Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
että Ville Viljakainen, joka erään velhojansa 28. päivänä Syyskuuta 1911. tekemän hakemuksen johdosta oli 12. päivänä seurannutta Lokakuuta velvoitettu luovuttamaan omaisuutensa konkurssiin, jossa valvonta oli toimitettu 13. päivänä Tammikuuta 1912, oli konkurssin aikana yhdessä vaimonsa Tilda Väisisen kanssa 24. päivälle Elokuuta 1911. päivätyllä, mutta sanotussa Lokakuusia lopulliseen muotoon laaditulla kauppakirjalla 8,500. markan suuruiseksi ilmoitetusta kauppahinnasta sekä Ville Viljakaiselle, Tilda Väisäselle ja tämän veljelle, talolliselle Matti Väisäselle maksettavaa elinkautista eläkettä vastaan myynyt Juhana Viljakaiselle omistamansa kolmanneksen Ristolan perintötalosta No 6. edellämainitussa Mynttilän kylässä ynnä kaiken irtaimen omaisuutensa; mutta koska Juhana Viljakainen ei ollut kauppahinnasta maksanut muuta kuin mitä hän oli konkurssin aikana nostanut Suomen Hypoteek kiyhdistyksen tilaan kiinnitettyä velkakirjaa vastaan Ville Viljakaiselle myöntämästä 5000. markan lainasta ja kysymyksessä oleva kauppa todollisuudessa oli Ville Viljakaisen velkojain vahingoksi tihty lahjoitus, on August Ruhanan vaatinut, että tuo luovutus, jota mikäli se koski kiinteistöä ei vielä ollut laissa huudatettu, purittaisiin ja luovutettu omaisuus tuomittaisiin Ville Viljukaijen konkurssipesälle. Kanteesta kuultuna on Juhana tiljakainen väittänyt, että moitteenalainen kauppa oli lopullisesti päätetty 24. päivänä Elokuuta 1911. eli siis enemmän kuin 30. päivää ennen konkursrin alkua; jonka vuoksi ja hosbei kauppaan julkautunut irtain omaisuus niin ollen enää ollut August Ruhasen mainitsemilla perusteilla konkumipesään takaisin saatavissa ja myydyn kiin965
teistön hinta, jota Juhana Viljakainen ei ollut maksanut Suomen Hypoteekkiyhdistykseltä nestetuilla varoilla, siihen nähden että Ville Viljakainen oli 23. päivänä Marraskuuta 1895. ostanut saman tilan 7000. markalla, oli pidettävä kohtuullisena, Juhana Viljakainen on vastustanut kunnetta ja anonut hervausta oikeudenkäyntikuluistaan. Sittenkun Ville Viljakaistakin oli asiassa huultu, on Kihlakunnanoikeus 14. päivänä Marraskuu ta 1912. julistamassaan päätöksesja lausunut, että Ville Viljakaisen, joka 24. päivänä Elokuuta 1911. lainmukaisessa järjestyksessä tehdyllä kauppakirjalla oli yhdenja Tilda Väisäsen kanssa SS 50. markan kauppahinnasta ynnä myyjille ja Matti Väisäselle mooitettavasta eläkkeestä myynyt puheenaolevan talon ynnä irtaimen omaisuutensa Juhana Viljakaijelle, oli tätä kauppaa tehdessään pitänyt tietää joutuneensa sellaiseen häviötilaan, ettei hän voinut saamamiehiansa tyydyttää, josta asianhäärästä Juhana Viljakainen silloin myöskin oli ollut tietoinen; minkä vuoksi ja kun sanotulla kaupalla ilmeivesti oli tarkoitettu loukata mainittujen velkojain oikeutta eikä se seikka, että kauppa oli tapahtunut aikaisemmin kuin 30. päivää ennen Ville Viljakaisen konkurssin alkua, voinut riistää Ville Viljakaisen velkojilta oikeutta saada myyty irtaimistokin henkurssipusään peräytetyksi, kun tuo irtaimisto oli myyty samassa kaurassa kuin kiinteistö ilman että irtaimisten hinta oli kauppakirjassa erikseen määritetty, Kihlakunnanoikeus on, nojautuen Konkurssisäännön 46. SS:n l. kohtaan, sellaisena kuin se on muutettuna 3. päivänä Joulukuuta 1895. annetussa Keisarillisessa asetuksessa, julistanut moitteenalai966
