Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
för leski leski för leski för 1h 1/4 eli ran kylässä för hemman för ran kylässä den prosentin korkoineen 25. päivästä Helmikuuta 1908; e) konttokurantin nojalla neljasataa kolmekymmentäyksi markkaa viisikymmentäviisi penniä; d.) laskun nojalla viisisataa kaksikymmentäseitsemän markkaa neljäkymmentä penniä. e) Saha O. G. Kurun Kahman yhdistykselle siirtämän konttokurantin nojalla sata kahdeksankymmentäkuusi markkaa kaksikymmentä penniä sekä tuhat yhdeksänsataa kahdeksankymmentäseusemän markkaa viisikymmentäkolme penniä kuuden prosentin korkoineen 20. päivästä Tammikuuta 1908. yhdistykselle luovutetun tunnusteen perusteella, jonka äskonmainittu toiminimi oli aseltanut ja velallinen hyväksynyt;  kahdeksansataa viisikymmentäkaksi markkaa kahdeksankymmentäkaksi penniä kuuden prosentin korkoineen 22. päivästä Tammikuuta 1908. ja kaksikymmenlaneljä markkaa lainkäyntikulujen korvausta Tampereen kaupungin Raastuvanoikeuden viimeksisanottuna päivänä julistaman päätöksen nojalla; 9.) tuhat kaksisataa markkaa kuuden pesentin korkoineen 15. päivästä Tammikuuta 1908. ja kaksikymmentäkuusi markkaa lainhakukustannusten korvausta sanotun Raastuvanoikeuden vasta sanottuna päivänä julistaman päätöksen perusteella; h.) tuhat yhdeksänsataa kuuli markkaa seitsemänkymmentäneljä penria ja neljäkymmentäkaksi markkaa lainhakukustannusten korvausta Häman läänin Kuvernöörin 31. päivänä Tammikuuta 1908. antaman päätöksen nojalla; i) kolmetuhatta neljäkymmentäyhdeksän markkaa kahdeksantoista penria kuuden prosentin vuotuisine korsoineen 30. päivästä Joulukuuta 1907., kolmekymmentä markkaa oikeudenkäyntikulujen korvausta ja kuusi markkaa neljäkymmentä penniä ulosottopalkkiota Tampereen kaupungin Raastuvanoikeuden sanottuna päivänä julistaman päätöksen perusteella; i sätä kaksikymmentä markkaa yhdeksänkymmentäyhdeksän penniä toiminimi Rautakauppa Osakeyhtiön yhdistykselle surtaman laskun nojalla; ja k.) neljäkymmentäkuusi markkaa viisikymmen
1h 1/4 eli f leski leski hemman i leski täviisi penniä Tampereen Konetehtaan yhdistykselle luovuttaman laskun mukaan. Hovioikeus, jonne Heikki Ylä-Kapee ja Elis Ikonen sekä Varatuomari Sohlberg olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 16 päivänä Tammikuuta 1909 antanut jutusta, mikäli nyt on kysymys, lausuntonsa; ja koska Heikki Ylä-Kapu Elis Ikonen ja Varatuomari Sohlberg Hovioikeudessa olivat kieltäneet että Kamreeri Helsingius, joka Suomen Suotonan, tajayhdistyksen puolesta oli sanotun yhdistyksen ilmoitettuna prokuristina saadetyllä velkojanvalalla vahvistanut yhdistyksen kysymyksessä olevassa konkurssissa ilmoittamat saatavat ja vastasanotussa toimessaan allekirjoittanut yhdistyksen valvontakirjat, oli ollut mainitun yhdistyksen laillisessa järjestyksessa valtuutettu prokuristi, eikä Kamreeri Helsingius tästä ollut Kihlakunnanoikeudessa esittänyt mitään selvitystä eikä myöskään Suomen Suotonantajaindistys sittemmin valvoessaan vastaajäpuhevaltaansa Hovioikeudessa ollut mainittua seikkaa näyttänyt ja näin olten ei ollut olemassa selvitystä siitä että asianmukainen henkilö oli valvonut Suomen Luotonantajayhdistyksen konkurssissa ilmoittamat saatavat, on Hovioikeus, nojaten säännöksiin 24 ja 29 SS:ssä Keisarillista konkurssisääntöä 9. päivältä Marraskuuta 1868, sellaisina kuin ne ovat Keisarillisessa asetuksessa 3. päivältä Joulukuuta 1895., kumonnut Kihlakunnanoikeuden tuomion tältä kohden ja hyljännyt Suomen Luotonantajayhdistyksen puheenaolevan velkomusvaatimuksen tullen kuitenkin tämä muutos konkurssisäännön 100 SSn mukaan ainoastaan Heikki Ylä - Kapeen, Edis Ikosen ja Varatuomari Sohlbergin hyväksi. Hovioikeuden tuomioon on Suomen Suotonantajayhdistys hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Varatuomarit Sohlberg ja Soivio ovat säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei Suomen Suotonantajayhdistyksen puolesta ole edes väitettykään että yhdistyksen toiminimi y142
