Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
sa med nitton mark fyratiosju penni jämte å denna varumängd sig belöpande del af trakten med en mark nittio penni eller sammanlagdt tjugien mark trettiosju penni, men motsagt Handlanden Nielsens anspråki öfriga delar. Häradsrätten, hvarest parterne ömsesides anhållit om godtgörelse för sina umgälder i målet, har medels utslag den 24 November 1904 på upptagna skäl ålagt bolaget Rijötön paperitehdas Osakeyhtiö att till Handlanden Nielsen emot kvitto utgifva fordrade femtusen niohundra fyratio två mark sextiotvå penni med fem procents ränta därå från den December 1903, då rättegången anhängigjordes, intill dess full betalning följde samt att därutöfver med ettusen mark godtgöra Handlanden Nielsen dennes för målet hafda kostnader Hofrätten, under hvars pröfning bolaget Ryötön Paparitehdas Osakeyhtiö i vadeväg dragit målet, har uti dom den 13 Mars 1907 funnit ådagalagdt vara, att bolaget Ryötön Paperitehdas Osakeyhtiö genom ifrågakomna kontrakt förbundet sig att i början af seglationstiden år 1903 fritt i Wasklot hann vid sidan af fartyg, som Handlanden Nielsen skulle betrakta, till denne för ett pris af trettioen frands för ton leverera omkring ettusen fyrahundra ton brun vätträmässä, hvars vattenhalt borde uppgå till omkring femtio procent af massans vikt, men dock ej finge öfver-eller understiga detta procent tal med mera än tio procent af samma vikt, samt att bemälda bolag på grund häraf å öfverenskommen plats till Handlanden Nielsen levererat ettusen tvåhundra femtiosex ton eller en miljon tvåhundrasjuttiosextusen nittiosex kilogram brun våt trämassa och af Handlanden Nielsen därför uppburit aftaladt pris; i anseende hvartill och då Handlanden Nielsen mot bolagets bestridande inke gittat styrka, att den levererade 373
trämassan innehållit mera vatten än af bolaget såsom grund för medgifvet afdrag å priset för trämassan beräknad vattenhalt sextio och två etthundradedels procent eller således två etthundradedels procent mera än i kontraktet bestämda högsta vattenhalt sextio procent, Hofrätten, med upphäfvande af Häradsrättens utslag i denna del, förkastat Handlanden Nielsens anspråk, såvidt detsamma öfversteg af bolaget till betalning medgifna nitton mark fyratiosju penni jämtetraktafgift en mark nittio penni eller sammanlagdt tjuguen mark trettiosju penni med därå af Häradsrätten utdömd ränta, samt ålagt Handlanden Nielsen att med tvåhundra mark ersätta bolaget dess rättegångsumgälder vid Häradsrätten, med hvilken rättelse i Häradsrättens utslag vid detsamma i öfrigt, eller hvad anginge förenämnda af bolaget till betalning medgifna belopp jämte ränta, komme att förblifva; och förpliktades Handlanden Nielsen därhos ett med femtiofem mark godtgöra bolaget dess hos Hofrätten för målet hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Handlanden Nielsen anhållit om ändring medels ingifven deduktion, som bolaget Ryötön paperitehdas Osakeyhtiö i föreskrifven ordning bemött, hvarefter muntligt förhör i saken härstä des försiggått Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner utredt vara, att Ryötön Paperitehdas Osakeyhtiö uti ifrågavarande kontrakt itagit sig att åt Handlanden Nielsen leverera omkring ettusen fyrahundra ton brun våt trämassa, hvilken borde innehålla minst fyratiofem procent torr massa, men att utd ettusen tvåhundra femtiosex ton el ler en miljon tvåhundrasjuttiosex tusen nittiosex kilogram vät trämassa bolaget på grund häraf tillhandahållit Handlanden Nielson ingått endast trettioåtta och sjuttiotvå 374
