Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
dessa on Abraham Mykkänen vaatinut että Hiskias Jääskeläinen, Edvard Jauhiainen, Jafet. Rytkönen sekä Talollinen David Tuhkanen, Pielareden pitäjän Taipaleen kylästä, velvoitettaisiin yhteisvastuullisesti Abraham Mykkaselle suorittamaan heidän 23 päivänä Lokakuuta 1909 tunnustamansa velkakirjan sisältö 1000 markkaa korkoineen; minkä ohessa Abraham Mykkänen on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuulustettuina ovat Hilkias Jääskeläinen, Edvard Jauhiainen ja Jafet Rytkönen kyllä myöntä. neet tunnustaneensa puheenaolevan velkakirjan, mutta koska se oli tapahtunut. Pielaveden höyrynheosuuskun ta r. l. nimisen osuuskunnan puolesta eivätkä he olleet saaneet velkakirjan rahamäärää eivätkä myöskään valtuuttaneet ketään puolestaan sitä nostamaan, ovat he anoneet kannetta heljättäväksi ja korvausta kuluistaan jutussa. Kihlakunnanoikeus on Kesäkuun 14 päivänä 1912 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska Hisbias Jääskeläinen, Edvard Jauhiainen Jafet Rytkönen ja David Tuhkanen virat sitoutuneet henkilökohtaisesti vastaamaan kysymyksessäolevasta velasta, sekä Abraham Mykkänen oli sanottua velkakirjaa vastaan antanut rahat, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Hiskias Jääskeläisen, Edvard Jauhiaisen, Jaset Rytkösen ja David Tuhkasen yhteisvastuullisesti alkuperäistä velkakirjaa vastaan kuitattuna Abraham Mykkäselle maksamaan vaaditut Zymmenentuhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna seitsemälletuhannelle kahdellesadalle markalle Marraskuun 25 päivästä 1909 ja kahdelletuhannelle kahdeksallesadalle markalle sitä seuranneen Joulukuun 18 päivästä, sekä sen ohessa niinikään yhteisvastuullisesti kahdelläsadalla kahdellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Abraham Mykkäsen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi His1479
kias Jääskeläinen, Edvard Jauhiainen ja Jafet Rytkönen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Maaliskuun 30 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt sen Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Hiskias Jääskeläinen, Jafet Rytkönen sekä, Edvard Jauhiaisen tälla välin kuoltua, hänen oikeudenomistajinaan Heikki, Jaakko, Pekka, Matti Mikko ja Axel Jauhiainen anoneet muutosta perustelmalla, johon Abraham Mykkänen on vastannut. Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei ole aihettä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Hiskias Jääskeläinen myötäpuolineen velvoitetaan maksamaan Abraham Mykkäselle hänellä jutun vuoksi Senaalissa olleiden kulujen korvaukseksi sata markkaa. Tätä kaikki asianomaiset mudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer 1. Halry Bergrotti. Marraskuun 23 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa ovat Isän nöitsijä Aksel Fredrik Hemming, Elimäen pitäjästä, hakijana, sekä. Tilanomistaja Henrik Viktor Perlander ja hänen vaimonsa Amanda Kristiina Verlander, molemmat Vihdin pitäjän Ojakkalan kylästä, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 23. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: terlanderin aviopuolille Lokakuun 21. päivänä 1911. toimituttamansa haasteen nojalla on Aksel Fredrik Hemming Sihdin ja Pyhäjärven pitäjöin käräjkunnan Kihlakunnanoikeudessa lau sumt että kralanderin aviopuolet olivat Syyskuun 19. päivänä 1907. tehdyllä kauppakirjalla myyneet Kemmingille Sihdin pitäjän Pukaselan eli MerraLäsnä: A. L. B. t. R. S. H. /F.02. No 2386 Pag. 27. R. D. 1913.