lempänä mainitun valvonnan aikaan on ollut kaupparekisteriin merkittynä eikä Kamreeri Helsingiuksen siis yhdistyksen hänelle ehkä antaman protokuravaltakirjan nojalla, 2. päivänä Toukokuuta 1895. kaupparekisteristä, toiminimestä ja prokurasta annetun asetuksen 24 SS:n ja konkurssisäännön 25 SSn säannöksiin nähden, voida katsoa olleen oikeutettu yhdistyksen puolesta valvottuja saatavia velkojanvalalla vahvistamaan, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Suomen Luotonantajayhdistys ole esiintuonut syyta muuttaa sitä loppupaatosta, johon Hovioikeus puheenalaisessa tuomiossaan on johtunut ja jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Suomen Luotonan täjäyhdistys suorittamaan Varatuomari Sohlbergille, häneltä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi, viisikymmentä markkaa; mutta koska Varatuomari Soivio on esiintynyt täällä mainitun konkussipesän puolesta ja pesällä sellaisenaan ei ole puhovaltaa jutussa, hyljätään Varatuomari Soivion anomussaada konkursipesälle korvausta sillä A. O. Arho täällä asian vuoksi olleista kustannuksista. Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A Komalin Kustus Karmen Ako Malin Krutu Häärinen Ako Malin Krutu Häärinen Waler Andersin asiamies Peltonen Walter Andersin Johannes Peltonen Waler Andersson Jörannes Peltonen 143
Den 16 April 1910. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet mål, angående ersättning, emellan sysslomannen i aflidne Handlanden Jakob Palms, från Wassor by i Zveflax socken, till konkurs upplåtna bo Handlanden Tuomas Laurell, från taden Nikolaistad, sökande, samt Handlanden i Ilmeå stad i Konungariket Serge. Gustaf Tjellström svarande: gifven uti Justitiedepartementet den 16 April 1910. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter stämning å Handlanden Palm samt, efter det denne under rättegången af lidit och hans bo upplåtits till konkurs, å sysslomannen i boet Handlanden Laurell, har Handlanden Fallström vid Häradsrätten i Mustasaari, Zveflax och Replot sock nars tingslag anfört, att Fjellström i September månad år 1905 med Handlanden Qdo - J. N. B. - Kell. - A. K. W. t. f. J. P. 144 No 675. Pag. 164. R. D. 1909
Palm träffat sådant aftal att denne inom påföljande Oktober månad skulle till Hellström leverera i Umeå stad ett hundrasjuttiofemtusen kilogrann hafve not ett öfverenskommet pris af elfva öre för kilogrämnet, hvilket pris Handlanden Fjellström, som finge tillgodoräkna sig två procent i försälningsprovision, egde erlägga medelst tre månaders räntefri accept; men emedan Handlanden Talm huru särskilda gånger erinrad allfullgöra detta sitt åtagande, urakttatit sådant, hade Sjellström, för att säkertälla leverans till dem som i sin turaf honom tillhandlat sig hafre, sett sig rödsakad att, per kassa och för ett utfärt mis af elfva och ett fjerdedels öre för kilo frammet uppköpa hafve af Handlanden Laurell, hvilken för sagda pris bevererat varan fritt å lastageplatsen Holmruna i konungariket Sverige, därifrån Fjellström sedan för en afgift af två kronor per ton satt hafven förslad till Ilmeå stad; och som Handlanden Palm genom att i anförd måtto hafva brustit i sin leverens skyldig het vållat Handlanden Fjellström skada, har denne yrkat Handlanden Salms och, efter dennes död, Handlanden Lau relts, i hans förenämnda egenskap, förpliktande att till Sjellström utbetala i prisskilnad för hafren fyrahundratrettiosju kronor femtio öre, i kassara latt och försäljningsprovision trehundra attio kronor samt för förling af hafren från Holmsund till Ulmeå stad trehundra femtio kronor eller sammanlagdt ettu ren etthundra sextiosju kronor femtio ore venskt mynt jämte ränta och ersättning för rättegångskostnaden. Isaken hörde hafva såväl Handlanden Salm i lifstiden som Handlan den Laurell i sin förberörda egenskap motsagt käromålet, Laurell med förmälan att Handlanden Sjellström vid ifrågavarande levarans aftals ingående åtagit sig att i tid lämna Handlanden Palm för bevaransen erforderliga tomsäckar, men, oaktadt därom gjorda påminnelser från Palms sida, tillhandahållit Palm säckar na i Nikolaislad först den 10 November gos och således efter leveranstidens utgångdå eskinder delvis redan förefunnits 145
