Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
muun muassa, kalliinmoisen hautapatsaan tähden, nousseet lähes 1000 markkaa suuremmiksi; että kalunkirjoituksen ja pesänjaon välisellä ajalla oli Ritalan ja Kokin tilojen parantamiseksi toimitettu kuokitus, ojitus - ynnä muita töitä vähintään 600. ja 700. markan kustannuksella yli sen määrän, jota tavallinen maan viljelystäpä vaatii; ja että saman ajan kuluessa oli ollut kaikenlaisia muitakin menoja yhteisen pesän hyväksi, joita kaikkia oli vaikea enää selville saattaa, mutta jotka yhdessä sanottuin kahden edellisen erän kanssa tekivät ainakin ensimmäisessä muistutuskohdassa mainitut 2536 markkaa 27. penniä, ja oli tämä summa pesänjaossa jäänyt mainitsematta, vaikka se oikeastaan olisi ollut lisät tava vähennyssummaan 8,590 markkaan 66. penniin; 2o että pakkoluova tuksen kautta saatu maanhinta oli vuosi vuodelta käytetty Ritalan ja Kokin tilojen parantamiseksi ja niinmuodoin jo tullut näiden tilojen omistajain hyväksi sekä että aitausvelvolli suuden palkkiota tuskin voitanee pitää semmoisena maanlunastuksena, joka yksityisesti kuuluisi talon omistajalle, mitä paitsi viimemainittu korvaus oli aikoja sitten tarkoitukseensa käytetty eikä siis enää ollut jaettavaan omaisuuteen kuuluva; sekä 3o etlä Oskari Hermanni Ritalan isävai naja Antti Nuutti eläissään oli kasvatusisältään ilmaiseksi saanut omaksensa Nuutin talon, mutta luovutus oli tehty kaupan muotoon ja kauppapinta jäänyt kuittaamatta, mistä syystä Antti Nuutin jälkeen pidetyssä perinnönjaossa 10,000. markkaa oli maksamattomana talonhintana jaettu perillisten suoritettavaksi, vaikkei semmoista velkaa todellisuudessa ollut de nassakaan, ja että siis Oskari Hernanni Ritalan Nuutin talosta perimistään osista saama hinta 3,636. markkaa 11 1/9. penniä oli kokonaisuudessaan pidettävä hänen perimän kiinteimensä vastikkeena; minkä ohessa Oskari Hermanni Ritala, il712
moittaen äitinsä Karoliina Wilhelmiina Juhontyttären yksin omistaneen Nuutin talon kanssa yhdysviljelyksessä olevan Nännön talon myöskin Näntölän kylässä ja Syyskuun 14. päivänä 1891. myyneen vastamainitun talon 11,500 markasta sekä siitä lahjoittaneen Ritalalle 1062. markkaa 50. penniä, on jättänyt Oikeuden harkittavaksi oliko kanne mitä näihin rahoihin tuli hyväksyttävä vai eikö. Näillä perusteilla on Oskari Hermanni Ritala katsonut vastapuolensa esiintuomain moitekohtain tyydyttävästi selvitetyiksi; jota paitsi Ritala, Oskari Koskiselle hankitun vaslahaasteen nojalla, puheena olevaa perinnönjakoa vastaan on tehnyt seuraavat muistu tukset: a) että Oskari Hermanni Ritala, niin kuin Johanna Wilhelmiina Ritalakin, oli koko avioliittonsa aika na ollut siinä vakaassa uskossa että Ritalan ja Kokin talol, jotka juuri heidän avioliittonsa vuoksi oli ostettu ja joista kauppahinta oli suoritettu yhteisestä pesästä, kuuluivat heille yhteisesti ja että Oskari Hermanni Ritala siinä vakaunuksessa oli vaimonsa pyynnöstä heidän lapsiansa varten tallettanut erityisiä rahavaroja, joita erehdyksestä ei oltu ilmoitettu Juhanna Wilhelmiina Ritalan jälkeen Toukokuun 14. ja 15. päivänä 1897. toimitetussa kalunkirjoituksessa, mutta