Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner dervid domstolarna icke hafra egt laga anledning att på de af dem åberopade skäl undandraga sig pröfningen af den invändning om presoription, som af Niemi Lindforss jemte andra gjorts emot Magistratsembudsman. nen Stadius förberörda fordran, hvarföre domstolarnes härom meddelade utlåtande ogillas och undunrödjes. Och jemte det berörda invändning af Kejserliga Senaten förkastas, emedan Magistern Lind. forss erkänt att han blifvit för omförmälda fordran kräfd inom tio år efter det slutligvid i Lindforss förra konkurs den 31. Mars 1885 upprättats, finner Kejserliga Senaten Niemi Lindforss icke hafva anfört skäl till annan ändring uti Hofrättens omförmälde dom än att enär Städstufvurätten uti Nikoloistud uti dess ofvannämnde den 21. Mars 1857. afkunnade konkursdom tilldömt Aurora, Amanda och Vilhelmina Winter jemte andra personer i kapital tvåtusen. tvåhundrafemton mark sjuttiotre penni med sex procents årlig ränta från den 29 November 1867, samt af nämndabelopp å Aurora, Amanda och Wilhelmina Winters andel belöper sig ettusentthundrasju mark åttatiosex penni jemte sex procents ränta från nästsagda dag, men Magistratsombudsmannen Stadius icke ens gittat påstå att gäldenären, Magistern Lindforss skulle samtyckt till att den till den 6 Oktober 1886 å berörda belopp upplupna ränta finge till hufvudstolen laggas, Magistrolsombudsmannen Stadius af Kejserliga Senaten tilldömes ur konhurskets tillgångar endast ettusenett hundrasju mark åttatiosex penni med sex procents ränta från den 29 November 1869 efter afdrag af hvad Aurora, Amansla och Wilhelmina Winter jemlikt förenämnde den 31. Mars 1885 upprätta. de konkursliqvid bekommit eller tvåhundratre mark sjuttioåtta penni det alle, som vederbör, till underelning efterrättelse läneher Hans Kejserliga Majestäts Haga Namn, Dess Knut för Finland Henr. Perenius Todhussari Ericsdörinnan. A; Jundin. Ericsdörinnan. A; Jundin. Ossian Karsten 428
Syyskuun 20. päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, "Hänen Suomen Senaastinsa tuomio nostorahalla Waasan Kovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Talollinen Heikki Kinnunen, Kivijärven pitäjän Heinolahden kylästä, on hakijana ja toimitsijamies kuolleen Torpparin Matti Raatikaisen konkurssiin luovutetussa pesässä, Kauppias Petter Lyytikäinen, Wiitasaaren pitäjän Keihärinkosken kylästä, tulematta jääneenä vastaajana, ja joka juttu koskee saatavaa: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Syyskuun 20. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saa nut seuraavat tiedot Välikirjalla Maaliskuun 15. päivältä 1877 on Matti Raatikaisen vaimo Maria Fredrika Pasanen, joka siihen aikaan vielä oli naimatonna, Heikki Kinnuselle myynyt yhden kahdestoista-osan manttaalia Läntän verotalosta No 2. Kivijärven pitäjän Kivijärven kylässä, ehdolla että HeikLäsnä: H. B. - Ej - Ef - 35 K. G. 99 No 987. Påg. 89. R. D. 1900.
