Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kulungit asianosaisten kesken Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asian osaiset puolin ja toisin olivat vetoamalla saattaneet jutun on tuomiossa 16 päivältä Elokuuta 1906 katsonut, ettei yhtiö Kommanditbolaget Utterström 6o ollut esittänyt syytä Kihlakunnanoikeuden päätöksen muuttamiseen, Mitä sitten tuli Kauppias Tuiskun muutoksenhakemukseen, niin koska oli selville käynyt, että Johan Edvard Majava mainitun yhtiön matkusta ränä kauppasiamiehenä sen puolesta ja pidättämällä yhtiölle mitään vattaa jälestäpäin hyväksyä hänen kauppaansa tai olla sitä hyväksymättä, oli Kauppias Tuiskulle myynyt ilmoitetun määrän silavaa yhteensä yhdeksäntuhannen kahdensadan neljänkymmenenkuuden markan hinnasta, eikä se seikka että yhtiö jälestäpäin oli kieltäytynyt hyväksymästä kauppaa, yhtä vähän kuin sekään, että Johan Edvard Majava kauppaa tehdessään ehka oli mennyt hänelle uskottua tehtävää ulommaksi, voinut vapauttaa, yhtiön korvaamasta Kauppias Tuiskulle sitä vahinkoa ja tappiota, minkä hän yhtiön kieltäytymisen johdosta toimittaa hänelle sovittua silava määrää oli tullut kärsimään, sen tähden ja kun saman silavamää rän hankkiminen muualta, sen mukaan mitä yhtiö Kommanditbolaget Utterström 8 Co oli silavan hinnasta silloisena hankintakautena ilmoittanut, olisi tullut Kauppias Tuiskulle maksamaan vähintäin yhden markan neljänkymmenenkolmen pennin jälkeen kilolta, yhdeksantukatta kahdeksansataa kuusikymmentäseitsemän markkaa on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen velvoittanut yhtiön Ilomman ditbolaget Utterström & Co kuitin saadessaan Kauppias Tuiskulle vaaditussa tarkoituksessa maksamaan tämän hinnan ja sovitun hinnan protuksen kuusisataa kaksikymmentäyksi markkaa sekä sen ohessa korvaamaan Tuiskun oikeudenkäyn 519
tikulungit Kihlakunnanoikeudessa kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla ja Hovioikeudessa viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on yhtiö Kommanditbolaget Utterström & Co anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppias Tuisku on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Steisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Kauppias Tuisku ei ole todeksi saattanut, että Johan Edvard Majava, joka puheenalaisena aikana ei ole ollut yhtiön. Kommanditbolaget Utterström & Co palveluksessa sen varsinaisena kauppamattustajana vaikkakin hänellä samaan aikaan, kuten yhtiö on omistanut, on ollut yhtiön myönnytys sille vastaan ottaa tilauksia oli ollut oikeutettu yhtiön puolesta sen hyväksymättä Kauppias Tuiskun kanssa päättämään kysymyksessä olevaa hankin tavälipuheltä tai että Johan Edvard 550 Majavan yhtiön nimesä tekemä kauppa muullakaan perustuksella oli yhtiötä sitova harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion vahvistaa sen lopputuksen, johon Kihlakunnanoikeus on asiasta johtunut. Tätä kaikki asiano mäiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Johris Nummelin Fredr: Luusenius af A. W. Granström. J. Wickman Edvard Pardani. D. T. Mäin
Marraskuun 19 päivänä 1907 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, metsäkaupan purkamista ja korvaus ta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Juho Aaprami Matinpoika Lampela, Kemijärven pitäjän Ylikylästä, on hakijana sekä Porin kaupungissa toimiva osakeyhtiö Räfsö Angågs Aktie Bolag ja Ouliin kaupungissa oleva osakeyhtiö Trävaruaktiebolaget Stemi saapuville tulleina, mutta Kauppias Hugo Esaias Frängén, Haaparannan kaupungista Ruotsin kuningaskuntaa, tulematta jääneenä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 19 päivänä Marraskuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kauppias Franvenille sekä osa keyhtiöille Raitsö Angågs Aktiesäsnä: R. A. W. - H.S. - C. J. F. F.- C. A.- W. Kl. H af H. 551 No 1357 Pag 216. R. D. 1906.
