Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
omistaman talonosuuden kiinnittämisestä Marraskuun 13. päivänä 1909. pavätyn eläkekirjan vakuudeksi, jonka mukaan Eenok Benjamin ja Juho Arvid Yrjänäinen olivat sitoutuneet 5/40 manttaalisesta Yrjänäisen verotalosta Eenok ja Maria Yrjänäiselle eläkkeenä antamaan paitsi aniin - ja muita huoneita erikoisia eläkemaita ja eläkekirjassa tarkemmin lueteltuja muita etuja. KunRikhard ja Aliina Kaistila kuitenkin olivat hakemusta vastustaneet, olivat Eenok ja Maria Yrjänäinen asettaneet säädetyn takauksen sanotun hakemuksen johdosta ehkä oikeutuvista kuluista; ja oli asian käsittely senvuoksi siirretty 1911. vuoden talvikäräjiin, joisja he olivat jatkaneet hakemustaan myöskin sinne haastattamaan Iisakki ja Edla Loviisa Vierikkoa, Juho ja Maria Mathilda Opasta, Kaarlo ja Eliina Kaistilaa sekä Matti ja Amalia Kananojaa vastaan, joille Rikhard ja Aliina Kaistila Tammikuun 30. päivänä 1911. olivat talonosuutensa myyneet. Sanottua hakemusta oli sitten edelleen käsitetty seuranneissa syyskäräjissä ja 1912. vuoden talvikäräjäin toisena istuntopäivänä, jolloin se oli jätetty raukeamaan, vaan oli se sitten kuitenkin samoissa käräjissä uudelleen vireillepantu. Haastatettuaan tällävälin kirjallisesti Rikhard ja Aliina Kaistilan, Iisakki ja Edla Loviisa Vicerikon, Juho ja Maria Mathilda Oppaan, Kaarlo ja Eliina Kaistilan sekä Matti ja Amalia Kananojan 1911. vuoden syyskäräjiin mainitussa käräjäkunnasja ovat Eenoh ja Maria Yrjänäinen Kihlakunnanoikeudessa vaatineet että, boska Rikhard ja Aliina Kaistila ostaessaan talonosuutensa olivat tietäneet kysymyksessä olevasta, eläkekirjassa Marraskuun 13. päivältä 1909. mainitusta eläkkeestä ja sitoutumalla vastaamaan talosta menevistä rasituksista ni500
menomaan siihen suostuneetkin sekä kiinnityshakemus saman elähekirjan vakuudeksi oli ollut vireillä silloin kun Iisakki ja Edla Lovisa Vierikko, Juho ja Maria Mathilda Opas, Kaarlo ja Eliina Kaistila sekä Matti ja Amalia Kananoja olivat Rikhard ja Aliina Kaistilalta talonosuuden ostaneet ja eläke sitäpaitsi oli pidettävä maksamattomana kauppahintana, sanottu talonosuus, 5/96 manttaalia Yrjänäisen talosta, julistettaisiin kerrotussa välikirjassa pidätetystä eläkkeestä vastuunalaiseksi. Kanteeseen vastatatessaan ovat Rikhard Kaistila ja hänen asiakumppaninsa lausuneet, että kauppakirja Rikhard ja Aliina Käistilan sekä Yrjö Sylvester Yrjanäisen kesken laadittiin alustavasti jo Heinäkuun 16. päivänä 1910. mainitsematta siinä mitään eläkkeestä, jota ei myöskään lopullisessa kauppakirjassa oleva sana, rasitus" voinut tarkoittaa, minkävuoksi ja kun kysymyksessäoleva eläkekirja ei ollut laadittu talonkanrassa Marraskuun 13. päivänä. 1909., vaan vasta seuraavan vuoden Toukokuussa, se oli sitova ainoastaan sen tekijöitä eikä seurannut taloa; ja ovat Rikhard Kaistila ja hänen asiakumppaninsa siis kannetta vastustaneet. Sittenkun myöskin Juho Arvid, Eenok Benjamin ja Yrjö Sylvester Yrjänäistä oli asiassa kuultu, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolen ovat vaatineet korvausta kuluistaan, Huhtikuun 15. päivänä 1913. julistamassaan päätöksessä katsonut näytetyksi, että Eenok ja Maria Yrjänäinen myydessään Eenek Benjamin ja Juho Arvid Yrjä näiselle 5/48 manttaalia mainitusta Yrjänäisen verotalosta olivat pidättäneet itselleen kanteenalaisen eläkkeen sanotusta talosta sekä että Yrjö Sylvester Yljänäi901
