Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Kaarle Lemettilän kanssa tapahtuneen suullisen sopimuksen neljat la, jolla Sakari Isoaho oikeutet tiin muuttamaan torpan karta no soveliampaan paikkaan sekä asumaan torppaa isänsä kuolemaan asti ja sen jälkeen saamaan uusi vuokravälikirja torppaan. tähän sopimukseen luottaen muut tanut torpan uuteen paikkaan ja siellä Kaarle Lemettilän suostumuksella ryhtynyt suurien viljelysyityksiin; mutta kun Kaarle Lemettilä, asianosaisten vå lipuheesta huolimatta oli Juho Jorahon kuoltua Kihlakunnanoi keuden päätöksellä 12 päivältä Syyskuuta 1905 saanut Sakari Isoahon hää distyksi torpasta on Sakari Isoaho vaatinut, että Kaarle Lemettilä ja hänen vaimonsa Iida Kaarlentytär velvoitettaisiin Sakari Isoaholle suorittamaan korvaukseksi torppaan pannuista rakennus- ja viljelyskustannuksista 10293 markkaa 17 penniä ja korvaamaan Sakari Isoahon oikeudenkäyntikulut. Asiassa kuultuina ovat Kaarle ja Iida Lemettilä, kiettäen Kaarle Lemettilän milloinkaan luvanneen uutta vuokravälikirjaa Sakari Isoukolle, vastustaneet kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 8 päivänä Syyskuuta 1908 julistanut päätöksen asiassa; ja koska kaikki ne rakennus - ja viljelystyöt, joista Saha ri Isoaho vaati korvausta, olivat tehdyt siihen aikaan, jolloin hänen vanhempansa vielä elivät ja heidän elinkautinen vuokraväli kirjansa 29 päivältä Marraskuutä 1848 vielä oli voimassa sekä nun työt siis olivat katsottavat tehdyiksi hänen vanhempiensa puolesta, sentähden ja kun sanotussa välikirjassa, jota Sakari Isoakon vanhemmat saivat nauttia hyväkseen elinaikansa, ei ollut mää rätty mitään oikeutta korvaukseen työkustannuksista eikä Sakari Isoaho ollut voinut näyttää itsellään olleen muuta oike514
utta Isoahon torppaan kuin hänen vanhemmiltaan on Kihlakunnan oikeus hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavakei Sakari Isoaho oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 11 päivältä Maaliskuuta 1910 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Sakari Isoaho anonut muulesta; ja on Kaarle Lemettilä, tultuvan saapuville muutoksenhakemista varten säädetyn määräajan umpeen kuluttua, vastannut Sakari Isoahon perustelmaan. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja sen ohessa ettei Keisarillinen Senaatti ota huomioon mitä Kaarle Lemettilä on lausunut Sakari Isoahon perustelmaan antamassaan vastaselityksessa, koskei Kaarle Lemittilä ole saapienut tänne määräajan kuluessa, havaitsee Keisarillinen Senaatti selvetetyksi, että Sakari Isoaho on Kaarle Semettilän suostumuksella siirtänyt torpan rakennukset niiden nykyiselle paikalle ja pannut ne eiillä kuntoin, johon häneltä on mennyt työtä yn nä varoja ainakin 1650 markan arvosta. Koska torpan rakennusten siirto sen välikirjan mukaan, min kä nojalla Juho Isoaho oli saanut torpan hallintaansa, kuitenkaan ei kuulunut vuokramiehen velvollisuuksiin, ja todistettu on, että Kaarle Se mittilä on lupautunut Sakari Ison holle jatkamaan vastamainitussa välikirjassa määrättyä vuokra-aikaa ja sitä varten Sakari Isoaholle antamaan uuden vuokrakirjan kohtuullisella verolla, mikä lupaus on ollut oikeena siihen, että Sakari Isoaho on syhtynyt siirtämään torpan rakennukset soveliaampaan paikkaan, sen tähden ja kun luvattua uutta vuokpakirjaa ei ole Sakari Isoaholle annettu eikä myöskään ole näytetty Saka ri Isoahon torpasta saamillaan eduitla tulleen rakennusten siirtämisestä hyvitetyksi, harkitsee Keisarillinen Se515
naatti oikeaksi, muuttaen Hovioikeuden tuomiota ja Kihlakunnanoikeuden päätöstä, velvoittaa Kaarle Le mettilän maksamaan Sakari Isoraholle hyvitykseksi torpan rakennusten siirtoon menneistä kustannuksista ja työstä tuhat kuusisataa viisikymmentä markkaa sekä korvaamaan Sakari Iso aholle hänellä Kihlakunnanoikeudessa olleet oikeudenkäymiskustannukset kahdelläsadalla viidelläkymmenellä markalla. Näin oikaistuna Hovioikeuden tuomio muuten, eli mikäli Sakari Ison hon siitä yli menevät vaatimukset on hyljätty, jää voimaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti tens Saarikoski. Walder Andersin. tens Saarikoski. Walder Andersin. B. Anneberg. K. Auer. K. R. Helanen Lokakuun 13 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, metsänmyyntikontrahdin mitättömäksi julistamis ta koskevassa jutussa, jossa Reposaaren Höyrysaha Osakeyhtiö Porin kaupungista, en hakijana sekä Talollinen Juho Oskari Juote, Someron pitäjän Sylvänön kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosas tossa 13 päivänä Lokakuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan Reposaaren Höyrysaha Osakeyhtiön Someren pitäjän ja Someroniemen kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden istuntoon 1 päivänä Maaliskuuta 1907 on Juho Oskari Juote Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän oli kontrahdilla 27 päivältä LokaLäsnä: S.S. - A. L. J. P. A. R. A. Lm No 1420. Pag. 54. R. L. 1911.
