Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ta Maria Sankilalle olikin tuossa jaossa annettu 0,0426 manttaalia Lammasahon talosta, sanottu jako oikaistaisiin siten, että Otto Järvisen holhotit saisivat koko Lammasahon talon paitsi puotta siitä ansomaasta eli 0,0817 manttaalin osuudesta, mikä August Lammasa holla oli jälellä kuolemansa hetkellä ja mikä puoli oli tuleva Maria Sankilalle; ja on Otto Järvinen sen ohessa pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Asiasta kuulustettuina ovat Juho ja Maria Sankila väittäneet, että August Lammasaho testamentillaan oli tarkoittanut antaa vaimolleen puolet ostamalla saamastansa 19/192 manttaalisesta osasta Lammasakon taloa, huolimatta siitä mitä Kivilahden tilan kaupassa ehkä oli myyty, minkä vuoksi ja kun moittenalainen jako oli tehty tuon lain voiman saaneen testamentin mukaan Juho ja Maria Suukila ovat vastustaneet kannetta. Senjälkeen on Kihlakunnanoikeus 19 päivänä Lokakuuta 1909 julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla määrännyt moittanalaisen perinnönjaon oikaistavaksi siten että, August Lammenahon 0,0222 manttaalisesta ansiomaan osuudesta vähennettyä myyty tilan osuus 0,0175 manttaalia, jälellä olevasta 0,0817 manttaalin osuudesta oli Maria Sankilalle jaettava puolet eli 0,0705 manttaa lia talosta, mikä oikaisu Juho ja Maria Sonkilan tuli, 500 markan saken uhalla, toimituttaa kolmen kuukuuden kuluessa siitä kuin Kihlakunnanoikeuden päätös oli saanut lainvoiman; ja velvoitettiin Juho ja Maria Sankila sen ohessa 85 markalla korvaamaan Otto Järvisen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho ja Maria Rankila vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 28 päivänä Helmikuuta 1911 antanut asiasla tuomion; ja koska Otto Järvinen moitteissaan edellä mainittua sittemmin lainvoiman saanutta testament817
tia oli ymmärtänyt August Lammas ahon sillä tarkoittaneen antaa Maria Tankilalle puolet ostamistaan 13/192 eli 0,0222 manttaalia Lammasahon taloa, ja selvitetty oli, että August Lammas aho, myytyänsä Kivilahden tilan, vielä oli katsonut omistavansa juuri sanotun ostamansa osuuden Lammasahon taloa, sekä että Lammasaho oli testamentillaan tarkoittanut antaa siitä puolet Maria Sankilalle, senvuoksi on Hovioikeus, kumeten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljän nyt kanteen Hovioikeuden tuomioon on Otto Järvinen anonut muutosta perustelmalla johon Juho ja Maria Sankila ovat vastahneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja koska August Lammas aholla Maista Lummasahon talono jasta 3/192 manttaalia on hänen kädessään ollut peringsmaata eikä hänet lä kuollessaan ole ollut talonosasta ansaitsemalla hankittua enempää kuin 0,0817 manttaalia, sentähden ja Perin818 2 tökaaren 17 luvun säännöksiin nähden harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, mikäli se pääasiaa koskee, velvoittaa Juho ja Maria Lankilan neljän kuukauden kuluessa tästä päiväs tä lukien viidensadan markan sakon uhalla toimituttamaan puheenalaiseen perinnönjakoon sellaisen oikaiseen kuin Kihlakunnanoikeus on päätöksessään määrännyt; mutta muuten eli mikäli Juho ja Maria Sanpila ovat vapautetut suorittamasta Kihlakunnanoikeuden Otto Järviselle määräämää oikeudenkäyntikulujen korvausta, jää Hovioikeuden tuomio pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudat takoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: rtina Saarikoski. Walder Andersin. tine Saarikoski. Under Andersin. B. Anneberg. A. J. Rausuvara T. Jännblut
Marraskuun 5. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa testamentin moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Frans Vilhelm Hakuni ja hänen vaimonsa Maria Lovisa Edvardintytär Hakuni, Kokemäen pitäjän Villiin kylästä, hakijoina, sekä Harjavallan pitäjän Pirilän kylästä olevat Talollisenleski Eva Sofia Sanderintytär Ala asia, omasta puolestaan ja alaikäisen poikansa Pietari Edvard Ala - Priian holhoojana, ja Talollinen Kalle Antka, mainitun alaikäisen toisena holhoojana, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 5. päivänä Marraskuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellen ja esittelyttänyt jertun kirjat ja mietä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkuin Eva Sofia Ala-riian mies Talollinen Edvard Pietari Pietarinpoika Ala-Niiia oli huollut 21. läsnä: T. S. - H. A. B. et. - A. D. /. T. J. 8 No 1477. Pag. 73. R. B. 1911.