että Oskari Hermanni Ritala oli Huhtikuun 16. päivänä 1898. toimeenpannut lisäyksen kalunkirjoitukseen, jonka lisäyksen mukaan mainitut, lasten nimeen talletetut varat tekivät korkoineen 15,263. markkaa 52. penniä elikka, kun lisakalunkirjoitus kirjan leimamerkkiin hinta ja vaivaisten prosentti poisluettiin, 15,153 markkaa 24. penniä; vaatien Oskari Hermanne Ritala vastasanotun summan yhteiseen pesään luettavaksi ja yhteisenä omaisuutena jaettavaksi; ja Että koska Juhanna Wilhelmiina Ritala eläissään äskenmainitun vakuumuksen valtaamana oli määrännyt erityisiin hyväntekväisyystarkoituksien yhteensä 4000 markkaa, mikä 713
summa hänen kuolemansa jälkeen olikin asianomaisille yhteisestä pesästä maksettu, niin Oskari Hermanni Ritala on katsonut oikeuden ja kohtuudennukaiseksi että tuo 4,000 markan summa laskettaisiin vainajan yksityisestä omaisuudesta maksettavaksi ja Ritalalle luettaisiin korvaus siitä, missä kohdassakin Ritala siis on pyytänyt, että moitteenalainen pesänjako korjattaisiin Oskari Koskinen on vastakanteen johdosta niin hyvin katsonut, että ne 15,153. markkaa 24. penniä, mitkä Oskari Hermanni ja Juhanna Wilhelmina Ritala olivat avioliittonsa aikana pankkiin tallettaneet lastensa nimeen, olivat näille kuuluvat, erittäinkin koska samat rahat osaksi olivat karttuneet Ritalan ja Kokin tiloilta myydyn metsän hinnasta ja Ju hanna Wilhelmiina Ritalan äidin Heleena Juhontyttären jälkeenjääneistä varoista, kuin myös arvellut Oskari Hermanne Ritalan vaatimuksen ylläsanottuihin 4000. markkaan nähden olevan kaikkea arvoa vailla. Kihlakunnanoikeus on päätöksessä Lokakuun 16. päivänä 1899. asiasta lausunut, että koska Oskari Herman ni Ritala ollut kieltänytkään että moittunalaisesta jaosta oli poisjäänyt Oskari Koskisen väittämä raha määrä kaksituhatta viisisataa kolmekymmentäkuusi markkaa kaksi. kymmentäseitsemän penniä, sentähden ja kun ei Oskari Hermanni Ritala ollut voinut näyttää toteen että tämä rahamaara oli käytetty yhteisen pesän puolesta tehtävien suorituksien maksuksi yli sen, mikä jakokirjaan oli merkitty, tahi että hänen puheenalaisille lapsillensa kuuluva osuus tästä summasta muuten oli jollakin tavalla tullut lapsien kyviksi, Oskari Hermanni Ritala velvoitettiin jättämään sanottu rahamäärä yhteiseen jakoon otettavaksi. Mitä koski pakkohuovutusrahoja, joita Ritalan puolisot olivat vuonna 1892. saaneet Ritalan ja Kokin tiloista Tampereen - Porin ruutatieta varten luo714
votetusta maasta yhteensä viisituhatta kahdeksansataa kolmekymmentä markkaa neljäkymmentä penniä ja tiloille pakkohuovutuksen johdosta lisääntyneen aitausrasituksen palkkioksi kaksituhatta sata kolmekymmentäviisi markkaa kuusikymmentä penniä, niin koska tilat olivat Juhanna Wilhelmina Ritalan yksityistä, osaksi perimää, osaksi ennen avioliittoaan ostamaa kiinteätä omaisuutta ja aitausrasituksesta laskettu korvaussumma oikeas taan oli pääomaa, jolla tilojen omistajan vastaisuudessa oli katsottu voivan sekä rakentaa että ylläpitää tarpeelliset aidat, on Kihlakunnanoikeus, huolimatta Oskari Hermanni Ritalan tässä kohdin tekemistä, perusteettomista väitteistä, määrännyt, että