etthundradedels procent torr massahvarför och då Handlanden Nielsen, som sålunda i stället för femhundrasjuttiofyratusen tvåhundra fyratiotre och tjugu etthundradedels kilogram torr trämassa bekommit fyrahundra nittiofyratusen etthundra fyra och trettiosju etthundradedels kilogram sådan vara, för skillnaden åttiotusen etthundra trettioåtta och åttiotre etthundradedels kilogram till bolaget guldit, efter beräkning af sex och sextiosju etthundradedels penni för kilogram, femtusen trehundra fyratiofem mark tjugu penni utöfver hvad honom ålegat, samt Handlanden Nielsen dessutom i traktafgift för den vattenmängd, som i stället för nästnämnda mängd trämassa till honom levererats, utgifvit femhundra nittiosju mark fyratiotvå penni, Kejserliga Senaten pröfvar rättvist, med ändring af Hofrättens dom, fastställa det slut, hvari Häradsrätten i saken stannat. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Julais Nummelin C. J. Tingren 1. Henr. MuunanPaul.langvist E. Thesleff. 375
Syyskuun 14 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa tilan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Helsingin kaupungissa asuva Kruununnimismiehenleski Emilia Heinonen omasta puolestaan ynnä alaikäisten lastensa Impi Tyynen ja Yrjö Mathiaksen holhoojana, on hakijana sekä Talollisenleski Maria Antintytär Heinonen ja Talollinen Matti Ihalainen ynnä hänen vaimonsa Maria Ihalainen, Säkkijärven pitäjän Säämälän kylästä, Urkuri Aaro Jurva ja hänen vaimonsa Walpuri Jurva, Kosken pitäjästä, kuin myös Rahatoimikamreeri Anton Heinonen, Savonlinnan kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 14 päivänä Syyskuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saaLäsnä: J. N. H. S. - C. J. T. C. A. - A. G. /. T. S. 376 No 1893. b Pag. 128 R. D. 1907.
nut tietää seuraavaa: Maria Heinoselle ja hänen edellämainituille asiakumppaneilleen toimitetun haasteen nojalla on Emilia Heinonen Säkkijärven pitäjän käräjiäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lauvenut, että hänen 12 päivänä Kesäkuuta 1901. kuolleen miehensä, Kruununni mismies Matti Heinosen vanhemmat, Talollinen Aapraham Heinonen eläissään, ja Maria Heinonen olivat välikirjalla 13. päivältä Helmikuuta 1888 lakjoittaneet Kruununnimismies Heinoselle jonka kanssa Emilia Heinonen oli vihitty avioliittoon 2 päivänä Kesäkuuta 1886, omistamansa neljännen osan perintötalosta No 3. ylläsanotusja Säämälän kylässä ehdolla että Kruununnimismies Heinonen antaisi Aapraham ja Maria Heinoselle heidan toimittamaansa työtä vastaan täydellisen ylläpidon heidän kuolemaansa saakka; mutta kun puheen lainen tila, jonka hallintaan Kruununnimismies Heinonen, Emilia Heinoselle tietämättömästä syystä, ei ollut ryhtynyt, vieläkin oli Maria Heinosen ja hänen asiakumppaniensa hallussa sekä nämät, joista Maria Ihalainen ja Walpuri Jurva olivat Kruununnimismies Heinosen sisaria sekä Rakatoimikamreeri Heinonen hänen veljensä, olivat kieltäytyneet luopumasta tuosta tilasta, on Emilia Heinonen vaatinut, että Maria Heinonen ja hänen asiakumppaninsa velvoitettaisiin jättämään kysymyksessä oleva tila Emilia Leinosen ja hänen lastensa vapaaseen hallintaan. Asiasta kuulustettuina, ovat Maria Heinonen ja hänen asiakumppaninsa kieltäneet, että Aapraham ja Maria Heino nen olivat tehneet puheenalaisen vatikirjan, sekä väittäneet että, jos niinkin olisi ollut laita, tuolla välikirjalla ei kuitenkaan oltu tarkoitettu lahjoittaa tilaa Kruununnimismies Heinoselle, minkä lahden Maria Heinonen ja hänen asiakumppaniinsa ovat vastustaneet kannetta. Kihlakunnanoikeus on 21 päivänä Maaliskuuta 1905 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla määrännyt, ran kylässä