Marraskuun 19 päivänä 1907 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Horoikeudesta tulleessa, metsäkaupan purkamista ja korvausta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Juho Aaprami Matinpoika Lampela, Klemijärven pitäjän Ylikylästä, on hakijana sekä Porin kaupungis sa toimiva osakeyhtiö Räfsö, Angågs Aktie Bolag ja Outiin kaupungissa oleva osa keyhtiö Trävaruaktiebolaget Stemi saapuville tulleina, mutta Kauppias Hugo Esaias Frängén, Haaparannan kaupungista Ruotsin kuningaskuntaa, tulematta jääneenä vastaajina Annettu Oikeusosastossa 19 päivänä Marraskuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kauppias Franvenille sekä osa keyhtiöille Räfsö Ångsågs Aktie Säsmä: R. A. W. - H. S. - C. J. T. - beta - W. Kl. Haf H. 551 No 1357 Pag. 216. R. D. 1906.
Bolag ja Trävaruaktiebolaget Klemi toimitetun haasteen nojassa on Juho Aaprami Lampela Klemijärven ja Kuolajärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että hänen isävainajansa Matti Pekanpoika Lampela eläissään yhdessä useampain muitten Ylikylän lohkokunnan osakasten kanssa 4 päivänä Elokuuta 1894 tehdyllä kauppakirjalla oli Kauppias Franjenille tahi hänen oikeudenomistajilleen myynyt ne sanotun lohkokunnan jakamattomassa metsässä kasvavat, kauppakirjassa mainittua kokoa olevat petäjä - ja kuusipuut, jotka joutuisivat Matti Lampelan silloin hallitsemalle puolelle Lampi la nimisestä kruununtalosta No 34. Ylikylässä, kahden markan kymmenen pennin hinnasta puilta; mutta koska Lampelan talo kaupantekoaikana oli ollut kruunun luontoinen ja Juho Aaprami Lampela, joka 15 päivänä Syyskuuta 1896 oliMatti Lampelalta ostanut hallintooikeuden sanottuun taloon sekä sille 12 päivänä Elokuuta 1899 saanut verömaankirjan, ei ollut hyväksynyt tuota metsäkauppaa, vaan päinvastoin oli Oulun läänin Kuvernöörille toimitetussa kirjoituksessa 13 päivältä viimemainittua kuuta vastustanut kysymyksessä olevan metsäkaupan vahvistamista ja yhtiö Räfsö Angsågs Aktie Bolag, jolle Kauppias Drängen oli siirtänyt kauppakirjan, 1 päivänä Joulukuuta 1899 Keisarillisen Senaatin Talousosastoon annetussa kirjoituksessa oli ilmoittanut olevansa suostuvainen korottamaan hinnan kolmeksi markaksi viideksikymmeneksikahdeksi penniksi kappaleelta niistä puista, jotka tulivat kruununtalojen osalle, sekä Keisarillinen Senaatti tämän johdosta olikin määrännyt, että kruununtaloille oli maksettava äskensanottu hinta, on Juho Aaprami Lampela, huomauttaen sen ohessa ettei sellaista sopimusta Ylikylän lohkokunnan jakamatto män metsän käyttämisestä kuin 552
voimassa olevan Metsälain 8 SS:ssä määrättiin oltu tehty anonut, että mainittu kauppakirja, jonka yhtiö Räfäö Angågs Aktie Bolag oli siirtänyt yhtiölle Trävaruaktiebolaget Klemi, julistettaisiin mitättömäksi mikäli se koski Juho Aaprami Lampelan omistamaa talonpuoliskoa sekä yhtiö Trävaruaktiebolaget Klemi, joka oli hakkuuttanut ja poiskullettanut kaikki Ylikylän lohkokunnan metsän puut, ynnä yhtiö Räfsö Angsågs AktieBolag velvoitettaisiin yhteisesti taki se yhtiöistä jolla varoja oli, korvaamaan Juho Aaprami Lampelalle ne puut, jotka Lampelan talon manttaalin mukaan tulivat sille kaikista hakatuista kolmesta sadasta kahdestakymmenestätuhannesta seitsemästasadasta neljästäkymmenestäkuudesta puusta, eli kolmetuhatta kolmesataa neljäkymmentäyksi ja kymmenen yhdekväskymmeneskuudes osaa puuta, viiden markan mukaan puulta, kuudellatoistatuhannella seitsemälläsandal laviidellä ja viideläkymmenellä yhdeksäskymmeneskuudes osalla markalla korkoineen, tästä kuitenkin vähennettyä 20 päivänä Huhtikuuta 1901 maksetut viisituhatta kolmesataa neljätoista markkaa kolmekymmentäneljä penniä ja 1 päivänä Heinäkuuta 1902 suoritetut yhdeksänsataa kolme markkaa yksi penni. Sittenkun Kauppias Frångén ja hänen asiakumppaninsa, asiasta kuulustettuina, olivat vastusta. neet kannetta sekä vaatineet Juho Aaprami Lampelalle rengaistusta siitä, että hän oikeudenkäynnin aika na oli vasten parempää tietoaan kieltänyt piirtäneensä nimimerkkiaan Talolliselle Juho Aaprami Aholalle 27 päivänä Lokakuuta 1898 metsän leimausluvan hankkimista varten annettuun ja Aholan Oulun läänin Kuvernöörin luona käyttämään valtakirjaan, kuin myös Juho Aapra mi Lampela oli tähän vastannut sekä Suomen kruunua Suomen Met553