puheena olevat pakkoluovutusra hat olivat pesän rahavaroista koko naisuudessaan ja vähentämättä laskettavat lasten hyväksi. Koskien sitten muistutusta Oskari Hermanni Ritalan pesään tuomista perityn kiinteimistön lunastusrahoista, niin Oskari Hermanni Ritala oli Toukokuun 12. päivänä 1867. kuolleen isänsä Antti Nuutin jälkeen perinnönjakokirjan mukaan Tammikuun 18. päivältä 1889 perinyt 1/6 Nuutin taloa, irtainta omaisuutta 71. markan 33 2/18 pennin arvosta sekä velkaa 1,666 markkaa 66 2/3 penniä, Kesäkuun 16. päivänä 1867. edesmenneen veljensä Frans Ferdinand Antinpojan jälkeen saman perinnönjaon mukaan 2/66 mainittua Nuutin taloa, irtainta tavaraa 94. markan 84 2/3. pennin arvosta ynnä velkaa 222. markkaa 22 2/9 penniä sekä vielä Marraskuun 5. päivänä 1889. kuolleen veljensä Antti Fabiaani Antinpojan jälkeen vastasanottuun perinnönjakoon Marraskuun 9. päivänä 1891 tehdyn lisäyksen mukaan 17/900 Nuutin taloa, minkä jälkeen Oskari Hermanni Ritala oli Syyskuun 14. päivänä 1891. tehdyllä kauppakirjalla muutten kera myynyt osansa Nuutin taloa koko talolle lasketusta 17,500. markan hinnasta, josta Oskari Hermanni Ritalan osalle oli luettu 3636. mark715
kda 11 1/9. penniä. Tämän johdosta ja koska, muun muassa, Oskari HermanniRitalan isän 10,000. markan suuruinen velka oli otettu huomioon vielä hänen jälkeensä Tammikuun 18. päivänä 1889. pidetyssä perinnönjaossakin, sekä pesän velka ensin oli ollut suoritettava ennenkuin perintöä otettiin ja velan maksuksi etupäässä käytettävä irtain omaisuus, joka ei kuitenkaan yksinään riittänyt mainitun velan maksamiseen, Kihlakunnanoikeus, voimatta antaa sen enempää arvoa Oskari Hermanni Ritalan tässä kohdin esiintuomille väitteille, on katsonut, että Oskari Hermanni Ritalalle Nuutin talosta tullut perityn kiinteimen vastike oli laskettava siten, että Oskari Hermanni Ritalan edellämainitulla tavalla isänsä ja veljiensä jälkeen perimästä niin kiinteästå kuin irtaimesta omaisuudesta vähennettiin hänelle samojen henkilöitten jälkeen langennut velka, tehden tämä kiinteinen vastike siis 2,553. markkaa 39. penniä; ja kun ei Oskari Hermanni Ritala ollut väittänytkään että hänen äitinsä Karoliina Wilhelmina Juhontytär oli Ritalalle lahjoittanut hänen mainitsemansa osuuden Nännön talon hinnasta 1062. markkaa 50 penniä sillä nimenomaisella ehdolla että se olisi Ritalalle yksityisesti kuuluva, niin Kihlakunnanoikeus on määrännyt, että Oskari Hermanni Ritalalle yksityisenä omaisuutena oli pesän varoista päältä jaon eroitettava ainoastaan mainitut kaksituhatta viisisataa viisikymmentäkolme markkaa kolmekymmen täyhdeksän penniä. Mitä sitten tuli Oskari Hermanne Ritalan vastakanteesen, niin koska Oskari Hermanni ja Juhanna Wilhelmiina Ritala olivat lastensa nimeen ja heidän ominaan hoidettavaksi jasäilytettäväksi tallettaneet Oskari Humanni Ritalan jakoon vaatiman, Juhanna Wilhelmiina Ritalan jälkeen toimitetussa lisäkalunkirjoituksessa Huhtikuun 16. päivänä 1898. ilmoitetun jäännöksen viisitoistatuhatta sata viisikymmentäkolme markkaa kaksikymmentä716