mäen kylässä olevan Nikki eli Nikkilä nimisen perintötalonsa irtaimistoiteen ja muun muassa seuraavat määrät maantuotteita, nimittäin: 20. tynnyriä eli 33. hehtolitraa rukiita, 100. tynnyriä eli 164. hehtolitraa 80. litraa kauroja, 75. tynnyriä eli 123. hehtolitraa 60. litraa perunoita sekä 2. tynnyriä eli 3. hehtolitraa 30. litraa heineitä. Koska Axel Fredrik Hemming kuitenkin oli saanut talon mukana vastaanottaa ainoastaan 20. hehtolitraa rukiita, 100. hehtolitraa kauroja ja 54. hehtolitraa perunoita, on Hemming vaatinut kralanderin aviopuolia velvoitettaviksi suorittamaan hänelle korvaukseksi puuttuvista 13. hehtolitrasta rukiita 12 markan mukaan hehtoliträtta 156. markkaa, 64. hehtolitrasta 80. litrasta kauroja 8. markan jälkeen hehtoliträlta 518. markkaa 40 penniä, 69. hehtolitrasta 60. litrasta perunoita 5. markan mukaan hehtolitrafta 345. markkaa sekä 3. hehtolitrasta 30. litrastu herneitä 18 markan jälkeen hehtolitrulta 50 markkaa 40. penniä eli yhteensä 1881. markkaa 80. penniä 6. prosentin vuotuisine korkoineen Marraskuun 1. päivästä 1908. minkä ohessa Hemming on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Erlanderin aviopuollen vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 13. päivänä 1912. julistamallaan päätöksellä, siinä mainituilla perusteilla. hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aksel Fredrik Hemming oli vetoamalla saattanut jutun, on Marraskuun 1. päivänä 1915. antanut siihen tuomion; ja koska Aksel Fredrik Hemming, joka Nikkilän talon vastaanottopäivänä Marraskuun 1. päivänä 1907. oli mittaamatta ottanut haltuunsa siellä silloin olleet maantuotteet, ei ollut käsittelynalaisessa Lokakuun 21 päivänä 1911. alkaneessa riidassa näyttänyt että rukiita, kauroja, perunoita ja herneitä olisi taloa vastaanotettaessa ollut vähempää määrää kuin Tylanderin aviopuolet olivat edellämainitussa kauppakirjassa sitoutuneet talon mukana luovuttamaan Kemmingille, on Korioi1481
oikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Aksel Fredrik Hemming anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei Äksel Fredrik Hemming, koska hän saadessaan puheenaolevan talon Verlanderin aviopuolilta on mittaamattomina vastaanottanut siellä silloin olleet maan tuotteet ja hänen siten on katsottava tyytyneen pitämään kauppasopimusta mikäli se maantuotteita koski, myyjäin puolelta täytettynä, ole esittänyt syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Alfredtuksiala. B. Annaberg Alfredtuksiala B. Annberg A. W. Ollman Samuli Korki. 1483 No 2387. Pag. 149 R. D. 1915. Marraskuun 23 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisa rillisesta Waasan Hovioikeus desta tulleessa testamentin moitejutussa, jossa Vilppulan pitäjän Keuruun kylästä. oleva Majatalonpitäjä August Rafael Eskonen on hakijana sekä samasta kylästä olevat Nahkurinleski Johanna Kustaantytär Esko nen alaikäisen tyttärensä Ingrid Sylvia Eskosen holhoojana, Talollinen Juho Riihonen Ingrid Sylviä Eskosen toisena holhoojana, sekä Johanna Eskosen täysi ikäiset tyttäret Ilma Johanna, Impi Ainamo, Ida Wilhelmina ja Tupa Maria Oskonen ynnä viimeksi mainitun mies Tehtaannesta ri Johan August Virtanen yhteisesti, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 23 päivänä 1916. Tit. - A. L. - B.t. A. R. - S. K. K. 12.
