Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
jalla 26 päivältä Joulukuuta 1910 oli vat Jaakko Röyskölle ja Yrjö Honka vaaralle myyneet omistamansa 18/192 manttaalia Jussilan verotalosta No 4 Palon kylässä 10,000 markan kauppahin nasta, mikä oli maksettava siten että Jaakko Röyskö ja Yrjö Honkanen ra ottivat vastitukseen tilanosuuteen kiinnitetyn, 30 päivälle Elokuuta 1910 päivätyn velkakirjan sisällyksestä 4,000 markasta ja antoivat lopusta 6000 merkan velkakirjan, mutta että Jaakko Myllyniemi sittemmin oli Jaakko Ropkön ja Yrjö Honkanderan vaatimuksesta näiden kanssa 3 päivänä Sandmikuuta 1911. kirjallisesti sopineet tä tilan hinta alennettiin 9000 markkaan, että Jaakko Myllyniemi oli 1/3 osalla vastaava kauppahinnasta joten Jaakko Röyskö ja Yrjö Honka vaara siis sainet omakseen ainoastaan 2/5 talonosasta ja 1/3 jäi Jaa ko Myllyniemelle, sekä että Röysköja Honkavaaran maksettava kauppa hinta, 6000 markkaa, oli suoritettu siten, että Jaakko Röyskö ja Yrjö Honkavaara ottivat vastetukseen 2/3 sasta ennensanotusta 4,000 markan velasta ja loppukinnasta, sittenkuin heidän 380 markun saatavansa Jaakko Myllyniemeltä ensiksi oli kuitattu antoivat 2953 markan velkakirjan; ja ovat Jaakko ja Alma Helena Mylyniemi, ilmoittaen että Jaakko Röyskon ja Yrjö Honkavaaran edelläkerotussa kauppatilaisuudessa antama 0,000 merjan velkakirja oli jätetty heille takaiin vaatineet, että sopimuskirja 3 päiä vältä Tammikuuta 1911 julistettaisiin mitättömäksi, koska Alma Helena Hyllyniemi ei ollut sitä hyväksynyt a kauppa 26 päivältä Joulukuuta 1910 siis pysyväiseksi sekä että Jaakko Sijo ki ja Yrjö Honkavaara velvoitettuisiin Jaakko ja Alma Helena Kyltyniemelle suorittamaan siinä sovi tun kauppahinnan jäännös, joka, kun edellämainitut 380 markkaa kuitattiin ja 2953 markasta oli annettu velkakirja, teki 267 markkaa, 6 prosen ten korkoineen 26 päivästä Joulukuu ta 1010 tahi, jos sopimuskirja katso 199
taisiin pieteväksi, että heidän julistettu siin omistavan 1/3 puheenaolevasta tilasta Kanteeseen vastatessaan ovat saakko Röyskö ja Yrjö Hentavaara viittu neet, ettei Alma Helena Myllyniemellä ollut kannevaltaa asiassa koskei sojat muskirjalla 3 päivältä Tammikuuta 1981 oltu myyty Alma Helena Myllynin melle kuuluvaa kiinteätä omaisuut ta ja, vaikka niinkin olisi ollut, bomnettu ei oltu nostettu yön ja vuoden kuluessa sopimuskirjan kosta; ja kun sopimuskirja siis oli pitevä eikä niit nä myöskin oltu Jaakko ja Alma 20 lena Myllyniemelle luovutettu takairin mitään osaa puheenalaisesta tälonosasta, oli kiinne oikeeton. Simo hin tapauksessa että sopimuskirja katsottaisiin mitättömäksi, oli kannu kuitenkin hyljättävä, sillä sopimus tilaisuudessa oli asianosaisten vällä tehty tilitys ja siinä olivat Juni ko Röyskö ja Yrjö Honkavaara jään neet Jaakko ja Alma Helena Myllyniemelle velkuu 2953 markkuu joka kus yhteensä he olivat Jaakko Myllyniemelle antaneet velkakirjan, eikä Jaakko ja Alma Heleena Myllyniemeltä sen yli enää ollut Jaakko Röyskolta ja Yrjö Henkavaaralta saamista. Jos tuolloista tilitystä taas ei voituisi katsoa tehdyksi, oli huomattuva, että Jaakko Myllyniemi kauppaa tehtäessä 26 päivänä Joulukuuta 1610 oli vakuut tanut, ettei talonosaa ollut rasittamassa muuta velkaa kuin ennen mainittu 4000 markan kiinnitysvelka; että talonosa kuitenkin oli julistettu pakkohuutokaupalla myytäväksi siihen niinikään kiinnitetyn, 2 päivälle Marraskuuta 1908 päivätyn velkakirjan jäännöksen 3,388 markan 54 pennin suorittamiseksi, josta määrästä Jaakko Röyskö oli maksanut 1746 markkaa 99 penniä sekä että Jaakko Möysköltä ja Yrjö Henkavuralla, paitsi viimeksi sanot tuu määrää, vielii oli saatavaa Jaakko Myllyniemeltä laskun mukuun 480 markkaa 40 penniä eli siis yhteensä 1627 markkaa 39 penniä 500