såhallitusta ja Ylikylän lohkokuutalaisia oli jutussa kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, päätöksessä 29 päivänä Tammikuuta 1903 julistanut toteensaatetuksi, että Matti Lampela yhdessä muitten Ylikylän lohkokunnan osakasten kanssa kauppakirjalla 4 päivänä Elokuuta 1894 oli Kauppias Frangin ille myynyt hallitsemansa puolen Lampelan kruununtalon metsässä olevat puut kauppakirjassa mainittua suuruutta ja siinä myös määrätyistä hinnoista sekä että tuokauppa kaikin puolin oli ollut Matti Lampelaa, talon haltijana, sitova ja taloa rasittava, ehdolla kuitenkin että kauppa kruunun puolesta hyväksyttäisiin; minkä vuoksi ja kun Juho Aaprami Lampela joka, tietäen tuon kaupan tehdyksi, 15 päivänä Syyskuuta 1896 oli Matti Lampelalta ostanut hallintooikeuden taloon, johon hän 18 päivänä Marraskuuta 1898 oli saanut asumaoikeuden ja 12 päivänä Elokuuta 1899. veromaankirjan, antaessaan Juho Aprami Aholalle 27 päivänä Lokakuuta 1898 valtakirjan leimausluvan hakemista varten oli pidettävä hyväksyneen kaupan, Kihlakunnanoikeus, joka katsoi, että ei yhtiön Rässö Ängsågs Aktie Bolag puolesta 1 päivänä Joulukuuta 1899 tehty ylempänäsanottu tarjouskoskenut Juho Aaprami Lampelan koska hänen talonsa ja silloin oli perinnöksi ostettu on, huolimatta siitä että Juho Aaprami Lampela 13 päivänä Elokuuta 1899 oli ryhtynyt toimiin peruittaakseen kerrottiia leimanshakulupaa, katsonut että kysymyksessä oleva metsäkauppa oli myöskin Juho Aaprami Lampelaa sitova sekä siis ja kun näytetty oli, että Juho Aaprami Lampelalle oli maksettu kaikki mitä hänelle tuli mainitun kauppakirjan mukaan otetuista puista, kyljännyt kanteen ja velvoittanut Juho Aaprami Lam554
pelan korvaamaan Kauppias Fransin ille ynnä hänen asiakumppaneilleen heillä asiassa olleet kulungit sekä siinä tarkoituksessa maksamaan yhtiölle Räfsö Angsågs Aktil Bolag ja Kauppias Franjenille yhteen sa tuhat yhdeksänsataa viisikymmentä markkaa ja yhtiölle Trävaruaktiebolaget Ilemi kahdeksansataa viisikymmentä markkaa, jota paitsi ja kun Juho Aaprami Lampela vasten parempaa tietoaan oli kieltänyt nimimerkkinsä Juho Aaprami Aholalle 27 päivänä Loka kuuta 1898 annetussa ja hänen hakiesdan leimäuslupaa käyttämässään valtäkirjassa, Kihlakunnanoikeus, nojäten Rikoslain 38 luvun 7 SS:ään, on tuominnut Juho Aaprami Lampelan siitä vetämään sakkaa kolmekymmentä markkaa tahi maksuvarain puulteessa pidettäväksi kuusi päivää vankeudessa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Aaprami Lampela oli veloamalla saattanut jutun, on tuomiolla 16 päivänä Elokuuta 1906 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Juho Aaprami Lampela anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon yhtioitten Räfsö Ängsågs Aktie Bolag ja Trävaruaktiebolaget Klemi puolesta on säädetyssä järjestyksessä vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ett ei Juho Aaprami Lampela ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Juho Aaprami Lampela velvoitetaan suorittamaan yhtiöille Räfsö Angågs Aktie Bolag ja Träva ruaktiebolaget Kemi, kummal lekin, näiltä täällä juttuun menneiden kulunkien korva ukseksi, kuusikymmentä mark kaa. Seitä kaikki asianomai 555
set noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Broder 1. penni. InemmanC. J. Timgren. Paul. Vinqvisti. Wolmkijander. Haf Hellen Marraskuun 20. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutus sa, jossa Suomen Tie- ja Kesirakenrusten Ylihallitus on hakijana sekä Tilanomistajat Sofia ja Juho Kemilä - Käyrä, Iin pitäjän Pohjosiin kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 20. päivänä Marraskuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Suomen Tie - ja Kesirakennusten Ylikalli tukselle toimituttamansa haasteen nojalla orat Sofia ja Juho Kemilä - Käyrä Iin, Kiimingin ja Haukiputaan pitäjien sekä Kuivanienen ja Ylikiimingin kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Oulun - Förnion rautatietä rakennettaessa oli vuonna 1899. Käyrän verotaloon No 7 ylläsanotussa Pohjosiin kylässä kuuluvan Warpasinaimisen luonnon-niityn läpi pautatistä varten kaivettu viemärioja, josta seurauksena oli ollut, että mainittu niitty oli siinä määräin kaivunut että heinäntals Läsnä: J. N. G. W. E. P. - W. B. 556 No 1368. Pag 232. R. D. 1906.
siitä oli vähentynyt vuosina 1903. ja 1901. ainakin kahdella häkillä heiniä kutakin niityn seitsemää latoalaa kohden ja vuonna 1902. yhdellä ja kolmannes osalla räkkiä kultakin ladon alalta ja heinatulon vähennys, hän häkkiin laskettiin menevän ainakin neljäsa taa kiloa heiniä, siis noussut vähintäin neljääntoistatuhanteen yhdeksäänsataan kiloon eli rahassa, laskettuna kuuden pennin mukaan kilolta, ainakin kahdeksaansataan yhdeksäänkymmeneen markkaan. Ja kun Solia ja Juho Kemilä - Käyrä, jotka yhteisesti omistivat neljännen osan sanottua taloa ja vuonna 1903. viljelivät kahta ladon alaa tuosta niitystä, olivat 22. päivänä Tresäkuuta 1901. päättyneessä osakasjaossa saaneet koko Warpasuon niityn oikeudella kolvauksen saantiin myöskin 1900. vuoden heinäntulon vähennyksestä sanotun talon muille osakkaille siihen aikaan kuuluneista viidestä ladonalasta, ovat Sofia ja Juho Kemilä - Käyrä, koska Oulun - Tornion rautatielle tarvittavan maaalueen pakkoluovuttamisesta Iin pitäjässä 29. päivänä Sokakuuta 1900. annetussa Oulun Lääninhallituksen päätöksessä asianomaisille maanomistajille oli jätetty oikeus erittäin hakea korvausta niittyjensä pilaantumisesta, vaatineet Suomen Tie - ja Kesirakennusten Ylihallituksen velvoittamista heille suorittamaan edelläsanotut kahdeksansataa yhdeksänkymmentä markkaa Suomen Tie - ja Kesirakennusten Ylikallituksen vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa muun muassa Sofia ja Juko Kemilä - Käysä olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 16 päivänä Syyskuuta 1904. jutussa julistamassaan päätöksessä katsonut selville tulleen, että Sofia ja Juho Kemilä - Käyrä vieläsanotun vilmäriojan tähden ilmoitettuina vuosina olivat heinänsadan vähenemisen kautta kärsineet väittämänsä vahingon; minkätäkden ja kun ei voitu huomioon ottaa että heillä mahdollisesti vastedes, jos he ottaisivat niityn viljelyksensä, voisi tuosta ojasta olla hyötyä, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Suomen Tie - ja Keurakennusten Ylihallituk sen Sofia ja Juho Kemilä - Kupalle kronoa maan puheena olevan vahingon, neljätoistatuhatta yhdeksänsataa tilan heiniä, sekä siinä suhteessa heille suorittamaan neljän 557
pennin jälkeen kilolta, johon määrään vaatimus alennettiin, yhteensä viisisataa yhdeksänkymmentäkuusi markkaa, minkä ohessa Suomen Tie ja Kesirakennusten Ylikallitukjen tuli korvata Sofia ja Juho Kemilä - Köysälle heidän oikeudenkäyntikulunsa sadalla kahdellakymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suomen Tio - ja Kesirakennusten Ylihallitus oli vetoumalla saattanut jutun, on 30. päivänä Elokuuta 1906. antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen muun puolesta paitsi että, koskeivät Sofia ja Juko Kemilä - Käyrä olleet näyttäneet olevansa oikeutettuja 1900. vuoden heinäntulan vähentymisestä ylläkerrotulla niityllä