että Emilia Heinosen vastapuollen, paitle Maria Heinosen, joka ylempänä mainitun lahjakirjan nojalla oli kuolemäänsä saakka saapa elatuksen puheenalaisesta tilasta, tuli 14 päivänä Maaliskuuta 1907 luovuttaa sanottu tila Emilia Heinosen ja hänen alaikäisten lastensa vapaaseen nautintoon Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maria Heinonen ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saatta neet jutun, on tuomiossa 29 päivänä Kesäkuuta 1907 katsonut tosin toteensaatetuksi, että Aapraham ja Maria Heinonen ynnä Kruununnimismies Heinonen olivat, Aapraham Heinonen ja Kruununnimismies Heinonen allekirioittaneet sekä Maria Heinonen puumerkillänsä varustanut edelläkerrotun, lahjakirjan muotoon laaditun välikirjan 13 päivältä Helmikuuta 1888; mutta koska myös oli selville käynyt, etteivät mainitut sopimuksen tekijät sillä olleet tarkoittaneet siirtää puheena olevan tilan omistusoikeutta Kruununnimismies Heinoselle ja etteivät he lahjakirjan laatimisen jälkeen olleet sille panneet mitään arvoa, sentähden ja kun Emilia Heinonen sanotun lahjakirjan nojalla siis ei voinut itselleen ja alaikäisille lapsillensa saa da omistusoikeutta kysymyksessä olevaan tilaan on Hovioikeus, kumo ten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljännyt Emilia Heinosen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Emilia Heinonen anonut muutosta tän ne toimittamallaan perustelmalla, johon Maria Heinonen ja hänen asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Emilia Heinonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Emilia Heinonen suorittamaan Maria Heiposelle ynnä hänen asiakumppaneilleen maksut heidän kappaleestaan ta378
tä Keisarillisen Senaatin tuomiota, kaksikymmentäkuusi markkaa. Tiitä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Julin Nummelin C. J. Tingren A. W. Granström 1. Hem. huumamAil. Nuqvist Asian tilanma Syyskuun 15 päivänä 1908. tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, suku lunastusta koskevassa jutussa, jossa Loismies Kalle Pekka Pesonen, Heinäveden pitäjän Wihtarin kylästä, on hakijana sekä sanotusta kylästä kotoisin oleva Talollinen Pekka Karhu tulematta jääneenä vastaajana Annettu Oikeusosastossa 15 päiKeisarillinen Senaatti on itselkirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Talletettuaan 1898 vuoden syyskäräjien ensimäisenä istuntopäivänä Keinäveden pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeuteen sukulunastustrahoina kolmetuhatta kolmesataa marksunut että, sittenkun Kalle Pekka Pesosen na Heikinpoika Pesonen oli vuonna 1856. Läsnä: J. N. H. S. C. J. T. b. A: A. G. O. S. 379 Pag. 137. R. D. 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin vänä Syyskuuta 1908. leen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kaa, on Kalle Pekka Pesonen, Pekko Karsulle toimitetun haasteen nojalla lauisävainaja, Rustitilallinen Paavo JuhaNo 1894.
kuolleelta isältänsä, Rustitilalliselta Juhana Heikki Pesoselta perinyt rustitilaan No 1. Rantasalmen pitäjän Asikkalan kylässä kuuluneen, vaan äskenmainittuna vuonna rustitilaan No 19. ylläsanotussa Wihtarin kylässä siirretyn kuudenneksen viimeksimainitusta tilasta, Paavo Juhana Pesonen sittemmin oli kolmentuhannen kolmensadan markan kauppahinnasta myynyt yhteensä omistamansa neljänneksen samasta tilasta Rustitilalliselle Fredrik Borgmanille, joka kauppakirjalla 5 päivältä Joulukuuta 1866 oli luovuttanut tuon tilanneljänneksen Talolliselle Juhana