Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
mittari Jonas Särkän vuosina 1889- 1891 toimittaessa isonjaon täydentämisen Tiikalan kylässä asianomaiset tilanomistajat koska Kuohen maan palstan isonjaon kartta oli huomattu niin epäselväksi ja virheelliseksi ettei rajankäyntiä yksin sen perusteella voitu oikein toimittaa, olivat sopineet palstalla olevat välinajat käytäviksi ja pyykitettäviksi vanhojen nautintoajojen mukaan, sekä Lääninmaanmittari Särkkä sanotun sopimuksen mukaisesti määrännyt rajan muun muassa Mängin ja Nikulan talojen palstaa uuksien valille, mutta, tekemättä toimituksestaan uutta karttaa, merkinnyt naalla oikein käydyt rajat vanhaan epätarkkaan jakokarttaan, josta Särkän virheellisestä menettetystä oli ollut seurauksi na, etteivät rajat kartalla ollest tulleet määräjojen mukaisiksi, että kun tästä oli syntynyt riitaisuuksia, niin Varamaanmittari Vapaaherra Lauri Almas Yrjö-Koskinen oli määrätty selvittämään missä Mängin ja Nikulan talojen välinen raja Kuohenmaan palstalla oli kulkeva, minkä johdosta Yrjö - Koskinen, noudattaen lääninmaanmittari Särkän käyttänää karttaa ja siihen merkitsemisimia rajoja oli toimituksessaan Heinäkuus sä vuonna 1895 sikäli siirtänyt sanottua rajaa Mängin talon puolelle että pyykki rajan eteläpäässä tuli olemaan 60 metrin päässä siitä paikasta, mikin se oli asetettu Laaninmaanmittari Särkän toimitukjessa; sekä että Varamaanmittari Johannes Adolf Berlin sittemmin 15 päivänä Toukokuuta 1906 oli asian mukaisesta määräyksestä uudelleen käynyt riidanalaisen rajan, aselta en sen Lääninmaanmittari Sörkan alkuaan määräämälle paikalle mikä Varamaanmittari Birlinin toimi tus oli saanut lainvoiman ja koskä Matti Häkärä vuodesta 1895 alkaen aina vuoteen 1906 oli oikeudet tomasti hallinnut ja nauttinut Lääninmaanmittari Särkän ja Vanaakirra Yrjö-Koskisen vetämien rajojen 224
välistä, Mängin taloon kuuluvaa maata, vasta viimeksi sanottuna vuonna luovuttaen tuon maan Emilia FantMängin nautintoon, on Emilia FantMänki vaatinut Matti Häkärää velvoitettavaksi suorittamaan Emilia FantNängille korvaukseksi sanotun maan käyttämisestä kymmenenä vuotena 94 markan mukaan vuodelta yhteensä 940 markkaa sekä siinä olevan met sän käyttämisestä 50 markkaa 30 pen niä eli siis kaikkiaan 990 markkaa 30 penniä korkoineen. Matti Häkärä on vastustanut kannetta, selittäen viljelleensä riidanalaista, nyttemmin Mängin taloon kuuluvaa maata aikaisempiin lakivoimaisten maanmittaustoimitusten nojalla vilpittömässä mielessä; minkä jälkeen Kihlakunnan oikeus, jossa asianosaiset kumpikin ovat pyytäneet korvausta oikeuden käyntikuluistaan, on 3 päivänä Huhtikuuta 1908 julistamassaan päätöksessä katsonut käyneen selville, että Matti Häkärä, sen jälkeen kuin Vapaaherra Yrjö - Koskinen kesällä vuon na 1895 oli Mängin ja Nikulan talo jen rajaksi Kuolenmaan palstalla maaluttanut viivan 49-9. Varamaan mittari Berlinin toimituksestaan laati massa Kihlakunnanoikeuteen annetusja karttariirustuksessa, oli alkanut nautta kysymyksessä olevaa maata, ja huolimatta siitä että Kihlakunnanoikeus räässä asianosaisten ynnä muiden välisessa tilusriidassa 3 päivänä Syyskuuta 1895 julistamallaan päätöksellä oli noudatettavaksi määrännyt Lääninmaanmittari Särkän isonjaon täydentämisessä Tiihalan kylässä karttaan merkitsemän rajan, joka vastasi rajavuvaa 49-46 mainitussa piirustuksessa, ja että Kangasalan pitäjän Maanjako oikeus päätöksessään 29 päivältä Kesäkuuta 1901 oli katsonut ja maa rajaa olevan seurattava, yhä jatkanut nautintaan kunnes Varamaan mittari Bertinin toimittama rajan käynti tapahtui; mihin nähden ja kun Matti Häkärä ei ollut nautta nyt olleensa sanottuun maan nautin 223