neljä penniä, siihen luettuina myöskin talletuksen jälkeen juoseet korot, joka tulletus sanottuna päivänä oikeastaan teki viisitoistatuhatta kaksisataa kuusikymmentäkolme markkaa viisikymmentäkaksi penniä, eikä Oskari Hermanni Ritalan väitteelle siitä, että hän ainoastaan erehdyksen valtaamana Ritalan puolisojen omaisuuteen nähden oli antanut suostumuksensa kerrot tuun rahojen luovutukseen, voitu antaa mitään arvoa, ja mainitut rahat siis olivat pidettävät laillisesti sitovalla tavalla sanotuille lapsille annetuiksi, sentähden Oskari Hermanni Ritalan kanne tässä osassa hyljättiin; ja kosei Juhanna Wilhelmiina Ritalan eläissään tekemällä määräyksellä, että hyväntekeväisyyttä varten käytettäisiin neljätuhatta markkaa, sen mukaan, mitä asiassa oli selville tullut, ollut mitään laillisesti sitovaa voimaa, vaan tämä määräys oikeastaan oli pidettävä ainoastaan vainajan elaissään lausumana toivomuksena että sanottu summa kerrottua tarkoitusta varten yhteisestä pesästä, meijän rahoista, suoritettaisiin, jonka toivonuksen täyttäminen kokonaan oli riippunut Oskari Hermanni Ritalan vapaasta tahdosta, niin sanottua summaa ei vastoin Oskari Koskisen kultoa voitu määrätä maksettavaksi yksinomaan Ritalan puolisojen lasten osasta pesässä, joten tämäkin moitekohta jätettiin varteen ottamatta Oskari Hermanni Ritalan oli siis hetimmiten ryhtyminen siihen toimeen, että kysymyksessä oleva jako, joka muuten oli jäävä voimaansa, tulisi oikaistuksi niissa kohdissa, joihin Kihlakunnanoikeuden edellä olevat määräykset antoivat aikella. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Oska ri Koskinen ja Oskari Hermanni Ritala olivat vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Heinäkuun 31. päivältä 1900. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen: Hovioikeuden tuomioon on Oskari Hermanne Ritala alamaisesti hakenut muutosta tänne toimittamallaan perus717
telmalla, johon Oskari Koskinen sitten on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Oskari Hermanni Ritala ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylläsanottua tuomiota, joka siis vahvistetaan. Tätä kaikki asianomaiset alamai suudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyberg. Henr. Berenius Emetti Törmän. A. Humlin. Emetti Törmän. A. Humlin. Michael Paqvalin Syyskuun 21. päivänä 1901. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Nimeni, Hänen Suomen Senaattinsa tuomionostorahatta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, torpan hallintooikeutta koskevassa jutussa, jossa Torppaei Kustaa Heikinpoika Tyynimaa, Alahärmän pitäjän Heik kilän kylästä, on hakijana ja tämän kylän Talollinen Juho Erkinpoika Rintala vastaaja nas Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Syyskuun 21. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on juttuun kuuluvat kirjat Itselleen esityttänyt ja niistä saanut tietää seuraavaa: Lahjakirjalla Heinäkuun 3. päivältä 1850. on Talollinen Kustaa Kustaanpoika Rintala luovuttanut omistamansa Rintalan perintöta lon No 6. sanotussa Heikkilän kylässä pojalleen Juho Kustaa Kustaanpojälle sekä tämän kanssa samassa tilaisuudessa tekemälläsnä: A. af A. H. B. - C. F. - A. K. - Jul. /1. B. 18/2 1123. Pag. 85. R. D. 1900.