Koposelle ja tämän vaimolle Helena Katrina Hoffrénille, minkä jälkeen sama tilanosa oli Juhana Koposen kuoltua Helena Katrina Hoffrénin 19 päivänä Lokakuuta 1880. tekemän testamentin perusteella siirtynyt Talolliselle Juoseppi Härköselle ja hänen vaimollensa Henriikka Pakariselle sekä vihdoin Juoseppi Härkösen ja Henriikka Pakarisen 16 päivänä Lokakuuta 1895 tekemällä kauppakirjalla Pekka Karhulle; ja koska Pekka Karpun ostamasta tilanneljänneksestä kaksi kolmatta osaa eli siis kuudennes koko tilasta oli Paavo Juhana Pesosen kädessä ollut perimysmaata, eivätkä Paavo Juhana Pesosen jälkeiset tilanosan haltijat olleet saannilleen hankkineet laillistusta, on Kalle Pekka Pesonen vaatinut, että kaikki edellämainitut luovutukset, mikäli ne koskivat puheenalaista tilankuudennesta, julistettaisiin voimattomiksi ja Pekka Karhu velvoitettaisiin sukulunastusrahojen vastaavasta osasta luovuttamaan sanottu tilankuudennes Kalle Pekka Pesoselle Sittenkun Pekka Karhu, asiasta kuulustettuna, oli vastustanut kan netta muun muassa sillä perusteella, ettei selvitystä oltu esitetty siitä että Kihlakunnanoikeuteen talletetut sukulunastusrahat vastasivat sitä kauppahintaa, josta kysymyksessä oleva tilanneljännes oli myyty Paavo Juhana Pesosen suvusta pois, on Kihlakunnanoikeus, jossa Juoseppi Kärköstä ja Kenviikka Pakarista myöskin oli kuul380
tu, 7 päivänä Syyskuuta 1904 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Pekka Karhun, sitä vastaan että Kalle Pekka Pesonen suorittaisi hänelle kaksi kolmannesta Kihlakunnanoikeuteen tallettamistaan, vaan riidan aikana takausta vastaan takaisin saamistansa sukulunastusrahoista eli kaksituhatta kaksisataa markkaa, 14. päivänä Maaliskuuta 1904, oikeastaan 1905, luovuttamaan Kalle Pekka Pesoselle kuudenneksen rustitilasta No 19 Wihtarin kylässä Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pekka Karhu oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 27 päivänä Heinäkuuta 1907 katsonut selvitystä puuttuvan siitä, mistä hinnasta Paavo Juhana Pesonen oli myynyt kysymyksessä olevan tilanosan suvustaan pois, ja niinmuodoin myöskin siitä, vastasivatko Kihlakunnanoikeuteen talletetut rahat sukulunastettavaksi vaadittua tilanosaa, jonka vuoksi Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Kalle Pekka Pesosen asiassa ajaman kan teen. Hovioikeuden tuomioon on Kalle Pekka Pesonen anonut muutostaKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kalle Pekka Pesonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jääpysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julin Nummelin C. J. Timgren. A. W. Granström. A. Mervi. Snuuman 1al. Kungvist Reian Lillamman. 581
382 No 1895 Pag 138 RD 197. Syyskuun 15. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, perunkirjoituksen toimittamista ynnä muuta koskevassa nostojutussa, jossa Talollinen Matti Määttänen, Uudenkirkon pitäjän Liikolan kylästä, on hakijana sekä Juvan pitäjän Murtoisten kylässä asuva Loisnainen Ulriikka Walkonen tulematta jääneenä vastaajana; Annettu Oikeusosastossa 15. päivänä Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyk sessä, saanut tietää seuraavaa: Matti Määttäselle toimitetun haasteen nojalla on Ulriikka Walkonen Uudenkirkon pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Matti Määttänen, joka oli ollut naimi sissa Ulriikka Walkosen aviottoman, 12 päivänä Syyskuuta 1904. ringaperillisittä kuolleen tyttären Ulriikka Lovii sa Walkosen kanssa, oli laiminlyönyt laissa määrätyn ajan kuluessa toimiLäsnä: J. N. H. G. S. - C. F. - A. B. O. S. Syyskuuta 1908.