päivänä Joulukuuta 1907., jättäen jälkeensä lesken Eva Sofia AlaPriian, tämän kanssa avioliitossa siitetyt alaikäiset lapset, pojan Pietari Edvard Ala-riian ja tyttären Aina Sofia Ala-Priian, ynnä tyttären ensimäisestä avioliitostaan Maria Lovisa Hakunin, sekä Eva Sofia Ala- Briia oli 29. päivänä Melmikuuta 1908. Kokemäen ja Harjavallan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa valvonut Edvard Pietari Ala - Priian eläissään 21. päivänä Lokakuuta 1906. tekemän kirjallisen testamentin, jossa määrättiin, paitsi Eva Sofia Ala-Priialle tulevista omaisuudesta ja eduista, että Edvard Pietari Ala-Priian kuoltua Pieturi Edvard ja Aina Tofia Ala- Priian piti kumpaisenkin saada 4000. markkaa rahaa ynnä kaksi pienempää ja haksi isompää hopealusikkaa, ovat Frans Vilhelm ja Maria Lovisa Hakuni Eva Tofia Ala- Priialle sekä Pietari Edvard ja Aina Sofia Ala-riian silloiselle toiselle holhoojalle Talolliselle Frans Ferdinand Alasutkalle toimituttaman sa haasteen nojalla Kihlakunnanoikeudessa vaatineet että, koskei tuota testamenttia kukaan ollut valvonut Pietari Edvard ja Aina Sofia Ala - Priian puolesta, samainen testamentti, mikäli se koski mainittujen alaikäisten hyväksi tehtyjä määräyksiä, julistettaisiin mitättömäksi sekä Eva Sofia Ala-Priia ja Frans Ferdinand Alafutka velvoitettaisiin määräajan kuluessa jättämäan sanotut rahat ja lusikat lailliseen jakoon. Asiasta kuulustettuina ovat Eva Sofia Ala-Priia ja Frans Ferdinand Alafutka vastustaneet kannetta; minka jälkeen Kihlakunnanoikeus on 9. päivänä Maaliskuuta 1909. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hemonnut puheena olevan testamentin, mikäli siinä oli tehty määräyksiä Pietari Edvard ja Aina Sofia Ala - Priian hyväksi, sekä velvoittanut Eva Sofia 320
Ala-Priian ja Frans Ferdinand Alasutkan neljän kuukauden kuluessa siitä, kuin Kihlakunnanoikeuden päätös oli saanut lain voiman, heille kumpaisellekin määrätyn sadan markan sakon uhalla luovuttamaan lailliseen jakoon Edvard Pietari AlaPriian jäämistön kysymyksessä olevalta osalta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Eva Sofia Ala-Priia ja Frans Terdinand Alasutka olivat vetoamalla raattaneet jutun, on 17. päivänä Tammikuuta 1911. antamassaan tuomiosja katsonut käyneen selville, että puheenalainen testamentti oli tehty siinä järjestyksessä, kuin R. No 16. luvun 1. SS:ssä säädettiin, ja että Eva Sofia Ala-Priia oli laillisessa järjestyksessä valvonut saman testamentin, huomauttamatta nimenomaan että le tapahtui yksinomaan hänen omakei hyväkseen, minkävuoksi ja kiin testamentin valvominen, koska Eva Tofia Ala-ikiia sitä toimittaessaan oli ollut Pietari Edvard ja Aina Sofia Ala-Priian holhoojana, oli katsottava tapahtuneen heidänkin puolesta, Hovioikeus on kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen kysymykjissä olevalta kohden ja hyljännyt kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Frans Vilhelm ja Maria Lovisa Hakuni anoneet muutosta perustelmalla, johon Eva Sofia Ala-Priia ja Kalle Futka ovat vastannut, oheenliittiin selvityksen siitä että Aina Sofia Ala-Priia sillävälin oli luollut ja Kalle Hutka määrätty Frans Ferdinand Alafutkan sijaan Pietari Edvard Ala-riian toiseksi holhoojaksi. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Frans Vilhelm ja Maria Lovisa Hakuni ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Frans Vilhelm ja Maria Lovisa Hakuni suosittamaan Eva Sofia Ala-2 niialle ja Kalle Antkalle, heillä täällä ju321