sen kaupan bokonaisuudessaan peräytyneeksi ja siinä myydyn sekä kiinteän että irtaimen omaisuuden niine tuloineen, jotka sama omaisuus kaupan jälkeen oli Juhana Viljukaiselle ehhä tuottanut, mainitulle konkurssipesälle heti luovutettavaksi sitä vastaan, että honkurssipesä korvaisi Juhana Viljakaiselle hänen ostamaansa omaisuuteen mahdollisesti panemansa tarpeelliset kustannukset kuin myöskin suorittaisi Juhana Viljakaiselle takaisin niin suuren osan kauppa hinnasta, kuin Juhana Viljakainen oli siitä maksanut, joiden kustannusten ja hintaosan määristä asianosaiset, elleivät he niistä muuten sopisi, saisivat erikseen riidellä Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juhana Viljakainen oli vetoamalla saattanut jutun, on 23. päivänä Heinäkuuta 1913. antamallaan tuomiolla, kun moitteenalainen kauppa oli näytetty lopullisesja muodossaan päätelyksi vastaLokakuussa vuonna 1911., vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja velvoittanut Juhana Viljakaisen viidelläkymmenellä markalla borvaamaan Ville Viljakaisen lenkurssipesällä vastaajapuheval lan valvomisesta Movioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Juhana Viljakainen hakenut muutosta perustelmalla, johon August Ruhanen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tuthinut tämän jutun; ja koska ilmitulleista asianhaaroista pöyselville, että Ville Viljakainen on kysymyksessä olevalla kaupalla, jonka ei ole näytetty tapahtuneen enemmän kuin kolmekymmentä päivää ennen Ville Viljakaisen henkurssin alkua, tarkoittanut vehhojainsa oikeuden loukkaamista, katsoo Keisarillinen Senaatti ettei Juhana Viljakainen ole esittänyt syy967
tä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut ja jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Juhana Vilja häinen suorittamaan August Kuhaselle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden pitujen korvaukseksi, huusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walder Andersin. Johannes Pesonen Walder Andersin. Johannes Pesonen K. R. Helanen K. Auer. No 1673. Siv. 104. R. D. 1911. Valtero. Parviainen. Joulukuun 2 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa metsäkaupan mität tömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa l. Ahlström Osakeyhtiö, Marmarkun pitäjäs tä, on hakijana, ja Talollinen Gabriel Koponen, Takkolan pitäjän Niisniemen kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 2 päivänä Joulukuula 1914 Keisarillinen Senaalle on itsellan esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut liiliä Sakkolan ja Metsäpertin pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa en Gävät Remonen lausunut, että Tatettinen Wasili samelajeff, joka eli olella asukkaaksi kruunun luenteiselle neljännelle osalle taka No 7. Teisniemen kylässä, oli yhdessä vaimonsa Aleksandra Jormolajeffin kanssa vuokravälikirjalla 25 päivältä Elokuuta 1903 6700 markan hinnasta Läsnä: T. S. - A. L. B. t. A. R.