kuuta 1899 vuokrannut mainitulle osakeyhtiölle Sylvänen kylässä omistamansa Juotteen talon metsän kolmen vuoden ajaksi viidentuhannen yhden markan hinnasta ja kahden markan vuosivuokrasta, mutta ett ei yhtiö vielä ollut metsää kaatanut eikä myöskään useaan vuoteen enää suorittanut vuokraa; minkätähden ja kun osakeyhtiö siten oli jättänyt noudattamatta metsäkaupan ehtoja, Juho Oskari Juote on vaatinut, että edellämainittu vuokrakontrahti julistettaisiin mitättömäksi. Kanteesien on Reposaaren Höyrysaha Osakeyhtiö vastannut, että puheenalainen vuokravälipuhe oli päätetty kolmeksi vuodeksi siitä lukien, kun lauttausväylä oli saatu laillisesti auki ja jolloin siis osakeyhtiö saattoo asianmukaisesti vahvistetun lauttaussaännön nojalla Loimijoen vesistöä pitkin lautata Juotteen talon metsästä kaadetut puut Hokemäenjokeen ja sitä myöten Reposaareen, jossa yhtiön sahalaitokset sijaitsivat, sekä että osakeyhtiö oli jo 2 päivänä Heinäkuuta 1899 ryhtynyt toimenpiteisiin lauttausiainnin aikaansaamiseksi ja Turun ja Porin läänin Kuvernööri oli päätöksellään 31 päivältä Joulukuuta 1904 sellaisen vahvistanutkin, mutta kun Keisarillisen Senaatin Talousosasto 7 päivänä Joulukuuta 1906 antamallaan päätöksellä oli palauttanut asian Kuvernöörin uudelleen käsiteltäväksi, ei lauttaussäänteä puheenalaiseen vesistöön. siis vielä ollut. Näin ollen ja kunkysymyksessä oleva metsänmyyntikontrahti niinmuodoin edelleen oli voimassa eikä Reposaaren Höyrysaha Osakeyhtiö ollut luopunut sille kontrahdissa vakuutetusta akeudesta, on osakeyhtiö anonut kannetta hyljättäväksi ja korvausta. oikeudenkäyntikuluistaan. Kihlakunnanoikeus on 27 päivänä Helmikuuta 1908 julistamassaan päätöksessä lausunut asias517
sa selvitetyksi, että laadittaessa puheenalaista kontrahtia 23 päivältä Sokakuuta 1899, jolla Juho Oskari Juote oli Reposaaren Höyrysaha Osakeyhtiölle myynyt kontrahdissa lähemmin määritellyt puut kaadettaviksi ja poisvietarika kolmen vuoden kuluessa siitä lukien, kun lauttausräylä laillisesti oli tullut aukaistuksi, niin myyjä kuin ostaja olivat edellyttäneet, että puutamrain lauttausväylä Loimijekun lähimmässä tuleväisuudessa saataisiin aikaan; mutta koska sellaista väylää, vaikka kontrahdin teosta oli jo kulunut enemmän kuin kahdeksan vuotta, ei vieläkään Loimijoen koko mitalla ollut olemassa, kuten todistetuksi oli tullut, ja oleellinen edellytys mainittuun metsänmyyntun niinmuodoin oli jäänyt toteutumatta, sentähden ja kun osakeyhtiö oli jättänyt sanotun metsän aikoinaan kaatamatta ja poisviemättä, Kihlakunnanoikeus on julistanut 23 päivänä Lokakuuta 1899 tehdyn välikirjan mitättömäksi sekä kaikkea voimaa ja vaikutusta vailla olevaksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Reposaaren Hyrysaha Osakeyhtiö oli veteamalla saattanut jutun, on 20 päivänä Joulukuuta 1910 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Reposaaren Höyrysaha Osakeyhtiö anonut muutosta perustelmalla, johon Juho Oskari Juote on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Reposaaren Höyrysaha Osakeyhtiö ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan osakeyhtiö suorit tamaan Juho Oskari Juotteelle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kustannusten korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudat518
takoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: lasten Saarinen Alfred Luksiala seuten Saarinen Alfred Luksiala Johannes Pesonen. A. E. Lill Wahl & No 1421. Pag 60 R2 1911. Alfras Lindström. Lokakuun 13. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa, metsänmyynti kontrahdin mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Reposaaren Höyrysaha Osakeyhtiö, Porin kaupungista, hakijana sekä Talollinen Matti Pöykki ja hänen vaimonsa Maria Näykki, Soneron pitäjän Sylvänön kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosas tossa 13. päivänä Lokakuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Haastalettuaan Reposaaren Höyrysaha Osakeyhtiön Someron pitäjän ja Someroniemen kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden istuntoon 1. päivänä Maaliskuuta 1907. on Matti Näykki Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän ja Maria Näykki olivat kontrahdilla 4. päivältä Syyskuuta 1899. vuokranneet mainiLäsnä: S.S. Ä. L. G. P. A. R.
tulle osakeyhtiölle Selvänön kylässä omistamansa Näykin talon metsän kahden vuoden ajaksi kymmenentu rannen kolmensadan viidenkymmenen markan hinnasta ja kolmen markan vuosivuokrasta, mutta ettei osakeyhtiö vieläkään ollut metsää kaalanut ei kä myöskään usevan vuoteen enää vuokraa suorittanut, minkälähden ja kun osakeyhtiö siten oli jättänyt noudattamatta metsä kaupan ehtoja Matti Näykki on vaatinut, että edellämainittu vuokrakontrahti julistetlaisiin mitättömäksi Kanteeseen on Reposaaren Höyrysaha Osakeyhtiö vastannut, että puheenalainen vuokravälipuhe oli päätetty kahdeksi vuodeksi siitä lukien, kun lauttausväylä saataisiin laillisesti auki ja osakeyhtiö siis saat toi asianmukaisesti vahvistetun lauttaussäännön nojalla Loimijoen vesistvä pitkin lautata Näykin talon metsästä kahdelut puut Kokemäen jokeen ja sitä myöten Reposaareen, jossa yhtiön sahalaitökset sijaitsivat, sekä että osakeyhtiö oli jo 2. päivä520 nä Heinäkuuta 1890. ryhtynyt toimenpitaisiin lauttaussaännön aikaansaamiseksi ja Turun ja Porin läänin Kuvernööri päätöksellään 31. päivältä Joulukuuta 1904. sellaisen vahvistanutkin mutta kun Keisarillisen Senaatin Talousosasto 2. päivänä Joulukuuta 1906 anlamallaan päätöksellä oli palautta nut asian Kuvernöörin uudelleen käsiteltäväksi, ei lauttaussääntöä puheenalaiseen vesistöön siis vielä ollut. Kunkysymyksessä oleva metsänmyyntikertrahti näin ollen edelleen oli voimassa kä Reposaaren Höyrysaha Osakeyhtiö ollut luopunut sille kontrahdissa vakuutetusta oikeudesta, on osakeyhtiö anonut kannetta hyljuttäväksi ja korvausta oikeudenkäynti kuluistaan. Kihlakunnanoikeus on 27. päivänä Helmikuuta 1908. julistamassaan päätöksessä lausunut asiassa selvitetyksi, että laadittaessa puheenalaista kontrahtia 4. päivältä Syyskuuta 1899., jolla Matti ja Maria Näykki olivat Reposaaren Höyrysaha Osi
keyhtiölle myyneet kontrahdissa tarkemmin määritellyt puut kaudettaviksi ja poisvietäviksi kahden vuoden aikana siitä lukien, kun lauttaus väylä laillisesti oli auki, niin myyjä kuin ostaja olivat edellyttäneet, että puutavarain laillausväylä Loimijokeen lähimmässä tulevaisuudessa saataisiin aikaan, mutta koska sellaista väylää, vaikka kontrahdin teesta jo oli kulunut enemmän kuin kahdeksan vuotta, ei vieläkään Loimijoen koko mitalla ollut olemassa, kuten todistetuksi oli tullut, ja oleellinen edellytys mainittuun metsänmyyntiin niinmuodoin oli jäänyt toteutumatta, sentähden ja kiin osa keyhtiö oli jättänyt sanotun metsän rikanaan kaatamatta ja poisviemältä, Kihlakunnanoikeus on julistanut 4. räivänä Syyskuuta 1899. laaditun kontrahdin mitättömäksi sekä kaikkea voimaa ja vaikutusta vailla olevaksi Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Rerosaaren Höyrysaha Osakeyhtiö oli vetoamalla saattanut jutun, on 20. päivänä Joulukuuta 1910. antamallaan tuoniolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Reposaasen