tun vuoksi olliiden puhejen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: tina Saarikoski. Walter Andersson. teris Saarikoski. Walter Andersson. B. Anneberg A. W. Lillmvaara. 829 1o 1438 Pag. 342. R. D. 1911. T. Jännfelt Marraskuun 5 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa; rasovahineankorvausta koskevassa jutussa, jossa Maakauppias Gustaf Bernhard Nurminen, Paattisten kappelin Oikeisten kylästä, on hakijana sekä Turun kaupanoissa oleva saurais- Suomen Haukauppiaiden Palovakuutunktiä vastaajana: Annettu Oikeus vaslossa 5 päivänä Marraskuuta 1914. Keisarillinen Pouvatti on itullinen vittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot sannais - Suomen Maukauppioiden Tälovakuutus yhtiölle toimitetun haasteen na alla on Gustaf Bernhard Nurmi nen Turun kaupungin. Ruusluvanoikeudessa lausunut että hän oli mainitus on yhtiässä tuli julon varalla vakuut tänyt omaisuutta 2000 markasta vakuutuskirjalla 9. päivältä Kesäkuuta 1868 1400 markasta vakuutuskirjalla 5 päivältä Läsnä: R.G. W. Bl. K. H. 1.S.
Elokuuta 1904, 5300. markasta vakuutuskirjalla 12. päivältä Helmikuuta 1905. ja 3000. markasta vakuutuskirjalla 11. päivältä Maaliskuuta 1906; ja kun yhtiö, Nurmisen luona 8. päivänä Lokakuuta 1908. tapahtuneessa tulipalassa hävineestä omaisuudesta paloapua. Kurmiselle suorittaessaan, oli maksettavasta määrästä oikeettomasti pidättänyt 20. prosenttia eli 1497 markkaa 53. penniä en Gustaf Bernhard Nurminen vaatinut yhtiötä velvoitettavaksi hänelle maksamaan vastaanottu määrä korkoineen sekä korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa. Lomois - Suomen Maakauppiaiden Palovakuutusyhtiö on vastustanut konnetta Kaastuvanoikeus on 11. päivänä Toukokuuta 1910. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoilta nut Leunais- Suomen Maakauppiaiden Pulovakuutumyhtiön suorittamaan Gustaf Bernhard. Nurmiselle vaaditut tuhat neljäsataa yhdeksänkymmentänitsemän markkaa viisikymmentäkolme penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien oikeudenkäynnin alusta, 9. päivästä Helmikuuta 1910., kunnes täysi maksu toimitettiin, sekä sadalla neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Nurmisen oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Launais. Suomen Maakauppiaiden Palovakunmyhtiö oli vetoamalla saattanut jutun, on 1. päivänä Marraskuuta 1911 antanut tuomion asiasta; ja koska, yhtiölle 22. päivä nä Lokakuuta 1903 vahvistettyen pääntörin 30. SS:n mukaan, jokaisessa talossa, ja ra oli yhtiössä vakuutettua omaisuutta oli viidentoistatuhannen markan arvon tuli olla, paitsi muita palokaluja, lettumisku, mutta Gustaf Bernhard Nurmisella, vaikka hän oli yhtiössä vakuutta nut omaisuutta yhteensä viidentoistatuhannen kolmensadan markan arvon ja hän, Mekirjoittaosaan vakuutuskirjan 11. päivältä Maaliskuuta 1906, oli tunnustanut saaneensa kappalun yhtiön säännöistä sekä sitoutunut mitä noudattamaan, ei puheenalaisen tulipulan valtuessa, kuteni yhtiön puolelta oli muistutettu, ollut ta823
lossaan ollut sellaista ruiskua, senvuoksija kun yhtiä, mainittujen sääntöjen 25 SS:n mukaan näin ollen oli ollut oikeutettu Ammiselle muutoin suoritettavasta palovahingonkervauksesta vähentämään kaksikymmentä prosenttia, Hovioikeus, kumaten Raastuvanoikeuden päätöksen, on kyljängot Gustaf Bernhard Nurmisen kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Gustaf Bernhard Nurminen anonut muutosta perustelmalla, johon LennaisSuomen Maakauppioiden Palovakuutusyhtiön puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Gustaf Bernhard Nurminen ole erittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomista, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Gustaf Rauhard Kurminen suorittamaan LehmaisSuomen Maakauppiaiden Tahva kuutunyhtiölle korvaukseksi yhtiöllä täällä jutun vuoksi illiista kuluista, kahdeksankymmentä markkaa. siitä kaikki Ossian tilanmaan asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Jerr Saarikoski: Viktor Andersin. tina Saarikoski. Waltor AnB. Anneberg. A. V. Ollusuran. K. R. Helanen 824
