Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo oikeaksi, kumoton Hovioikeuden tuomion, jättää asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: A; Kumlin. Ganen Kelmmar J. Em. Lupblad Johannes Littnig Carl Standertskjöt Lokakuun 27 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikuudesta tulleessa, maan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Taneli Tanelinpoika Marttila Sapuan pitäjän Tiistenjoen kylästä on hakijana ja Talollinen Iisakki Matinpoika Marttila, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, Lokakuun 27. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Iisakki Marttilalle toimituttamansa haasteen nojalla on Taneli Marttila Lapuan ja Nurmon pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausanut, että Taneli Marttila välikirjain mukaan Kesäkuun 26. päivältä 1840. ja Marraskuun 20. päivältä 1888. oli oikeutettu hallitsemaan edelläsanotussa Tiis tenjoen kylässä sijaitsevaan Marttilan perintötaloon No 4. kuuluvaa Talvitien eli Juhantuvan torppaa sekä että mainittua taloa, joka veroltaan oli viisi kahsäsnä: J. S. - E. F. B. 500 No 1024. Pag 13 R2 1904
deksasosaa manttaalia sekä josta saa jonka olivat joutunut muitten oineli Marttila omisti viisi kuudeskym lasten tiluspalstoihin neli Marttila omisti viisi kuudeskym kasten tiluspalstoihin Marttila viisi kolmaskymmeneskahdes tila kultänyt jakotumituksessa myönosaa manttaalia, vuonna 1899. jaettaisen lämensä, että torpan kaikki tiläkset osaa manttaalia, vuonna 1899. jaettaisen lämensä, että torpan kaikki tiläkset osakasten kesken Talvitien torpan maa olisivat luettavat hänen nautintoonsa to noin yhdeksän tynnyaisataa oli jon että hän olisi niistä torpan vilIisakai Marttilan, talonosain piirin, ja länemnut hänen talososallensa, kantaIisakai Marttilan, talonosain piirin, ja länemnut hänen talosallensa, kantakoska Iisakki Marttila, joka ennen järvi jat palkintoa viljelyskustannuksista, kasten suostumuksella saanutkin kanssa torpanmäista Iisakki Marttilan taki sanotun torpan maat merkityiksi muville jaetut noin kymmenen tynnymaiden perkuus- ja neljelyskustannukul otteet silleet Iisakki Marttilaa sitoria, ki Marttilan velvoittamista, paitsi muu nittu. neli Marttilan käytettäväksi niin sai molemmin puolin ovat anonut koronossakki Marttilaakin sitorat välikirjalla, jolla Huhtikuun 11. päivältä 1902 mainitolivat voimassa, luovuttamaan saman emellaan perusteilla, och virran laatuunsa ja viljelyskuntorille Riksi Marttilan heti Taneli Marttilalle luodeksasosaa manttaalia sekä josta saa joska olivat joutunut muitten osanemisneljäsosaa manttaalia ja Iisakki Kanteesta kuultuna on Iisaksi Martmenesneljäsosaa manttaalia ja Iisakki Kanteesta kuultuna on Iisaki Antvottila viisi kolmaskymmeneskahden sekola kieltänyt jakotumituksessa myön1899. jaettaessa täneensä, että torpan kaikki tilukset tunat eräiden muiden osakasten, kun ala samista, jotka poissa eivät ollut loppatilää oli vaatinut ja muitten osaa minkä vuoksi ja kun äskensanetuisvanhaksi nautinnokseen, mutta jako ni enka viläkin olivat Tanli Marttiosakkailta oli kantanut rahapahkinnan itän hallussa eikä ylläkerotet kontrahsista, on Taneli Marttila vaatinut Pimä lesäki Marttilan on vastustanut kanta josta ei mää ole kysymystä, saa Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset vaksi aikaa, kuin ennen mainitut ja sitä oikeudenkäyntikuluistaan, on päätöknähden samanarvoisia ja viljely kun riittamaan niiden muiden aijaan, mitsuhten yhtä makavia meitä kuin saa Tanesti Taneli Marttila Talvikon torpan hal