nen myydessään Rikhard Kaisti lalle Juho Arvid Yrjönäiseltä ostamansa 5/96 manttaalia samasta talosta oli ilmoittanut tuon talonosuuden olevan kanteenalaisesta eläkkeestä vastuunalaisen ja että Kihhard Kaistila oli ottanut siitä vastatakseen, minkä vuoksi ja hun Eenok ja Maria Yrjänäisen hakemus vielämainitun talonosuuden kiinnittämisestä eläkkeen suorittamisen vakuudeksi jo oli ollut vireillä Rikhard Kaistilan myydessä talonosuuden Iisakki Virrikolle, Juho Orpaalle, Kaarlo Kaistilalle ja Matti Kananojalle sekä heidän vaimoilleen, Kihlakunnanoikeus on julistanut Iisakki ja Edla Loviisa Viirikon, Juho ja Maria Mathilda Oppaan, Kaarlo ja Eliina Kaistilan sekä Matti ja Amalia Kananojan 5/96 manttaalisen Yrjänäisen verotalon omistajina vastuunalaisiksi tuon talonosan kohdalle useinmainitusta eläkkeestä lankeavan osan maksamisesta sekä velvoittanut Rikhard Kaistilan ja hänen asiakumppaninsa yhteisesti tai sen heistä, jolla varoja oli, kahdellasadalla markalla korvaamaan Eenok ja Maria Yrjänäisen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Rikhard Kaistila ja hänen Kihlakunnanoikeudessa olleet asiakumppaninsa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on Kesäkuun 27. päivänä 1913. antamallaan tuomiolla jättänyt jutun Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Rikhard Kaistila ja hänen alussa luetellut asiakumppaninsa anoneet muutosta perustelmalla, johon Eenok Yrjänäinen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tuthinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Rikhard Kaistila ja hänen asiakumppaninsa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja
velvoitetaan Rikhard Kaistila ja hänen asiakumppaninsa yhteisvastuullisesti suorittamaan Eenok Yrjänäiselle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfredziuksiala. Johannes Pesonen. Alfredziuksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. 7o 1419. Tug. 118. R. D. 1912. Valteros. Parviainen Elokuun 2 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillijesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Vapauherra Carl Johan Henrik Standertikjöld, Pietarin kaupungista Venäjän keisarikunnassa, on hakijana ja Kannuskosken tehtaalla Luumäen pitäjässä asuva Insinööri Hjalmar W. Rolin vastaajana: Annettu Oikeusosas tossa 2 päivänä Elokuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli enää on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Haaslalettuaan Vapaaherra Kandert skjäldin. Parikkalan pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Insinöi ri Bölin siellä lausunut, että Kupaa herra Standertskjöld 8 päivänä Joulukuuta 1908 tehdyllä sopimuskirjalla oli kolmen vuoden ajaksi, lukien 1 päivästä Tammikuuta 1909, ottanut Insinööri Rolinin teknulliseksi johtajaksi ja isänLäsnä: W. A. J. P. R. H. - K. A T. O. L.