ki Kinnunen talosta maksaisi seitsemäntuhatta markkaa, jos kruunun liikamaat tulisivat talon, tiluksista ulosmurretuiksi, mutta kymmenentuhatta markkaa, jos sanotut liikamaat lankeaisivat talolle, minkä ohessa Maria Fredrika Pasanen on itselleen pidältä nyt puolen kaikista talon metsässä löytyvistä, tukiksi kelpaavista, puista, jotka yhdeksän kyynäräin korkeudella olivat vähintään yhdeksän tuumaa läpimitaten, mitkä puut olivat met sästä vedettävät pois kymmenen vuoden kuluessa siitä päivästä, jolloin liikamaat olivat talolle langenneet. Maria Fredrika Pasasen kuoltua on sittemmin Heikki Kinnunen, toimitettuaan haasteen Matti Raatikaiselle, joka testamentin nojalla oli Maria Fredrika Pasasen ainoa oikeudennes taja, Kivijärven pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, muun maassa, että, koska ennennmainitun välikirjan mukaan Maria Fredrika Tasa sella oli ollut oikeus puheena oleviin puihin ainoastaan siinä tapauksessa, että Läntän talon alla nautittu tilus ala isonjaon järjestelyssä jäisi muuttu mattomaksi, mutta järjestelyssä, mikä jo oli päätetty, suuri osa talon tiluksista oli siitä luovutettu ilman vastiketta, Heikki Kinnunen vapautettaisiin velvollisuudesta, sallia Matti Raatikaisen käyttää kysymykseen tullutta hakkanoikeutta; ja on Kihlakunnanoikeus päätöksellä Helmikuun 12. päivältä 1896. hyväksynyt sanotun kanteen, jota vastoin Waasan Kovioikeus, jemme Matti Raatikainen vetoamalla oli saatta nut asian Toukokuun 12. päivänä 1897. antamassaan, lain voiman voittanees sa tuomiossa on katsonut selvitetyksi, että Maria Fredrika Pasasen ja Heikki Rinnusen päättämässä talonkaupassa välipuhe oli ollut semmoinen, että Heikki Kinnunen tuli talosta maksaa seitsemäntuhatta markkaa samalla kuin myyjä oikeutettiin hyväkseen lukemaan puolet talon metsässä löytyvistä sanotun kokoisista tukkipuista, mutta että, jos kaikki se metsämaa, jota ennen isonjaon järjestelyä Läntän Senho430
an jakokunnassa oli nautittu talon alla, myös tässäkin toimituksessa joutuisi talolHeikki Kinnusen piti päälle näitä etuja myyjälle suorittaa kolmetuhatta markkaa, sekä siis tutkinut oikeaksi julistaa useinmainitussa välikirjassa Maaliskuun 5. päivältä 377. myyjälle pidätetyn häkkuusikeuden yhä edelleen säilytetyksi Tämän jälkeen ja sittenkuin Matti taatikainen oli kuollut sekä hänen perillisensä olivat Konkurssiin luovuttaeet hänen jälkeenjääneen omaisuutensa on Petter Lyytikäinen yllämainitussa omiraisuudessaan, Kihlakunnanoikeudessa ajanut sellaista kannetta, että, koska Heiksi Kinnunen oli myynyt Maria Fredrika rasaselta ostamaansa talonosaan ynnä toiseen yhtä suureen osuuteen Läntän taloa kuuluvasta yksityismetsästä väli kirjalla Marraskuun 7. päivältä 1888. Aapseni William Antaille kaikki ne lukkihuut, jotka kahdentoista ja neljänneklen kyynärän korkeudella lyviteikuus a lukien olivat lapimitalen yhdeksän nuuraa tahi sitä vahvummat, ja makoksi näistä puista kantanut yhteensä kuusituhatta kuusikymmentä markkaa kolmetoista penniä, Heikki Kinnunen velvoitettaisiin Maaliskuun 18. päivänä 87. laaditun välikirjan määräyksien nojalla maksamaan Matti Raatikais-vainajan konkurssiin luovutetulle pesälle neljäsosa Läntän talon yksityismetsästä myytyjen puiden hinnasta tuhannella viidelläsadalla viidettätoista markalla kolmella pennillä viiden prosentin vuotuisen koron kanssa Syyskuun 17. päivästä 1897., jolloin tämä oikeudenkäynti oli alkanut. Asiassa kuultuna on Heikki Kinnunen vastannut, etteivät ne metsämaat, joista hän oli myynyt tukkipuita Kapseni Kutaille, kuuluneet Lautan läteen siihen aikaan kun Kinnunen Maria Fredrika Pasaselta asti yhden kahdestoistaosan manttaalia talosta, vaan että samat metsämaat Keisarillisen Amaalin päätöksen mukaan Toukokuun 11. päivälta 35. Kruunun liikamäistä annettiin talolle metsaveroa vastaan, minää vuoksi ja kun Matti Raatikais-vainajan konkurssipesällä ei voinut olla mitään oi431