å Palms hemort; hvarefter och sedan mellertid Häradsrätten i afträdes - och ur arfvamålet efter Handlanden Palm den 5 Februari 1908 afkunnat dom och däri till dömt Handlanden Fjellström, hvilken på grund af uraktlåten leverans bevakat i konkursen tretusen niohundra tjugunio kronor, det belopp, som i nu förevarande rättegång komme att fastställas till betalning, Häradsrätten genom den 15. Februari 1908 afkunnadt utslag på upptagna skäl förkastat Handlanden Jellströms i saken utförda talan. Hopätten, under hvars pröfning Handlanden Fjellström i vadeväg dragit målet, har genom dom den 31 Mars 1909 utlåtit sig i saken; och emedan utredt blifvit ej mindre att Handlanden Palm förbundit sig att under Oktober månad år 1905 till Handlanden Fjellström lere rera etthundrasjuttiofemtusen kilogram hafre af Ilmeå till ett pris af elfva öre för kilogranmet att betalas, efter afdrag af två procent i försäljningsprovision, med tre månaders räntefri decept samt skyldig het för Handlanden Tjellström att tillhandahålla för leveransen nödiga lom säckar, än att, då Handlanden Palm icke fullgjort aftalet, Handlanden Tjell ström för att kunna fylla åtagna förbin delser under påföljande November månad nödgats af Handlanden Laurell inköpa hafre till ett pris af elfva och ett hvart re per kilogram ej Holmsund att beta las per extra kontant, ty och som Handanden Fjellström genom Handlanden Palms uraktlåtenhet att leverera det af honom försålda hafrepartiet nödgats utöfver det med Palm aftalade priset betala ett kvart öre för hvarje kilogram eller för hela partiet fyrahundratrettiosju kronor femtio öre och i afgift för hafrens förslande från Helmsund till Umeå stad utgifva i paktafgift efter två kronor per ton trehundra lemtio kronor, samt genom frångången provision vidkänts en förlust af trehundra attio kronor, alltså och då den omständigheten att Handlanden Tjellström först den 10 i sistnämnda månad tillhandahållit Handlanden Palm tomsäikarna derto mindre kunnat pitaga Handlanden Palm från severansens fullgörande som han enligt 146
öfverenskommelsen varit berättigad att till rera varan lös i färtyg samt Salm vid varomålets afgifvande icke ens antydt all ägda omständighet förorsakat kontrakts brottet, har Hofrätten, med upphäfvande af Häradsrättens utslag, ålagt Handlanden Laurell i hans förenämnda egenskap att till Handlanden Fjellström utbetala för drade ettusen etthundra sextiosju kronor femtio tre svenskt mynt eller motsvarande summa finskt mynt efter å betalnings dagen gällande högsta kurs jämte fem procents ränta därå från stämningsdagen den 1 Augusti 1906 till dess betalning skedde, hvarjämte Handlanden Laurell skyldig känts att godtgöra Handlanden Fallström kostnaderna å rättegången i Häradsrätten med tvåhundra mark och i Hofrätten med femtio mark. Uti Hofrättens dom har Handlanden Laurell uti sin förberörda egenskap anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Handlanden Tjellström i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Handlanden Laurell icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens ifrågavarande som än att Laurell, som haft Häradsrättens utslag i saken för sig, jämlikt 4. SS: 21. kap. R: B:, såsom den lyder i förord ningen den 7. September 1901., befrias från den honom i hans förberörda egenskap af Hofrätten ålagda skyldigheten att godt göra Handlanden Fjellström dennes kost nader i saken uti Hofrätten och i sådant afseende till Fjellström utgifva femtio mark, med hvilken ändring i Hofrättens dom vid densamma i öfrigt kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: J. N. Baulund Aleks Käpy. Johannes Peltonen Ako Malin Walter Andersin Il; Juverk; elm 147