Höyrysaha Osakeyhtiö anonut muutosta perustelmalla, johon Matti ja Maria Näykki ovat vastannet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ellei Reposaaren Höyrysaha Osakeyhtiö ole esiinluonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan osakeyhtiö suorittamaan Matti ja Maria Saickille, heillä jutun vuoksi täällä olleiden kustannusten korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti santeri Saarinen Asper Luksiala santeri Saarinen Asper Luksiala Johannes Pesonen A. W. Kullisuvaara Alfred Lindström 521
Lokakuun 15. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin ta Waasan Hovioikeudesta tullassa var Ylén, Kultaserpä Frans Tiura, taanhoitaja Jaakko Puuperä, kaikki Kemin kaupungista, yhteisesti ovat hakijoina sekä Kirjaltaja Juho Heilata, samasta kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 15. päivänä Lokakuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja mistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Iivar Ulinin ja hänen asiakumppaninsa ynnä Kemin kaupungissa niinikään asuvan sanomalehdentoimittajan Vilho Jämsänin sanotun kaupungin Raastuvanoikeuteen on Juho Keilala siellä lausunut, että Iivar Ulen ja hänen vastamainitut asiakumppaninsa Pohjeis- Suomen Samomalehti Osakeyhtiön johtokunnan jäseninä olivat 3. päivänä HelmikuuLäsnä: S.S. - A. L. J. P. A. R. /. A. Lm SS: 1432. Pag. 30. R. D. tuomio nostorahalla Keisarillisesvelkomusjutussa, jossa Tehtailija Iibevyseppä Onni Kemppainen ja Teh1911.
ta 1908. ja myöhemmin pidetyissä johtokunnan kokouksissa, ennenkun aakeyhtiö oli kauppareistoriin merkitty, mikä oli tapahtunut kerällä vuonna 1909, antaneet Keilalalle mainitun yhtiön omistaman Pohjois-Suomi nimisen sanomalehden painaltamisen ja postituksen sovitusta korvauksesta, jota tehtävää Juho Heilala oli toimittanut 10. päivästä Helmikuuta 1908. 29. päivään Toukokuuta 1909. mutta kun hän ei ollut saanut siitä täyttä suoritusta, on Juho Heilala vaatinut Iivar Ulenio ja tämän asiakumppaneita velvoitettavaksi, yhteisesti tai kellä heistä oli varoja, hänelle maksamaan korvaukseksi sanotun sanomalehden painattamisesta 3,113. markkaa 3. penniä ja sen postituksesta 960. markkaa eli yhteensä 473. markkaa 3. penniä korkoineen. Kannetta ovat Iivar Ulin ja hären asiakumppaninsa vastustuneet, väittäen Ivar Ulén, Frans Tiura, Onni Kemppainen ja Jaakko Puuperä etteivät he olleet antaneet puheenalaisen sanomalehden painattamista Juho Keilalalle mutta myöntäen että tämä oli siitä yhtiöltä saamassa 3813. markkaa 3. penniä, jota vastoin 960. markan korvaus postituksesta oli erhtiölle tuntamaton ja toteennäyttämättä. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset ovat pyytineet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 25. päivänä Lokakuuta 1909. julistamallaan päätöksellä ratkaissut jutun; ja koska Frans Tiura, Onni Kemppainen, Jaakko Puaperä ja Vilho Jämsén 3. päivänä Helmikuuta 1908. sekä Iivar Ulén seuranneen Huhtikuun 21. päivänä ja lies ennenkun osakeyhtiö oli kauppareisteriin kirjoitettu olivat Juho Heilälän kanssa tehneet sopimuksen Pohjois- Suomi nimisen sanomalehden painattamisesta ja postituksesta, sentähden ja nojautuen osakeyhtiöistä 2. päivänä Toukokuuta 1895. annetun lain 14. SS:n 2. momenttiin, on Raastuvanoikeus velvoittanut Iivar Ulenin ja hänen asiakumppaninsa, yhteisesti tai kellä varoja oli, maksamaan Juho Heilalalle vaaditut ja oikeiksi havaitut neljätuhatta seitsemänsataa seitsemänkymmentäkolme markkaa kolme penniä korkoineen viisi 523