Marraskuun 6. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Leski Charlotta Vilhelmina Linden, Pietarin kaupungista, alaikäisen tyttärensä Olga Lindénin puolesta, ja Olga Lindérin laillisesti määrätty holhooja, samassa kaupungissa asuva Lukkari Pietari Riukkönen, yhteisesti, hakijoina, sekä Kellosenpänleski Helena Katarina Lindén, Hämeenlinnan kaupungista, vastaajana. Annettu Oikeusosastonsa 6. päivänä Marraskuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Helena Katarina Lindén ja hänen miehensä Kelloseppä Adolf Lindén olivat 8. päivänä Syyskuuta 1903. tehdyssä keskinäisessä testamentissa määränneet, että jommankumman heistä kuoltua oli eloon jäänyt saapa haltuunsa keko pesän jakamattomana ja että molemLäsnä: F. F. W. B. et - A. R. . H. R. E. 825 No 1481. Pag. 207. R. D. 1910.
pain kuoltua oli jälkeenjäävästä omaisuudesta, lankeava heidän tyttärensä, Insinöörinvaimon Emilia Adolfina Sundtrömin lapsille yhteensä 36000. markkaa ja jäännös omaisuudesta Emilia Adolfi na Sundströmille sekä Adolf Lindén oli kuollut 4. päivänä Marraskuuta 1904 ja Ilena Katarina Linden 12. päivänä samaa kuuta valvonut sanotun testamentin, niin ovat Charlotta Vilhelmina Lindén ja Pietari Räikkönen Helena Katarina Lindénille tamituttamansa haasteen nojalla Kiimeenlinnan kaupungin Raastuvanoikeudessa vaatinet että, koska Adolf Lindéniltä oli jäänyt rintaperillisenä, paitsi hänen yllämainittua tytärtään, hänen 20. päivänä Kesäkuuta 1902. kuolleen poikansa Alfred Lindénin ja tämän vaimon Charlotta Vilhelmina Lindenin tytär Olga Lindén, joka oli syntynyt 27. päivänä Helmikuuta 1903, eivätkä Adolf ja Helena Katarina Linden näin ollen vastoin P: K:n 17. luvun 5. SS:n määräyksiä olleet oikeutetut perinnöstä velkemaan Olga Lindéniä, sanottu testamentti kumottaisiin ja Adolf Lindenin jäämistö määrättäisiin meneväksi lailliseen jakoon. Kanteesta kuulusteltuna on Helena Katari ja Linden huomauttanut, ettei Charlotta Vilhelmina Lindin ollut Adolf Lindenin perillinen eikä nää Olga Lindenin holhooja, joten hänellä ei Mut puhevaltaa asiassa sekä ettei Olga Finlén myöskään ollut Alfred Lindenin lapsi ikä niinmuodoin oikeutettu ottamaan perintöä Adolf Lindenin jälkeen, mihin nähson Helena Katarina Lindén on vaatinut kannetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus on 10. päivänä Elokuuta 27. julistamassaan päätöksessä, hyljäten parlotta Vilhelmina Lindénin kanteen, kunän ei ollut Adolf Lindenin perillinen eikä siis myöskään oikeutettu riidanalaista testamenttia moittimaan, katsonut selville käyneen ettei Olga Lindén ollut Alfred Lindenin tytär, minkä vuoksi Raastuvanoikeus on Perintökaaren 18. luvun 4. SS:n nojalla hyljännyt Petari Räikkösenkin holhottinsa Olga Simlinen puolesta ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Charlotta Wilhelmina Linden ja Pietari Räikkönen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 23 päivänä Toukokuuta 1910. antamallaan tuo826
miolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Charlotta Viihelmina Linden ja Pietari Räikkönen anoneet muutosta perustelmalla, johon Helena Katarina Lindén on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esitetty syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Ohar losta Vilhelmina Lindén ja Pieturi Räikkönen suorittamaan Helena Katarina Lindénille, hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tilia Saarikoski. Weder Andersin. tilia Saarikoski. Weder Andersin. B. Anneberg. A. J. Huusuvaen Marraskuun 6 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatutuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, palovahingon korvausta