. Ascholin Tammikuun 31 päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkrassa Timmä, Kanen Suomen Senaattinsa tuomionostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, metsänhakkuukontrahdin purkamista koskevassa jutussa, jossa Talokas Erkki eli Eevert Arvid Erkinpoika Liakka, Alatornion pitäjän Ylivojakkalan kylästä, on hakijana sekä Alakainuun pitäjässä Ruotsin kuningaskuntaa asuvat Sahanomistajat Carl Bergbom ja Pehr A. Ivanberg, sahaosakeyhtiö Bergbom, Svanberg ja kumppr toimitusjohtajina, vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Tammikuun 31 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Elatornion ja Karungin pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudesra en Erkki Arvid Liakka, toimitetLäsnä: H. B. - C. F. - A. H. E. A. No 120 Pag. 16. R.2. 1900.
tuansa kirjallisen haastan Tahanomistajille Bergbomille ja Ivanbergille, heidän ylläsanotussa ominaisuudessaan, sekä Kauppias Frans Otto Ulria Fordberg- vainajan kuolinpesän osakkaule, leskelle Maria Nordbergille ja porille Kauppias Kaarle Erik Nordberg Olli, Rehtori Johan Ulrik Nordbergille sekä Kauppakontoriskelle Otto, Evert ja Emil Nordbergille, Pörnion kaupungista, lausunut, että Ylivojakka. län kylän Pietin perintötalon No 16 silloinen omistaja Salomon Pieti oli Tammikuun 29 päivänä 1874 tehdyllä kontrahdilla, joka oli varustettu lisäyksellä seuraavan Huhtikuun 25 päivältä, oikeuttanut Kauppias Nordbergin laki hänen oikeudenomistajansa kerrassaan suoritetuista kuodestasadasta viidestäkymmenestä mar kasta ja määrättyä vuotuista viiden markan vuokraa vastaan kolmenkymmenen vuoden kuluessa hakkuusta varten käyttämään metsää eräällä taloon kuuluvalla, Saarajoen läkeesyydessä sijaitsevalla takametsalo. holla, ja että mainittu välikirja sittemmin oli luovutettu rahaosakeyhtiolli Bergbom, Svanberg ja kumpp. seka välikirjan vakuudeksi myönnetty kiinnitys taloon, jonka Erkki Arvid Liakka Toukokuun 29 päivänä 1893 oli ostanut Salomon Pietiltä; mutta koska kontrahti siihen rajoittamatto maan hakkunoikeuteen nähden, joka siinä eli myönnetty, Erkki Arvid Siakan käsityksen mukaan sisälsi veronalaisen maan vähentämistä ja saattoi vaaraan talon kannattavaisuuden, eikä Erkki Arvid Siakka oltut saanut kantaa vuotuista vuokraa, sentähden ja kun sitä paitsi hänen vastapuolensa je ainakin yhden kerran olivat hakkanttaneet mainitusta metsänpalstasta kaikki kelvollisel penil, en Erkki Arvid Liakka vaatinut, että sanottu välikirja kumottaisiin. Sittekun Tahanomistajat Bergbom ja Svanberg sekä heidän asiakumppaninsa olivat vastustaneet kannettu, väittäen että kysymyksessä ole10
va kontrahti tarkoitti ainoastaan sahatukkipuiksi kelpaavien metsäntuotteiden hakkausta ja poisviontiä, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä Marraskuun 15 päivänä 1898, siinä mainitsemillaan perusteilla, julistanut mainitun välikirjan voimattomaksi Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Sahanomistajat Bergbom ja Svanberg, yhtiön Bergbom, Svanberg ja kumppapuolesta, olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiella Marraskuun 29 päivältä 