tijana oli sanotussa jaossa menettänyt yhtä paljon saman arvoista ja kuntois ta maata jyvityksen jälkeen, kuin myös sadalla markalla korvaamaan Taneli Marttilalle hänen oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Iisak ki Marttila oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa Joulukuun 30. päivältä 1903. lausunut, että koskei Taneli Martti la ollut saattanut vääräksi väittää Iisakki Marttilan ilmoitusta, että Taneli Marttilan hallinnassa yhä olivat ne puheenalaisen torpan maat, jotka jakotaimituksessa olivat langenneet Iisakki Marttilan talonosalle, eikä Taneli Marttila vastoin Iisakki Marttilan kieltoa, ollut missään määrin voinut näyttää, että Iisakki Marttila oli saanut hyötyä muista torpan maista tahi muuten oli velvollinen niistä antamaan korvausta Taneli Marttilalle, sentähden kumottiin Kihlakunnanoikeuden päätös ja hyljän tiin kanne sekä velvoitettiin Taneli Marttila palkitsemaan Iisakki Marttilalle hänen oikeudenkäyntikulunsa Kihlakunnanokeudessa kahdeksallakymmenellä marralla ja Hovioikeudessa neljälläkymnenettäviidellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Taneli Marttila anonut muutosta tänne toimitsamallaan perustelmalla, johon Iisakki Marttila on vastannut "Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Taneli Marttila ole esiintuonut syytä muuttaa Honoikeuden edellä mainittua tuomiota, joka siis vahvistetaan, minkä ohessa Taneli Marttila velvoitetaan Iisakki Marttilalle suorittamaan hänellä täällä olleiden oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Pata kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti fl. Abraman Andersin. 592 J Nämbund Vilhelm Blåfield Valentin Gummeruh.
Lokakuun 28 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Talolliset Salomon Mikonpoika Rosbacka, Jaakko Antinpoika Hautala, Jaakko Juhonpoika Hautala eli Högbacka, Iisakki Jaakonpoika Kuivila, Erkki Erkinpoika Hellbacka, Juho Juhonpoika Kivistö, Juho Antinpoika Kujanpää, Yrjo Antinpoika Rosbacka, Juho Eliaksenpoika Hellbacka, Kustaa Jaakonpoika Kuivila, Juho Erkinpoika Alasaari, Iisakki Kustaanpoika Tienhaara, Talokkaanleski Sanna Antintytär Tienhaara ja Talollisentytär Fiina Kustaantytär Tienhaara, Lapuan pitäjän kirkonkylästä, sekä samassa kylässä asuneen Talollisen Jaakko Jaakonpoika Lillbacka - vainajan oikeudenomistajat, hänen leskensä Maria Lillbacka, poikansa Jaakko ja Matti Jaakonpojat Lillbacka, vävynsä Talollisenpoika Jaak55. Pag. 43. R. D. 1904.
ko Herttua ja Talollinen Jaakko Jaakonpoika Kujanpää sekä alaikäisten lastensa holhooja Talollinen Juho Matinpoika Pajula ynnä Sievin pitäjästä kotoisin oleva Talollinen Antti Juhonpoika Kuitula ovat hakijoina sekä Talolliset Herman Iisakinpoika Iisakki Iisakinpoika, Iisakkin ja WilhoMartinpojat sekä Juho Yrjönpoika Ylihärsilä, Juho Juhonpoika Hantula, Matti Juhonpoika Toija, Tuomas Erkinpoika Kangas, Salomon Juhonpoika Fransila, Jaakko Juhonpoika Latvala, Juho Juhonpoika Ylihärsilä, Juho Juhonpoika Latikka, Juho Matinpoika Nillbacka ja Elias Juhonpoika Kiviranta ynnä Talollinen Salomon Matinpoika Härsilä - vainajan oikeudenomistajat, hänen leskensä Kaisa Juhontytär Hassila, vävynsä Talollinen Juho Juhonpoika Kangas ja alaikäisten lastensa holhooja Torppari Heikki Matinpoka Härsilä, kaikki yllämainitusta kirkonkylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 28 päivänä 1904 Keisarillinen Senaatti on itselleen eityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Lapuan ja Nurmon pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Herman Ylihärsilä, Salomon Hassilä ja tämän oikeudenkäynnin kestäessä kuoltua hänen edellä mainitut oikeudenomistajansa sekä muut ylläluetellut vastaajat Salomon Rosbackaa, Jaakko Lillbackaa ja tämän oikeudenkäynnin kestäessä kuoltua hänen edellä mainittuja oikeuden omistajiansa sekä Rosbackan muita hakukumppania ynnä Talollisia Jaakko ja Kustaa Kustaanpojat Tienhaaraa vastaan ajamassaan kanteessa esiintuoneet että sittenkuin asianosaisten yhteisesti omistamalla Ylihärrilän talolla No 15 ylläsanotussa kirkonkylässä vuonna 1894 päättyneessä osakasjaossa toimitusmiehet kokouksessa Kesäkuun 30 päivänä sanottuna vuonna olivat palstojen luo59
vuttamisesta uusille omistajille määränneet, että se oli tapahtuva, silloin kaurana olleiden viljelyksien luovutus syksyllä vuonna 1894, mutta muiden viljelysmaiden luovutus Toukokuun 1 päivänä 1896, olivat Salomon Rosbuka ja hänen asiakumppaninsa, jotka ennen jakoa olivat hallinneet erityisiä jakotoimituksessa Herman Ylihärsilän ja hänen asiakumppaniensa talonosiin kuuluviksi määrätyitä viljelysmaita, kieltäytyneet niitä luovuttamasta ennenkuin ne valitukset, joita molemmin puolin oli viljelysuorituksista tehty asianomaiseen Maanjakooikeuteen sekä Salomon. Kosbacka ja muutamat hänen asiakumppaneistansa jatkanut Keisarilliseen Senaattiin, oli lopullisesti ratkaistu; minkä johdosta ja kun Senaatin päätös tuossa valitusasiassa oli annettu Joulukuun 14 päivänä 1899, Salomon Rosbacka ja hänen asiakumpräninsä vasta seuraavana vuonna ole vat Herman Ylihärsilälle ja hänen arokumppaneilleen luovuttaneet näille siityvät tilukset. Näin ollen ja koskei edelläkerrottua määräystä ajasta, jona viljelysmaat olivat uusille omistajille luovutettavat ja josta ei oltu valitusta tehty, oltu asetettu riippuvaksi siitä milloin ja millä määrin viljelyskorvaukset suoritettaisiin, ovat Herman Ylihärsilä ja hänen asiakumppaninsa vaatineet, että Salomon Rosbacka ja tämän asiakumppanit velvoitettaisiin maksamaan heille korvausta luovutettavien, mutta aikanansa luovuttamatta jätettyjen tilusten nauttimisesta vuosina 1895, 1897, 1898 ja 1899 sekä sitä varten suorittamaan toimitettujen katselmusten ja arvioiden mukaan: Salomon Rosbacka 145 markkaa 56 penniä, Jaakko Antinpoika Hautala 88 markkaa 41 penniä, Jaakko Juhonpoika Hautala 828 markkaa 33 penniä, Iisakki Kuivila 873. markkaa 95 penniä, Erkki Hellbacka 296 markkaa 24 penniä, Juho Kivistö 818 markkaa 64 penniä, Juho Kujanpää 2,612 markkaa 4 penniä, Yrjö Kosbacka 2,254. markkaa 61 penniä, Juho Hellbacka 1,296 markkaa 70 penniä, Kustaa Huivila 49 markkaa 30 penniä,
Sanna, Iisakki, Jaakko, Kustaa ja Piina Tienkaara sekä Juho Alasaari ja Antti Kuitula Talollisen Kustaa Iisakinpoika Tienhaara - eli Ylihärsilävainajan kuolinpesän osakkaina, yhtiisesti tai kenellä varoja oli, 5203 markkaa 57 penniä sekä Jaakko Lillbackan oikeudenomistajat 310 markkaa 99 pen. niä ynnä korkoa ylläluetelluille rahamäärille. Wastatessaan kanteesen ovat Salomon Rostacka ja hänen asiakumppaninsa muistuttaneet, ettei Matti Toijalla, Elias Kivirannalla ja Salomon Härsilä-vaimo, jalla, jotka vasta sen ajan jälkeen, miltä puheenalaista korvausta vaadittiin, oston kautta olivat tulleet Ylihärsilän