toon oikeutettu Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Matti Häkärän korvaa maan Emilia Fant - Mängille siitä syntyneen vahingon ja sitä varten hänelle suorittamaan maan nautin nosta kymmenenä vuotena seitsemän kymmenen viiden markan jälkeen vuodelta seitsemänsataa viisikymmentä markkaa ja Matti Häkärän riidan alaisella maalla kaatamista puista viisikymmentä markkaa kolmekymmentä penniä eli siis yhteensä kahdeksansataa markkaa kolmekymmen tä penniä viiden prosentin vuotuisi ne korkoineen 22 päivästä Lokakuuta 1906, mutta asian laatuun nähden kuitannut kulut asianosaisten kesken Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Häkärä oli vetoamalla saattanut jutun, on 31 päivänä Toukokuuta 1911an tamassaan tuomiossa katsonut Matti Häkärän ei esittäneen syytä muut taa Kihlakunnanoikeuden päätöstä muuten kuin että koskei Emilia SantMänki ollut luotettavasti näyttänyt puheenalaisen maan vuotuisen tulon ollen suuremman kuin viisikymmentäkuusi markkaa eli siis kymmeneltä vuodelta viisisataa kuusikymmentä markkaa, johon määrään Matti Häkärä oli myöntänyt tuon tulon nousseen, Hovioikeus on alentanut Häkärän Emilia Fant - Mängille mainitun maan talosta maksettavan korvauksen viiteensa taan kuuteenkymmeneen markkaan, joten siis, kun Häkärän Emilia Fant Mängille samalla maalla kaadetuista ruista suoritettava korvaus teki viisikymmentä markkaa kolmekymmentä nenniä, Matti Häkärän tuli Emilia Fant-Mängille maksaa kaikkiaan kuusisataa kymmenen markkaa kolmekymmentä penniä viiden prosentin korkoineen 22. päivästä Lokakuuta 1906. Näin muutettuna Kihlakunnanoikeuden päätös jäi voimaan muuten eli mikäli Kihlakunnanoikeus oli määrännyt että asianosaiset saivat kumpikin itse karssa oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeuden tuomioon on Matti Häkärä anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut 226
tämän jutun ja katsoo, ettei Matti Häkärä ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Halanen. K. Auer. K. R. Halanen. K. Auer. No 944 Pag. 261. R. D. 1911. T. Jännfut Maaliskuun 2 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tidleessa velkomisjutussa, jossa Kauppias F. A. Juselius, Porin kaupungista, on hakijana ja Kalajoen pitäjässä oleva A. Rantaholina Osakeyhtiö niminen yhtiö vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 2 päivänä Maaliskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja iistä, mikäli enää on kysymyksesi, saanut seuraavat tiedot: Oulun kaupungin Raastuvan oikeudessa on Kauppias Juselius lausunut, että asianosaiset kesällä vuonna 1909 olivat yhteisesti uittaneet puutavaroitaan Kalajoen vesistössä Åivälänjärven eli Pidisjäiven yläpuolelta, Kalajoen suuhun ja koska A. Santakolma Osakeyhtiö oli sen osalle tullista, Kauprias Juseliuksen suorittamista nittokustannuksista, jotka Juseliuksen Läsnä: F. S. A. L. B.A. - A. R.S. K. T.02.