sadalta vuodessa oikeudenkäynnin alusta 5. päivästä Heinäkuuta 1909. kunnes täysi maksu tapahtuisi sekä neljälläsadalla kahdellatoista markalla korvaamaan Juho Heilalan oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Sivar Wen ja hänen täällä olevat asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 28. päivänä Marraskuuta 1910. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raustuvanoikeuden päätöksen varaan, sen ohessa velvoittaen Ivar Wenin ja hänen viimeksi mainitut asiakumppaniinsa suorittamaan Juho Heilalalle viisikymmentä markkaa hänellä Hovioikeudessa olleiden kulujen korvaukseksi. Hovioikeuden tuomioon ovat Iivar Ulin, Frans Tiura, Onni Kemppainen ja Jaakko Puuperä anoneet muutosta perustelmalla, johon Juho Keilala on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut täman jutun; ja koska Juho Heilala on Iivan Wenin ja hänen asiakumppaniensa suostumuksella toimittanut puheenalaisen sanomalehden painatuksen ja postituksen kanteessa mainittuna aikana ja Heilala, kun ei ole näytetty toisin sovituksi, siitä on saara korvausta osakeyhtiön johtokunnan kokouksessa 3. päivänä Helmikuuta 1908. tekemänsä hintailmoituksen mukaan, sentähden ja kun Sivar Ulenin ja hänen asiakumppaniensa osakeyhtiön johtokunnan jäseninä täten tekemä sitoumus on tehty ennen yhtiön kirjoittamista kaupparaisteniin ja he siis Raastuvanoikeuden mainituman lainkohdan mukaan ovat siitä vastuusra kukin omasta ja toistensa puolesta sekä esityt luskut ovat sisällykseltään oikeatharkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Oikeudet ovat johtuneet; ja velvoitetaan Iivar Ulen täällä olevine asiakumppaneineen suorittamaan Juho Heilalalle, hänelliä täällä jutussa olleiden kustannusten korvaukseksi, seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Lauten Saarinen Alfred Luksiala. Johannes Pesonen A. E. Lillmavaara. Johannes Pesonen A. W. R11. Alfres Lindström. 524
Lokakuun 15 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa sukulunastusta koskevassa nostajutussa, jossa Suomen valtio on hakijana ja Talollinen Mikko Eerikinpoika Kosonen, Säämin gin pitäjän Ritosaaren kylästä, vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Lokakuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Suomen valtiolle toimitetun haasteen nojalla on Mikko Hosonen Säämingin pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa kertonut että sittenkun Kososen äidirissä Talollinen Heikki Heikinpoika Löppönen 25 päivänä Tammikuuta 1849. oli perinnöksi ostanut Kuikkalan talon No 3 sanotun pitäjän Ikoin Läsnä: S. l. A. L. - 7o P. - A. R. A. L. 525 No 1433. Pag 242. R. D. 1911
niemen kylässä, josta sitten oli muodostettu verotalo No 9 saman pitäjän Saukonsaaren kylässä, oli mainittu talo Heikki Heikin poika Löppörin ja hänen vaimonsa Sevilia Juudin kuoltua, edellisen 11 päivänä Helmikuuta 1869. ja Sesilia Juudin 25 päivänä Marraskuuta 1868, perintönä lungen nut heidän tyttärelleen Elin, Anna Katariina, Maria ja Serilia Löppöselle kullekin heistä neljänneksi osaksi, minkä jälkeen Elin Löppönen ja hänen poikansa Mikko Kososen veli Heikki Kosonen, joka viimeksimainittu 24 päivänä Maaliskuuta 1884 oli ostanut Sesilia Löppösen perimän talonosan, ynnä Heikki Kososen vaimo Henriika Kosonen sekä Maria Löppönen ja hänen miehensä Talollinen Heikki Maununpoika Löppönen, joka 27 päivänä Maaliskuuta 1884 oli ostanut Anna Katariina Löppösen peri män talonneljänneksen, kauppakirjalla 16 päivältä Syyskuuta 1884. olivat myyneet siten omistamansa koko talon Suomen valtiolle 1850. markan hinnasta; ja kun Elin Löppösen valtiolle myymä talonosa siis oli perimysmaata