Keisarillinen Senaatti on itjelleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli enää on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Keuruun, Mullian ja Pihlaja veden pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Johanna Eskonen ja hänen myötäpuolensa lausuneet, että August Rasael Eskonen oli Maaliskuun 13 päivänä 1911 sanotussa Kihlakunnanoikeudessa valvonut Syyskuun 15 päivänä 1910 kuolleen isänsä Nuhkuri August Eskosen tekemänä suullisena testamenttina joitakuita vainajan, viikkea tahi paria ennen kuolemaansa tilapäinesti lausunna sanoja, joista August Rasael Eskonen oli päätellyt, että hän isänsä kuoleman jälkeen saisi omakseen Vilppulan pitäjän Keuruun kylässä olevan Koskelan verotalon maalla sijaitsevan Lampila nimisen torpan rakennuksineen ja kaikkine mitä siihen kuului; mutta koska August Eskonen lausuessaan nuo sanot ei ollut tarkot tanut tehdä testamenttia eikä ollut noudattanut lain testa mentin teosta määräämiä muotoja, ovat Johanna Eskonen ja hänen myötäpuolensa vaatinut, ellä puheenaoleva suullinen testamentti julistettaisiin milättömäksi. August Rafael Eskosen vastustettua kannetta, on Kihlakunianoikeus Helmikuun 17 päivänä 1914 julistamallaan päätökjellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutleittavaksi Johanna Eskonen ja hänen myötäpuolensa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Toukokuun 14 päivänä 1915 antamassaan tuomiossa lausunut, ettei oltu laillisesti näytetty August Eskosen kysymykseen tulleessa tilaisuudessa tarkoit1483
taneen tehdä testamenttia Lampilan torpasta August Rafael Eskosen hyväksi, minkä vuoksi Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on julistanut puheenaolevan August Rafael Eskosen valvonen testamentin mitättömäksi. Hovioikeuden tuomioon on August Rafael Eskonen anonut muutosta perustelmalla, johon Johanna Eskonen ja hänen myötäpuolensa ovat vastan neet. Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei ole aihettä muuttaa Hovioikeuden tuomiota August Rafael Eskonen velvoitetaan suorittamaan Jo hanna Eskoselle ja hänen myöläpuolilleen heillä asian vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tens Saarikoski Alfred Luksiala. Eric Saarikoski Alfred Luksiala. tens Saarikoski Alfred Luksiala. B. Aoneberg. A. J. W. Wahl Wäell. B. Aoneberg. A. J. W. Wahl Wäell. Samuels Koski. man Dahlbeck 1484
Marraskuun 23. päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa häätämisestä ja myydyn irtaimen omaisuuden luovuttamisesta, jossa Torppari Viktor Salminen, Jämsän pitäjän Hauvalan kylästä, on hakijana ja samassa kylässä asuva Talollinen Errif Lohtinen vastaajana: Annet tu Oikeusosastossa Marraskuun 23. päivänä 1916. Keisarilliseen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietäänJämsäin pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Emil Lahtinen lausunut, että Viktor Salvoinen ja hänen vaimolsa Tiina Saloninen olivat Heinäkuun 16. päivänä 1908. tehdyllä kauppakirjalla myyneet Mäki - eli Viistö -nimisen raken muksensa ulkohuoneineen Lahtisen omisternan Pyntän talon maalla Hausvalan kylässä ylivä Kesäkuun 25. päivänä 1904 tehtyyn vuokravälikirjaan ja siihen Stesäkuun 22. päivänä 1906. kirjoiLäsnä: T.S. - A. S. A. B. - 1. K. E. R. 1485 No 2, 189. Pag. 199. R. G. 1916.