1928 markkaa 32 penniä, Juoliukauut Kauppias Juselius eli siihen otta le maksunut ainoastaan 2500 marknut menevän Pellegasta aitetuista osakeyhtiötä velvoitettavaksi hänelle yksinomaan yhtiön vastattavakosakeyhtiötä velvoitettavaksi hänelle yksinomaan yhtiön vastattavakosakeyhtiötä velvoitettavaksi hänelle yksinomaan yhtiön vastattavakkorkoa näille sekä koronamaan hu puolloin oli pantava asianosaisten koskea näille sekä korvaamaan saa muodoin eli pantava asianosaisten nen oikeudenkäyntikulunsa. Santakolma Osakeyhtiö, huomauttaen, että, sittenkuin Kauppias Jusilinksen tukkipuiden ja osakeyhtiön tukki - ynnä paperi - ja propsipuiden vitto Kalajoen vesistössä myös vuonna 1908 oli toimitettu yhteisesti, oli Kuurorias Juselius heväällä vuonna 1909 Jussliuksen paikkakunnalla olevan Työnjohtajan Oskar Wilho Airasen ja osakeyhtiön edustajan välillä tehdystä sa suullisessa sopimuksessa ottanut seuraavana kesänä yksinään toimittaaksensa asianosaisten puuta varain uiton mainitussa vesii toissä yhteiseen laskuun, Kuuppias Juseliiksen laatimaa edellämainitför esittämän tihlasken mukaan tehän tuo tiliä vastaan muistuttanut: että kaa, on Kauppias Lusilius vaatima joutaaroista 544 markkaa 75 pensuorittamaan vielä maksamatta ole ei, vaikka myöskin tämä vitto oli vat 2528 markkaa 32 penniä ynnä sest yhteinen ja mainittu esä niinhteisesti vastattavaksi; että Juselius Asiassa kuulusteltuna on. t. oli tilissä laskuut vittokulut pareAsiassa kuulusteltuna on et. oli tilissä laskineet viittenhet, i- ja propsipuista, joita hänellä itMään ei laisinkaan ollut puheena levassa ulossa ollut, siten että kuutiömetri näitä puita vastaisi 4,41 tukkipuuta, vaikka, kuten asianosaiset dellisenä vuonna olivat arvioineet roiden eri puulajien nittokulut ja kohtuullista olisi, yhtä kuutionetria raperi - ja propsipuita todellisuudesra vastasi vain kaksi tukkipuuta, ja että Juseliuksen noudattamaa sukodetta seuraten oli Nivalanjärven alapuolelta toimitetusta yhtiön puiden uitosta laskettu olleen menoja 1855 tukkipuusta 6888 markkaa 64 penniä eli 21,628 penniä puulta ja 3862 kuu228
tiömetristä paperi- ja propsipuita 3683 markkaa 3 penniä eli siis 95,366 pen niä kuulionetria kohti, vaikka nittä kustannuksiksi ylläkerrotun oikean jakaperusteen mukaan oli laskettavä tukoille 24,377 penniä kappalutta eli yhteensä 7765 markkaa 28 pen niä sekä paperi - ja propsipuille 1875. penniä kuutionituhta eli yhteensä 1882 markkaa 87 penniä, joton, kun osakeyhtiön siis näiden puutavarain sa viittokuluista tuli suorittaa kaikkiaan ainoastaan 9648 markkaa 15 penniä, mutta Jusilius oli samaisikta kuluista velkonut osakeyhtiöltä 10 571 markkaa 67 penniä, Jusiliuksen vaatimus näistä villekuluista oli 225 että Juselius oli jättänyt tilistä kokonkan seuraavat Osakeyhtiön hy asilta vastaunalainen; ja on Maastukonkan seuraavat Osakeyhtiön hy asilta vastaunalainen; ja on Maasturiksi luettavat eriit: vastapuoman vanoikeus vilipäätöksellä Joulukuun viksi luettavat erät: vastapuomies annoikeus välipäätöksellä Joulukuun käyttämisestä 150 markkaa, sadasta kahdestakymmenestä näreestä 24 markallis oli toimikaa ja siiritystä venestä 50 markan oli siitä vastaava itä oltu näyeli siis, kun lisäksi otettiin lukuun hyväksi luettavia uittokustannuksia 25/7 markkaa, yhteensä 481 markkaia; ja kun Kauppias Juseliuksen puheektullut tili ylläkerrotuissa kohdissa oikäistiin