ja 10 markan vuotuista vuokramaksua vastaan luovuttanut toiminimelle A. Ahlströmille tai sen oikeudenomistajalle kaksi hallitsemaansa talonosaan kuuluvaa maapalstaa 1. päivään Toukokuuta 1910 saakka, oikeudella vuokrakauden kuluessa palstatilta ottaa välikirjassa lähemmin määrättyä kokoa olevat mänty - ja kuusipuut, ja että Wasili Jormolajeffin kuoltua vuonna 1906 hänen poikansa Pekka Jermolajeff, joka yhdessä äitinsä Aleksandra Jormolajeffin sekä veljien sä Andrei ja Aleksander Jormolajeffin kanssa oli 13 päivänä Marraskuuta 1908 lunastanut sanotun talonneljän neksen perinnöksi, oli kauppakirjalla 21 päivältä seurannutta Joulukuuta myynyt Gäväl Remoselle osuutensa tilasta eli kuudennentoista osan koko talonnumerosta, joka osuus yhävieläkin ole talonneljänneksen muista osista jaolla erottamatta ja koska neljättävää oli, että A. Wilhelm Osakeyhtiö, jolle toiminimi A. Ahlström sillä välin oli siirtänyt puheenalaisen vuokra - ja hakkuuoikeuden, piakkoin ryhtyisi kerrotulla tavalla ostamaansa metsää hakkauttamaan en Gavril Komonen vaatinut, että kun ei Komonen eikä Pekka Jormola jefkaan tilan perintöluontoisena ollessa olleet antaneet suostumustan ja edellä sanottuun, ennen tilan perinnöksi ostaa tehtyyn metsäkauppaan, kysymykseen tullut vuokraja hakkuuvälikirja julistettaisiin mitättömäksi, mikäli se loukkasi Komosen omistusoikeutta yllä mainittuun tilaan. Asiasta kuulustettuna on A. Ahlström Osakeyhtiö väittänyt, että Pekka Jormo lappi, joka oli syntynyt 29 päivänä Kesäkuuta 1886 oli, kuten muutkin Wasili Jormolujeffin oikeudenomistajat, Helmikuussa vuonna 1907 kirjallisesti hyväksynyt puheenalaisen välikirjan, ja että he kaikki yhdessä olivat sovitusta hinnasta kantaneet 25 päivänä sanottua Helmikuuta No 2 markkaa ja 8 päivänä Joulukuuta 1908 silloin jäännöksenä ollut 3300 markkaa, joten mainittu vahkir969
ja oli katsottava heitä kaikkia sitovaksi simminkin kan koko sovittu hinta ole tullut yhdyspesän hyväksi; ja kun sitä paitsi Gäväl Koponen oli, ostaessaan Pekka Jormolajeffin tilanosan, tietänyt välikirjan olemassa elon eikä niin ollen ollut voinut saada parempaa oikeut ta talonosaan kuin mikä Pekka jirmolajeffella itsellään oli ollut, inAhlström Osakeyhtiö, huomaallaen sen ohessa että vuokrasopimusta tehtäissä hakkuu oli edellytetty alkavaksi vastakun asianmukainen perintökirja oli saatu, joten sopimusta ei voitu pitää laittamana, anonut kannetta hyljättäväksi; minkä jälkeen ja kuulustettuaan asiasta Pekka ja Andra Jormolajeffia ynnä Aleksandra Jormo lajoffia, viimeksimainittua myöskin Kaikäisen Aleksander Jormolajeffin holhoojana, Kihlakunnanoikeus jossa asianosaiset kumpikin ovat pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikulislaan, on 20 päivänä Maaliskuuta 1909 julista mallaan päätöksellä siinä mainitulla perusteilla julistanut kysymyksessäolevan välikirjan voimattomaksi, mikä li se laukkasi ja supisli Gäväl Kemosen omistus ja käyttäoikeutta talon osaan, ja velvoittanut A. Ahlström Osakeyhtiön oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi suorittamaan Gäväl Komoselle satakymmenen markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi A. Ahlström Osakeyhti oli velaamalla saattanut jutun, on 11 päivänä Helmikuuta 1911 antamallaan tuomiolla, koskei osakeyhtiö ollut väillänytkään savil Timosen hyväksyneen kysymyksessa olevaa välikirjaa tahi vätikirjan muutenkaan olevan Kimosta sitävän jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden loppupäätöksen varaan, sen ohessa ulvoittaen A. Ahlström Osakeyhtiin suorittamaan Gavil Kemoselle viisikymmentä markkaa korvaukseksi hänellä Hovioikeudessa ollasta kustannuksisla. Hovioikeuden luemisen ei A. Ahlström Osakeyhtiö anonut muutosta perustelmatta, johon såväl Kemonen on vastannut. 370