lään välikirjalla alaikäiselle pojalleen Salomo Kustaanpojalle perintöosuuden lunastukseksi samasta kiinteistöstä pidättänyt eräitä siihen kuuluvia tiluksia torpanpaikkana Salomo Kustaanpojan ja hänen tulevan aviovaimonsa nautittavaksi, vuotuista päivätyövelvollisuutta vastaan, heidän molempain kuolemaan asti; ja on Salomo Kustaanpoika, vastaanotettuaan mainitun, Tyynimää nimisen torpan, sittemmin kauppakirjalla Maaliskuun 17. päivänä 1873. myynyt torpan Kustaa Syyninäälle. Salomo Kustaanpojan kuoltua on Juho Rintala, sanotun Rintalän talon omistajana, haastatettuaan Kustaa Tyyninmaan Alahärman ja Ylihärmän pitäjäin käräjäkunnan 1899. vuoden talvikäräjiin, Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että Kustaa Tyynimaa, joka ilman laillista oikeutta edelleen hallitsi mainittua torppaa, ulvoitettaisiin luovuttamaan se Juho Rintalan vapaasen nautintoon. Kanteisen on Kustaa Tyynimaa vastannut, että Salomo Kustaanpoika, joka oli ollut kolmasti naimisissa, oli jättänyt jälkeensä viimeisestä avioliitostaan vielä elossa olevan lesken, jonka elinaikana Juho Rintalalla niin muodoin, ylläkerrotun välikirjan mukaan, ei ollut oikeutta Syynimaan torpan hallintaan, sekä että puheenalaisen välikirjan pysyväisyydeksi Rintalan taloon vahvistettu kiinnitys oli Kustaa Tyynimaan vakuudeksi uudistettu sen jälkeen kuin Juho Rintala oli tullut sanotun talon omistajaksi; minkä tähden, ja kun Kustaa Tyynimaalla oli aikomus maatilojen osittamisesta Kesäkuun 12. päivänä 1895. annetun asetuksen nojalla hakea kysymyksessä olevan torpan erottamista itsenäiseksi tilaksi, Kustaa Syynimaa on anonut kanteen hylkäämistä, 719
mutta, siltä varalta että se hyväksyttäisiin, arvellut ei olevansa velvollinen perintöosuuden vastikkeeksi raivaamattomana annetusta Tyynimaan torpasta muuttamaan ennenkuin hän oli saanut täyden korvauksen torpan viljelykseen menneistä kustannuksistaan, joita Kustaa Syynimaa senvuoksi on pitänyt vaadittavissansa. Sittenkun Juho Rintala oli vastustanut Kustaa Syynimaan korvausvaatimusta ja sen ohessa huomanttanut, että, jos kohta Salomo Kustaanpojan leski vielä olisikin elossa, se seikka ei saattanut Kantaa Syynimäätä turvata torpan hallinnassa, koska Salomo Kustaanpojan kolmas avioliitta oli solmittu myöhemmin kuin edellämainittu torpanluovutus Kustaa Syynimaalle oli tapahtunut, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä Huhtikuun 7. päivänä 1899. asiassa lausunut, että koska Tyynimaan torppa edelläkerrotulla välikirjalla Keinäkuun 3. päivältä 1850. oli pidätet ty Salomo Kustaanpojalle ja hänen tulevalle aviovaimollensa heidän elinajakseen, mutta Salomo Kustaanpoika vuonna 1893. oli kuollat ja hänen kolmas vaimonsa oli liitetty avioon Salomo Kustaan pojan kanssa vasta senjälkeen kuin torppa oli luovutettu Kustaa Tyynimaalle, joten välikirjassa mainittua hallintooikeutta ei saatettu ulettaa Salomo Kustaanpojan lesken elinajaksi, sentähden ja kun samassa välikirjassa ei oltu määrätty lunastusta maksettavaksi torpanhaltijalle kun hän hallintokauden loputtua luopuu torpasta, velvoitettiin Kustaa Tyynimaa viimeistään Maaliskuun 14. päivänä 1901. jättämään kysymyksessä oleva torppa Juho Rintalan hallintaan; ja myönnettiin Kustaa Syynimäälle valta erittäin hakea Juho Rintalalta korvausta kustannuksistaan torpan vilje720