ja ovat Jaakko Röyskö ja Yrjö Henkavaara sentähden vaatineet, että ainakin tällä heidän vastasaata vallansa kuitattaisiin heiltä haettuu saamista. Vastineen johdosta ovat Jaakko ja Alma Heleena Myllyniemi muistutta neet, että sopimuskirja 3 päivältä Tunmikuuta 1911 oli aikaisemmin tehdy kauppakirjan täydennys, jota JaakontMyllyniemi ei ottut ollut oikeutettu ilman vaimonsa suostumusta tehmään, sekä myöntäneet Jaakko Röykön ja Yrjö Honkavaaran esittämän laskun erät, 31 markkaa, 126 markkaa ja 22 markkaa 40 penniä oikeiksi, mutta kieltäneet sen muut erät ja väittäneet, ettei velkakirjasta 2. päivältä Marraskuuta 1908 ollut ollut heidän vastattavanaan niin paljoa kuin Jaakko Röyskö oli sen määrästä maksanut Kihlakunnanoikeus on 29 päivänä Tammikuuta 1913 julistamassaan päivätä sessä lausunut jutussa käyneen sekän le, että Jaakko Myllyniemi sopimus kirjan mukaan 3 päivältä Tammikuuta 1915 oli tullut saamaan kolmannen osan riidanalaisesta talonosasta, mutta koska sopimuskirja sellaisena luovutuskirjana ei täyttänyt lain vaatimia muotoja, on Kihlakunnanoikeus julista nut sen mitättömäksi ja vahvistanut asianosaisten välisen kaupan 26 päivältä Joulukuuta 1910; ja kun Jaakko Köyskön ja Yrjö Honkavaaran sen mukaan tuli suorittaa kauppahintu kymmenentuhatta markkaa siten, että he maksaisivat tilaa rasittavan neljäntuhannen markan kiinnitysvelan ja lopustu antaisivat velkakirjan, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Jaakko Röyskön ja Yrjö Honkavaaran kuittia vastaan suorittamaan Jaakko Myllyniemelle, joka jo oli kauppahinnas ta saanut kaksituhatta yhdeksänsataa viisikymmentäkolme markkaa ja kolme sataa kahdeksankymmentä markkaa eli siis yhteensä kolmetuhatta kolme sataa kolmekymmentäkolme markkaa, jälellä olevan osan kaksituhatta kuusisataa kuusikymmentäseitsemän 501
markkaa kuuden prosentin vuotuisen ne korkoineen kaupantekopäivästä seksi kuin täysi maksu tapahtui, mutta hyljännyt Jaakko Köyskön ja Yrjö Honkavaaran tekemän kuittaus vaatimuksen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juka Röyskö ja Yrjö Honkavaara viteamalla olivat saattaneet jutun, on 20 päivänä Toukokuuta 1914 on tamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen vuraan puheenalaisessa osassa muuta paitsi että, koska oli näytetty, etta Jaakko Röyskö 30 päivänä Maalisko ta 1912 oli Ilmajoen kihlakunnan kruununvoudille maksanut edellätmainitun, 2 päivänä Marraskuuta 1908 annetun velkakirjan sisällyksi tä tuhat sata neljäkymmentäkuuset markkaa yhdeksänkymmentäyhdekpenniä sekä Jaakko ja Alma Heikna Myllyniemi olivat myöntäneet olevansa velkaa Jaakko Röysköltä ja Yrjö Honkavaaralle yhteensä sata seitsemänkymmentäyhdeksiin kaa neljäkymmentä penniä, sanotut päärät yhteensä tuhat kolmesataa kaksikymmentäkuusi markkaa kolnkymmentäyhdeksän penniä olivat viihennettävät Jaakko ja Alma Heluna Myllyniemelle tuomitusta määästä, jotun Jaakko Röyskön ja Yrjö lenkavaaran tuli Jaakko ja Alma Helena Myllyniemelle suorittaa tuhat olmesataa neljäkymmentä markkaa kuusikymmentäyksi penniä Kihlakunanoikeuden määräämme korkoineen Hovioikeuden tuomioon on Jaakko Röyskö anonut muutosta perustelmatta, johon Jaakko Myllyniemi on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkiut tämän jutun; ja koska puheenalaisesta Jaakko ja Alma Helena Myllyniemen omistamasta osasta Jussi lan verotaloll 26 päivänä Joulukuuta 1910 tehityssä kaupassa sovitut ehdot on sopimuskirjalla 3 päivältä Tammikuuta 1911 muutettu, mutta Alma Heleena Myllyniemi ei ole sopimuskirjan allekirjoituksellaan hyväksy502