Den 18 April 1910. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt uvisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Vicehäradshöfdingen, Jurisutriusgeckandidaten Carl Frithiof Paavo Noveus, från Helsingfors stad, sökande, samt Tammerfors Ångbränneri Aktiebolag och dess förre verkställande direktör Ingeniören Robert Witting, från Tammerfors stad, svarande, angående förpliktande att i aktiebok inskrifva aktier: Gifven uti Justitie departementet den 18 April 1910. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Rådstupurätten i Tammerfors har Vicehäradshöfdingen Noveus anfört, att han på offentlig fondborsauktion i Helsingfors stad den 7. December 1904 enligt uppdrag af annan person inrorat 430 stycken aktier Nris 301 - 500 och 1591 - 1820 uti Tammerfors Ängbränneri Aktiebolag samt den 13 Januari 1905 hos Qdo J. N. B. K. M. - S.S. - ÄK - W. A - J. P. 148 No 681 Pag. 43. Rb. 1909
7 ran kylässä 7 ran kylässä 1h 1h 1h 1h Ingeniören Witting, i dennes egenskap af för tiden verkställande direktor för nyss rämnda bolag, med uppteende af de å sala aktier utfärdade, på Vicehäradshöfdingen Nenoius af vederbörande börsmaklare transporterade aktiebref anhållit, att i bolagets aktiebok blifva inregistrerad såsom ägare till äktterna, hvilken anhållan af Ingeniören Witting dock afslagits; och har Vicehäradshöfdingen Nenvius förty yrkat, att Ingeniören Witting i dennes berörda egenskap måtte af Rådstufvurätten därtill lagligen för pliktas. Isaken hörd har Ingeniören Witting genmält att, då Vicehäradshöfdingen Neovius icke ens kunnat uppgifva sig vara rätt ägare till ifrågavarande aktier, hans talan redan på denna grund vore foglös, men för den händelse att Vicehäradshöfdingen Nenvius likväl skulle anses vara ägare till aktierna framhållit att, enligt bolagsord ningen för Tammerfors Ängbränneri Matiebolag af den 26 Augusti 1873 med dän den 22 Oktober 1897 fastställda andringar, aktingare, som önskade öfverlåta aktie, ore skyldig att före öfverlåtelsen hembjuda ektila bolaget till inlösen, hvarom vid nämn la fondbörsauktion särskildt meddelande gjorts, äfvensom att enskild aktieägare hade till dylik aktie förköpsrätt inom viss tid, ifall bolaget icke begagnade sig af sin rätt till intosen; men som Handlanden Oscar Lovins honkursbo, hvilket enligt bolagets register bok vore ägare till oftanämnda aktier, före öfverlåtelsen icke hembjudet desamma bolaget till intoren och aktidagarene således ej heller varit i tillfälle att begagna sig af sin förköpsrätt, hade Ingeniören Witting icke kunnat verkställa omordade inregistrering. I anledning häraf har Vicehäradshöfdingen Nenvius, uppgifvande, att han icke personligen komme att hafva någon fördel eller förlust af affärstransaktionen i fråga samt uppvisande inför Rätta de å samt liga ifrågakomna aktier utfärdade aktiebref, ven, hvilka befunnits vara utgifna år 1898. samt försedda med anteckning därom all aktierna af Vicehäradshöfdingen Noveus inropats, anmärkt, att aktiebrefven icke innehölle något förbehåll därom, att aktierna 149