talon osakkaiksi, eikä myöskään Wilhelm, oikeastaan Jaakko, Latralalla, joka vuonna 1900 oli myynyt talonosuutensa Elias Kivirannalle ja Talolliselle Wilhelm Talvitielle, ollut mitään kannevaltaa asiassa ja, mitä taas tuli itse asian, väittäneet, ettei puheena olevain viljelysmaiden luovutusta oltu voitu vaatia tapahtuvaksi, ennenkuin niistä suoritettarain viljelyskustannusten määrä oli lopullisesti ratkaistu ja asianomaisille luovuttajille suoritettu; minkätähden ja kun tämä oli tapahtunut vasta sen jälkeen kuin Keisarillisen Senaatin edellämainittu päätös Helmikuussa vuonna 1900 oli saapunut Salomon Kosbackan ja hänen asiakumppaniensa tietoon, nämä ovat katsoneet Herman Ylihärsilän ja tämän asiakumppanien korvaisvaatimukset perusteettomiksi sekä sen vuoksi ja kun sitäpaitsi toimitetut katselmukset ja arviot, joihin Salomon Rosbackaa ja hänen asiakumppaneitaan ei oltu joko ollenkaan tahi ainakaan oikeassa ajossa kutsuttu etuansa valvomaan, olivat yksipuolisina, virheellisina ja kohtuuttomina epäluotettavat, vaatineet kanteen hylkäämistä. Huhtikuun 5 päivänä 1902 julistamallaan välipäätöksellä asiakirjain lauuteen nähden jätettyänsä enemmän toimenpiteen asiassa saman kuun 11 päiväksi, jolloin asianosaisten tuli Oikeuteen saapua, jos luulivat etunsa sitä
vaativan, sekä käsiteltyänsä asiaa vielä vastamainittunakin päivänä, jolloin muiden muassa Juho Latikka, Elias Kiviranta ja Heikki Härsilä olivat Kihlakunnanoikeudesta poissa, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat vaatineet korvausta oikeu keudenkäyntikuluistaan, Huhtikuun 15 päivänä 1902 julistanut päätöksensä on siassa; ja samalla kuin Salomon. Robackan ja hänen asiakumppaniensa viite siitä että, muiden muassa Juho Latikka, Elias Kiviranta ja Heikki Härvid olivat poissaolonsa johdosta edellämäinitusta Huhtikuun 11 päivänä 1902 pidetystä istunnosta menettäneet puhevaltat sa, ylläsanotussa välipäätöksessä mairättyyn velvoitukseen nähden, hyljättiin, on Kihlakunnanoikeus, koska Matti Pöjalle, Salomon Härsilälle ja Elias Kuirannalle, heidän ostaessaan talonosuutasa, samalla oli siirtynyt heidän edeltäjän sä kannaoikeus asiassa ja Jaakko Satvala myydessään osan taloa edellämäintulle Wilhelm Talvitielle oli kieltämättemästi pidättänyt itselleen kannevallen puheenalaisiin korvauksiin nähden, jättänyt Salomon Rosbackan ja hänen asiakumppaniensa mainittujen asianosaisten kannevaltaa vastaan tekemän muistutuksen varteenottamatta; ja koska oli selville käynyt, että puheenalaiset viljelysmaat, määräyksen mukaan, josta ei oltu valitusta tehty, olisivat olhet luovutettavat uusille omistajilleen esaksi Toukokuun 1 päivänä 1895, oikeestaan syksyllä vuonna 1894, ja osaksi Toukokuun 1 päivänä 1896, riippumatta viljelysvorituksesta nousseiden rutaisuuksien ratkaisemisesta, eivätkä Salomon Rosbacka ja hänen asiakumppaninsa, ehkä siihen vaadittuina, kumminkään olleet luovuttaneet puheenalaisia maita niiden uusille omistajille ennenkuin vuonna 1900, on Kihlakunnanoikeus katsonut Salomon Mosbackan ja hänen asiakumppaninsa velvollisiksi socrittamaan haettua korvausta. Tähän jähden ja kun vaaditut korvausmäärät livat muuten täydellisesti toteennäytetyt, paitsi mitä tuli Jaakko Antinpoika tantalan luovutettaviin palstoihin, joihin;
