Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Tammikuun 16. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, sukulunastusta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Kaarle Matti Kustaarepoika Niilola ja hänen vaimonsa Iida Aurora Piilola, Kuhmoisten pitäjän Rasin kylästä, hakijoina, sekä Torppari Enok Juhonpoika Västämäki ja hänen vaimonsa Maria Auroo rä Vastamäki, Kärkölän pitäjän Vähä - Sattilan kylästä, Työmies Karl Ferdinand Backman ja hänen vaimonsa Stina Lyydia Backman, Trekoon pitäjän Hofgård Storgårdista, Muurari Albert Eliasson ja hänen vaimonsa Adila Eliasson, Helsingin kaupungista, sekä vajavaltaisen Itsellisenpojan Edmuun Niemisen laillisesti määrätty uskottu mies Lautamies Kaarse Maurits Metsäkangas, Asikkalan pitäjän Kesivehmaan kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 16. päivänä Tammikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, miTäsnä: W. A. f. P.  A. B. - J. S. SS: 32. Pag. 236. R. D. 1910.
käli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Maria Aurora Västamäen, Aina Lyydia Backmanin, Ädele Eliassonen ja Edmuun Niemisen äiti, Itsellisenvaimo Roora Maria Kustaantytär Nieminen ja tämän mies Itsellinen Jeremias Kustaanpoika Nieminen olivat 4. päivänä Joulukuuta 1897 Hoska Maria Niemisen veljelle Kaarle Matti Piilolalle ynnä Iida Auroora Piilalalle 803 markasta kirjallisesti luovuttaneet sen osan Roosa Maria Niemisen ja Kaarle Matti Piiiolän isän, silloin vielä elossa olleen Talollisen Kustaa Adolf Joonaanpoika Piilo lan perinnöksi ostamasta kuudennes manttaalin suuruisesta Piilolaon talosta No 12. Rasin kylässä, joka Kustaa Adolf Piilolan jälkeen lankeaisi Borga Maria Niemiselle, sekä Kustaa Adolf Piiblan 21. päivänä Lokakuuta 1905. tapahtuneen kuoleman jälkeen 28. päivänä seurannutta joulukuuta toimitetussa perinnönjaossa Tossa Maria Niemiselle oli jaettu neljäs osa Piilolan talosta, niin ovat Kaarle Matti ja Iida Aurora Piilola, joista Kaarle Matti Piilola itse oli saanut periä neljänneksen sanotusta talosta, hankittuaan omistusoikeuden myöskin jälelläolevaan kahteen neljännekseen, 1906. vuoden varsinaisissa talvikäräjissä Kuhmoisten ja Padasjoen pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa saaneet ensimäisen lainhuudon koko Piilolan talolle. Haastotettuaan Kaarle Matti ja Iida Aurvora Piilolan sanottuihin käräjiin ovat Enok ja Maria Auroova Vastamäki, Aina Syydia Nieminen sekä Kaarle Maurits Melsökangas, viimemainittu Adite ja Edmund Niemisen uskottuna miehenä, tolletettuaan samojen käräjien ensimäisenä oikeudenkäyntipäivämä Kihlakunnanoikeuteen 800. markkaa rahaa, vaatineet että, koska Roora Maria Niemisen yhdessä Jeremias Niemisen kanssa Piilolan aviopuolisoille luovut tanna neljärenes Siilolan talosta oli ollut Roosa Maria Niemisen perimysmaata, Enok Vastamäen ja hänen myötäpuoltensa sallittai siin lain myöntämän sukulunastus oikeuden nojalla itselleen hurastaa mainittu talonneljarenes. Asiassa kuultuina ovat Kaarle Matti ja Iida Aurora Piilola vastustaneet hän netta, anoen samalla korvausta oikeu12