nöitsijäksi Parikkalan pitäjässä omistamälleen Kangaskosken tehtaalle 3650. markan vuosipalkasta, minkä ohessa Inlinööri Bolinille oli tuleva paitsi vapaata asuntoa, lämpöä ja valoa myös kin osapalkkiona kuusi penniä jokaiselta tehtaassa valmistetulta 10 puudon paalulta paperia ja puumassaa, mutta että Vapaaherra Standertskjöld sopi muksesta huolimatta ja aihettomasti jo Maaliskuussa vuonna 1910 oli sanenut Insinööri Bolinin irti toimestaan, jonka hän oli ollut pakotettu jättä mään 12 päivänä Toukokuuta 1910; ja koska Vapaaherra Flandertskjöld, viikka hän yllämainitun sopimuskirjan mukaan oli velvollinen suorittamaan Insinööri Bolinille täyden palkan koko kolmen vuoden toimiajalla, oli laiminlyönyt Insinööri Bolinille suorit taa vuodelta 1910 tulevan palkan, on Insinööri Bolin vaatinut, että Vapaa herra Handertskjöld, jonka puolesta Insinööri Bölin sitäpaitsi oli omistavaroistaan suorittanut Kanguskosken konttorihuoneuston siivoamisesta 16 markkaa ja eräälle tehtaan työmiehelle työpalkkana 71 markkaa 50 penniä, velvoitettaisiin Insinööri Bolinille maksamaan palkka 1910 vuoden Tammi kuun 1 päivän ja seuranneen Heinäkuun 1 päivän välisellä ajalta 1800 markkaa, siitä kuitenkin vähennettyä Insi nööri Ratinin jo saamat 450. markkaa, korvaukseksi menetystä asunnosta, lämmästä ja valosta saman vuoden Toukokuun 12 päivän ja mainitun Heinäkuun 1 päivän välisellä ajalta yhteensä 112 markkaa 50 penniä, osapalkkiaksi tehtaassa valmistetusta paperista ja puumassasta, vuolelta 1909 2558 päälusta 6 pennin mukaan paalulta 153. markkaa 48 penniä ja 1910 vuoden edelliseltä puoliskolta 3600 pualusta sanan läskelman mukaan 216 markkaa, sekä yllämainittu seivouspalkka 16 markkaa ja työpalkka 71 mark kaa 50 penniä eli siis kaikkaan 1919 markkaa 48 penniä laillisine korkoineen. Asiassa kuulustettuna on Tupaa herra Standertskjöld myöntänyt otta 762
neensa, Insinööri Bolinin palvelukseen sa yllämainittuja palkkaituja vastaan, mutta väittänyt, että Insinööri Bolin oli toimessaan osottautunut kykenemättömäksi sekä sitäpaitsi esiinty nyt tehtaalla juoruksissa, jonka vuoksi Vapaaherra Standertskjöld oli ollut pakotettu erottamaan hänet toimestaan; mihin nähden, ja kun tehtaalla ei oltu vuonna 1909 ja vuoden 1910 alkupuoliskolla valmistettu Insinööri Bolinin mainitsemaa määrää paperia ja puumassaa ja Insinööri Bolin siis ei ollut oikeutettu saamaan vaatimaansa osapalkkiota, Vapaaherra Standertskjöld on vastustanut kan netta. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin myös oli vat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 26 päivänä Marras kuuta 1910 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Vapaahena Standertekjöld oli ilmoitettuun aikaan oikeettomasti ja vastoin asianosaisten tekemän edelläkerrotun sopimuskirjan määräyksiä erottanut Insinööri Bolinin puheenaolepasta toimestaan; minkä vuoksi, ja kun Insinööri Bolin oli näyttänyt olevansa oikeutettu Vapaaherra Standertskjöldiltä saamaan kaikki yllämainitut rahanät, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Vapaaherra Standertskjöldin suorittamaan Insinööri Bolinit le vaaditut tuhat yhdeksänsataa yhdeksäntoista markkaa neljäkymmentäkahdeksan penniä viiden prosentin korkoineen, lukien 26 päivästä Marraskuuta 1910, sekä neljättäsadalla seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Insinööri Palenin oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vapaaherra Standertskjöld oli veteomalla saattanut jutun, on 7 päivänä Maaliskuuta 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Vapaaherra Kandertskjötelin viidelläkymmenellä markalla kornamaan Insi nöörialinilla Hovioikeudessa olleet kulut.