kuten Herman Ylihärsilä ja hänen asiakumppaninsa itsekin olivat myöntäneet arvioissa oli luettu kuuluvaksi neljä palstaa enemmän kuin olisi pitänyt, Kihlakunnanoikeus, määräten Jaakko Antinpoika Hautalalta vaaditun kerousmaksun alennettavaksi, suhteellisesti tuohon arvioimisvirheisen nähden, on tuominnut Salomon Rosbackan ja hänen asiakumppaninsa Herman Ylihärsilälle ja tämän asiakumppaneille maksamaanSalomon Rosbackan sata neljäkymmentäviisi markkaa viisikymmentäkuusi penniä, Jaakko Antinpoika Hautalan seitsemänsataa viisikymmentäyksi markkaa, Jaakko Juhonpoika Rautalan kahdeksansataa kaksikymmentäkahdeksan markkaa kolmekymmentäkolme penniä, Iisakki Kuivilan kahdeksansataa seitsemänkymmentäkolme markkaa yhdekänkymmentäviisi penniä, Erkki Hellbackal kaksisataa yhdeksänkymmentäkuusi markkaa kaksikymmentäneljä penniä, Juho Kivistön kahdeksansataa kahdeksantoista markkaa kuusikymmentäneljä penniä, Juho Kujanpään kaksituhatta kuusisataa kaksitoista markkaa neljä penniä, Yrjö Rosbackan kaksituhatta kaksisataa viisikymmentäneljä markkaa kuusikymmentäyksi penniä, Juho Hellbackan tuhat kaksisataa yhdek sänkymmentäkuusi markkaa seitsemän kymmentä penniä, Kustaa Kuivilan neljäkymmentäyhdeksän markkaa kolmekymmentä penniä, Sanna, Iisakki, Jaakko, Kustaa ja Fiina Tienhaaran sekä Juho Alasaaren ja Antti Kuitulan, Kustaa Iisakinpoika Tienkaara eli Ylihärsilä-vainajan oikeudenomistajana, yhteisesti tai kenellä varoja oli, viisituhatta kaksisataa kolme markkaa, viisikymmentäseitsemän penniä ynnä Jaakko Lillbacka - vainajan oikeuden omistajat Maria, Jaakko ja Matti Lillbackan, Juho Pajulan, holhoojatoimessaan, sekä Jaakko Herttuun ja Jaakoo Kujanpään, myös yhteisesti tai kenellä varoja oli, kolmesataa kymmenen markkaa yhdeksänkymmentäyhdessän penniä, kaikki viiden prosentin koron kanssa oikeudenkäynnin alusta Syyskuun 11 päijästä 1900 kunnes täysi maksu tapah590
tui; minkä ohessa Salomon Rosbacka ja hänen asiakumppaninsa velvoitettiin oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi Heman Ylihärsilälle ja hänen asiakumppaneilleen maksamaan seitsemänsataa markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Salomon Rosbacka ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla Maaliskuun 3 päivästä 1904 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Salomon Kosbackan ja hänen asiakumpparinne vastapuolilleen korvaamaan näiden Hevioikeudessa asiassa kärsimät kulut kuudellakymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon ovat Salomon Kosbacka ja hänen ylempänä luetellut hakukumppaninsa anoneet muutosta Kanne toimittamallaan perustelmalla, johon Herman Ylihärsilä ja hänen asiakungpaninsa säädetyssä järjestyksessä ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo etteivät Salomon Rosbacka ja hänen /1/8 del Mantskjort hakukumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylemränä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Salonon Rosbacka ja hänen hakukumppaninsa suorittamaan Herman Ylihärsilalle ja tämän asiakumppaneille heillä täällä olleiden kulujen korvaukseksi sata neljäkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A. Kumäki. Fem Lycknad vena Ojelning Johannes Litting. vernu Ojelning Johannes Litting