tettuun lisäykseen perustuvan tonttimana vuokraoikeuden kuin myös varrottuna Heinäkuun 16. päivänä laaditussa luettelossa mainitun irtaimen omaisuuden, arvoltaan 9141 markkaa 50. penniä, Rustitilalliselle Kalle Pettersalmelle, sekä että Kalle Kello salmen kuoltua Kesäkuun 11. päivänä 1912 hänen leskensä Eva Stina Juhontytär, joka keskinäisen testamentin pejalla oli saanut kaiken Kalle Kello salonen jäämistön. oli kauppakirjalla Sokakuun 21. päivältä 1912. myynyt kerrotuon omaisuuden vuokraoikeuksineen Emil Lehtiselle, minkä jälkeen Lahtinen oli viimeksimainitun kuun 25. päivänä lautaniehellä vaadittaneet Viktor Salomista viimeistään kuuden kuukauden kuluessa muuttamaan pois sanotuista rakennuksista sekä jättämään ne tonttimaan vuokraoikeuksineen ja edellämainittuine jotoimistoineen Lahtisen vapaasti hallittaviksi. Mutta koskeivät Salomisen aviopuolet olleet kerrottua vaatimusta noudattaneet, on Emil Lahtinen vaatinut, että he velvoitettaisiin laillisen häädön uhalla heti muuttamaan puheenalaisista rakennuksista ja luovuttamaan ne tonttimaan vuokraoikeuksineen Lahtisen hollintaan sekä kohta jättämään Lahtiselle muun kysymyksessä olevan irtaimiston; paitsi luettelossa mainittua Päijänteen Köyryläiväosakeyhtiön osaketta; minkä oheissä Emil Lehtinen on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuulustettuna on Viktor Sakminen väittänyt, että hän oli antanut puheenalaisen omaisuutensa Kalle Kello saloreelle ja sittemmin kuolleelle Talolliselle Kalle Kortelahdelle ainoostaan pantiksi sen takauksen vakuudeksi, johon nämä olivat Salonisen puolesta sitoutuneet hänen Tor pastor Osakeyhtiön kanssa tekemänsä hankintavälipuheen täyttämisestä, joskin pavettaus oli laadittu kauppakirjan muotoin ja yksinään Stalle Kellosalmen nimiin; ja kun Eva Stina Juhontytär siis aollut ollut oikeutettu myymään sanottua omaisuutta, etenkin kun Kalle Kelloselmi ja Kalle Kortelahti eivät otteet joutu neet mihinkään maksuvelvollisuuteen, on Tiktor Saloninen anonut kannetta kyljättäväksi. 1486
Kihlakunnanoikeus on Elokuun 18. päivänä 1913. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Viktor ja Tiina Saloninen olivat kauppakirjalla Heinäkuun 16. päivältä 1908. myyneet Kalle Stattosalonelle Pyöntän talon maalla olevan puheenalaisen rakennukansa kaikkine asuin - ja ulkohuoneineen ynnä tonttimaan vuokraikeuden sekä samana päivänä laaditussa luettelossa mainitun, kaikkiansa 2141 markan 50. pennin arvoisen. irtaimen omaisuutensa; että Kalle Pelmosalmi oli sanottuna Heinäkuun 16. päivänä tehdyllä välikirjalla vuokrannut Salmisen aviopuolille tuon omaisuuden määräämättömäksi ajaksi ja ehdolla, muun muassa, että irtisanominen oli tehtävä kuusi kuukautta ennen kuin vuokrattu omaisuus oli takaisin annettava; sekä että Eva Stina Juhontytär, joka Statte Ställe salmen kuoleman jälkeen testamentin perusteella yksin halliki Kellosalmen avio puollen pesää, oli kauppakirjalla Lokakuun 21. päivältä 1912. luovuttanut kysymyksessä olevan omaisuuden Emil tilläselle, joka taas saman kuun 25. päivänä 1487 oli irtisanonut Salmisen aviopuolet omaisuuden hallinnosta. Tähän nähden ja kun Viktor Salminen ei ollut näyttänyt toteen räitettänsä, että Kalle Kellosalmen kanssa tekemänsä kauppa oikeastaan oli tarkoit tanut parettorista, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Schroiisen aviopuolet heti muuttamaan puheenaolevista rakennuksista ja jättämään ne ynnä niihin kuuluvan maa-alueen sekä yllämainitussa luettelossa mainitun irtaimiston, paitse Päijänteen Höyryläiväskyhtiön omketta Emil Lehtisen vakaasti hallittaviksi sekä sen ohessa sadalla markalla korvaamaan Lahtisen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Viktor Saloninen oli vetoamalla saattanut jutun, on Toukokuun 12. päivänä 1916. antamallaan tuomiolla jättänyt asiaa Kihlakuvernanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittaneet Viktor Salviisen korvaamaan Emil Lahtisen kulut Hovioikeudessa huudellakymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioin on Viktor Salminen sanonut muutosta perustelmella, johon Emil Lehtinen on vastarinut.