keutta puheenalaisiin, Heikki Kinnusen ja Läntän-inholan jakikunnan muiden osakasten tekemän eri hakemuksen johdosta laatuihin lisäveromaihin, Heikki Kinnunen on vaatinut kannetta kumottavaksi. Petter Lyytikäisen anottua korvaus ta oikeudenkäyntikustannuksistaan, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä Helmikuun 6. päivältä 1899. lausunut, että koska Hovioikeus Toukokuun 12. päivänä 1897. antamallaan, lain voiman voittaneella tuomiolla oli julistanut kysymyksenäläiseen välikirjaan Maaliskuun 5. päivältä SS. 7. oletun kauppahdon, jonka kautta Maria Fredrika Pasanen oli pidättänyt itselleen puolet Heikki tinnuselle myymänsä Laulan yhden kahdestoista-osan manttaalisen verotalon metsässä löytyvistä josanotun kokoisista lukkipuista, Heikki Kinnusen noudatettavaksi huolimatta siitä, elivätkö kaiksi ennen isonjaon järjestetyä mainitun aton alla viljellyt metsämaat sanotussa toimituksessa jaetut talolle vai eikö, sen tähden ja kun sanottu välikirja ei si sältänyt mitään määräystä siitä, sulkeuluvalko yllä mainitussa talon kaupassa myyjälle pidätettyihin puihin nekin puut, jotka kasvoivat talolle metsäveroa vastaan jaetuilla mailla, eikä välikirjaa siinä suhteessa voitu käsitaa lääjemmin kuin sen sanot antoivat aiketta, Kihlakunnanoikeus kattoi puheenaolevan hankuusikeuden läytytetyksi sanotun talon yksityismet jan suhteen sekä siis velvoitti Heikki Kinnusen, joka siitä yksityismetsästä, mikä kuuluu yhteen kuudes osaan mantnätia Lämän talosta, eli myynyt Ekettämainitun kokoisia lukkipuita kuutestatuhannesta kuudestakymmenestä narkasta viidestatoista, oikeastaan kolmestatoista pennistä, eikä ollut voinut esittää selvitystä siitä, josko ja kuinka paljon puita olisi otettu talon metsäve romaalla, uti maksamaan Petter Lyyti, kaiselle, Matti Raatikais-vainajan konkurssipesän toimitsi anniskena, neljännen osan vastasanotusta määrästä eli tuhatviisitoista markkaa kolme penniä sekä sitä paitsi viidelläkymmenelläviidettä 102
markalla ottamaan osaa Lyytikäisen kustannuksiin asiassa, mutta jätettiin Heikki Kinnuselle valta, jos hän huuli syytä siihen olevan, hakea takaisin Petter Lyytikäiseltä niiden puiden hinnat, mitkä mahdollisesti olivat otetut Läntän talon metsäveromaalta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Petter Lyytikäinen ja Heikki Kinnunen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Helmikuun 15. päivänä 1900. antamallaan tuomiolla julistanut, ettei Heikki Kinnunen ollut esiintuonut syytä Kihlakunnanoikeuden päätöksen muuttamiseen Koskien sitten Petter Lyytikäisen vetokannetta, niin ja koska sen oikeuden osuuden nauttimiseen Läntän talon metsästä, jonka Maria Fredrika Taranen talonluovutuskirjassa Maaliskuun 18. päivältä 1877. oli itselleen pidättänyt, sanotun kirjan sananuodon ja sen selityksen mukaan, joka oli annettu sille Hovioikeuden tuomiossa Toukokuun 12. päivältä 1897., oli katsottava tarkoitta neen oikeutta saada osuus taloon siihen aikaan kuuluvassa metsässä sekä siinä metsässä, joka lohkokunnassa tapahtu vassa isonjaonjärjestelyssä voitiin kruunun liikamaista talolle määrätä, sekä tässä tapauksessa Matti Raatikaisen konkurssipesälle oli tuleva hinnan osuut ta siitä Läntän talosta myydystä metjästä, jonka Kapteeni Ruth kontrahdin nojalla Heikki Kinnusen kanssa Marraskuun 7. päivältä 1888. oli sieltä antanut hakata, katsoi Hovioikeus tällä perusteella, ettei Petter Lyytikäinen ollut esiin tuonut syytä muun muutoksen tekemiseen siihen loppupäätökseen, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli tullut, kuin että samalla kun se summa, jonka Heikki Kinnunen sen kautta oli velvoitettu maksamaan, vahvistettiin oikeastaan tuhanneksi viideksisadaksi viideksitoista markaksi kolmeksi penniksi, Kinnunen velvoitettiin Petter Lyytikäiselle. Matti Raatikaisen konkurssipesän toimitsijana, suorittamaan myöskin korkoa tälle summalle viiden mukaan sadalta vuodessa, luettuna Syyskuun 17. päivästä 1897, jolloin oikeudenkäynti alkoi, jonka ohessa Kihlakunnanoikeu433