koskevassa nostajutussa, jossa entinen Maakauppias Evert Lifgren Vilhdin pitäjän Vihtijärven kylästä, on hakijana sekä Lehjan kihlakunnan Paloapayhdistys, vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 6 päivänä Marraskuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Lehjan kihlakunnan Taloapuykdistykselle toimitetun haasteen nojalla ovat Evert Löfgren ja Maakauppias Elis Reinhold Löfgren, Vihdin pitäjän Selin kylästä, Vihden ja Pyhäjärven pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Evert Löfgren, myytyänsä Vihtijärven kylässä olevat, tulipalon varalta mainitussa paloapmyhdistyksessä Läsnä: F. S. W. A. B. A: A. R. H. R. E. No 1485 Pag. 232 R. D. 1910
vakuutetut huvilarakennuksensa vuonna 1900 Asioitsijalle Kaarle August Enforsille, oli tuosta kaupasta ilmoitta nut Paloapuvyhdistyksen sillaiselle asiamiehelle ja tahtonut irtisanen palovakuutuksen, mutta luopunut aikomuksestaan, kun mainittu asiamies oli neuvonut häntä pitämään raken nukset edelleen vakuutettuina sen johdosta että kauppahinta rakennuksista oli jäänyt maksamatta; että Elis Reinhold Löfgren, jonka rahoja oli käytetty sanottujen huoneiden rakentamiseen, auttaakseen Evert Löfgreniä jonka varat oikeudenkäynnissä Kaarle August Enforsia vastaan olivat huvenneet siinä määrässä, ettei hän kyynnyt enää rakennuksista suori tettavia vakuutusmaksuja maksamaan, oli omassa nimessään vuonna 1903 Lohjan kihlakunnan Talonpuyhdistyksessä vakuuttanut mainitut rakennukset 4200 markasta sekä että samaiset rakennukset, jotka 8 päivänä Joulukuuta 1902 oli hukkaamisen estämiseksi kirjoitettu takavarikkoon Evert Löfgrenin saatavan vakuudeksi Kaarle August Enforsilta, olivat yöllä vasten 6 päivää Kesäkuuta 1906 palaneet; minkä vuoksi ja kun Lehjan kihlakunnan Paloapuvyhdistys ole 23 päivänä senjälkeistä Elokuuta kieltäytynyt maksamasta palovahingin korvausta sanotuista rakennuksista Evert ja Elis Reinhold Löfgren ovat vaatineet että Taloapuyhdistys velmii tettaisiin Evert ja Elis Reinhold Löfgrenille suorittamaan vakuutesmää rä 4200 markkaa kuuden prosentin korkoineen, luettuna 23 päivästä Elokuuta 1906, jolloin yhdistyksen johtokunta oli hyljännyt heidän korvaisvaa timuksensa, siitä vähennettyä palamatta jääneiden aineiden arvo 20 markaa minkä ohessa Evert ja Elis Reinhold Löfgren ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Lohjan kihlakunnan Saloapuvyhdistyksen puolesta on väitetty että puheen alaiset rakennukset olivat tulehalen aikaan olleet Kaarle August Enforsinomat, että Enfors oli sytyttänyt ne tu328
leen ja sen johdosta tullut tuomituksi rangaistukseen vakuutuspetoksesta; sekä että samaiset rakennukset olivat samaan aikaan olleet palovakuutetut myöskin Suomen Maalaisten Taloapuyhtiössä 7000 markasta; minkä johdesta puheenalainen vakuutus oli Lehjan kihlakunnan Taloapuvyhdistyksen sääntöjen 7 SS:n mukaan lakannut olemasta voimassa; ja on Lohjan kihlakunnan Taloapuyhdistys tähän nähden pyytänyt kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on 25 päivänä Huhtikuuta 1908 julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen että, sittenkuin Evert Löfgren oli vuonna 1900 myynyt edellämainitut rakennukset Kaarle August Enforsille, oli samat rakennukset 24 päivänä Huhtikuuta 1903 vakuutettu Elis Reinhold Löfgrönen nimiin Lohjan kihlakunnan Paloapuvyhdistyksessä neljästätuhannesta kahdestasadasta markasta, jossa vakuutussopimuksessa Elis Reinhold Löfgren oli sitoutumit alistumaan yhdistyksen sääntöjen määräyksiin; minkä vuoksi ja kun noiden sääntöjen 7 SS:n mukaan yhdistykseltä saatu vakuutus kävi mitättömäksi, jos vakuutettu omaisuus myöhemmin vakuutettiin toisessa vakuutuslaitoksessa korkeammasta rahamäärästä kuin yhdistyksessä, eivätkä