sekä yhtiön yksin suoritettavaksi tiliin merkitty meneerä, pappi lan silloin korvaus "siitä oikeudelto mana poistettiin, oli yhtiön Kauprias Juseliukselle aitosta suoritettava Tjäännössumma ainoastaan 1917 varkkaa 17 penniä. Kauppias Juseliuksen ilmoitettua siaan todistajaksi yllämainitun Os„ Wilho Airasen on A. Suntaholma Osakeyhtiön puolesta muistutettu, että turanen oli esteellinen jutussa todistamaan, koska Airanen oli Kaupkkan 52 penniä liinän suuri; joka osan suorilinkoon työnjohtajana toimarkkaa 52 penniä liian suori; jota kuus jusiliehen työnjohtajana toimittanut puidenuiton ja hän siis eli 6 päivältä 1909, koska Kauppias Jusilius oli toimittanut niiten ja hän kaa ja siiritystä omasta 50 markan ole siitä vastaava eikä oltu näytetty että Aurasella olisi odotettavana hyömuita tilistä poisjätettyjä osakeyhtän työ tai vahinkon asian päättymisesmuita tilistä poisjätettyjä näkyktyä tai vahinkon asian päättymisesmuita tilistä poisjätettyjä näkyktyä tai vahinkon asian päättymises229
kaamara työyehtajaka oli ottanut tämä todistuta, sai Kauppias Juvelius kaamana työnjohtajaka eli ottanut Maria todistista, sai Kauppias Juvelius kaamana työnjohtajaka eli ottanut Maria todistista, sai Kauppias Juiolius osaa viltoon, hyljännyt estemusluista kärsiä kuluessa asiasta. na viltoon, kyljännyt estemusta itse kässiä kulunsa asiasta osaa viltoon, hyljännyt estemusluista kärsiä kuluessa asiasta. tuksen sekä, kuulusteltuaan Aurasta todistajana jutussa, lopullisella, Hilmikuun 26 päivänä 1910 julistamat laan päätöksellä, siinä mainituilla perusteilla, velvoittanut A. Santaholma Osakeyhtiön Kauppias Justiukselle suorittamaan vaaditut kaksituhatta viisisataa kaksikymmentäkahdeksan markkaa kolmekymmentäkaksi penniä viiden prosentin korkoineen Joulukuun 6 päivästä 1909, jolloin oikeudenkäynti oli alkanut, siitä kuitenkin lyhennettyä, ensin korasta ja sitten pääomasta, myönnityterät aitossa käytetyistä osakeyhtiön nareistä kaksikymmentäneljä markkaa, säretystä veneestä neljäkymmentä markkaa ja kolmen vastapuomin käyttämisestä sata markkaa sekä viisitoista markkaa korvauksena pappilan sillasta; mutta siihen nähden ettei Kauppias Juselius ennen oikeudenkäyntiä ollut osakeyhtiölle tartä, hän kun vuin Juoliuksen puol Musta varten antanut tiline huuHovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolin ja toisin olivat vetoa malla saattaneet jutun, on Kesäkuun 30 päivänä 1911 antamassaan tuomion ja katsonut Oskar Wilho Airasen, jonka oli selvitetty Kauppias Juseliuken puolesta A. Santakolma Osakeyhtion kanssa tehneen kysymyksessä olevan villosopimuksen ja jotta niin llen saattoi olla asian päättymisestä odotettavana hyötyä tai vahinkoa, leen esteellisen asiassa todistamaan jonka tähden Airanen julistettiin peräytystodistajaksi ja hänen, todistukensa vaikutuksettomaksi. Mitä sitten tuli itse asiaan, on Hovioikeus katso nut selville tulleen, että Kauppias Juselius kesillä 1909 oli yksin niittanut asianosaisten puheenaolevat puutavarat määräpaikkaan Kalajoen suulle ja että noista puuta varoista olivat ollut: Pettejoen mittötiliin otetut yksinomaan A. Ranta230