40 lemisessä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Tyynimää oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiollaan Helmikuun 15. päivänä 1900. jättänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksen pysyväksi sekä velvoittanut Kustaa Tyyninään neljälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Juho Rintalalle hänen jutussa olleet kulunkinsa Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Kustaa Syynimaa alamaisesti anonut muutosta perustelmalla, johon Juho Rintala on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ett ri Kustaa Tyynimää ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden kysymyksessä olevaa tuomiota, joka siis vahvistetaan, ja velvoitetaan Kustaa Tyynimaa suorittamaan Juho Rintalalle, häneltä täällä juttuun minneiden kulunkien korvaukseksi, Vilhelm Blåfäld. kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. Anest. Törmän. Johris Hummelin Herr. Borenius. A; Kumlin. 721
Lokakuun 1. päivänä 1901. Keisarillisen Majestatin Korkeassa Nimessa, "Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nestorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa testamentinmoitetta koskevassa jutussa, jossa Merikapteeni Tuomas Römpölli vainajan leski Matilda Peltonen, Johanneksen pitäjän Karhulan kylästä on hakijana sekä Talollisenleski Helena Reponen, omaa sukua Römpötti, saman pitäjän Revon saaren kylästä, Maakauppias August Tiili ja hänen vaimonsa Matilda Römpötti, Uuraansaaren kylästä sanottua pitäjää. Talollisen Jaakko Kännisen leski Maria Römpötti, Koiviston pitäjän Makslahden kylästä, Talollinen Topias Soini ja hänen vaimonsa Valpuri Römpötti, viimemainitun pitäjän Humaljoen kylästä, ynnä Talollinen Tuomas Mannonen ja hänen vaimonsa Anna Römpötti Koiviston pitäjän Mannolan kylästä, vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, 1. päivänä Lokakuuta 1901. Säsnä: Aaf N. P. A. K. J. N. A. Att 728/1140. Pag 181. RDr. 1908
Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Koiviston ja Johanneksen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Helena Römpötti ja hänen asiakumppaninsa kirjallisen haasteen nojalla lausuneet, että Tuomas sekä Kelena, Matilda, Maria, Valpuri ja Anna Römpötin vanhemmat Sakari Mikonpoika Römpötti ja Eeva Pärttylintytär Parkki 27. päivänä Joulukuuta 1887. tekemältään kirjallisella testamentilla olivat määränneet, että heidän jälkeensä jääpä niin hyvin irtain kuin kiinteäkin omaisuus, johon viimeksi mainittuun oli merkitty kuuluvan kolmas osa perintö taloa No 8 ylläsanotussa Makslahden kylässä ja neljäs osa perintötaloa No 1. edellämainitussa Karhulan kylässä, oli heidän kuoltuansa jaettava siten, että Tuomas ja Maria Rompotti ja näiden perilliset saisivat kumpikin puolet siitä, että Eeva Parkki, Sakare Römpötin kuoltua, oli 13. päivänä Helmikuuta 1889. tehdyillä kahdella eri luovutuskirjalla mainituille testamentin saajille vakuuttanut täyden omistusoikeuden siihen osaan puheenalaisesta omai suudesta, joka kuului Eeva Parkille; että Tuomas Römpötti, isänsä kuoltua valvottuansa kerrotun testamentin, oli 28. päivänä Toukokuuta 1893. tekemällään kirjallisella testamentilla säätänyt, että kaikki hänen jälkeensä jääpä kiinteä ja irtain omaisuus hänen kuolemansa jälkeen oli täydellä omistusoikeudella lankeava Matilda Peltoselle; ja että Matilda Peltonen, sittenkuin Tuomas Rönpotti oli kuollut, oli 15. päivänä Syyskuuta 1898. Kihlakunnanoikeudessa valvonut viimeksisanotun testamentin; mutla kun Tuomas Rompotti oli kuollut rintaperillisittä ja hänen isältään ensiksimainitun testamentin kautta saamansa omaisuus testamentin määräysten mukaan oli lankeava Tuomas Kömpölin perillisille eikä Tuomas Rönpötti siis ollut oikeutettu samasta omaisuudesta testamentilla määrää mään, niin ovat Helena Römpötti ja hänen asiakumppaninsa, Tuomas Rön723