Hovioikeuden tuomioon on Vapaaherra Standertskjäld anonut muutosta perustelmalla, johon Insinööri Bolin on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kapaaherra Standertskjöld ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysinriksi; ja velvoitetaan Vapaaherra Standertekjöld suorittamaan Insinööri Bolinille kahdeksankymmentä markkaa konaakseksi hänellä jutun vuoksi täällä olleista kuluista. Tätä kaikki asianomaiset noudattakool. Keisarillinen Suomen Senaatti: Waler Andersin. Johannes Pesonen. Waler Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer No 1443. Pag. 147. R. D. F. E. tilius. Elokuun 5 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahoilla Keisarillises ta Waasan Hovioikeudesta tulkes sa, talonkaupan mitättömäksi julistamista kaskevassa jutussa, jossa ovat Talollisenpojat Aukusti, Matti ja Mikko Mikon pojat Väisänen sekä Talolliset Juho Seppänen ja hänen vaimonsa Eva Mikontytär Sppänen ja Paavo Manninen ja hänen vaimonsa Kaisa Kreeta Mikontytär Manninen, Suomussalmen pitäjän Ylinäljängänkylästä, toisella sekä samasja kylässä asuvat Talolliset Kaarle ja Lauri Mikonpojat Väisänen toisella puolen vuoroin hakijoina ja vastaajina, Annettu Oikeusosastossa 5 päivänä Elokuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Hyrynsalmen, Suomussalmen ja Läsnä: A. L. J. P. R. H. - A. B. K.t. V. O. P.
Puolangan pitäjäin sekä Ristijärven kappeliseurakunnan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Aukusti, Matti ja Mikko Väijänen, Juho ja Eva Seppänen sekä Paavo ja Kaisa Kreeta Manninen ynnä Talollisentytär Elsa Stiina Väisänen eli Tauriainen laxnuneet, että Talollinen Mikko Matinpoika Väisänen, joka yhteisesti vaimonsa Anna Kaisa Sakarintyttären kanssa oli omistanut Hiltu sen perintötalon No 3 Ylinäljängån kylässä, kauppakirjalla 11 päivältä Huhlikuuta 1896 oli ilman vaimonsa suostumusta myynyt tuon talon pojilleen Mikko, Lauri, ja Kaarle Väisäselle, vaan että, kun Anna Kaisa Väisänen ei ollut hyväksynyt sanottua kauppaa, olivat sekä myyjä että ostajatkin jotka viimemainitut 23 päivänä Muliskuuta 1897 olivat saaneet ensimäisen chelollisen lainhuudon kerrotulle maansaannille, pitäneet kauppaa mität tömänä ja parettuna, vaikkei siitä mitään erityistä välikirjaa oltu tehty; että Mikko Matinpoika ja Anna Kaisa Väisänen sillommin olivat myyneet mainitun talonsa pojilleen Pukusti, Mikko, Lauri ja Matti Väisä selle, meilta että tuokin kauppa oli perattu, minkä jälkeen Mikko Matin poika ja Anna Kaisa Jäisänen 17. päivänä Lokakuuta 1903 tehdyllä kaupkakirjalla olimt myyneet puolen omistamastaan Hillusen talosta Eva ja Juho Seppäselle, joilta Kaarle ja Lauri Väisänen 4 päivänä Helmikuuta 1905. olivat ostaneet sanotun talonpuoliskon, sekä että Kaarle ja Lauri Väisänen. sittenkun heidän vanhempansa olivat kuolleet, äiti 14 päivänä Tammikuuta 1907. ja isä 27 päivänä seurannulta Helmikuuta, olivat, käyttäen hyväksen yllä mainittua lainhuutoa, ja vaikka Mikko Mikonpoika Väisänen ei tahtonut jatkaa lainhuudatusta, hankkineet ja lillä olevat lainhuudot ja 1908 vuoden syyskäräjissä sanotussa käråjäkunnassa, saaneet koko tilalle kiinnekirjan, jonka nojalla he, vaikka olivatkin vanhempainsa jälkeen toimitetussa pesäkirjoituksessa ilmoittaneet puolen talosta kuu765