holma Osakeyhtiön tukkoja, Nivalanjan ven yläpuolelta viitetuista kahdestakymmenestäyhdeksästätuhannesta lukis ta yksitoistatuhatta Kauppias Juoliukselle ja kahdeksantoistatuhatta osakeyhtiölle kuuluvaa puuta sekä Nivalanjärven alapuoleltauitetuista puista Juseliuksen tukkoja viisikymmentäyksituhatta ja osakeyhtiölle kuuluvia tukkoja kolme kymmentäyksituhatta kahdeksansataa viisikymmentäviisi kappaletta ynnä osa keyhtiön paperi - ja propsipuita kolmetuhatta kahdeksansataa kuusikymmentäkaksi kuutiometriä; että Seltijoen vittokulut, jotka olivat A. SantaholmaOsakeyhtiön yksin vastattavat, olivat viisisataa neljäkymmentäneljä markkaa seitsemänkymmentäviisi, penniä, ja että vittokustannukset Nivalanjärven yläpuolelta viitetuista tuleista osakeyhtiön osalle olivat nousseet kahdeksaansataan yhdeksäänkymmeneenkuuteen markkaan yhdeksäänkymmeneen penniin, sekä että Kivalanjärven alapuolella nitettujen puiden lauttauskuluihin oli luettava, paitsi Kauppias Juseliuksen tiliinsä ottamia yhteisiä menoja kahtakymmentäyhtätuhatta viittäsataa yhdeksääkymmentäyhdeksäa markkaa neljääkymmentä penniä, myös osakeyhtiön oiden kulujen lukuun otettaviksi vaatimat seuraavat erät: näreistä kaksikymmentäneljä markkaa, säretystä vineestä neljäkymmentä markkaa ja kolmen astapuomin vuokrasta sata markkaa li yhteensä satakuusikymmentäneljä markkaa; ja kun vittokulut yhdestä huutiomelristä paperi - ja propsipuita asiassa esitetyn selvityksen perusteella kohtuuden mukaan olivat läskettavat yhtäsuuriksi kuin kahdesta lukkipuus ta sekä osakeyhtiön suoritettaviksi niin llen jäi Nivalanjärven alapuolelta vitetuista osakeyhtiön tuleista seitsemäntuhalta kuusisataa viisikymmentä kolme markkaa kahdeksankymmentä renniä ynnä paperi - ja propsipuista tuhat kahdeksansataa viisikymmentä viisi markkaa kahdeksankymmentä neljä penniä, niin oli se määrä, jolla A. Santaholma Osakeyhtiön tuli ottaa osaa puheenalaisiin vittokus231
tannuksiin, kaikkiaan kymmenentuhat ta yhdeksänsataa viisikymmentäyksi markkaa kaksikymmentäyhdeksän penniä; minkä vuoksi ja kun osakoyhtiö siitä oli Kauppias Jusilinkselle jo suorittanut yhdeksäntuhatta viisi sataa markkaa ja sen vastasaani sesta oli hyväksytty yhteensä ylläkerrotut satakuusikymmentäneljä markkaa, on Hovioikeus, muultaen Raastuvanoikeuden päätöstä, alontanut sen korvauksen, jonka A. Santaholma Osakeyhtiön vaaditussa suhteessa tuti Kauppias Juoliukselle suorittaa, tuhanteen kahteensataan kahdeksaankymmeneensitsemään markkaan kukteenkymmeneenyhdeksään penniin, ollen tälle summalle luettava Ruostuvanoikeuden määräämä korko edelläsanotusta Joulukuun 6 päivästä 1902. minkä ohessa Hovioikeus, siihen katsoen että Kauppias Juseliuksen vaatimus osaksi oli hyljätty, on velvoittunut A. Santaholma Osakeyhtiön kolmelläsadalla markalla korvaamaan Juseliukselle jutusta Raastuvanoikeudessa 132 i olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Kaupnias Juselius anonut muutosta perusIlmalla, johon A. Santakolma Osakeyhtiö on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut taman jutun; ja sen ohessa että Oskar Vilho Airasen todistus, koska ei ole näytetty länellä olevan hyötyä tai vahinkoa odotet tavana jutun päättymisestä tahi että hän muistakaan syystä olisi esteellinen siia todistamaan, pysytetaan, kumoamalla siinä kohden Hovioikeuden tuomio, täyksiä voimassaan, katsoo Keisarillinen senaatti ettei Kauppias Juselius muu ten ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis, mitä itse avaan tulee, jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. tina Svankoski B. Anneberg. Samuli Koski. Alfred Kiukkala. A. W. Lillsuvaan F. O. tilius.