1899 lausunut, että koska yltämäinitun talon silloinen omistaja oli puheenalaisen kontrahdin kautta oikeuttanut Kauppias Nordbergin tahi hänen oikeudenomistajansa, muun muassa, vuotuista viiden markan suuruista vuokraa vastaan kolmenkymmenen vuoden kuluessa hakkausta varten käyttämään metsää ylläsande tulla, taloon kuuluvalla takametalohella, ja sanottu välikirja, jonka Kauppias Nordberg oli eläissään luovuttanut yhtiölle Bergbom, Svanberg ja kumpp., siten sisäksi sellaisen rälipuhän, jonka pysyväisyyden vakuudeksi, 16 SS:n mukaan asetuksessa Joulukuun 19 päivältä 1864, joka koskee tilusten lohkomista ja maan palstaamista relssi - ja verotaloissa sekä vuokrasopimusta jostakin sellaisten tilain osasta, kuin myöskin 1 SS:n mukaan asetuksessa kiinteän omaisuuden kiinnittamisestä Marraskuun 9 päivältä 1868, kiinnitys taloon on voitu vahvistaa, siis ja koskii Erkki Arvid Siahka edes ollut epäittyt, ettei kontrahdin vakuudeksi myönnetty kiinnitys edelleen olisi voimassaan, eikä kontrahtiaikakaan vielä ollut loppuun kulunut, katsoi Hovioikeus, koskei Erkki Arvid Träkka muutenkaan ollut voinut esiintuoda laillista syytä kontrahdin räiemättömäksi julistamiseen oikeaksi kumata Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljätä Erkki Arvid Takan kanteen asiassa. Hovioikeuden tuomioon on Erkki Arvid Siakka alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Sahanomistajat Bergbom 10
ja Svanberg ovat vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja koska yllämainittu talo on kiinnitetty puheenalaisen kontrahdin pysyväisyyden vakuudeksi ennen kuin Erkki Arvid Liakka on ostanut talon, sen tähden ja kun hän, asian niin ollen, ei ole voinut sanotulla kaupalla saada parempaa oikeutta taloon kuin hanen saantimiehellänsä on ollut, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Hovioikeus on asiasta johtunut; ja velvoitetaan Erkki Arvid Liakka suorit tamaan Sahanomistajille. Bergbomille ja Svanbergille korvaukseksi heiltä täällä juttuun menneistä kuluista kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen. Majesteetin Korkeassa Timessä, Hänen Suomen Senaattinsa: Herr Berenius And: Forsman. Henr. Berenius Emil Forsman. A; Numm. Andersin. Michael Pogvalin Tammikuun 31. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tullassa, metsänhakkuukontrahdin purkamista koskevassa jutussa, jossa Lautamies Israel Iisakinpoika Peräntie, Alatornion pitäjän Ylivojakkalan kylästä, on hakijana sekä Alakainuun pitäjäs sä Ruotsin kuningaskuntaa asuvat Sahanomistajat Carl Bergbom ja Pehr ASvanberg, sahaosakeyhtiö Bergbom, Svanberg ja kumppn toimitusjohtajina, vastaajina Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Tammikuun 31. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis ta, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Alatornion ja Karungin pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Lautamies Peräntie, toimitettuansa kirjallisen haasteen Sahanomistajelle Bergbom lle ja Svanbergille, heidän ylläsanotussa ominaisuudessaan, sekä Kauppias Frans Läsnä: K. B. E. F. A. K. E A. No 121. Pag 15 K.2 1900.