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei A. Ahlström Osakeyhtiö, joka ei ole näyttänyt edellä mainitun välikirjan olevan Euoril Kemosta sitavan, ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan osa keyhtiä suorittamaan Gärril Kemoselle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: toin vaimoski. Afred Liuksiala toin vaimoski. Afred Liuksiala B Anneberg A. V. Ollusluvaara T. J. Jumfelt. Den 3 December 1914. Kejserliga Senatens för Finland gifter dels på nedsätt revisionskilinkommit mål angående, bland annat, afträdande af särskilda holmar och skär emellan Finska Kronan, för sig, äfvensom vid Syhamn benämnda lötsplats i Semlands socken anställda sötrarne Patäldemannen Johan Erik Gustafsson, Alare lötsarne Henrik Ludvig Henriksson och Karl Evert Michelsson samt Yngre lötsarne Emil Jansson, Johan Erik Söderström, Johan Öhman, Karl Johan Triman och Erik August Öhman, gemensamt, sökande, samt Bonden Johannes August Mattsson från Björkör enstaka hemman i Pöylä socken, svarande Gifven fastitiedapartementet den 3. Febcember 1914. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu år i frågaSed: R. G. H. B. K.S. R.S - A. A. 671 No 1674. Pag. 48. R. T. 1910. dom uti ett, dels utan erlagda afling, från Kejserlige Åbo Hofrätt
inhämtat följande: Tid Häradsrättens i Pogli sockens samt Kokar och Sottunga kapellers tingslag sammanträde den 15. Mars 1859 har Bonden Mathias August Mattsson yrkat, att Sötsarne vid dåvarande Rödhamns lötsplats i Somlands socken Gustaf Adolf Pettersson, Henrik Ludvig Henriksson och Samed Gustaf Nordlund, hvilka utan laga rätt innehade Sängskär, Wivärskar och Sundskär benämnda holmar med särskilda invid dessa belägna mindre grund underlydande Mathias August Mattsson då tillhöriga Björkor hemman i Pöylö socken, måtte förpliktas att ej mind re till Mathias August Mattsson afträda dessa holmar och grund jämte rättigheten att omkring desamma idka skytte och fiske än godtgöra Mathius August Mattsson umgälderna i målet. I saken hörde hafva Gustaf Adolf Pettersson och hans medparter till stöd för sin rätt att besitta ifrågavarande skär åberopat ej allenast ett den 4 Februari 1818 till för tiden varande Inspektören för Setsverket i landet aflåtit Nådigt rerkrigt, däri Hans Kejserliga Majestät bifallit, bland annat, att Sundskörs då för Kronans räkning utarrenderade fiske finge, dock först efter det tiden för dess arrende utlupit, öfverlåtas åt lotsarne å Rödhamns lötsplats till nyttjande utan och Finansexpeditions i Kejserliga Senaten för Finland skrifvelse af den 20 Oktober 1858 till tjänstförrättande Guvernören i Ibo och Sjöneborgs län, i hvilken skrifvelse Tinansexpeditionen, med anledning af Guvernörsämbetets i samma länframställning beträffande den ansökning om fortfarande nyttjo - och besittningsrätt till, utom andra Sundsvärs kippor inom Semlands socken, hvarmed lötsarne vid Rödhamns lötsplats hade till Guvernörsämbetet inkommit, meddelat tjänstförrättande Guvernören det Kejserliga Senaten, enär ifrågavarande 972