den lausunto siitä, että Heikki Kinnunen saisi, jos hän saattoi näyttää että jokin osa Kapteeni Ruthin hakkauttamista tukuista olisi otettu sellaisesta Läntän taloon kuuluvasta metsästä, joka Keisarillisen Senaatin päätöksen mukaan Toukokuun 10. päivältä 1887. oli tullut talolle metsäveroa vastaan, erityisen oikeudenkäynnin kautta hakea takaisin mitä hänen näit ten tukkien hinnasta oli täytynyt Petter Lyytikäiselle maksaa, asian siten päättyessä, perustattomana poistettiin, joten oikaistuna ja muutettuna Kihlakunnanoikeuden päätös muuten oli jäävä voimaansa, mutta asian laatuun ja loppupäätökseen nähden kuitattiin oikeudenkäyntikulut Hovioikeudessa asiallisten kesken. Tähän Hovioikeuden tuomioon on Heikki Kinnunen alamaisesti anonut muutosta. Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkittavak seen ja katsoo ettei Heikki Kinnunen ole tuonut esiin syytä muuttaa Kovioikeuden yllämainittua tuomiota, jonka varaan asia siis jääpi. Tätä kaikki asi anomaiset alamaisuudessa noudatta koot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa. Henr. Bormius E. Johansson. Henr. Rosenius E. Johmsson Henr. Rosenius E. Johansson Fastikornnad. Julina Hummelin 434
Den 21. September 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Köpe Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, rå nedsatt revisionsskilling, från Riborgs Hofrätt inkommet mål emellan Handlanden Otto Ferdinand Strömberg, från Kotka stad, sökande, och innehafvaren af Holner Färvensabrik i Köln, Handelshuset Bernhard Kahn & Co, uteblifven svarande, angående fordran: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 21. September. ber 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Efter Handlanden Strömberg ågången stämning har Handelshuset Bernhard Kahn & 10: vid Rådstufvurätten i Kotka stad anfört, att sedan Handlanden Strömberg genom en af honom den 1. Oktober 1896. i Kotka till Kolner Fartenfabrik utfärdad skriftlig order från nämnda fabrik reqvirerat hvarjehanda färgåmnen att levereras från Sgr: R. B. - E. J. F. E.J. H.  E. A- 435 No 991. Pag. 69. R. D. 1899.
"Köln af Rotka inom April och Maj månader påföljande år och dervid tillika förbundit sig att betala priset för sagda varor i Koln emot en fyra måraders trätta, så hade Handelshuset Bernhard Kahn & Co i anledning häraf tillsändt Handlanden Strömberg i Kotka de sålunda bestälda varorna. hvilkas pris, enligt en af Handelshuset den 27. April 1897. utfärdad faktura, utgjort ettusen etthundra tjugufem Reichsmark nittio Pfennige; och som Handelshuset Bernhard Rahn 4. Co, oaktadt fakturans innehåll förfallit till betalning redan den 27. Augusti 1897, icke ens ännu den 18. December som ma år fått emottaga liqvid för de välda varorna, har bemälde handelshus å Rådstufvurättens sammanträde nästnämnda dag yrkat Handlanden Strömbergs förpligtande att till Handelshuset gälda fakturans innehåll med ettusen etthundra tjugufem Reinhechsmark nittio Mennige jemte ränta och errättning för rättegångskostnaden. I saken hörd har Handlanden Strömberg väl medgifvit, att han bestålt ifrågavarande varor genom förenämnda reqvisitionssedel, men tillika framhållit, att han gjort beställningen under den förutsättning, att varorna på grund af den aflåtna regvisitionen skulle levereras fritt i Kotka inom April och Maj månader 1897, hvarför och då endast en ringa del af det kontraherade partiet anländt till bestämmedseorten den 29. Maj, medan återstoden ankommit det först den 22. Juni och 24. Juli samma år och då jemväl i skadadt skick, ity att en del fat hade söndrats och bräckts med den påföljd att deri förvarade färgämnen dels utrunnit och dels förordnats, Handlanden Strömberg vägrat att emottaga sagda varor och derom jemväl underrättat bemälda handelshus; och som nämnda varor sedermera utan Handlanden Strömbergs medverkan blifvit försålda å offentlig auktion å tullkammaren i Kotka till betäckande af tillom136