pötin lähimpinä perillisinä, vaatineet että edelläkerrottu Tuomas Römpötin Matilda Peltosen eduksi tekemä testamentti, mikäli se käsitti vastamainit tua omaisuutta, julistettaisiin arvottomaksi. Matilda Peltosen vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus 6. päivänä Lokakuuta 1899. julistetussa päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Sakari Römpötin Tuomas Römpötin eduk si tekemän, ylläkerrotun testamentin määräys, että siinä mainittu omaisuus lankeaisi Tuomas Römpötille ja hänen perillisilleen, silminnähtävästi tarkoitti ainoastaan, että Tuomas Rönpotin rintaperilliset tulisivat hyväksensä nauttimaan Tuomas Römpötin eduksi tehtyä testamenttia siinä tapauksessa että Tuomas Römpötti kuolisi ennen Sakari Römpöttiä, ja Tuomas Römpötillä, joka oli elänyt i sänsa jälkeen eikä jättänyt jäleen sä rintaperillisiä, siis oli ollut täysi oikeus testamentilla määrätä isältään siten saamastaan omaisuudesta, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Helena Römpölin ja hänen asiakumppaniensa kanteen, jonka ohessa Helena Römpötti ja hänen asiakumppaninsa velvoitettiin sadalla markalla korvaamaan Matilda Peltosen kulungit asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Helena Rompotti ja hänen asiakumppaninsa olivat veteamalla saattaneet jutun, on Toukokuun 12. päivänä 1900. antamassaan tuomiossa lausunut, että koska ylempänä mainittu testamentti 27. päivältä Joulukuuta 1887. sisälsi, että Sakari Römpötin siinä mainitusta omaisuudesta hänen kuoltuansa puolet oli lankeava Tuomas Römpötille ja hänen perillisillensä, eikä Tuomas Rimpotti niin ollen ollut oikeutettu uudella testamentilla syrjäyttämään perillisiansa sanotusta omaisuudesta, sentähden Hovioikeus kumosi Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä määräsi, ettäi Tuomas Römpotin edelläkerrottu testamentti saanut estää Kelena Römpöttiä ja hänen asiakumppaneitansa perimästä Tuomas Rim724
pöttiä, mikäli koski nyt kysymyksenälaista omaisuutta. Hovioikeuden tuomioon on Matilda Peltonen alamaisesti anonut muutosta tänne tuomallaan perustelmalla, johon Helena Römpötti ja hänen asiakumphaninsa ovat määrätyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, kuitenkin siten että Helena Ronpötti ja hänen asiakumppaninsa, asian laatuun nähden, vapautetaan suorittamasta Matilda Peltoselle tuomittua oikeudenkäyntikulujen korvausta. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuu dessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkiassa Nimessä, Känen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. Emt Forsman. A; Kumlin. Johan Uhrmelin Adolf Aminoff Lokakuun 5 päivänä 1901 Keisarillisen Majestetin Korkeasta SimonsHänen Suomen Senaaltinsa tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusasiassa, jossa ovat Talollinen Juho Evert Juhonpoika Niemi, Niemen yksinäisestä talosta Siikkiön pitäjässä hakijana, sekä Talollinen Antti Nyström Kättylä, tiedon pitäjässä olevasta Rättylän yksinäisestä talosta, ja Rustitilallinen Kustaa Malinpoika Finby ynnä tämän vaimo Anna Aleksandra Juhontytär, Finbyn yksinäisestä rustitalosta ensinmäinitussa pitäjässä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Iin Oikeusosastossa, Helsingissä, lokakuun 5 päivänä 1901 Keisarillinen Senaatti on juttuun kuuluvat kirjat Itsellensä esityttänyt ja mistä saanut tietää seuraavaa: Tiikkiön, Saimion ja Maarinan pitäjien käräjäkunnan 1898 vuoden syyskäräjiin haastateltuansa Juho Evert Niemen, Kustaa Finbyn ja Anna Aleksandra Juhontyttären, on Antti Nyläsnä: J.G. S. Ja- J.S - 1. H. No 1151. lag 20 p. V 1800