Sundskärs kippor på grund af Nådiga förordnandet den 4 Februari 1815. hade blifvit till bemälde lotrars desposition öfverlåtna, funnit godt berörda ansökning bevilja, i följd hvaraf frågan om samma klippors åtar renderande för Kronans räkning skulle förfalla; och hade Gustaf Adolf Pettersson och hans medparter yrkat att, emedan de sålunda styrkt sig ega laglig besittningsrätt till omförmälda holmar och grund, Mathias August Mattssons talan i målet blifvi såsom obefogad förkastad, hvarefter Häradsrätten medelst utslag, afsagdt berörde 15 Mars 1889, afgjort målet. Härå har Hofrätten, under hvars pröfning saken i vadeväg dragits, genom dom den 17 Februari 1870 dari sig utlåtit och enär Gustaf Adolf Pettersson och hans medparter stödt sin rätt till sagda holmar och grund därpå att de vore Kronan tillhöriga och blifvit af densamma anslagne lötsarne å Rödhunens lott 973 plats till nyttjande, men Kronon mellertid icke blifvit i saken hörd förvisat målet tillbaka till Härads rätten på det Kronan blefve försatt i tillfälle att bevaka sin rätt i sakon. sedermera har Johannes August Mattsson i afseende å fullföljande af omförmälda talan lätit till 1706 års ting i tingslaget instämma Finska Kronan äfvensom samtliga vid Nyhamn benämnda lötsplats i Somlands socken anställde lotrar, nämligen Sotsäldemannen Johan Erik Gustafsson, Alare lötsarne Johannes lindqvist, Henrik Ludvig Henriksson och Erik Eriksson samt Yngre lotrarne Emil Jansson, Karl Evert Miekelsson, Johan Erik Söderström, Johan Öhman, Karl Johan Tuman och Erik August Öhman samt, med förmälan att Johannes August Mattsson numera egde 23 af Björkor hemman och på grund af ett emellan honom och hans moder Bondeen kan Kristina Kansila Mattsson den
25 Januari 1904 belefvadt skriftligt kontrakt innehade jämväl den återstående tredjedelen af hemmanet, inför Häradsrätten yrkat, att Finska Kronan samt Johan Erik Gustafsson och hans ofvanuppräknade medparter, hvilka, efter det Rödhamns lötsplats i Semlands socken underlagts Nyhamns lötsstation, innehade samma holmar och grund, ehuru de ej egde därtill någon laglig rätt, måtte förpliktas att till Johannes August Mattsson afträda sagda kolmar och grund jämte rättigheten att omkring desamma idka skytte och fiske. I afseende å svaromål i saken hafva Finska Kronan samt Johan Erik Gustafsson och hans medparter genmält, att då Björkör hemman den 4 Oktober 1887 af Johannes August Mattssons aflidne fader Mathias August Mattsson skatteköpts, sadant skett under den förutsättning att lotsarne å Rödhamn skulle bibehullas vid den dem genom förenämnda Sädiga reskript och Kejserliga Senatens skrifvelse tillerkända besittnings rätt till ofvannämnda holmar och pund, hvarför Finska Kronan samt Johan Erik Gustafsson och hans medparter emotsett käromålets förkastande. Efter det äfven Chifven för Ålands lötsfördelning Kaptenen Uno August Hjelt, som å Öfverstyndsens för Sotsoch Pyrinrättningen i landet vägnar öfvervarit handläggningen af målet blifvit däri hörd, har Häradsrätten medels den 5 Juli 1906 afkunnadt utslag utlåtit sig i saken och funnit däri vara lagligen styrkt, att vid den 1. Mars och 6 Juni 1774 erderbörligen försiggången matning af Björkor kronvallmänning i Pöglö socken tvist underkastade holmar Sängör, hvarskar med därtill hörande Sivarskärsgäddaren samt Sundför och därunder lydande Skräck skar och Yttersträckskar uti måtningsinstrumentet upptagits såsom tillhörande Björkor hemman och uti dess and inberäknats samt att berörda hemman, redan det vid in974