Keisarilliseen Soneaatti katsoo ettei ole aihetta muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Viktor Saloninen velvoitetaan maksamaan Emil Lahtiselle hänellä jutun vuoksi, Sergaatissa olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: teller Saarikoski A. J. Lillblifvand. Alfred Luksiäla Samuli Koski. E. Thesleff Marraskuun 23 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta talleessa jutussa konkurssissa valvotun saatavan vahvistamisesta, jossa Kristiinan Kauppaosa keyhtiön konkurssipesiin toimitsijamiehet Pormestari Gustaf Aminoff ja Asianajaja Väinö Parmanen Kristiinan kaupungista ovat hakijoina sekä Kauppias Valentin Lehtinen, sanotusta kaupungista, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosaslossa Marraskuun 23 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää: Kristiinan Kauppaosakeyhtiön Kristiinan kaupungin Raastuvanoikeudessa vireillä olleessa konkurssissa on Kauppias Lehtinen valvonut laskelman mukaan 1776 markkaa 92 penniä viiden prosentin vuotuisine Läsnä: F. S - A. L. B. A. R. S. K. V. O. P. No 231. åg. 98. R. D. 1916.
korkoineen kullekin laskelman saatava erälle siinä mainitusta maksupäivästä. Konkurssissa toimitetussa esiinhuudossa on kiistetty Kauppias Lehtisen olevan osakeyhtiöltä saamassa muuta kuin 3388 markkaa 27 penniä ja vastustettu Lehtisen valven taa, mikäli hän oli enemmän velkonut. Huhtikuun 20 päivänä 1914 konkurssissa julistamassaan tuomiossa on Raastuvanoikeus, samalla kuin määrättiin että Kauppias Lehtisen tuli eri oikeudenkäynnillä näyttää saatavansa 1776 markkaa 92 penniä, vahvistanut konkurssien luovutetuista varoista ne määrät, mitkä tuessa oikeudenkäynnissä Lehtiselle tuomittiin, kuitenkin korkeintaan viimeksimainittu summa Kirjallisesti haastateltuaan Kristiinan Kauppaosakeyhtiön konkurssi pesän toimitsijamiehet Pormestari Aminoffin ja Asianajaja Parmasen, on Kauppias Lehtinen mainitussa Raastuvanoikeudessa vaatinut, että yhtiön konkurssipesän varoista vahviitettaisiin hänelle maksettavaksi valvomansa 1776 markkaa 92 penniä, sekä anonut korvausta oikeudenkäyn tikustannuksistaan. Kanteesta kuultuina ovat Pormestari Aminoff ja Asianajaja Parmänen muun muassa lausuneet: 1) että laskelman debet-puolella) oleva, Elokuun 5 päivänä 1913 erääntynyt, Kauppias Lehtioen kahdelle kuukaudelle lähinnä edellisen Kesäkuun 5 päivänä asettama, Kauppias August Horsman osakeyhtiön puolesta hyväkynnä 2000 markan tavaravekseli ei ollut osakeyhtiötä sitova, kun Kauppias Hermania osakeyhtiön sääntöjen 5 SS:n mukaan ei ollut ollat yksin oikeutettu vikseliä osakeyhtiön puokta hyväksymään, ja että vekselin määrästä, jos osakeyhtiö katsottaisiin maksuvelvolliseksi, oli joka tapauksessa vähennettävä Kesäkuun 21 päivänä 1913 maksetut 500 markkaa ja senjälkeisen Heinäkuun 23 päivänä suoritetut 1114 markkaa 69 penniä, 2) että Marraskuun 15 päivälle 1913 las1489