kostnaderna för samma varor och sålunda ej ens kommit honom tillhanda, har Handlanden Strömberg motsagt käromålet. Sedan Handelshuset Bernhard Kahn R Co i anledning häraf åberopat sig på den af Handlanden Strömberg utfärdade regvisitionsordern och förklarat densamma icke kunna uppfattas annorlunda, än att varorna borde afgå från Köln inom April eller Maj månader, hvilket jemväl skett, har Rådstufvarätten medelst den 18. December 1897. afkunnadt utslag i saken utlåtit sig och, på upptagna skäl, förkastat käromålet såsom foglöst. Hofrätten, under hvars pröfning Handelshuset Bernhard Kahn 4. Co i vadeväg dragit målet, har genom den 18. Februari 1899. deri gifven dom yttrat sig, att alldenstund den i reqvisitionssedeln intagna och af Handelshuset Bernhard Rahn si Co sedermera godkända bestämningen, att ifrågavarande varor skulle levereras från Köln, af Kotka under April och Maj månader förberörda år 1897, icke innefatta de föreskrift om leveransaftalets fullgörande i Rotka, utan endast skyldighet för säljaren att afrända den bestälda varan från Koln inom sagde tid samt att derjemte draga försorg om gäldande af assurans och öfriga kostnader för varans öfversändande till Kotka, fördenskull och emedan Handlanden Strömberg ej ens föreburit, att Handelshuset Bernhard Raha v. 6o brustit i sitt åtagande härutinnan, utan af handlingarna i målet fastmer framginge, att ännämnda värer i synbart godt skick redan den 13. Maj 1897. blifvit inlästade i Antwerpen för vidare befordran öfver Helsingfors till Kotka, ty och då Handlanden Strömberg 137
sålunda icke visat giltig grund för sin vägran att omhändertaga sagda varor, pröfvade Hofrätten rättvist med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, ålägga Handlanden Strömberg att till innehafvaren af förberörda fabrik, Handelshuset Bernhard Staten & Cogenast emot qvitto utgifva fordrade ettusen etthundra tjugufem Reinheriksmark nittio Idennige, antingen i tyskt mynt eller ock i finskt mynt efter gällande kurs vid betalnings tiden, samt att dessutom erlägga ej mindre ränta å dessa medel, efter fem för hundrade om året, från lagsökningsdagen den 18. December 1897. tills full liqvid följde, än äfven etthundra femtio mark i ersättning för Handelshusets under målets behandling vid Råd stufvurätten hafda kostnader. Uti denna Hofrättens dom har Handlanden Strömberg i underdånighet anhållit om ändring. Hvad sålunda förelupit och handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner Handlanden Strömberg icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken fördenskull kommer att bero. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. J Hans Kejserliga Majestäts Höga Nämn, Dess Senat för Finland: Henr. Borenius Em. Forsman. Andersin. Öchnusa Ettebel Karl Anderssjös 438
Den 21. September 1900. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, dels rå nedsatt sessionskilling, dels utan erlagda afgifter från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Handlanden Edvard tström, från Åbo stad, å ena, samt Trätutkammaren i sagde stad, på den andra sidan, ömsom sökande och svarante, angående Handlanden Abrams föråligtande att emot lösen afträda andelar af en original tomt i berörde stad: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justilie Depar lement, i Helsingfors, den 21. September 1900. Kejserligt Senullen har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat: att Bankderiktören Leonard Gastrin uti en till ofvanbemälde Protocolkammare ingifven skrift anhållit, att Drätselkammaren ville i afseende åreg tering enligt nu gällande stadsplan för bo af Bankdirektoren Castrén tillhöriga tomten No 5. i åttonde qvarteret och spande stadsdelen af sagde stad vidlaga utgärd bland annat derom, att Handlanden Ojde 71. B. - E. J. E. F. - J. C. H. - Extra. N°pps. Pag. 48. R.D. 1899. 0