samaan korvausta muuta kuin niiltä kahdelta ladonalalta, jotka silloin viljeltiin heidän talonosuuteensa kuuluvina eli siis tuhannelta kuudeltasadalta kilolta heiniä, ja koko korvattava heinämäärä niinmuodoin nousi ainoastaan kymmenentuhanteen yhdeksäänsataan kiloon, Kihlakunnanoikeuden määväämä korvaus alennettiin neljänsataan kolmeenkymmeneskuuteen markkaan. Hovioikeuden tuomion on Suomen Tieja Kesirakennusten Ylihallitus hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Sofia ja Juho Kemilä - Käyrä ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tänäin jutun ja katsoo luotettavaa näytöstä puuttuvan siitä, että puheenalainen viemi rioja olisi oikeuttanut Sofia ja Juho Kemi lä - Käyrän mainitseman heinäntulan vähennyksen Warpasuon niitystä, minkätähden Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, humoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, vapauttaa Tie - ja Kesirakennusten Ylihallituksen sille määrätystä maksuvelvollisuudesta. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Julius Nummelin. P. Wilckman Edvard Pardani, Eelain kirjander. Edvard Pardani, Eelain kirjander. Oman Karsten 558
Marraskuun 21. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa nostojutussa, jossa Talollinen Juhana Jääskeläinen, Parikkalan pitäjän Joukion kylästä, on hakijana sekä Talollinen Heikki Saukkonen, Kiteen pitäjän Juurikkajärven kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21. päivänä Marraskuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Juhana Jääskeläiselle toimitetun kuusteen nojalla on Heikki Saukkonen Parikkalan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Heikki Saukkonen 5. päivänä Heinäkuu ta 1900. Wiipurin kaupungissa oli Juhan na Jääskeläisen pojalle, Talolliselle Antti Jääskeläiselle myynyt kaksikymmentäkuusi lehmää yhteensä tuhannesta kakdeksasasasadasta kahdeksastakymmenes täviidestä markasta, jota hintaa Antti Läsnä: Rtt - Hs - 67S - (it - W. R SS: 1373. Pag. S. R. D. 1907.
Jääskeläinen oli hyvällä maksanut Mikki Saukkoselle tuhat kolmesataa seitse män markkaa, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, Heikki Saukkosen siitä ajaman kanteen johdosta, oli 13. päivänä Maaliskuuta 1901. julistamassaan yksipuolisessa tuomiossa, joka sittemmin oli saaneet lain voiman, velvoittanut Antti Jääskeläisen suorittamaan Heikki Saukkoselle loput viisisataa seitsemänkymmentäkahdeksan markkaa ja viidellä kymmenellä markalla korvaamaan Heikki Saukkoselle hänen oikeudenkäyntikulunsa; mutta koska Antti Juäskeläiseltä hänen luonaan toimitetussa ulos mittausyrityksessä oli havaittu puuttuan varoja Heikki Saukkosen saamisen maksamiseksi sekä Juhana Jääskeläinen Maaliskuussa vuonna 1901, myöntäen puheenaolevan kaupan ynnä siitä johtuneen velan itsensä ja Antti Jääskeläisen yhteiseksi, oli sitoutunut vastaamaan. Kihlakunnanoikeuden mainitun tuomion sisällön suorittami sesta, on Heikki Saukkonen vaatinut, että Juhana Jääskeläinen velvoitettaisiin. naksamaan Heikki Saukkoselle kuusisataa, Kaksikymmentäkahdeksan markkaa korkoineen ja korvaamaan Saukkoselle hänen oikeudenkäyntikulunsaSittenkun Juhana Jääskeläinen, asiasta kuulustettuna, oli vastustanut kannetta, on Kihlakunnanoikeus 3. päivänä Syyskuuta 1904. julistamassaan päätöksessä katsonut näytetyksi, että Juhana Jääskeläinen oli myöntänyt Heikki Saukkosen kysymyksessä olevan saamisen itsensä ja Antti Juaskeläisen yhteiseksi velaksi sekä sitoutunut suorittamaan sanotun velan; jonka vuoksi ja kun Antti Jääskeläiseltä oli puuttunut varoja riiheenalaisen jäännöskinnan ja Saukkoselle tuomitun kulunkipalkkion maksamiseksi, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Juhana Jääskeläisen kuitin saadessaan suorittamaan Heikki Saukko selle yhteensä kuusisataa kaksikymmentäkahdeksan markkaa viiden prosentin vuotuisen koron kanssa, lukien oikeudenkäynnin alusta 11 päivästä Lokakuuta 1901. kunnes täysi maksu 360