kelmaan otettu 2101 markan 32 pennin saatava, joka perustui Kauppias Lehtisen Elokuun 7 päivänä 1913 kolmelle kuukaudelle asettamaan, Kauppias Horsman Kristiinan Kauppuosakeyhtiin puolesta hyväksymään 2101 markan 32 pennin tavaraukseliin, oli oikeeton, koskei Kauppias Horsman hyväksymisellä tässäkään tapauksessa MatKristiinan Kauppaosakeyhtiötä sitovaa voimaa, eivätkä vekselillä saadut tavaratkaan olleet tulleet Kristiinan Kemppäosakeyhtiölle, vaan Kauppias Horsmalle, olematta läskelman seuraavakaan erä, 33 markkaa 50 penniä, joka ilmoituksen mukaan oli Kauppias Lehtisen maksamia saman vekselin korkoja, provisiooneja ja protostikuluja, Kristiinan Kauppaosakeyhtiön vastattava, 3) että Tammikuun 24 päivälle 1914 laskelmaan otettu 2000 markan saata ra, joka perustui Kauppias Lehtisen Heinäkuun 21 päivänä 1913 kolmelle kuukaudelle asettamaan, Kauppias Horsman Kristiinan Kauppuosakeyktiön puolesta hyväksymään 2000 markan tavaravakseliin, samoin kuin laskelmassa sen jälkeen mainitut 50 ja 30 markan erätkin, joista edellinen oli Lehtisen tuosta vekselistä suoritta mia protesti - ja prosvisioonikuluja ja 30 markan erä Lehtisen samasta vekselistä maksamia korkoja, olivat samanlaisista syistä aiheettomat kuin 2/ kohdassa on kerrottu; sekä 4) että Kauppias Lehtinen oli saamassa ainoastaan Pormestari Aminoffin ja Asianajaja Purmasen jo esiin huudossa esittämän tilin galdon 338 markkaa 27 penniä Sittenkuin Kauppias Lehtinen oli myöntänyt saatavastaan vielä vähennettäiaksi 4/ kohdassa mainittuun saldoon sisältyvän tilin kredit-puolelle otetun erän 318 markkaa 7 penniä, on Raastuvanoikeus Elokuun 17 päivänä 1914 julistamassaan päätöksessä vahvistanut Kristiinan Kauppakoyhtiön konkurssipesän varoista Kauppias Lehtiselle maksettavaksi riidat tomiksi myönnetyt 3388 markkaa 27 penniä kuin myös /kohdassa mai1490
nitun 2000 markan vekselin siitä kuitenkin vähentäen Kesäkuun 21 päivänä 1913 suoritetut 500 markkaa ja senjälkeisen Heinäkuun 23 päivänä maksetut 1914 markkaa 69 penniä, eli siis vahvistanut Kauppias Lehtisen saatavan 373 markaksi 58 penniksi. Miissa osissa on Raastuvanoikeus, koskuKauppias Horsman Kristiinan Kauppaosakeyhtiön prokuristina hyväksymä rekseliä vastoin ennenmainitun yhtiö järjestyksen 5 SS:n f kohdan säännöstä voitu pitää yhtiötä sitovina, hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Pormestari Aminoffin ja Asianajaja Parmaisen mainitussa toimessaan, seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korva maan Kauppias Lehtisen oikeuden käyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Lehtinen oli vetoamalla sen tanut jutun, on Helmikuun 8 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa, katseen ettei se Hovioikeudessa esitetty seikka, ettei Kristiinan Kauppaosake yhtiötä oltu otettu kaupparekisteriin vaikka ilmoitus oli siinä tarkoituksesra jätetty Kristiinan kaupungin Maist raatille Kesäkuun 2 päivänä 1913, voinut riistää Kauppias Lehtiseltä oikeutta makseen saantiin osakeyhtiölle hankitusta ja sittemmin konkurssiin luovutetusta omaisuudesta, vahvistanut Kristiinan Kauppaosakeyhtiön konkurssipesän varoista Kauppias Lehtiselle maksettaviksi Lehtisen vaatiman laskelman debet - puolen riidattomat erät 1170 mark kaa 83 penniä, 145 markkaa 75 penniå, 1800 markkaa, Syyskuun 13 päivälle 1913. otetut 2000 markkaa, 90 markka a jä 1188 markkaa 58 penniä. Mitä tuli 1) kohdassa mainittuun 2000 markan vekseliin, on Hovioikeus katsonut selvitetyksi, että Kauppias Horsma kauppaosakeyhtiön sääntöjen mukaisesti Kesäkuun 1 päivänä 1913 pidetyissä yhtiös rakasten ja hallituksen kokouksessa oli valittu yhtiön hallituksen esimieheksi ja että hän sellaisena yhtiön sääntöjen mukaan oli ollut oikeutettu yksin kirjoittamaan osakeyhtiön toiminimen ja että vekselin lyhennykseksi 1491