7 7 7 1h 7 1h f 1h 1h 1h id öfverlåtelse borde hembjudas bolaget hvadan sagda förbehåll enligt 32 SS i lagen om aktiebolag af den 2 Maj 1895 icke vore för Vicehäradshöfdingen Noveus bindande Rådstufvurätten, hvarest parterna ömsevides framställt anspråk på rättegångskost nadsersättning, har uti den 8. Februari 1905. afkunnadt utslag utlåtit sig; och jämte det Rådstufvurätten ansett Vicehäradshöfdingen Noveus vara berättigad att taga sig kärandetalan i målet, har Rådstufvurätten med stöd af stagandet i 32. SS: i lägenom aktiebolag af den 2 Maj 1895 samt med så stadt afseende å den omständigheten att ifrågakomna aktiebref utfärdats år 1898 eller efter det nämnda lag redan trädt i gällan de kraft, godkänt Vicehäradshöfdingen Niovius i målet utförda talan samt förty ålagt Ingeniören Witting uti hans egenskap af verkställande direktor för Tammerför Angbränneri Aktiebolag att omedelbart uti bolagets aktiebok inskrifva Vicehäradshöfdingen Nevius såsom ägare till ifrågavarande fyrahundratrettio stycken aktier Nris 301 - 500 och 1591 - 1820, hvarhos Ingeniören Witting skyldigkänts att med tvåhundra mark godtgöra Vicehäradshöfdingen Neovius dennes umgälder i målet. Höfätten, under hvars pröfning Ingeniören Witting dragit målet, har genom dom den 30 December 1908 utlåtit sig; och allden stund Vicehäradshöfdingen Noveus uppgifit, att han för annan persons räkning inopat ifrågavarande aktier samt att han personligen icke komme att hafva någon fördel eller förlust af affrustransaktionen fråga, fördenskull och då Vicehäradshöf, dingen Nevius vid sådant förhållande maste anses hafva erkänt sig icke vara rätt ägare till sagda aktier, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkastat Vicehåradshöfdingen Noveus i målet utförda talan samt skyldigkänt Niovius att med femtio mark godtgöra Ingeniören Witting dennes kostnader i saken vid Rådstupurätten, hvaremot parterna sätt själfva vidkännas sina uti Hofrätten hafda umgälder i målet. Uti Hofrättens dom har Vicehärads höfdingen Nevius anhållit om ändring medels ingifven deduktion, som Tammerfors Angbränneri Aktiebolag och Ingeniören 150
1h ran kylässä 1h leski Witting uti föreskrifven ordning bemött, tillika framhållande att Ingeniören Witting numera afgått från sin ofvan omförmälda befattning. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande; och emedan ifrågavarande aktier blifvit till Vicehäradshöfdingen Nevius behörigen försålda och medela å aktiebrefven tecknad skriftlig transport å honom öfverlåtna samt Vicehäradshöfdingen Neovius förty och då det i de för Tammerfors Angbränneri Aktiebolag gällande stadgar intagna förbehållet om förköpsrätt för belaget och dess aktionärer på af Rådstufvurätten framhållna skäl icke är för Vicehäradshöfdingen Nevius bindande, är att anses såsom rätt ägare till omförmälda aktier, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom, förplikta Tammerfors Angbänneri Aktiebolag att omedelbart uti bolagets aktiebok inskrifva Vicehäradshöfdingen Nkovius såsom ägare till ifrågavarande fyrahundra trettio stycken aktier äfvensom godtgöra Vicehäradshöfdingen Neovius den nes vid Rådstufvurätten hafda umgälder Savonul. i målet med det belopp Rådstufvurätten trägt. Det alle, som vederbör, till efterrättel se länder Kejserliga Senaten för Finland: J. N. Baulund  A.O. Malin. J. N. Böndernd  A.romalin. J. N. Raulund A. 10. Malin. J. N. Raulund A. 10. Malin. kanteri Saarinen honomismies  Aleksi Käp. mantolaalinen, Reksi Häsylä Walter Andersin. Svannu Peltonen. Walter Andersin  qvarnes Siltonen 151
för leski 1h Huhtikuun 19. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa Johanosuuden luovuttamista ja korvausta koskevassa jutussa, jossa Rauman kaupungista kotoisin olevan Kauppalaivurin John Kelinin konkursipesän toimitsijat, samassa kaupungissa asunut Kaupunginviskaali nyttemmin Tampereen kaupungin Polisikamarin Sihteeri Werner Johannes Gahmberg ja Kelloseppä Valdemar Kastell, ensiksisanotusta kaupungista, ovat hakijoina sekä Myllynomistaja Adrian Nestor Grönlund, Lapin pitäjän Kirkonkylästä, ja Talollinen Erkki Vahala, sanotun pitäjän Ruonan kylästä, vastaajinaAnnettu Oikeusosastossa 19. päivänä Huhtikuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Adrian Nestor Grönlund on Erkki Läsnä: J. N. B - K. M - A. K. J. P. 152 No 682. Pag. 339. R. D. 1909.