Otto Ulrik Nordberg - vainajan kuolin pesän osakkaille, leskelle Maria Nordbergille ja pojille Kauppias Kaarle Erik Nordbergille, Rehtori Johan Ulrik Nordbergille sekä Kauppakontoristeille Otto Evert ja Emil Nordbergille, Tornion Kaupungista, lausunut, että Ylivojakkalan kylässä olevan Peräntien verotalon No 18 silloinen omistaja Kaarle Juho Peräntieoli Tammikuun 30. päivänä 1874. tehdyllä kontrahdilla myynyt Kauppias Nordbergille tahi hänen oikeuden omistajillensa viidestä tuhannesta markasta oikeuden kolmenkymmenen vuoden aikana hakata sanotun talon Waara joen läheisyydessä sijaitsevalla ulkosaralla olevan metsän, ja että sanottu välikirja sitten oli siirretty yhtiölle Bergbom, Svanberg ja kuppp; mutta koska voimassa olevat asetukset kulsivät luovuttamasta perintötiloilta tiluksia ja etuja ilman vastaavaa hyötyä tahi vuokraa, eikä Lautamies Peräntie, joka Marraskuun 26. päivänä 1886 oli ostanut mainitun talon Kaarle Juho Peräntiettä, voinut kontrahtia hyväksyä on Lautamies Peräntie vaatinut että sanottu välikirja kumottaisiin. Tätä kannetta ovat vastapuolet vastustaneet sillä perusteella, että edellämainitussa välikirjassa oli määrätty viiden markan vuotuinen vuokrataloon, että taloon kontrahdin vakuu deksi oli myönnetty kiinnitys, joka vielä oli voimassa, sekä että välikirja tarkoitti ainoastaan sahatukeiksi kelpaavia puita. Sittekun Lautamies Peräntie vielä oli huomauttanut, että vastapuolet olivat jo ainakin yhden kerran hakkauttaneet sanotulta ulkometsasaratta kaikki arvokkaammat puut, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä Marraskuun 15. päivältä 1898., siinä mainitsemillaan perusteilla kumonnut riidanalaisen välikirjan sekä julistanut sen kaiken voimansa ja vaikutuksensa menettäneeksi. Hovioikeus jonka tutkittavaksi Sahan omistajat Bergbom ja Svanberg, yhtiön Bergbom, Svanberg ja kumpi puolesta, olivät vetoamalla saattaneet jutun, on tuo
miolla Marraskuun 29. päivältä 1899., koska Lautamies Peräntti ei ollut väittänytkään, ett'ei hän ostaessaan Perän tien talon olisi tiennyt kysymyksessä olevasta metsänkaupasta, joka sitä raitsi jo silloin oli ollut ja vieläkin oli taloon kiinnitetty, sekä vissi vuotuinen vuokra myöskin oli taloon määrätty, kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljännyt Lautamies Peräntien kanteen, mikäli se koski mainitun talon ulkosaralla löytyviä sahatukeiksi kelpaavia puita, joita Sahanomistajain Bergbomen ja Svanbergin myönnytyksen mukaan sanottu välikirja yksinomaan tarkoitti Hovioikeuden tuomioon on Lautamies Peräntie alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Sahanomistajat Bergbom ja Svanberg ovat vastannet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja koska yllämainittu taloon kiinnitetty puheenalaisen välikirjan pysyväisyyden vakuudeksi ennen kuin Lautamies Peräntie on ostanut talon, sen tähden ja kun hän asian niin ollen, aole voineet sanotulla kaupalla saada parempaa oikeutta taloon kuin hänen sääntomieheltänsä on ollut, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Hovioikeus on asiasta johtunut; ja velvoitetaan Lautamies Peräntie suorittamaan Sahanomistajille Bergbomille ja Svanberg ille korvaukseksi heiltä täällä juttuun menneistä kuluista kuusikymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin. Kockenssadimessä, Hänen Suomen Senaattinsa Henr. Rosenius. Anttermäns Henr. Rosenius. Anttermäns Henr. Rosenius. Anttermäns A; HumlinAndersin. Michael Magvalmi
Tammikuun 31 päivänä 1901. Keisarillisen Majaladin. Korkansa SimonsöHänen Suomen Senaallensa tuomio nestorahalla Vaaran Hovioikeudesta tullen sa, metsänhakkuukontrahdin purkamisla koskevansa jutussa, jossa Talollinen Erkki Arvid Erkinpoika Liakka, Malomion pitäjän Ylevojakkalan kyläslä, on hakijana sekä Ala Kainaan kauppalassa. Ruotsin kunengaskuntaa asuval Tahanomistajat Carl Bergbom ja Pehr A. Svanberg, rakaosakryhtiö Bergbom, Svanberg i Numppa toimitus johtajina, vastaajina Annettu Kuvarillisessa Suomen Senaalissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä Tammikuun 31 päivänä 1901. Keisarillinen Senaalle on Ksellensä esilyttänyt julleen kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tulaa seuraavaa: Toimitettaansa Tahanemislajelle Bergbemelle ja Svanbergille edellämainitun osakeyhtiön toimitusjohtajana, kirjallisen hvadeen mål Erkke Axel Liukka, egansä Talollisen Erkki Juhonpoika Leakan oikeudenvalvojana sekä Talollinen Nii R. B. S. l. 1/14 - El 17 No 122 Pag. 11. R.S. 1900.