toimitettiin, minkä ohessa Juhana Jääskeläisen tuli kahdellasadalla markalla korvata Heikki Saukkoselle hänellä asiassa olleet kulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juhana Jääskeläinen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 1. päivänä Joulukuuta 1906. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja sen ohessa velvoittunut Juhana Jääskeläisen suorittamaan Heikki Saukkoselle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Kovioikeuden tuomioon on Juhana Jääskeläinen anonut muutostaKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän, jutun ja katso, ettei Juhana Jääskeläinen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset nouAsianottausma dattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A: Brede. J. Henr. hemman C. J. Timgren. lall. Kungviste C. J. Timgren. lall. Kungviste Wäräklander. 561
Den 21. November 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommit mål emellan Torparen Klas Edvard Johansson Selin, från Sideby by i Tidoby socken, sökande, samt Bönder ne Johan Viktor Karlssonlassfolk, slanasse Juhola, Erik Stengård och Frans Johansson Sandström, jämväl från sagde by, äfvensom ogifta Augusta Berg, från Nikolaistad, uti blifne svarande, angående afskiljan. de af torp från stomlägenhet: Gifven uti Justitiedapartementet den 21. November 1907 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Klas Edvard Selin, i egenskap af målsman för sin hustru Adelina Tofia Selin, hos Guvernören i Wasa länanhållit om förordnande för landtmäta re all från Johan Viktor Tassfolk och hans ofvanbemälde medparter gemensamt tillhoriga tre sextondedels mantal af Lassfolk Jda R. N. H. H 1. W. B. C.G.S. C; W. K. 56 N: 1374 Pag. 11. R. D. 1907.
skattehemman No 3 i förenämnde Sideby by utbryta särskilda torpegor, hvilka Adelina Sofia Selins aflidne fader Josef Reinhold Eriksson Eklund i lifstiden medels kontrakt af den 11. Januari 1848 erhållit i arfsuttösen ur sagda fastig het och sedermera i arf tillfallit Adolf ra Sofia Selin, samt Guvernören, enär en del af egarene till omordade hemman motsagt Klas Edvard Selins för berörda ansökning, anvisat denne att vid vederbörlig domstol styrka besägenheten af sin talan, har Klas Edvard Selin, efter Johan Viktor Lassfolk och hans medparter ägången stämning, vid Häradsrätten i Tappfjård och Sideby socknars tingslag yrkat, att ifrågakomna torp måt te förklaras för sådant bördetop, som kunde till själfbestående lägenhet afskiljas. Sedan Johan Viktor Lassfolk och hans medparter, i saken hörda, anhållit om käromålets förkastande, har Häradsrätten medels den 22. November 1904 afkunnadt utslag på upptagna skäl förklarat ifrå gavarande, af Adelina Sofia Selin i arf efter Johan Reinhold Eklund bekomna torp för sådant bördetorp, som, jämlikt 41. SS: i förordningen den 12 Juni 1895, angående delning af jordlägenheter, kunde till själftestående lägenhet utbrytas Hopallen, under hvars pröfning Johan Viktor Lassfolk och hans medparter i väderäg dragit målet, har medels den 6. December 1906 gifven dom, enär Klas Edvard Selin icke gittat styrka, att det i afhandlingen af den 11. Januari 1848 omförmälda jordomräde blifvit Adelina Sofia Selins fader Josef Reinhold Eklund tillagdt såsom vederlag för dennes arfs lott i Lassfolk hemman att af Josef Reinhold Eklund och hans efterkommande för alltid innehafvas, upphäst Häradsrättens utslag och förkastat Klas Edvard Selins i saken utförda talan. Olli Hofrättens dom har Klas Edvard Selin sökt ändring Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Klas Edvard Selin icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem, hvarvid förty kommer att bero. Pet alle, 563