denkäyntikuluistaan. Enok Vastamäen ja hänen myötäpuollen ja valallaan vakuutettua vihrittömästi tahtovansa lunastaa kyseenalaisen talonosan itselleen ja Kaarle Maurits Metsäkankaan holhoteille eikä kenellekään muulle, on Kihlakunnanoikeus 26. päivänä Maaliskuuta 1907. julistamallaan päätöksellä ratkaisant asian; ja koska useinmainittu neljännes Tulolan talosta oli Roora Maria Niemisellä ollut perimysmaata ja niin ollen Roora Maria Niemisen lapsian Maria Aurora Vastamäksen sekä Stina Lyydia, Adite ja Edmuered Niemi seen nähden sukulunastuksen alaista, sen tähden ja kun Enok Vastamäki ja hänen juttukumppaniinsa olivat säädetyssä järjestyksessä jättäneet Oikeuteen kauppahinnan kahdeksansataa markkaa, Kihlakunnanoikeus on Maakaaren 5. luvun 12. SSn nojalla velvoittanut Kaarle Matti ja Iida Aurora Piilo lan äskenmainittua lunastussummaa vastaan viimeistään 14. päivänä Maaliskuuta 1908. Enok Tastamäelle ja tämän myötä puolille luovuttamaan vielämainitun talonosan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Matti ja Iida Aurora Piilola vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 30. päivänä Tresäkuuta 1910. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Kaarle Matti ja Iida Auroova Piilola anoneet muu tosta tänne toimittamallaan perustelmalla johon Enok Vastamäki ja hänen alussa mainitut asiakumppaninsa ovat vastannet Keisarillinen Senastti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Kaarle Matti ja Iida Auroova Piilola ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysymäksi, kuitenkin niin sitä Kaarle Matti ja Iida Aurora Piilolan tulee edellä mainittua lunastusummaa vastaan Enok Vastamäelle ja hänen myöläpuolilleen luovuttaa puheenalainen talonosa viimeistään 14. päivänä Maaliskuuta 1914, ja velvoitetaan Kaarle Matti ja Iida Kurova Piilola suorittamaan Enok Vastamäelle ja hänen myötäpuolilleen, heillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset vou13
dattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. A. K. Ollusenvaara Johannes Pesonen. 5. funnitet /68 10/12 Tammikuun 17 päivänä 1913 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleesta perintöriidasta, jossa ovat Wiipurin pitäjän Piispansaaren kylässä asuvat Talollisenleski Anna Maria Pylkkänen, omasta puolestaan ja alaikäisen poikansa Pietari Pylkkäsen holhoojana Talollisenpoika Kaarle Pylkkänen ynnä Talolliset Antti Pietarinpoika Pylkkänen, Juhana Juhananpoika Pylkkänen ja hänen vaimonsa Vilhelmiina Pylkkänen sekä Adam Kölki, viimeksimainittu Talollisen Juhana Antinpoi ka Pylkkäsen oikeudenvalvo jana, hakijoina sekä Kauppias Antti Juhonpoika Pylkkä nen, Wiipurin kaupungista, Työmiehet Wilhelm Juhonpoika ja Aleksander Pylkkänen, Bruunsaaren kylästä Kalastaja Konstantin Miller ja hänen vaimonsa Karoliina Pylk A. L. 7. S. - R. H. - A. R. - K. A. 14 No 56. Pag. 213. S. 910.