lo Juhonpoika Liakka Salorneon ja Karungin pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Erkki ja Niilo Liakka olivat Marraskuun 19 päivänä 1873 laaditun kontrahdin ja siehen 25. päivänä Huhtikuuta 1874 tehdyn lisäyksen mukaan luovuttaneet osakeyhtiölle Rergbom, Stenberg i Kumpp helmankym nenen vuoden ajaksi ensiksimainetusta päivästä lukien rakkuuoikeuden kaikkeen heidän yhteisesti, puoliksi kumpaisenkin, omistamansa Ylivojakkalan kylässä olevan Liakan perintötalon No 20 takamaalohkolla olevaan moleman, suoritet tua kuudentuhannen seitsemänsadan viitenkymmenen markan kauppahintaa ja notuista viiden markan vuokramaksua astaan, mutta koska mainitun kontrahden kautta, joka käsitti tulen koko dennetintenkin talollu oli ristetty suusia etuja tuan pientä vuokraa vastaan ja sen vastainen kannattavaisuus oikevaatettiin vaaraan sekä osakeyhtiö sitä paitsi vuodosta 1893 alkaen eli jättänyt sanotun vuokran maksamalla niin vät Erkki Arvid ja Niilo Pekka vaatineet että puheenalainen kontrakti pilistettaisiin mitättömäksi. Tätä kannetta ovat Tuhanomista jat Bergbom ja Tvanberg vastustaneet sillä perusteilla, että mainettu talo ole kiinnitetty edellä kerrotun kontrahdin pyvyväisyyden vakuudeksi, ja kontrahti tarkoitti aenoastaan suhatuksi kelpäävä puita Kihlakunnanoikeus on Lokakuun 29 päivänä 1898 julistamassansa päätöksesvä siinä mainitsemillaan perusteilla kumonnut kysymyksessä olevan kontrahden ja julistanut sen mitättömäksi Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tahanomistajat Bergbom ja Ivanberg, edellämainitussa toimessaan, olivat veloamalla saattaneet julun on Joulu kuun 8 päivänä 1899. antamassansa tuomiossa lausunut että Leska Erkki ja Niilo Liakka itse olivat tehneet puheenalaisen kontrahdin joka ainoastaan tarkoitti Siakan talon takamantokkolla töytyvä sahatuksi kelpaavia puita, ja heille ole luvuttu vuotuinen vuokra entanderi ja kun selvitystä ei ottu esi
tetty siitä, että talon kannattavaisiius olisi kontrahdin määräysten kautta saatettu vaaran alaiseksi, Hovioikeus tutki oikeaksi, kumden Kihlakunnanoikeuden päätöksen hyljälä heidän asiassa ajamansa kanteen Hovioikeuden tuomioen on Erkki eli vid Liakka alamaisesti anonut muuto ta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Tahanomistajat Bergbom ja Ivan berg ovat määrätyssä järjestyksessä vaslämnad Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian, ja koska Erkki Liakka itse on tehnyt riidanalaisen kontrahdin ja se siis on häntä selova, harkitsee Keijaillinen Senaatti oikeaksi jättää sen loppupuutoksen pysyväiseksi, johon Kevioikeus on ylempänä mainitussa tuomiossaan Erkki Liakan kanteenen nähden asiasta johtunut, minkä ohesja Erkki Liukka velvoitetaan kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Tahonomistajille Bergbomille ja Svänbergille meillä Keisarillisessa Senaalissa jutusta olleet halul siitä kaikMichael Pogvalin ki asianomaiset alamaisuudessa neu dalla kool Keisarillisen Majestoden Abraham Simonsson Hänen Suomen Senaallinsa: Henr. Berenius. Anders Törmän. A: Kumlin. Andersin. hemman