luvaksi kuolinpesään, olivat kieltäytyneet luovuttamasta talon puoliskoa jakoon perillisten kesken; ja ovat Aukusti Väisänen ja hänen mainitut asiakumppaninsa vaatineet, että ennenmainittu kaupra 11 päivältä Huhtikuuta 1896 julistettaisiin mitättömäksi. Asiasta kuultuina ovat Kaarle ja Lauri Väisänen väittäneet, että Paavo ja Kaisa Kreeta Mannisella, jotka eivät olleet allekirjoittaneet haaste anomusta, ei ollut oikeutta yhtyä kanteeseen; ja ovat Kaarle ja Lauri Väisänen siis kieltäytyneet vastaamasta Paavo ja Kaisa Kreeta Mannisen kanteessen Sittenkun Kihlakunnanoikeus 15 päivänä Helmikuuta 1911 julistamallaan päätöksellä oli hyljännyt tuon väitteen, ovat Kaarle ja Lauri Väisänen muis tuttaneet, että Aukusti Väisänen ja hänen asiakumppaninsa olivat menettäneet puhevaltansa asiassa, kosk eivät olleet sääntöjen mukaan N. R. 11 luvun 8 SS:ssä yön ja vuoden kuluessa äitensä kuolemasta tehneet kannetta puheenalaisesta kiinteän saan nosta; ja koska Mikko Matinpoika Väisänen, joka oli mennyt naimisiin Anna Kaisa Väisäsen kanssa ja 24 päivänä Huhtikuuta 1858, oli ollut oikeutet tu ilman vaimonsa suostumusta myymään avioliiton aikana ansaitun kiinteän omaisuuden, vaikka vaimolta oli nai maosaa siihen, ja jälkeenpäin tapahtuneet kaupat samasta jo ennen myydystä tilasta olivat laittomia sekä tila koko ajan oli ollut Kaarle ja Lauri Väisäsen hallussa, ovat Kaarle ja Lauri Väisänen, ilmoittaen että Juho ja Eva Sepränen olivat antaneet kuitet siitä että he olivat saaneet kaiken perintönsä Eva Seppäsen vanhempain jälkeen, anoneet että kanne hyljättäisiin Asian oltua asiakirjoista näkyvän menettelyn alaisena, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeuden käyntekuluistaan, 21 päivänä Helmikuuta 1911 julistamassaan päätöksessä mainetsemillaan perusteilla julistanut 11 päivänä Huhtikuuta 1896 Mikko Matin766 2
poika Väisänen sekä Kaarle ja Lauri Väisäsen välillä Hiltusen talosta tehdyn kaupan mitättömäksi ja velvoittanut Kaarle ja Lauri Väisäsen yhtäpastuullisesti korvaamaan Aukusti Väisäsen ja hänen asiakumppani ensa oikeudenkäyntikulut kolmellasa dalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle ja Lauri Väisänen olivat vetoamat la saattaneet jutun, on 23 päivänä Huhtikuuta 1912 antamassaan tuomiossa, samalla kuin Kihlakunnanoikeuden edelläkerrottu päätös 15 päivältä Helmikuuta 1911, siihen nähden että Kaisa Kreeta Manninen oli kirjallisesti haastalla nut Kaarle ja Lauri Väisäsen asiaan ja uuden haasteen hankkiminen jutun palauttamisen jälkeen Kihlakunnanoikeuteen oli ollut tarpeeton, jätettiin voimeen sa sekä Kaarle ja Lauri Viisiisen muis tutus siitä että Aukusti Väisänen ja hänen asiakumppaninsa olisivat menettäneet puheraltansa asiassa syystä elleensä he yön ja vuoden kuluessa Anna Kaisa Viäisäsen kuolemasta ollut moittineet puhee na olevaa maansaantoa samoin kuin sii täkin ettei Juho ja Eva Seppäsellä oli si kannovaltaa asiassa, koska Eva Seppänen oli saanut kaiken perintönsä vanhempainsa jälkeen, perusteettomana hyljättiin, katsonut asiassa tosen selvitetyksi, että Mikko Matinpoika Väijänen oli ilmän vaimonsa Anna Kaisa Värä sen suostumusta välikirjalla 11 päivältä Huhtikuuta 1896 myynyt Hiltusen tilan pojilleen Mikko, Lauri ja Kaarle Viisi relle; mutta koska Mikko Matinpoika "läisänen 2 kohdan nojalla Kuninkaallinna selityksessä 23 päivältä Maaliskuun ta 1807 oli ollut siihen oikeutettu ja viilikirja siis oli laillisessa järjestyksessä syntynyt, sentähden ja kiin Aukusti Täisänen ja hänen asiakumppaninsa ovät olleet edes väittäneet, että tuo vill kirja sittemmin välikirjan kaikkeen tekijäin molemmin puolisesta suostumuksesta olisi hävitetty taikka että kauppakirjan tekijat kirjallisesti ja todistajäin läsnä ollessa tehdyllä sopimuksella olivat kaupan rikkoneet, on Homoikeus, kumaten Kihlakunnanoikeuden 767-