för Häradsrätten den 20 Mars 1775 Jarättad auktion åsatts mantal och ränta, den 4 Oktober 1887 skatteköpts af Mathias August Mattsson och införts i jordregistret med samma årend det vid ofvanberörda skattläggning innehaft, hvarföre och då Kronan vid sagda skatteköp, oaktadt äfven Öfverstyrdsens för Sots- och Testamentt. ningen utlåtande i saken affordrats, endast förbehållit sig rätt att å hemmanets mark uppföra sjömärken samt disponera plats för en lötsuppassningstuga med rätt för löts betgäningen att begagna hämnplats och dittodande väg samt Johan Erik Gustafsson jämte medparter icke gittat styrka, att de hade annan rätt till ifrågavarande holmar än den, som genom omförmälda Rudiga förordnande af den 4 Februari 1815 tillagts fötrarne vid Rödhamns lötsplats och hvilken rätt, om och uti Kejserliga Senatens förberörda resolution af den 20 Oktober 1838 utsades, att Sundskaps blippor blifvit till, lötsarnes disposition öfverlåtna, måste anses afse endast rättigheten till fiske vid sagda holmar, enär nämnda förordnande uti samma resolution åberopades Häradsrätten, med förkastande af käromålet, såvidt det angick rätt till fisket vid Sundskären med därtill hörande Skräckskar och Yttersundskör hvilket fortfarande tillkomme lötsarne vid Pyhänens lötsstation, under hvilken Rödkmans lötsplats blifvit hanförd, ålagt Finska Kronan samt Johan Erik Gustafsson och hans med parter att omedelbart till Johannes August Mattssons fria förfogande afträda ofvannämnda holmar Sängör Svärkär hvarsförsgälderne Sandskar, Skräckskar samt Yttersundskörjämte alla till dem hörande blifpor och grund samt rättigheten att därvid idka skatte och, förutom vid Sundskaren, äfven fiske. Hofrätten under hvars pröfning Johannes August Mattsson och Finka Kronan, hvardera för sig, äf975
vensom Johan Erik Gustafsson, Johan nes Lindqvist, Henrik Ludvig Henriks son, Erik Eriksson, Emil Jansson Karl Evert Michelsson, Johan Erik Söderström, Johan Öhman, Karl Johan Friman och Erik August Öhman, gemensamt, i vadeväg dragit målet, har medels dom den 20 December 1909 låtit vid Häradsrättens förenämnda utslag bero i öfrigt utom att, alldenstund icke utredt blifvit att den lötsarne å Rödhamns lats plats i tiden tillerkända rätt till fiske vid Sundsfären öfverflyttats å lötsarne vid Nyhänens Totrstation, Johannes August Mattsson tillerkänts rätten till fiske jämväl vid Sundskören med därtill hörande Skräckssfär och YttersundskörUti Hofrättens dom hafva Finska kronan, för sig, samt Johan Erik Gustafsson, Henrik Ludvig Henriksson, Karl Evert Michelsson, Emil sansson, Johan Erik Söderström, Johan Öhman, Karl Johan Triman och Erik August Öhman, gemensamt, anhållit om ändring medels pit ingifna deduktioner, dem Johannes August Mattsson bemätt. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner det icke vara utredt, att Sångör samt Sandskär med därunder lydande Skräckskär och Yttersundskar, hvilka unläntagits vid den auktion, som i och för bortarrenderande af inom tingslaget befintliga kronolägenheter den 20. Mars 1775 förrättats inför Häradsrätten och vid hvilken dåvarande åbor å Björkor Thomas Mattsson inropat särskilda andra under Björkde liggande skär samt Björkor hemman åsatts mantal och ränta, blifvit skattlagda till Björkör hemman och sålunda kommit att underlyda detsamma; i anseende hvartill Kejserliga Senaten pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom och Häradsrättens utslag i denna del, johasta Johannes. August Mattssons i saken utförda talan såvidt den angår nyssnämnda holmar och stör, 076