Åström, som egde tomten No 6. i samma qvar ter, ålades att till Bankedirektören Gestrin mot lösen afstå den till 1237. qvadrätheter uppgående andel af i förra Södra qvarteret af berörde stad belägna oregterade tomten No 67., hvilken af Åström innehades, men hörde till Gestrins förenämnda tomt, jemte de å denna andel befintliga hus; att Drätselkammaren i anledning häraf lätit föranstalta värdering af nyssnämnda tomt No 67., dervid de å sagda tomt uppförda hus och byggnader jemte part och plank, med fästadt afseende derå att Magistraten i Åbo, vid af Handlanden Åström gjord ansökning om rätt att förandra fäsäden å ett af boningshusen på samma tomt, uti beslut för den 7. April 1888. såsom vilkor härför bestämt, att vid inträffande inlösen af tomten Handlan den Åström eller hans råttsinnehafvare icke finge göra anspråk på ersättning för de kostnader denna förändring medförde, åsatts följande vården, nämligen: a) ett envänings boningshus af trå under anfäll tak 5000. mark, b.) ett enahanda boningshus i två väningar 2,000. mark, C./ en magasensbyggnad, delves af stock, delvis af bräter, med tegettat 1,200. mark, d.) en mågasinsbyggnad, till en del af resvirke och teget, till en annan del af stock, jemväl inder tegeltak 3000. mark, ej tre bröd skjul under asfattlak tillsammans 150 mark, f.) port och plank 219. mark, g. 1237. qvadratheter tomtyta, efter beräkning af 7. mark 50. penni för qvådratmetern, 9,277. mark 50. penni och h.j 387, 5. gradratmeter tomtyta, efter 5. mark qvadratmetern, 2937. mark 50. penni eller således sammanlagdt 24,154. mark, af hvilket belopp belöpte sig å regtering jemväl underkaslade tomten No 2. i änsagda åttonde qvarter för hus och byggnader 3142. mark och för 587, s. qvådralmeter tomtyta 2,937. mark 50. penni samt å Bankdirektoren Gestréns ifrågakomna tomt för hus och byggnader SS, 827. mark och för 1837. vadralmeter tomtyta 9,277. mark 50. penni; att Handlanden Askom, öfver Bank direktören Gestréns omordade ansökning hörd, ansett ofvanuppräknade varden vara attför laga och förty undandragit sig att mot det sålunda osalla ersätt440
ningsbeloppet afträda ifrågavarande tomt andelar med byggnader; att Bankdirektö ren Gestrin emellertid åtagit sig att i lösen för de 1237. qvadsatenter mark af tomten No 67., som genom regteringen komme att tillfalla tomten No 5., och för de å samma andel befintliga hus erlägga det belopp domstol vid uppkommen rätte gång kunde bestämma, hvarhos Gestrin förpligtat sig att för egen räkning och efter det pris domstol faststälde inlösa de byggnader, hvilka i följd af regteringen infölle på vastra hälften af tomten No 2, men egaren till sagda tomt icke vore skyldig att inköpa, samt att, ifall Gestrin ej kunde med vederbörande träffa aftal om bibehållande af sistnämnda hus å deras nuvarande plats, undanskaffa desamma; att Drätselkamma ren hös Stadsfullmäktige i Åbo hem stält, utom annat, att Dratsekommaren finge bemyndigande att i stadens namn emot Handlanden Åström vid domstolutföra talan om Asträms förpligtande ett uti ofvanantydt afseende afträda inke allenast de 1237. qvadratheter mark, hvilka af tomten No 67. komme att tillfalla tomten No 5., utan äfven de 587, 5. gradratmeter mark, som af förstsagda tomt inlölle å vastra hälften af tomten No 2. i berörda åttonde qvarter, jemte de å dessa tomtandelar befintliga byggnader, för hvilka Aström vore berättigad att erhålla ersättning, emot den löseskilling domstol kunde bestämma; samt att Stadsfullmäktige medelst beslut den 19. November 1896. godkänt Drälselkammarens omordade hemställan. Härä har Drätselkammaren, på Handlanden Åström ågången stämning, vid Råd stufvurätten i Åbo stad yrkat att, enär i frågavarande lomtandelar, enligt gällande bestämningar om regtering af Åbostad vore uproparation underkastade, Handlanden Åström måtte åläggas att till staden afstå desamma med å dem befintliga byggnader, port och plank emot ofvan uppgifna värderingssumma eller ock emot det belopp Rätten i sådant afseende kom me att fastställa Isaken hörd, har Handlanden Åström framhållit, att han borde utfå ersättning 41