Den 28 Oktober 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsall sessionsskil ling, från Wiborgs Hofrätt inkommet mål emellan Aktieldaget Repo la, från Wiborgs stad, i egenskap af fordringsegare i förre Linjekas sören Rolf Ossian Wiklags till konkurs upplåtna to, sökande, samt öfrige fordringsegare i konkursen äfvensom Kolf Ossian Wiklag, uteblifne svarande, angående för mänsrätt för fordran i nämnda konkurs: Gifven uti Justitiedpar lementet, den 28 Oktober 1904. Köjsäliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och som inhemtat följande: Sedan Rolf Ossian Wiklag den 5. December 1903 till Rådstufvurätten i Wirigs stad inlemnat ansökan att få ill sine borgenärers förnöjande på gång upplåta all sin egendom mit borgenärssbehör i anledning der 1 den 16 i samma månad egt rum har å den i konkursen uträtta infällebolagen den 1. Februari 1904, ska J. G.S. E. A.G. J. B. No 1033. Pag. 123. R. S. 1904
förutom andra fordringssegare, om till konkurs afträde förutom andra fordringssegare, om att konkurs afträdd hvilkas anspråk nu ej är fråga Aktiebolaget Repola anmält och brohat, bland annat, ettusen åttahan dra sjuttiofem mark jemte ränta, ut görande beloget tillkommande hyra för tiden från den 1 Mars 1903 till Wikberg i belagets egande gård, Till alla tilldömts ettusen åttahundra emel en hyra af etthundratjugifva April 1915. samt å enahanda belopp emot en fyra af ellhandra huggna Paul 1915 samt å enahanda belopp genhet, och enär Rolf Carien Widbergi meds, 1 September, 1. Oktober, 1 d December i lägenheten förvarade börganden till 1 December samma år samt 1 Jatagits i fängsligt sörver, af belagd 15 Maj och 1 Juni 1907, har Rådstufpant för belagets brörda fordran kroppak på förmånsrätt anrett af hela Viklag, har af belaget tillika yhnta och fordran endast ett belopp en ettu att denna fordran blifve utdömda niorahundra tjugufem mark, utgöran sedan förmänsrätt, som stadgar St kegeligt Rådstufvurättens läskning, och företräde för hvarandra allt en utgå med den i SS. i förhvarda talning ur egendom sine lös egending stadgads förmänsrätt att talning ur egendom som laga Bondning stadgads förnämrättna Adam vid upprop i konkursen Aktiebolagd Repolas förenämnda anspråk å förmånsrätt för hyran från den 1. ränta, utl Mars till den 1. Juni 1903 melsagts för Rådstufvurätten medels i konkurven son 18 April 1904 afkunnad dem utden 1 Juni 1914 så en af Rolf lainna åtet sig, och jemte det Åbobelaget Ri1 Juni 1904 för en af Kolf lainna åtit sig, och jemte det Åthtebraget ReWikberg i belagets egande gård, skola tilldomts ettusen åttahundra i Kepela städsel af Vibergs stad måttiofem mark med vi procents ränta i Kepela städsel af Vibergs stad måttiofem mark med vi procents ränta delst kontrakt af den 21 Januari 1799 de etthundra tjugufem mark från den delst kontrakt af den 21 Januari 1799 ått hundra tjugufem mark från den mark i månaderne förnyel leskrifta från den 1. Maji, 1 Julii, 1 Auefter det Nyberg i April minnas qvarni, 1. Februari, 1 Mars, 1, April qvarthållits i lägenheten såsom vid vatten beträffande Aktiebolaget dningen af den 7. Majia för tiden från den 1 Juni 1903 November 1868 om borgenådes ratt den 1 Juni 1904, jemte ränta derå tills
värdet af den egendom, som vid kon kursens början befann sig i den förhyrda lägenheten, hvaremot bolagels anspråk på förmansrätt för den åter stående delen af denna fordran, el ler tvåhundra femtio mark, såsom i ke å lag grundad, förkastats Hofrätten, under hvars pröfning No tiebelaget Repela i väderag dragit målet, har genom dom den 25 Juni 1904, enär hyrenärd, jemlikt 5. SS: i ofvanåfs ropade förordning, i egendom, som af honom på grund af stadgandet i 5. SS: 17 kap. J. B. qvarhållits i den för hyrda lägenheten, tillkommer förmäns rätt för högst ett års hyra, fastställ Rådstufvurättens dom uti nu anförda del, jemte det Aktiebolaget Repola ålagt att med femton mark åttatio penniä sätta Rolf Ossian Wikbergs konkurde afgifterna för konkursboets exemplar af Hofrättens dom. Uti Hofrättens dem har Aktielela Repola anhållit om ändring Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Aktiebolaget Vilhelm Blåfield Repola icke hafva anfört skäl till än bring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken fördenskull kommer att bro Det alle, som vederbör, till efterrättelse lander. Kejserliga Senaten för Finland: ./. Tohman1. Pihman danderin. Valentin Gummerus J N Börnlund 302
Marraskuun 1. päivänä 1904 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa merioikeusjutussa, jossa Kauppias Albin Westerholm, Mikkelin kaupungista, on hakijana sekä Osakeyhtiö Aktiebolaget W. Gutzeit & Co, Kotkan kaupungista, ja Saivuri Erik Tyni, Pyhtään pitäjästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 1. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Osakeyhtiö Aktiebolaget W. Gutzeit & Co omistama hintaajahöyrylaiva "Alexander " Erik Tynin ollessa sen päällikkönä, sekä Kauppias Westerholmin omistama, Säämingin pitäjästä kotoisin olevan Salivurin Antti Tiaisen kuljettama matkustajahöyrytäivä Aino, joka oli ollut matkalla Savonlinnan kaupungista Mikkelin kaupunkiin, Syyskuun 11. päivänä 1901 kello 9 aikana illalla olivat Puumalan salmessa törmän neet yhteen sillä seurauksella, että moLäsnä: A. K. Km L. W H I. S. No 1053. Sivu 19. R.D. 1904.
lemmat laivat olivat vahingoittaneet, ovat mainitut laivan-päälliköt tapahtuman johdosta antamissaan meriselityksissä esille tuoneet, Erik Tyni: että höyryläiva Alexander, joka ollen kaikin puolin merikelpoisessa kunnossa oli 9 päivänä Syyskuuta 1901. kello 5. aamulla lähtenyt Savonlinnan kaupungin luona olevasta Laitasillan salmesta hinaamaan tukkilauttaa, oli saman kuun 11. päivänä kello 9. idalla saapunut Osmon askeleen salmeen Puumalan salmen pohjoispuolella sekä hinattuaan lautan Osmonaskeleen salmen kapeammasta päikasta lähtenyt, kun hinausvintturin hettinki oli loppunut, viemään hinausankkurin eteenpäin sekä jättänyt lautan väylän itäiselle puolelle jotta keskiväylä jäisi vapaaksi mahdollisesti kulkeville aluksille; että ankkuri sitten oli heitetty Markunniemen ja Martin niemen välille koko joukon keskiväylästä itäänpäin, mikä oli ollut välttä mätöntäkin sen vuoksi että osakeyhtiölle kuuluva hintaajahöyrylaiva Suppi Markunniemen kohdalla hinasijästä toista keskiväylällä olevaa lauttaa, että höyrylaiva Alexander ista, kun ankkuri oli heitetty ja käännös tehty Martinniemen puolelle aikaessa mennä väylän itäistä puolta Alexander'in hintaman lautan luo, oli huomattu sanotun lautan itäistä puolta myöten vastaan tuleva laiva, joka ensin oli näyttänyt vihreää tulta, vaan sitten, tehtyään äkkikäänteitä oikeaan ja väsempaan, hetkisen myöskin punaista tulta; että vastaan tuleva Taiva, joka sitten oli huomattu höyrylaiva Ainoksi, oli tultuaan noin puolen kilometrin matkan päähän Alexander ista ottanut varman suunnan väylän itaiselle puolelle ja näyttänyt yksinömään vihreää tulta, vaan päästyöön muutamien sylien päähän Alexanderista tehnyt äkkikäänteen Alexanderia kohti ja, vasta sen jälkeen antaen lyhyen vihellysmerkin, törmännyt Alexander'in oikevan laitaan kaksi metriä kuulasta; ja että Alexanderin kone, Ainon annettua vihellyksen, oli heti pysäytetty; sekä Antti Tiainen: 60