känen, Karppisten kylästä, Työmiehet Anton, Samuel, Paul ja Simo Pylkkänen. Palvelijat Sofia ja Matilda Pylkkänen, Luotsioppilas Juho Pusa ja hänen vaimonsa Maria Pylkkänen sekä Luotsi Anton Muuronen, Uuraan Ravansaaren kylästä sanottua pitäjää, viimeksimainittu alakaisten Wilhelm Willenpoika ja ElinPylkkäsen holhoojana, ynnä Loisenleski Anna Pylkkänen edellämainitusta Piispansaaren kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 17 päivänä Tammikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haasteen nojalla ovat Antti Juhonpoika Pylkkänen ja hänen asiakumppaniksa Wiipurin pitäjän kärätäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinesta, että Anna Maria Pylkkänen ja hänen myötäpuolensa, joista Anna Maria Pylkkänen oli 18 päivänä Elokuuta 1883 kuolleen Talollisen Antti Vilpinpoika Pylkkäsen niinikään kuolleen pojan Pietari Antinpoika Pylkkäsen leski Antti, Vilhelmiina Kaarle ja Pietari Pylkkänen Pietari Antinpoika Pylkkäsen ja Anna Maria Pylkkäsen lapset sekä Juhana Antinpoika Pylkkänen Antti Vilpinpoika Pylkkäsen poika vainajan Antti Pylkkäsen poika, velvoitettaisiin sellaisien jakoon jättämään hallussaan oleva Antti Vilpinpoika Pylkkäsen jäämistö, että Antti Juhonpoika Pylkkänen ja hänen asiakumppaninsa, joista Antti Juhonpoika Pylkkänen sekä Wilhelm Aleksan der, Karoliina ja Maria Pylkkänen oli vat Antti Vilpinpoika Pylkkäsen kuolleen pojan Juho Pylkkäsen lapset Anton, Samuel, Paul, Sofia, Simo, Matilda Wilhelm ja Elin Pylkkänen Antti Vilpinpoika Pylkkäsen myöskin kuolleen pojän Ville Pylkkäsen lapset sekä Anna Pylkkänen Antti Vilpinpoika Pylkkösen tytär, tulisivat mainitusta jaämistöstä saamaan lainmukaisen osansa. 15
Asiassa kuultuina ovat Anna Maria Pylkkänen ja hänen asiakumppaninsä esiintuoneet että Antti Itjinpoika Pylkkäsen ja hänen kolmannen vaimonsa Maria Karhun 25 päivänä Maaliskuuta 1880 tekemän keskinäisen testamentin mukaan Maria Karhusai pysyä jakamattomassa pesässä ja molempain aviopuolisojen kuoltua omaisuus oli jaettava Pietari Antin poika Pylkkäsen, tämän veljen Elias Antinpoika Pylkkäsen sekä nuoremman Juhana Antinpoika Pylkkäsen välillä kuin myös että Maria Karhu joka sitten olikin hallinnut Antti Vilpinpoika Pylkkäsen jäämistöä, oli 22. päivänä Helmikuuta 1901 tekemältaan testamentilla määrännyt kaiken omaisuutensa sanotulle Juhana Antinpoika Pylkkäselle sekä Antti, Vilhelmiina Kaarle ja Pietari Pietarinlapset Pylkkä selle ja kun Antti Juhonpoika Pylkkänen asiakumppaneineen ei ollut tehnyt kannetta Antti Vilpinpoika Pylk käsen jäämistön luovuttamisesta jakoon yön ja vuoden kuluessa Maria Karhun1 päivänä Helmikuuta 1903 tapahtuneesta kuolemasta eikä myöskään kahdenkymmenen vuoden kuluessa Antti Vilpinpoika Pylkkäsen kuolemasta 18. päivästä Elokuuta 1883, ovat Anna Maria Pylkkänen ja hänen asiakumppanin sa arvelleet vastapuolien kannioikeuden vanhentuneiksi, mutta siinä tapauksessa, että kanneaikaa katsottaisiin vielä olevan vaatineet kanteen hylkäämistä sillä perusteella, ettei Antti Juhonpoika Pylkkäsellä asiakumppaneineen voinut olla mitään oikeutta kyseenalaiseen jäämistöön niinkauvan kuin edellämainittuja testamenttaja ei oltu laillisessa järjestyksessä kumottu Sittenkun Antti Vilpinpoika Pylk. kasen tyttäriä Maria Sofia ja Karoliina Pylkkästä ynnä heidän miekiään Talollista Antti Porkkaa ja Talollisenpoikaa Aleksander Qvickiå sekä Antti Vilpinpoika Pylkkäsen poika vainajan ennenmainitun Elias Pylkkäsen leskeä Vilhelmiina Pylkkästä, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa holhoojana oli 16