tutta perunkirjoituksen Ulriikka Lovii sa Walkosen jälkeen eikä ollut suostunut luovuttamaan jakoon Matti Määttäsen ja Ulriikka Loviisa Walkosen yhteistä pesää, minkä vuoksi Ulriikka Walkonen on vaatinut, että Matti Määttänen tuomittaisiin menettäneeksi neljäs osa pesuudesta sekä velvoitettaisiin toimituttamaan perunkirjoitus Ulriikka Loviisa Walkosen jälkeen ja luovuttamaan pesä lailliseen jakoon, jonka ohessa Ulriikka Walkonen on anonut korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan Asiasta kuulustettuna, on Matti Määttänen, myöntäen ettei hänellä ja Ulriikka Loviisa Walkosella ollut keskinäistä testamenttia, katsonut perunkirjoituksen toimittamisen tarpeettamaksi, syystä ettei Ulriikka Loviisa Walkonen ollut jättänyt jälkeen sä rintaperillisiä; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 8. päivänä Huhtikuuta 1905. julistamassaan päätöksessä koska Matti Määttänen oli myöntä nyt, niinhyvin että hän oli laimin383 lyönyt toimituttaa perunkirjoituksen Ulriikka Loviisa Walkosen jälkeen kuin myös ettei hänellä ja hänen lapsetonna kuolleella vaimollansa ollut keskinäistä testamenttia tuominnut Matti Määttäsen menettämään neljännen osan hänen ja Ulriikka Loviisa Walkosen yhteisen pesän omaisuudesta sekä velvoittanut Matti Määttäsen neljän kuukauden kuluessa, lukien viimeksisanotusta päivästä, viidenkymmenen markan sakon uhalla toimituttamaan perunkirjoituksen Ulriikka Loviisa Walkosen jälkeen ja yhtä suuren uhkasakon haastolla sanan ajan kuluessa luovuttamaan yhteisen pesän lailliseen jakoon Matti Määttäsen ja hänen vaimovainajansa perillisten kesken, jota paitsi Matti Määttäsen tuli neljälläkymmenellä markalla korvata Ulriikka Walkoselle hänen kulunkinsa asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Määttänen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 17. päivänä
Elokuuta 1907. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen muun puolesta, paitsi että Matti Määttänen siitä, että hän oli laiminlyönyt lapssa määrätyn ajan kuluessa toimitut, taa perunkirjoituksen Ulriikka Loviisa Walkosen jälkeen, P. Kn. 9. luvun 5. SS: mukaan tuomittiin Ulriikka Loviisa Walkosen perillisille menettäneeksi neljänneksen osuudestaan hänen ja Ulriikka Loviisa Walkosen yhteisessä pesässä, sekä että se neljän kuukauden aika, minkä kuluessa mainitut perunkirjoitus ja perinnönjako olivat toimitettavat, oli luettava Hovioikeuden tuomion antopäivästä Hovioikeuden tuomioon on Matti Määttänen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Matti Määttänen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tumiota, joka siis jää pysyväiseksi, kuitenkin niinmuodoin että puheenalaiset perunkirjoitus ja perinnönjako ovat Oikeuksien määräämän uhkasakon haasAsian tilauman 384 tolla, toimitettavat, perunkirjoitus neljan kuukauden kuluessa tästä päivästä lukien sekä perinnönjako viimeislään yhdessä kuukaudessa perunkirjoituksen pitämisen jälkeen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti" Julim Nummieksi J. Henl. kallurast. Julim Nummieksi J. Henl. kallurast. C. J. Timgren. af A. V. Granström. 1rd. Vinqvit
385 No 1900. Pog. 149. R. D. 1907 Syyskuun 15 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa tilanosan luovuttamista koskevassa nostojutussa, jossa Talolliset Heikki Kiiski eli Tammela ja Juho Kiiski, Kiteen pitäjän Rokkalan kylästä, ovat hakijoina sekä sanotussa kylässä asuvat Talolliset Juho ja Antti Tuhkanen Mikko, Heikki ja Juho Liukku ynnä Heikki Saukkonen ja Juhana Tikka tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Syyskuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja riistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Juho Tuhkaselle ja hänen edellä mainituille asiakumppaneilleen toimitetun haasteen nojalla ovat Heikki ja Juha Kiiski Kiteen pitäjän käräjäkunnan KihlakunnanoikeudesLäsnä: f. N. A. S. - C. J. T. C. A - A. G.