Elin Loppösellä eikä vältio ollut ostamaan sa taloa huudattanut, on Mikko Kosonen, joka Kihlakunnanoikeuteen oli tallottanut talon kauppa hinnan 1850 markkaa, vaatinut että Mikko Kosonen Elin Löppösen ainoana elossa olevana lapsena oikeutettaisiin sukulunastamaan Elin Löppösen Suomen valtiolle myymä neljäsosa puheenaolevasta talosta. Suomen valtion puolesta on kannetta vastustaen esiintuotu, että Elin Löppönen oli paitsi Mikko Kososta jälkeensä jättänyt pojan edellämainitun Heikki Kososen ja tyttären Anna Stiina Kososen, jotka olivat kuolleet vasta Elin Löppösen jälkeen, ja että Mikko Kosonen siis ei missään tapa uksessa ollut oikeutettu sukulunastamaan suurempaa osaa kuin 626
kolmanneksen Elin Löppösen valtiolle myymästä talonneljänneksestä, minkä ohessa Suomen valtion puolesta on anottu korvausta sen oikeudenkäyntikulungeista. Kihlakunnanoikeus on 25 päivänä Huhtikuuta 1910 julistamat laan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska puheeksitullut talonneljännes oli perimysmaata Elin Löppösellä eikä Suomen valtion puolesta oltu edes väitetty, sitä vähemmin näytetty, että valtion maan jaanto olisi laillistettu päättyneet lä lainhuudattamisella, ja Mikko Kosonen Elin Löppösen ainoa na elossa olevana lapsena, Maahaaren 5 ja 6 luvun säännösten mukaan oli oikeutettu sukulunastamaan sanotun talonneljänneksen, on Kihlakunnanoikeus tuominnut sen Mikko Kososen sukulunastettavaksi ja velvoittanut Suomen valtion siis, elleivät asianosaiset toisin sopineet, 14 päivänä Maaliskuuta 1912 luovuttamaan Mikko Kososelle neljänneksen puheenalaisesta verotalosta No 9 Saukonsaaren kylässä oikeudella nostaa Kihlakunnanoikeuteen talletetuista rahoista sanottua talonosaa vastaava kauppahinta neljäsataa kuusikymmentäkaksi markkaa viisikymmentä penniä, ollen Mikko Kosonen kuitenkin velvollinen ennenkun talonosa hänelle luovutettiin korvaamaan Suomen valtiolle sen tilaan panemat kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi juttu oli varatuen vedon nojalla Suomen valtion puolesta saatettu on 26 päivänä Toukokuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, sen ohessa velvoittaen Suomen valtion suoittamaan Mikko Kososelle maksut kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä hänen kappalestaan Hovioikeuden tuomiota Hovioikeuden tuomioon on Suomen valtion puolesta anottu muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Mikko Kosonen on ottanut asiaan kuiten 527
kaan vastaamatta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Suomen valtion puolesta ole esiintuotu syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi ja velvoitetaan Suomen valtio suorittamaan Mikko Kososelle makvit kaksikymmentäkahdeksan markkaa hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: kanten Saarinen Aspettuksiala. Johannes Pesonen. A. P. O. Olllevaara Alfred Lindström. Lokakuun 15 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevas sa jutussa, jossa Kansakoulunopettaja Juho Heikki Sutinen Kivennärän pitäjän Terijoen kylästä, on hakijana sekä sanotun kylän kansakoulupiini ja sen kansakoulun johtokunta poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Lokakuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan Terijoen kylän kansakoulupiirin ja sen kansakouluin johtokunnan Kivennaran pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Juho Heikki Sutinen siellä lausunut, että mainittu johtokunta 23 päivänä Joulukuuta 1903 tekemällään päätöksellä oli ainaiseksi erottanut Juho Heikki Sutisen Läsnä: S.S. - A. L. - J. P. A. K. H. af H. No 1439. Pag. 297. R. 1910.