asiassa myöskin kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus 17 päivänä Marraskuuta 1908 julistamallaan päätöksellä siinä mainitulla perusteella kyljännyt Antti Juhonpoika Pylkkäsen ja hänen asiakumppaniensa asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Juhonpoika Pylkkänen ja hänen asiakumpaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 26 päivänä Toukokuuta 1910 antamallaan tuomiolla sen ratkaisut; ja koskeivät Pietari ja Elias Antinpojat Pylkkänen sekä nuorempi Juhana Antinpoika Pylkkänen otteet Antti Kilpin poika Pylkkäsen ja Maria Karhun kuoleman jälkeen valvoneet viimeksi mainittujen testamentissa tekemää määräystä, että kaikki heidän omaisuutensa molempien kuoleman jälkeen oli lankeava Pietari, Elias ja Juhana Pylkkäselle eikä Maria Henhu 22 päivänä Helmikuuta 1901 nuoremmän Juhana Antinpoika Pylkkä sen sekä Antti, Vilhelmiina, Kaarle ja Pietari Pietarinlasten Pylkkäsen hyväksi laatimallaan testamentilla, mikäli sen sananmuodosta selvisi, ollut tarkoittanutkaan testamentata muuta kuin oman osansa hänen ja Antti Vilpenpoika Pylkkäsen pesästä, sentähden ja kun mainitut testamentit siis eivät ostäneet Antti Juhonpoika Pylkkästä ja hänen asiakumppaneitaan saamasta perintöä Antti Vilpinpoika Pylkkäsen jälkeen eivätkä Antti Juhonpoika Pylkkänen ja hänen asiakumppaninsä ollut lain mukaan menettäneet oikeuttansa siihen, Hovioikeus on, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Anna Maria Pylkkäsen ja hänen myö tapuolensa, joiden hallussa Antti Vilpinpoika Pylkkäsen jäämistön oli myönnetty olevan, kolmen kuukauden kuluessa Hovioikeuden tuomion antopäivästä sadan markan sakon uhalla jättämään sanotun jäämistön sellaisen jakoon, että Antti Juhonpoika Pylkkäselle ja hänen asiakump paneilleen siitä tuleva osuus heille 17
laillisesti erotettiin. Hovioikeuden tuomioon ovat Anna Maria Pylkkänen ja hänen awakumpaninsa anoneet muutosta perustelmalla, jonka kaksniskappaleen Antti Juhonpoika Pylkkänen ja hänen asiakumppaninsa ovat ottaneet siihen kuitenkaan vastaa matta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo. etteivät Anna Maria Pylkkä nen ja hänen asiakumppanen sa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, kuitenkin niin että heidän tulee saadetyllä uhalla jättää kyseenälainen jäämistö määrättyyn ja koon ennen 1 päivää Toukokuuta 1913; ja velvoitetaan Anna Maria Pylkkänen myötäpuoli neen suorittamaan Antti Juhonpoika Pylkkäselle ja hänen asiakumppaneilleen maksut heidän kappaleestaan Keisarillisen Senaatin Alfres Lindström tuomiota kaksikymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen. Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen. Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen. Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helänen A. W. K. L. O. Lillenvaara. K.K. Helänen. A. K. W. Helminkä. R. Auer 18
Tammikuun 18. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarilli sesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, tilan omistusoikeutta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollisenleski Susanna Mattu na Juhontytär Ruokanen eli Keskiruokanen, hänen poikansa Matti ja Olli Eevert Ollinpojat ynnä tyttärensä Kaisa Eveliina Otintytär Ruokanen eli Keskirukanen, kaikki Kovaniemen pitäjän Korkalon kytästä, hakijoina sekä Turun kaupungissa asuva Varatuomari Kaarle Vilho Sjöblom vastaa jana ja missä jutussa Kemi järven pitäjän Aläkylän kyläsla kotoisin oleva Talollinen Mati Ulrik Matinpoika Toppela, vaimonsa edellämainitun Susanna Katterna Ruokasen tyttären Wilna föregiina Otintyttären edusmiehenä, myöskin on täällä esiintynyt muutokien hakijana. Innettu Oikeusosastossa 15. päiLäsnäs W. A. J. P. - A. R. B. k. K. et. — J. F. SS. dm No 58. Pag. 171. R. D. 1910.
vänä Tammikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietaa seuraavaa: Haastatettuaan Susanna Matleena Ruokasen ja hänen mainitut asiakumppaninsa sekä Malti Ulrik ja Hilma Josefiina Topnelan on Varatuomari Sjöblom Koraniemen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että, sittenkun Talollinen Heikki Vilho Ollinpoika Ruokanen ja hänen vaimonsa Kaisa Kustaava Simo-Pekantytär olivat 27. päivänä Lokakuuta 1900. tekemässään keskinäisessä testamentissa määrännelettä toisen heistä kuoltua eloon jäänyt saisi kaiken pesän kunteän ja irtaimen omaisuuden, ja Kaisa Kustaava Ruokanen oli Heikki Vilho Ruokasen Marraskuun 14. päivänä mainittuna vuonna kuoltua valvonut tuon testamentin, olivat Heikki Vilho Ruokas-vainajan asti Tusanna Matteena Ruokanen, veljet Matti ja Olli Eevert, sekä sisaret Kaisa Eveliina ja Hilma Josefiina Ruokanen ynnä alaikäisen veljen Juho Aaprami Ruokasen holhooja Talollinen Juho Ruokanen eli Kivi järvi Kihlakunnanoikeudessa moittineet sanottua testamenttia, mutta oikeudenkäynnin kestäessä luopuneet kanteestaan, syystä että asianosaiset olivat päättaneet jättää asian valimiesten ratkaistavaksi; että välimiehet olivat Elokuun 30. päivänä 1902. ratkaiset asian ja velvoittaneet Susanna Matleena Ruokasen ja hänen lapsensa ihaija Kustaava Ruokaselle maksamaan, paitsi muusta, testamentissa mainitusta kiinteimistöstä viisisataa viisikymmentä markkaa neljäkymmentäkuusi 20
penniä, mitä määräystä Tusanna Matleena Ruokanen ja hänen asiakumppaninsa kuitenkin sittemmin olivat kuollag tyneet noudattamasta; että Ouleen läänin kuvernöörinvirasto, Kaisa Kustaava Ruokasen tämän ohdosta tekemän anomuksen mukaisesti, oli määrännyt välitystuomion täytäntöön pantavaksi muita asianomaisia paitsi Juho Aaprami Ruokasta vastaan, mutta Hovioikeus, jonka tutkilla vaksi asia oli saatettu, oli päätöksellä 20. päivältä Lokakuuta 1903. hyljännyt Kaisa Kustaava Ruokasen hakemuksen; että paija Kustaava Ruokanen, kun janottu testamentti tällä välin oli saanut lain voiman, oli tullut omistamaan kaiken miehen jä jälkeen jättämän omaisuuden, muun muassa tämän isän ja Olli Ruokasen jälkeen perimän osuuden eli 7/48 Mäkimo kasen verotalosta No 20 2 edellämainitussa Korkalon kylässä; sekä että Kaisa Kustaava Ruokanen oli 27. päivänä Huhtikuuta 1905. tehdyllä kauppakirjalla myynyt mainitun talonosuuden Varatumari Sjöblomille; mutta koska Susanna Matleena Ruokanen ja hänen lapsensa tästä huolimatta edelleen hallitsivat ja väitlivat omistavansa koko Mäkiruokasen talon, on Varatuomari Sjöblom, ilmoittaen että Koveroikeus oli lainvoiman saaneella tuomiolla 12. päivältä Toukokuuta 1908. kumonnut kyseenalaisen testamentin, mikäli se koski sitä osaa mainitusta talonomudesta joka lain mukaan oli lankeava perinnöksi Juho Aaprami Ruokaselle, vaatimut, että hänet julistettaisiin kyseenalaisen tilan muiden osuuksien eli 6ten ta omistajaksi. Asiassa kuulustettuina ovat Susanna Matleena Ruokanen ja hänen Kihlakunnanoikeudes21