1915 Maaliskuun 5 päivänä. 233 No 350 Pag 53 R. D. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuilta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullassa, omaisuuden, jakoon luovuttamista koskevassa nostajutussa, jossa Talollisen tytär Helena Kristina Sundberg Kynin pitäjän Hililän kelästä on hakijana sekä Talollisel Ville ja Leonard Sundberg ynnä Talollisen leski Kristina Kustaantytär Sundberg, Vehkalahden pitäjän Kaarniemen kylästä vastaajina: lanettu Oikeusosastossa 5 päivänä Maaliskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellan esittelellänyt julun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedet: Vekkalahden ja Sivolan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Helena Kristina Sundtuu sekä Talollinen Elias Mulli ja hänen vaimonsa Lovisa Kalle, Kauppa apulainen Anoen Saarimaa ja tämän vaimo läsnä: 1.S. 1. f. B. l. K. F. E. S 1912
Emilia Saarimaa, Työmies Juho Lusti ja hänen vaimonsa Anna Maria leisti Loismies Anton Sundberg, kaikki Kymin pitäjästä, ynnä Talollisen Matti Sundberg -vainajan leski Maria Tanelintytär Sundberg, omasta puoleslansa ja alaikäisten lastensa holhoojänä, Matti Sundbergin täysivaltainen poika Wäinö Sundberg ja Påhl linen Tuomas Sundberg, Kaarniemen kylästä, lausuneet että, sittenkuin Helena Kristina Sundbergin, Lovisa Mullen, Emilia Saarimaan, Anna Maria Lustin sekä Anton, Matti ja Tuomas Lindbergin isän Kaarle Kustaa Sundbergin vanhemmat Talollinen Antti sundberg ja Maria Juhontytär olivat kuollut, edellinen vuonna 1878 ja Maria Juhontytär vuonna 1874, jälkeensä jättäen muitten lasten ohella lapset Johan Fredrik, Kaarle Kustaa, Keiskon, Tuomas ja Maria Sundbergen, olivat nämä vanhempiensa jälkeen 9 päivänä Elokuuta 1879 toimitetussa perunkirjoituksessa päättäneet elää yhteisessä jakamattomassa pesässä ja siitä samassa tilaisuudessa tehneet sopimuskirjankin, ja että Riistian Sundberg liitty nällä tuokon yhdyspesään oli sille luovuttanut kaiken omaisuutensa, muun muassa sitä ennen ostamansa Eva rotalosta No 1 Kaarniemen kylässä; ja koska puheenaolevaa yhdyspesää oltu jaettu sen mainittujen osakasten ei kä, näiden huoltua, heidän oikeuden omistajiensakaan välillä, ovat Helena Kristina Sundberg ja hänen mainitut asiakumppaninsa, ilmoittaen ettei Kaarle Kustaa Sundberg ollut jälkensä jättänyt mitään irtainta omaisuutta sekä ettei perunkirjoitustakaan oltu hänen kuoltuaan toimitettu, vaatinut, että Wille Jundberg ja hänen asiakumppaninsa, josta Leonard Sundberg oli Johan Fredrik Sundbergen poikavainajan Kristianin poika, Kristina Sundberg Kristian Johan Fredrikinpoika Sundbergin leski ja Wille Sundberg Johan Fredrik Sundbergen poika, ja jotka pitivät hallussaan edellämainittua, yhdyspesälle kuuluvaa kiinteistöä ja pesän irtainta omaisuutta, velvoitettaisiin luovuttamaan pesän omaisuus 234
sellaiseen jakoon että Helena Kristina Sundbergille ja hänen asiakumppaneillan Kaarle Kustaa Sundbergin oikeuden omistajina, tuleva osuus siitä heille erotettaisiin. Asiasta kuulustettuina ovat Wille Sundberg ja hänen asiakumppanensa väittäneet että, sittenkuin Kihlakunnanoikeus Kristian, Tuomas ja Maria Antinlapset Sundbergen sekä Johan Fredrik Sundbergen lesken Saara Tuomaantyttären edellä mainitun yhdyspesän osakkaina tekemästä vaatimuksesta oli 12 päivänä Maaliskuuta 1886 määrännyt, että samainen pesä oli semmoisena kuin se silloin oli jaettava sen osakasten kesken, jako oli seuraavan Toukokuun 26 päivänä toimitettu ja pesän omaisuus, johon oli kuulunut, paitsi irtainta omaisuutta, Antti Sundbergin eläessään omistama ja hänen kuoltuansa hänelen perilliselleen joutunut 1/18 sanotusta verota losta No 1 Kaarniemen kylässä, joitte neljän