Evert ja Elis Reinhold Löfgren olleet voineet kieltääkään että puhaaalaiset rakennukset olivat jälestäpäin vakuutetut Suomen Maalaisten Paloapuyhtiössä seitsemästätuhannesta markasta, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Evert ja Elis Reinhold Löfgren olivat retoumalla saattaneet jutun, on 20 päivänä Kesäkuuta 1910 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä sen ohessa velvoittanut Evert ja Elis Reinhold Löfgrenin neljälläkymme nelläviidellä markalla korvaamaan Lehjan kihlakunnan Paloapuvyhdistyksen kulut asiassa. Hovioikeuden tuomioen on Evert 829
Löfgren anonut muutosta perustelmallä, johon Lohjan kihlakunnan Paloapuyhdistyksen puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Evert Löfgren jo vuonna 1900 on myynyt puheenalaiset huvilarakennekset Kaarle Angust Enforsille oikä Evert Löfgren niin ollen Elis Reinhold Löfgrenin vuonnä 1903 ottaman vakuutuksen nojalla ole tullut Lohjan kihlakunnan Paloapuvähdistyksen osakkaaksi, sentähden ja kun Kaarle August Enforsin kin sanottuun vakuutussopimukseen perustuva oikeus on lakannut sen johdosta että rakennukset myöhemmin on vakuutettu korkeampeen arvoon toisessa vakuutuslaitoksessa ja Enfors sitä paitsi on todistettu syypääksi kysymyksessä olevan tulipa lon sytyttämiseen, katsoo Keisarilli nen Senaatti ettei Evert Löfgren ole esittänyt syytä muuttaa sitä loppu päätöstä, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut ja jonka varaan asia siis on jääsiä; ja velvoitetaan Evert Löfgren suorittamaan Lohjan kihlakunnan Paloapayhdistykselle sillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvauksiksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: tine Saarikoski. Walten Andersin. tine Saarikoski. Walten Andersin. R. Anneberg A. W. Lillsmman. 330
Söfgren anonut muutosta perustelmalla, johon Lohjan kihlakunnan Palonpuyhdistyksen puolesta on vastattu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Evert Löfgren jo vuonna 1900 on myynyt puheenalaiset huvilarakennukset Kaarle August Enforsille eikä Evert Löfgren niin ollen Elis Reinhold Löfgrenin vuonna 1903 ottaman vakuutuksen nojalla ole tullut Lohjan kihlakunnan Pahapughdistyksen osakkaaksi, sentähden ja kun Kaarle August Enförrin kin sanottuun vakuutussopimukseen perustuva oikeus on lakannut sen johdosta että rakennukset myöhemmin on vakuutettu korkeampeen arveon toisessa vakuutussaitoksessa ja Enfors sitä paitsi on todistettu syypääksi kysymyksessä olevan tulipa lon sytyttämiseen, katsoo Keisarilli nen Senaatti ettei Evert Löfgren ole esittänyt syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut ja jonka varaan asia siis on jääpiä; ja velvoitetaan R. Ehrng. Evert Löfgren suorittamaan Lohjan kihlakunnan Paloapayhdistykselle sillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Tuie Saarikoski. R. Anneberg Walter Andersin A. W. Lillsmman. 830
Marraskuun 9. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa. välitystuomion moittimista koskevässä jutussa, jossa ovat Talollinen Vihtori Suutela, Same ron pitäjäv. Rautelan kylästä hakijana sekä Maanviljelijä Magnus Grönborg, Kosken kahre lista, oikeudenkäynnin kestäessä kuolleen Talosolianmaisterin Pekka Palenin Helsingin kaupunggissa asuva leski Amanda Tatima Palon, omasta puolestaan ja alaikäisen tyttärensä Elsa Tatima Palenin holhoojana, ynnä Maanwiljelysärerne Waldemar Sagu sivar, Talosofianhandidaatti Knut Söderström ja Kartanomaistaja August Maggren, Somnon pitäjästä kuin myös Somaren kunta ja sen lainajyvästön hoitaja, sanotun pitäjän Ollilan kylässä asuva Salollinen Kaarle Pelli tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusenartorn 9 päivänä KorR. K. - R.S. R. H. A. 33 1/2 17/11 1798 Rg. M. R. T. 1911.