ja olleet asiakumppaninsa vaitäneet että, koska testamentti nimenomaan määräsi, että siinä mainittu omaisuus molempain puolisoiden kuoleman jälkeen oli lankeava heidän laillisille nemillisilleen, Kaisa Kustaava Ruokanen oli saanut vaan hallintavikeuden pesän omaisuuteen sekä että han niinmuodoin oli ikkonut testamentin määräyksia myydessään Varatuomari Sjöblomille kyseenalaisen talonosuuden; mihin nähden ja kiin Heikki Vilho Ruokasella sitä paitei ei ollut ollat oikeutta testamentilla antaa pois perimäänsä kiinteää omaisuutta, Susanna Mattei na Ruokanen ja hänen asiakumpaniassa ovat anonut kanteen hylkaamista. Sittenkun asiassa oli niin menetelty kuin asiakirjat lähemmin osottavat ja Kaisa Kustaava Ruokastakin oli siinä kuulustettu sekä asianosaiset puoten ja toisen myös anoneet korvausta kuluistaan asiassa, on Kihlakunnanoikeus 2. päivänä Helmikuuta 1909. julistamassaan päätöksessä lausunut käyneen selville että, sittenkun Kaisa Kustaa va Ruokanen oli valvonut kyseenalaisen keskenäisen testamentin, jolla hän tuli omistamaan kaiken miehensä jälkeen jääneen omaisuuden, muun muassa Heikki Vilho Ruokasen perinnan osan eli seitsemän neljäkymmentäkahdeksas osaa Mäkimokasen tilästä, olivat Susanna Matleena Ruokanen ja hänen asiakumppänensä vuonna 1902. Huhtikuun 4. päivänä panneet vireille tuon testamentin moiteriidan, joka seuraavissa syyskäräjissä oli jätetty sillensä valiin tulleen sovinnon tähden; mutta koskeivät Susanna Matleena Ruoka nen ja hänen asiakumppanin ja otteet maksaneet edelläkerrolussa sovintooikeuden tuomiossa 22
mainittuja viittasataa viittäkymmentä markkaa neljääkymmentakuutta penniä eivätkä myöskään laillisessa ajassa nostaneet uutta moitekannetta sanotusta testamentista, on Kihlakunnanoikeus katsonut, että kysymyksessä oleva testamentti, mikäli se koski Susanna Matleena Ruokasen sekä Matti, Olli Evert ja Kaisa Eveliina Ruokasen ynnä Hilma Josefiina Toppelan oikeutta, oli saanut lain voiman ja että Kaisa Kustaava Ruokanen siis oli tullut omistamaan ne ovat Mäkivakaren talosta, jotka he testamentin kumoamisella olisivat omakseen saaneet eli kuusikymmentäkolme neljäsataakahdeksaskymmenes osaa siitä; ja kun Kaisa Kustaava Ruokanen oli luovuttanut oikeutensa taloon Varatuomari Sjöblomille on Kihlakunnanoikeus velvoittu nut Susanna Mattiina, Matti Olli Eevert ja Kaisa Eveliina Ruokasen sekä Matti Ulrik ja Hilma Josefiina Toppelan, jotka siihen asti olivat noista tilaosista nauttineet tulot, määrääjässä ja sakon uhalla niistä antamaan Varatuomari Sjöblomille tämän niinikäan vaatiman tilin; minkä ohessa Susanna Mattuna Ruokasen ja hänen mainittujen asiakumppaniensa tuli yhteisesti tahi kenellä heistä varoja oli sadalla viidelläkymmenellä markalla pörvata Varatuomari Sjöblömin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Susanna Matleena Ruokanen ja hänen mainitut asiakumppanensa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiolla 29. päivänä Huhtikuuta 1910. rätkäisest asian; ja koska Heikki Vilho ja Kaisa Kustaava Ruokasen 1/27. päivänä Lokakuuta 1900. tekenä keskinäinen testamentti, kuten Kihlakunnanoikeus oli selittänyt, oli Heikki Vilho Ruokasen 23