sa lausuneet että, sittenkun Talollisenpojat Pekka ja Jaakko Toropainen 7 päivänä Huhtikuuta 1874 olivat saaneet perintökirjan koko Hämälän tilalle No 7. ylläsanotussa Rokkalan kylässä, Jaakko Toropainen oli myynyt kolmanneksen tilasta Juho ja Antti Tuhkasen nyttem min kuolleelle isalle Antti Tuhka selle, joka, vaikkakin hän jostakin epähuomiosta oli saanut lainhuudot koko tilalle, oli, kuten hänen jälkeensä Juho ja nuorempi Antti Tuhkanenkin, hallinnut ainoastaan Silventola nimistä kolmannesta tilasta, jota vastoin Mikko, Heikki ja Juho Liukku olivat hallussaan pitäneet Hämäläksi sanottua kolmatta maa sekä Heikki Saukkonen ja Juhana Tikka Ranila nimistä kolmannesta tilasta, olematta siihen tiettä vasti laillisesti oikeutetut; minkä vuoksi ja koska, Jaakko Toropaisen kuoltua rintaperillisittä, Pekka Toropainen, joka oli Heikki ja Juho Kiiskin riidinisi oli joutunut omistamaan kakei kolmannesta puheenalaisesta tilasta sekä Heikki ja Juho Kiiski kauppakirjalla 21 päivältä Helmikuuta 1903 olivat sittemmin myöskin kuolleen Pekka Toropaisen perillisiltä Riitta ja Heikki Toropaiselta omaksensä saaneet Pekka Toropaisen tilan osan, Heikki ja Juho Kiiski ovat vaatin eet, että Juho Tuhkanen ja hänen asiakumppaninsa tai ne heistä, jotka oikeudettomasti hallitsivat Heikki ja Juho Kiiskin kahta kolmatta osaa tilasta, velvoitettaisiin luovut tamaan tämä tilanosa Heikki ja Juho Kiiskin vapaaseen nautintoon Sittenkun Juho Tuhkanen ja hänen asiakumppaninsa, asiasta kuulustettuina, olivat vastustaneet kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan, 6 päivänä Huhtikuuta 1905 julistamassaan päätöksessä katsonut toteennäytetyksi, että Jaakko ja Pekka Toropainen, jotka 7 päivänä Huhtikuuta 1874 yhteisesti olivat saaneet pe386
rintökirjan koko puheenalaiselle tilalle, sittemmin olivat luovuttaneet sen, Jaakko Toropainen osansa vanhemmalle Antti Tuhkaselle, jolta se oli perintönä joutunut Juho Tuhkaselle ja nuoremmalle Antti Tuhkaselle, sekä Pekka Toropainen taas osansa pojalleen Pekka Pekanpoika Toropaiselle, jolta se sitten eri kauppa jen kautta oli siirtynyt Juho Tuhka selle, minkä vuoksi ja kun Riitta ja Heikki Toropainen, vanhemman Pekka Toropaisen perillisinä, siis eivät olleet voineet luovuttaa Heikki ja Juho Kiiskille mitään oikeutta kysymyksessä olevaan tilaan Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Heikki ja Juho Kiiskin asiassa ajaman kanteen sekä velvoittanut heidät yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli oikeudenkäyntikustannusten korvaukseksi suorittamaan Juho ja Antti Tuhkaselle, kummalle. kin neljäkymmentä markkaa, Mikko, Heikki ja Juho Liukulle yhteensä kakdeksankymmentä markkaa sekä Heikki Saukkoselle ja Juhana Tikalle, kum387 mallekin, kolmekymmentäviisi markHovioikeus, jonka tutkittavaksi kaa Heikki ja Juho Kiiski olivat vetaamalla saattaneet jutun on tuomiossa 14 päivänä Syyskuuta 1907. vahvistanut Kihlakunnan oikeuden päätöksen sekä velvoittanut Heikki ja Juho Kiiskin yhteisesti tai sen heistä, jolla varoja oli, suorittamaan Juho Tuhkaselle ja hänen asiakumppaneilleen maksut heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä.“ Hovioikeuden tuomioon ovat Heikki ja Juho Kiiski anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Heikki ja Juho Kiiski ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomai
set noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhris Ummelin C. J. Timgren A. W. Granström A. Henr. SnuumanPaul. Kungvist ./. Omantilauman Syyskuun 16. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin 388 No 1902. tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Apteckkari Ernst Peltoniemen kylästä, Talollinen Jaakko Hermanninpoika Huhtakahma, sanotun pitäjän Palon kylästä, ja Talollinen Juho Tuiskii, vaimonsa Sanna Aukustintyttären edusmiehenä, ynnä Sanna Aukustintyttären ja hänen miehensä edellisessä avioliitossa Talollisen Matti Juhonpoika Matti lan alaikäisten lasten Martta Susanna ja Mauno Matias Mattilan holhooja, mainitussa Peltoniemen kylässä asuva Talollinen Niilo Aukustinpoika Tuominiemi, yhteisesti, ovat hakijoina sekä Suomen Rautatienhallitus vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 16. päivänä Syyskuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Rautatienhallitukselle toimitetun haasSäsnä: R A W. J N. Hs. Cjs - C. AO. S. August Grönroos, Ilmajoen pitäjän