hvaremot vid Hofrättens som i öfrigt eller beträffande Svarshör och Tivarskärsgälderne, därutinnan skältill ändring icke förebragts, skall beroDet alle som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland. Juni Marikoski. Walter Andersin. B. Anneberg K. P. Helanen B. Anneberg K. P. Helanen A. W. Ollusluvaara No 1675. Pag 36. R. 11912 Ilmo Strömsten. Joulukuun 3. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullees sa, talonkaupan purkamista keskevassa jutussa, jossa Merikarvian pitäjän Riispyyn kylässä asuva Talollisenpoika Viktor Nikolai Osterlund eli Nygård on hakijana, sekä Siikaisten pitäjän Pitkelien kylästä oleva Talollinen Oskar Erkkilä, omasta puolestaan ja vaimonsa Amanda Matilda Berndlinlyttärenedesmiehenä sekä entisen Talollisen Berndt Erik Iisakinpoika Nygårdin holhooja na, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 3. päivänä Joulukuuta 1914 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedet Merikarviain ja Siikaisten pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessi on Viktor Nikolai Österlund lausunut, että Berndt Erik Nygård ja hänen vaimonsa Anna JoosepintyLäsnä: A. S. af Bden K A
tär olivat kauppakirjalla 17. päivältä Syyskuuta 1891. myyneet omistamansa neljänneksen Nygårdin verolaloa No 2. Riispyyn kylässä pojallensa, Viktor Nikolai Österlundin isälle Talollisenpojalle Berndt Viktor Nygårdille kauppakirjassa mainituilla ehdoilla sekä että tämä, ehdot täytettyään, oli samana vuonna saanut haltuunsa talonosuuden ja hallinnut sitä kuten isäntä 21 päivänä Heinäkuuta 1907 tapahtumeeseen kuolemaansa asti; mutta leka Berndt Erik Nygård oli 7. pää vänä seurannutta Syyskuuta laaditulla kauppakirjalla omasta ja Anna Joosepintyttären puolesta toistamiseen myynyt sanotun talonosuuden tytlärellensä Amanda Matilda Berndtin tyttärelle ja Oskar Erkkilälle, kuoli nalla siitä, ettei 17. päivänä Syyskuuta 1891. päätettyä kauppaa oltu purettu, on Viktor Nikolai Österlund joka oli lain voiman saaneella terlamentilla omakseen saanut Berndt Siktor Nygården kaiken jäämistön, vaalinut, että Kihlakunnanoikeus, kumolen 7. päivänä Syyskuuta 1907. Nygårdin talon neljänneksestä tehdyn kaupan sekä peruuttain Oskar Erkkilalle ja Amanda Matilda Berndlin tyttärelle siihen myönnetyt lainhuudot, määräisi mainitun talonneljänneksen luovutettavaksi Berndt Viktor Nygård vainajan kuolinpesään, kunnes oikeudenkäynnillä oli selvitetty, minkäläinen oikeus Oskar Erkkilalla ja hänen vaimoltaan sekä Berndt Erik Nygårdilla oli sanottuun pesäänRanteesta kuulusteltuna on Osi kar Erkkilä myöntänyt kauppakirjan 17. päivältä Syyskuuta 1891 laadituksi, mutta viittänyt, ettei Berndt Viktor Nygård ollut sitä hyväksynyt, eikä allekirjoittanut, eikä myöskuun ottanut Nygården talon neljännestä holtuunsa, vaikka hän tosin käyttäen hyväkseen Berndt Erik Nygården vanhuuden heikkoudesta johtunutta kykenemättömyyttä, oli siellä omavaltaisesti menetellyt isännän tavoin joten siis Berndt Erik Nygård ja 178