perillisiä, paitsi Juho Aaprami Raakasta, vastaan voittanut lain voiman ja Kaisa Kustaava Ruokanen oli saman testamentin nojalla saanut omistusoikeuden Heikki Vilho Ruokasen perimaan osuuteen Mäkimokasen taloa, paitsi siihen osaan, joka lain mukaan oli langennut Juho Aaprami Ruokaselle perinnöksi Heikki Vilho Kuokasen jälkeen, sentähden ja kun Kaisa Kustaava Ruokaren kauppakirjalla 27. päivältä Huhtikuuta 1905. oli Varatuomari ljöblomille myynyt puheenaolevan talonosuuden, on Hovioikeus julistanut Varatuomari Tjöblömin yllämainitun, Kaisa Kustaava Ruokaselle testamentin perusteella langenneen osuuden Mäkivuoka sen taloa omistajaksi, sekä, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätön sen, mikäli Susanna Mattiina Ruokanen ja hänen asiakumppaninsä oli velvoitettu antamaan edellämainittu tili, jättänyt sanoteen päätöksen voimaan sikäli kuin siinä oli Varatuomari Sjöblomille tuomittu oikeudenkäyntikulujen korvausta. Hovioikeuden tuomioon ovat Susanna Matleena, Matti, Olli Eevert ja Kaisa Eveliina Ruokanen häkeneet muutosta perustelmalla, jonka Matti Ulrik Appelakin on allekirjoittanut ja johon Waratuomari Sjöblom on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo Heikki Vilho ja Kaisa Kustaava Ruokasen 27. päivänä Lokakuuta 1900. tekemästä keskinäisestä testamentista, jossa testamentintekijat ovat määränneet että, kun jompikumpi heistä kuolee, jälkeenjäänyt puoliso on yksinään kaiken puolisoiden kiinteän ja irtaimen omaisuuden haltija ja omistaja" ilman mitään siitä lukuttamatta sekä että molempain puolisoiden kuoltua saa24
koot perilliset sääntöjen mukaan; käyvän selville, että testamentilla on jälkeenjääneelle puolisolle annettu vain hallintaoikeus pesän omaisuuteen hänen elinajakseen; ja koska Kaisa Kustaava Ruokasella niin ollen ei ole ollut oikuutta ilman Heikki Vilho Kuokas-vainajan perillisten suostumusta myydä Heikki Vilho Ruokasen eläissään omistamaa osaa Mäkivokasen verotalosta Varatuomari Sjöblomille, niin Keivarillinen Senaatti, jättäen huomiotta Matti Ulrik Toppelan muutoksen hakemuksen, koskei Lappela ole laillisesti varannut itselleen valtaa Hovioikeuden tuomion saattamiseen Keisarillisen Senaalin tutkittavaksi, katsoo oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnan oikeuden päätöksen, hyljätä Varatuomari Sjöblomin asiassa ajaman kanteen. Tätä kaikki : Alfred Lindström. asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. A. D. Lilldénvaara. K. Auer. A. D. Lilldénvaara. R. Auer. julistamente 25
Tammikuun 20. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Kovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Antti Paana nen Kannas, Viitasaaren pitäjän Kolinnan kylästä, hakijana sekä Torppari Antti Paananen, mainitun pitäjän Haapaniemen kylästä, Wuokraaja Juho Järveläinen, sanotusta Koliman kylästä, ja Torppari Aapeli Läkeaho, Pihtiputaan pitäjän Pihtiputaan kylästä, saapuville tulleina, mutta Helsingin kaupungista kotoisin oleva Työmies Matti Paananen, poisjääneenä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 20. päivänä Tammikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Toimitettuaan kirjallisen haasteen Antti Päänäselle Kannakselle ja edellämainitussa Koliman kylässä asuneelle nyttemmin kuolleelle Talolliselle Antti PuuLäsnä: A. L. J. P. R. H. A. B. K. AA. Lm No 64. Såg. 266. R. D. 1910.