päätöksen, hyljännyt Aukusti Väisäsen ja hänen asiakumppaniensa asiassa ajaman kanteen, saaden Kaarle ja Lauri Väisänen asian laatuun nähden ja kun Kihlakunnanoikeuden päätös oli heille vastainen itse kärsiä oikeudenkäyntikulunkinsa. Hovioikeuden tuomioon ovat Aukusti Väisänen ja hänen asiakumppaninsa sekä Kaarle ja Lauri Väisänen anoneet muutosta; minkä jälkeen asialliset ovat toistensa muutoksenhakemuksiin vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteiväl Kaarle ja Lauri Väisänen ole esittä neet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Mitä sitten tulee Aukusti Väisäsen ja hänen asiakumppaniensa muutoksenhakemukseen, niin katso Keisarillinen Senaatti, että Mikko Matinpoika Väisänen tosin ilman vaimonsa Anna Kaisa Väisäsen suostumustakin 2 kohdan nojalla edellä mainitussa Kuninkaallisessa selityksessä on ollut oikeutettu välikirjalla Huhtikuun 1 päivältä 1896 myymään Hiltusen tilan pojilleen Mikko, Lauri ja Kaarle Väisäselle, mutta koska Mikko Matinpoika ja Anna Kaisa Väisänen sittemmin Toukokuussa vuonna 1899 tehdyllä kauppakirjalla ovat myyneet saman tilan Matti, Mikko, Aukusti ja Lauri Väisäselle sekä, kun tämä kauppa jonkun aikaa senjälkeen oli piirettu, Lokakuun 17 päivänä 1903 tehdyllä kauppakirjalla puolen samasta tilasta Juho ja Eva Seppäselle ja ensiksi mainitun kaupan, kun Mikko ja Lauri Väisänen Toukokuussa vuonna 1899 tehdyssä kaupassa ovat olleet ostajina ja Kaarle Väisäsen, joka tälä kauppaa tehtäessä on ollut läsnä ja jolle siinä määrättiin lunastus talosta, on näytetty tämän kaupan hyväksyneen, on katjottava tulleen kerrotuilla myöhemmittä kaupoilla piiretuksi, minkä Kaarle ja Lauri Väisänenkin ostamalla 4 päivänä Helmikuuta 1905, Juho ja Eva Seppäseltä näiden Mikko Matinpoika ja Anna Kaisa Väisäseltä ostaman tilanpuoliskon ja hyväksymällä Mikko Matinpoika Väisäsen jälkeen 8 päivänä 768 -
Huhtikuuta 1905 toimitetun perinnönjaon, jossa perillisten kesken on jaettu muun muassa samana päivänä tehtyyn pesänkirjoituskirjaan otetun puolen tilan arvo, ovat tunnustaneet, harkitso Keisarillinen Senaalle oikeaksi, kumoten Horioikeuden tuomion mitä itse pääasiaan tulee, jättää asian siinä kahden sen loppiipäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään on johtunut, jääden Hovioikuuden tuomio muussa osanja voimaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakool Keisarillinen Suomen Senaatti: Alped Luksiala K. R. Helanen K. Auer. Johannes Pesonen. A. V. Ollamaan Valteröf Parviainen Elokuun 5 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Turun Hovioikeudesta tullessa korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Sokaanhöulun opollaja Väinö Ellman, Helsingin kaupungista, hakijana sekä Maanviljelijä August Junnila, Päättistön kappelista, vastaaja na: Annettu Oikeusosastossa 5 päivänä Elokuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut souraavat tiedot: August Junnilalle toimituttaman ja haasteen nojalla on Väinö Ilman Siedon ja Maarian pitäjien sekä. hyndikalan ja Paattisten kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Junnila 19 päivänä Helmikuuta 1909 tehdyllä välikirjalla oli sitoutunut toiminimelle J. A. Lindgren ja Kump. Turun kaupungissa tuomaan yhteensä 100 koivutukkia eri erissä Taipeen mukaan, saatuaan siitä Läsnä: W. A. J. P. R. H. K. et. M.S. No 1445. Pag. 175 R. D. 1912