1 7 leski hemman hemman i ran kylässä f Vahalalle ja John Helenille toimitetun haasteen nojalla Eurajoen, Lapin ja Hinnerjoen pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Grönlund kauppakirjalla 25. päivältä Tammikuuta 1900. oli viidensadan markan kauppahinnasta ostanut Erkki Vähälältä tämän omistaman puolen Lapin koskessa Lapin pitäjän Lapin kylässä olevaa: Alinensaha nemistä sakaa rakennuksineen, vesivoonineen ja kalustoineen vastaanotettavaksi 1. päivänä Toukokuuta 1900; mutta koskei Erkki Vahala ollut valmistanat Adrian Nestor Grönlundille tilaiuutta saada sahanpuolisko haltuun ja ja John Helin oli, kun Adrian Nestor Grönlund oli koettanut ottaa kallintaansa ostamansa sahaosan, vailtänyt yksin omistavansa koko sahanon Adrian Nestor Gröntund vaatimul, Että Erkki lahala ja John Helin velvoitettaisiin Grönlundille heti luovuttamaan hänen ostamansa osa kysymyksenalaisesta sahasta kaikkineen mitä siihen osuuteen kuului kuin myöskin korvaukseksi siitä, ettei Grönlund ollut saanut käyttää hyväkseen mainittua sahanpuoliskoa, hänelle suorittamaan viisisataa, markkaa vuodelta. Kanteesta kuulustettuna on Erkki Vähälä selittänyt, että, sittenkun hän isältänsä vanhemmalta Erkki Vähälälta oli kauppakirjalla 7. päivältä Tammikuuta 1868. ostanut koko kysymyksesja olevan sahan, oli hän kymmenkuuta vuotta myöhemmin myynyt siitä toisen puolen Talolliselle Iisakki Pirilälle, mikä osuus nyt oli John Helinin hallussa, sekä sittemmin ylemhänä mainitulla kauppakirjalla 25. päivältä Tammikuuta 1900. jälellä olevan puolen rakennuksineen, vesi voimineen ja kalustoineen mitä hänelle oli silloin kuulunut Adrian Nestor Grönlundille; minkä vuoksi ja kun John Heliniltä, joka samoin kuin eräälhänen edeltäjänsakin kyllä oli tehnyt uudennuksia sahan sisustukseen ja ulkokelykseenkin ja joka oli saanut käyttää hyväkseen koko sahalaitosta suorittamalla siitä Erkki Vähälalle vuo153
1 7 7 för hemman i för 1h för leski sittain korvausta, ei ollut minkäänlais ta oikeutta Adrian Nestor Grönlundille myytyyn sahanosuuteen ja Grönlundia siis ei mikään ollut estänyt ottamasta haltuunsa tuota osuutta, Erkki Vahala on vastustaneet kannetta nikäli se kohdistui häneen. John Helin ja, hänen jouduttua oikeudenkäynnin kestäessä konkurssitilaan, hänen konkurssipesänsä uskotut miehet, joina ovat olleet Tolisikamarinsihteeri Gahmberg ja John Kelin, ovat puolestaan väittäneet, että kun Helin, joka eri ostoilla oli saanut haltuunsa puolet kysymyksessä olevan sahalaitoksen vesivoimaa ja ulkokehystä sekä kolme neljännestä sahalaitöksen sisustuksesta, ja hänen edelläjänsä näiden osuuksien omistajat olivat kokonaan uusineet sahan sisustuksen ja ulkobystäkin siinä maaren että se oli uuden veroinen, John Heliniä oli pidettävä sahalaitoksen ykrinomaisena omistajana paitsi mitä tuli vesivoimaan, josta ainoastaan toinen puoli kuului hänelle; ja kun vesivoimasta toinen puoli oli Adrian Nestor Grönlundin käytettävänä ovat Sölisikamarinsohteeri Gåhmberg ja John Helin anoneet kannetta kylättäväksi mutta, siltä varalta että sahalaitoksesta muutakin kuin myönnetty osuus vesivoimaa katsottaisiin kuuluvan Grönlundille, vaatineet että Grönlund velvoitettaisiin lunastamaan osuutensa tehtyihin uudennuksiin sekä sen onessa katsoneeel Grönlundin vaatimaa vahingonkorvausta kohtuuttomaksi. Kihlakunnanoikeus, jossa niin hyvin Adrian Nestor Grönlund kuin Polisikamarinsihteeri Gahmberg ja John Kelin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksista, on 9. päivänä Helmikuuta 1907. julistamallaan päätöksellä lausunut jutussa selvitetyksi, että Erkki Vahala kauppakirjalla 7 päivältä Tammikuuta 1868. oli saanut mistusoikeuden koko nyt kysymyksessä olevaan Alinensaha nimiseen sahalaitokseen ja siitä kauppakirjalla 25. päivältä Tammikuuta 1900. myynyt puolet siihen kuuluvine kalustoineen 154