vekselille kirjoitetun 1114 markan 69 pennin suoritukseksi oli käytetty Talollisen M. Kuusiston Heinäkuun 21. räivänä 1913 asettama, osakeyhtiön hyväksymä 1135 markan 50 pennin vekseli, jonka Kauppias Lehtinen sittemmin oli lunastanut ja yhtiön konkurssissa myös valvonut, sekä että saman 2000 markan vekselin suoritukseksi maksetut 500 markkaa ja vastamainittu vekselierä 1135 markkaa 50 penniä olivat laskelman kredit-puolelle otettuina tulleet yhtiön hyväksi, minkä vuoksi Hovioikeus on vahvistanut maksettavaksi vekselin määrän 2000 markkaa. Mitä sitten tuli 2/ ja 3/ kohdassa mainittuihin vekseleihin, niin, koska Kauppias Horsma ylläkerrotusta syystä oli ollut oikeutettu osakeyktiön puolesta hyväksymään molemmat vekselit, on Hovioikeus vahvistanut konkurssipesän varoista maksettavaksi sanottujen vekselien määrät 2101 markkaa 32 penniä ja 2000 markkaa samoin kuin myös 2) kohdassa mainitun 33 markan 50 pennin erän. Samalla kuin Hovioikeus on konkurssipesän varoista maksettavaksi vahvistanut 3/ kohdassa mainitun 30 markan korkoerän ja samassa kohdassa mainitusta 50 markan erästä ainoastaan mitä oli katsottava olevan prososivonia ja protestikuluja eli 10 mark kaa 67 penniä, on Hovioikeus hyljännyt Kauppias Lehtisen kanteen omissa osin Tähän nähden, ja kun Kauppias Lehtisen laskelman debet - puolen eristä siis oli hyljätty 7980 markkaa 84 penniä, teki Lehtisen saatava hänen läskelmansa mukaan, jonka kudit puolen erät olivat molemmin puolin hyväksytyt, 9736 markkaa 8 penniä, joten siis, kun viimeksimainitusta summasta vielä vähennettiin Lehtisen myön tämät 318 markkaa 7 penniä, Hovioikeus on vahvistanut Lehtisen saatavan konkurssipesältä kaikkiaan yhdeksäksi tuhanneksi neljäksisadaksi kahdeksaksitoista markaksi yhdeksi penniksi, joten muutettuna Hovioikeus on vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen muuten eli mitä tuli tuomittui 1492
hin oikeudenkäyntikustannuksiin Hovioikeuden tuomioon ovat Pormestari Aminoff ja Asianajaja Tarmanen anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti katsoo ettei ole aihettä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden tuomiota kuin että Kauppias Lehtisen esittämän laskelman debet-puolella Marraskuun 15 päivälle 1913 otettuun kelmenkymmenenkolmen markan viidenkymmenen pennin erään sisältyvä korko kaksikymmentäkaksi markkaa viisikymmentä penniä sekä Tammikuun 24 päivälle 1914 otettu kolmenkymmenen markan korkomaarä, mitkä erät tarkoittavat jälkeen Lokakuun 20 päivää 1913, jolloin julkinen haaste konkurssissa annettiin, juossesta korkoja, ovat konkurssa pesän suoritettavat vain siinä tapauksessa että konkurssipesän varat riitta vät koron maksamiseen kaikista hyväksytyistä saatavista. Tätä kaikki asianValterd. Parviainen. omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Henr Isarikoski B. Amberg. Samueli Koski. Alfred Luukkiala A. V. Puumala. 1493