tiedon kaksi viikkoa ennen, uhalla että jos Junnila ilman laillista estettä rikkoisi välikirjan määräyksiä, hänen tuli maksaa toiminimelle korvausta, 500 markkaa, sekä että Päinö Illman joka yksin omisti toiminimen J. A. Lindgren ja Kungi, di 21 päivänä Lokakuuta 1909. Poliisikonstaapeli Oskari Ojamaalla kehoituttanut August Junnilaa 14 päivän kuluttua toimittamaan toiminimelle 300 huutiojalkaa välikirjassa määrättyjä puita ja taas heti 14 päivän kuluttua samoin 300 kuutiojalkaa; mutta koskai August Junni la ollut noudattanut tätä kohoitus ta, on Väinö Ilman vaatinut Junine lan velvoittamista suorittamaan. Ell. manille korvauksena välikirjan rikkomisesta 500 markkaa 5 prosentin vuotuisine korkoineen haastepäivästä 9 päivästä Joulukuuta 1909. Kanteesta kuultuna on August Kunnila myöntänyt sitoutuneensa hän kimaan toiminimelle J. A. Lindgren ja Kump. välikirjassa mainitut 100 koivulukkia, mutta kun Junnila oli osaksi Marraskuussa vuonna 1909 osaksi seuranneessa Tammikuussa ajanut kaikki puheenalaiset lukit sovitulle paikalle eikä hän koskaan ollut hyväksy nyt välikirjaan tehtyä lisäystä, joka koski Väinö Illmanin vaatimaa 500 markan sovinnaissakkoa, on August Junnila pyytänyt kannetta hyljältäväksi. Sittenkun asianosaiset molemmin puolin olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Kihlakunnan oikeus 17 päivänä Lokakuuta 1910 ja listetulla päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut August Junnilan suorittamaan toiminimen J. A. Lindgren ja Kump. ainoalle omistajalle Väinö Ulmänille vaaditut viisisataa markkaa viiden prosentin korkoineen 9 päivästä Joulukuuta 1909 kunnes täysi makset tapahtui kuin myös sadalla markalla korvaamaan Ilmanin oikeudenkäyntikustannukset Hovioikeus, jonka tutkittavaksi August Junnila vetoamalla oli saattanut juhin, on 17 päivänä Toukokuuta 1912 770 -
antamassaan tuomiossa lausunut selvitystä puuttuvan siitä, että August Junnila olisi sitoutunut suorittamaan toiminimelle J. A. Lindgren ja Kumpviidensadan markan sovinnaissakkoa kysymyksessä olevan välikirjan rikkomisesta, minkätähden Hovioikeus on, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Täinö Ilmanin asiassa ajaman kanteen sekä velvoitta nut Allmanin seitsemälläkymmenetläviidellä markalla korvaamaan Jem nilan Kihlakunnanoikeudessa kärsi mät kulut. Hovioikeuden tuomioon on Väinö Ilman anonut muutosta perustelmalla, johon August Junnila on vastan nut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Väinä Ilman ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Väinö. Ulman suorittamaan August Junnilal le hänellä täällä jutun vuoksi olla den kulunkien korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asiano mäiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer 7712
Elokuun 5. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin ta Turun Hovioikeudesta tulleessa, Talollinen Kustaa Helin. Raision ta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä No 1446. Pag. 120. R. D. tuomio nostorahalla Keisarillisesvelkakirjan takaisin antamista koskevassa jutussa, jossa ovat entinen pitäjästä, hakijana sekä Reiken nusmestari Otto Ijalmar Wirmanen, Turun kaupungista, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 5. päivänä Elokuusaanut seuraavat tiedot: Otto Hjalmar Wernaselle toimituttamansa haasteen nojalla on Kustaa Helin Turun kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että Helin oli talvella 1908 - 1909. Asioitsija Salomon Haaralalle uskonut Helinin 12. päivänä Marraskuuta 1905. haltijalle asettaman ja hänen siihen aikaan omistamaansa Kyläklemelä-nimiseen puoleen Klemelän perintötaloa No 2. Raision pitäjän Herttulan kylässä kiinnitetyn 9500. Läsnä: Wit - J.S. R. K. K - K.t. /M.S. 1912.