pesän osakkaan, nimittäin Kaarle Kustaa, Tuomas ja Maria Sundtagin ynnä Saara Tuomaan tyttären kesken, mikä jako sittemmin oli saanut lain vainan; ja kun Kristian Antinpoika Sundberg lahjakirjalla 30 päivältä Syyskuuta 1887 oli Kristian ja Wille Johan Fredrikinpojat Sundbergille lahoittanut edellämainitun, hänen yksityisesti omistamansa 1/6 osan äsken sanotusta talosta, joka tila ei kossaan ollut kuulunut yhdyspesälle, ovat Wille Sundberg ja hänen asiakumppaninsa anoneet kannetta kyljättäväksi. Vastuun johdosta ovat Helena Kristina handberg ja hänen asiakumppaninsa muun muassa selittäneet, että Helena Kristina Sundbergin ja hänen veljiensä sisartensa äiti Saara Elisabet Pularintytär oli kuollut jo ennen vuonna 1886 toimitettua jakoa, joka, kun Saara Elisabet Pietarintytärkin ole ollut yhdyspesän osakas eikä hänen perillistensä oikeutta ollu jaossa valvottu, ei voinut olla heitä sitovakaan. Kihlakunnanoikeus, jossa asian osaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluis235
tansa, on 8 päivänä Syyskuuta 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Helena Kristina Sundbergin ja hänen Kihlakunnanoikeudessa olleet asiakumppanensa, yhteisesti laki kellä heistä väräjä oli, neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Wille Sundbergin ja hänen asiakumppaniensa oikeudenkäyntikustannukset Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Helena Kristina Sundberg sekä Elias ja Lovisa Mulli, Aaron ja Emilia Suorimaa, Juho ja Anna Maria Leisti, Anton Sundberg ja Maria Tanelintytär Sundberg olivat veteamalla saattaneet jutun, on 18 päivänä Tammikuuta 1912 antanut siinä luomion ja koskievät Helena Kristina Sundberg ja hänen vastamainitut asiakumppaninsa olleet näyt täneet, että Kristian Antinpoika Sundberg, joka ja 1 päivänä Maaliskuuta 1868 eli siis ennen puheena ole van yhdyspesän perustamista oli ostanut 1/6 verotalosta No 1 Kaarniemen kylässä, oli laillisessa järjestyksessä luuuttanut sanotun tilan yhdyspesälle laki että pesä muulla tavoin oli saanut sen omistukseen sa, eikä tuota tilaa siis voitu määrätä yhdyspesän osakkaiden tahi niitten oikeudenomistajien kesken jaettavaksi, sentähden ja kun selvitetty oli että sama yhdyspesä 12 päivänä Maaliskuuta 1886 eli sen osakkaiden kesken jaettu sekä että Kaarle Kustaa Sundbergille silleen oli erotettu, muun muassa neljäs osa pesän irtai mesta omaisuudesta, on Hoviokeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut; minkä ohessa Hovioikeus on velvoittanut Helena Kristina Sundbergen ja hänen viimeksi mainitut asiakumppaninsa viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Wille Sundbergille ja hänen asiakumppaneillensä heillä asian 236
vuoksi Hovioikeudessa ollut kustannukset Hovioikeuden tuomioon on Helena Kristina Sundberg, ilmoittaen että Elias ja Lovisa Mulli, Aaren ja Emilia Saarimaa, Juho ja Anna Maria Leisti, Maria Tanelintytär ja Anton Sundberg olivat hänelle luovuttaneet osuutensa puheenalaisessa pesässä, anonut muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Wille Sundberg ja hänen asiakumppanensa ovat perineet siihen kuitenkaan vastaamatta. Keisarillinen Senaatti on tulkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Helena Kristina Sundberg ole esittänyt syytä muuttu Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Helena Kristina Sundberg suorittamaan Wille Sundbergille ja hänen asiakumppaneilleen miksut, kolmekymmentäkolme markkaa, heidän yhteisestä kappaleestaan E. Thesleff. tätä Keisarillisen Senaatin tuonista. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: tilia Laurikoski. Alfred Luksiala tilia Svanikoski. Alfred Luksiala B. Anneberg. Samuli Koski. A. W. Puuluvara 237