nyt, sentähden ja kun ei ole näytetty tätä oikeudenkäyntiä nostetuksi myöhemmin kuin yön ja vuoden kuluessa siitä, kuin Alma Heleena kyltyniemi sai sopimuksesta tiedon harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi sanotuilla ja Hovioikeuden asian muusta osasta esittämillä perusteilla jättää sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Hovioikeus on tuomiossa johtunut; ja velvoitetuun Jaakko Röyskö suorittamaan Jaakko Myllyniemelle hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kustannusten korvaukseksi, seitsemänkymmentäviisi markkaa. Pietä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti tina Savikoski Almod Liuksiala. tina Savikoski Almod Liuksiala. B. Anneberg. Sameli Koski. A. W. Hausumma 1/ Alfred Sarva. Huhtikuun 22 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa saamista koskevassa nostojutussa, jossa ovat Talollinen Jaakko Röyskö, Ilmajoen pitäjän Köyskölän kylästä, hakijana sekä Asemanies Juho Hietaharju, Ähtären pitäjästä, vastaajana Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Huhtikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellen ja esittelyttänyt jutun kirjat ja mistä saanut seuraavat tiedot: Juho Hietaharju on ensiksi Waasan läänin Kuvernöörin luona ja, sittenkuin Kuvernööri päätöksellä 3 päivältä Huhtikuuta 1912 oli siirtänyt asian riitaisena asianomaiseen tuomioistuimeen, Ilmajoen ja Seinäjoen pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa 17 päivänä senjälkeistä Syyskuuta vaatinut, että Jaakko. Röyskö ja Nikolain kaupungissa asuva Talollinen Yrjö Läsnä: F. S. A. L. B. t. - A. R.S. K. A. Sa No 691. Pag. 142. R. D. 1914.
Honkavaara velvoitettaisiin heidän 1 päivänä Tammikuuta 1910 Talolliselle Jaakko Myllyniemelle antamansa ja tämän 24 päivänä Heinäkuuta 1911 Juho Hietaharjulle siirtämän, 1 päivänä Tammikuuta 1912 maksettavaksi eräytyneen velkakirjan perusteella Juho Hietaharjulle suorittamaan velkakirjan sisällys kaksituhatta yhdeksänsataa viisikymmentäkolme mark kaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen. Kanteeseen vastatessaan ovat Jaakko Röyskö ja Yrjö Honkavaara lausuneet, että puheenaoleva velkakirja oli johtunut kaupasta, jolla Jaakko Röyskö ja Yrjö Honkavaara 26 päivänä Joulukuuta 1910 ostivat Jaakko Myllyniemeltä hänen omistamansa 3/192 manttaalia Jussilan verotaloa No 4 Ilmajoen pitäjän Talon kylässä ja josta kaupasta paraikaa oli ruta vireillä Jaakko Myllyniemen sekä Jaakko. Köyskön ja Yrjö Honkavaaran välillä; että velkakirja oli annettu 1 päivänä Tammikuuta 1911 eikä 1910 kuten erehdyksestä oli velkakirjaan kirjoitettu; että velkakirjan maksuaika ole määrätty kahdeksi vuodeksi velkakirjan antipäivästä eli siis 1 päiväksi Tammikuuta 1913; sekä ettei Juho Hietahirjalla, koska velkakirja oli annettu määrätylle henkilölle, ollut parempaa oikeutta kuin Jaakko Myllyniemelläkään, joten Jaakko Röysköllä ja Yrjo Honkavaaralla oli oikeus kuitata velkakirjan sisällyksestä saatuvansa Jaakko Myllyniemeltä laskun mukaan tuhat kuusisataa kaksikymmentäseitsemän markkaa kolmekymmentäyhdeksän penniä; ja ovat Jaakko Röyskö ja Yrjö Honkavaara asian näin ollen vaatineet, että kanne liin aikaisen nostettuna hyljättäisiin tahi että ainakin äskensanottu määrä kuitattaisiin Juho Hietaharjun saatavasta. Pastineen johdosta on Juho Hietaharju myöntänyt, että velkakirjan päiväämisessä oli tapahtunut virke, mutta väittänyt, että oli sovittu ainoas501
taan yhden vuoden maksuajasta, joten velka jo oli eräytynyt maksettavaksi, sekä ensin suostunut Jaakko Röyskön ja Yrjö Honkaraaran kuittausvaatemukseen, jos heidän vastasaatavansa oli kuittauskelpoinen, mutta sittemmin kieltänyt Jaakko Röyskön ja Yrjö Honkavaaran esittämän laskun sisällejksen ja koko kuittausoikeuden. Sittenkuin Jaakko Myllyniemiä oli asiassa kuultu on Kihlakunnanoikeus. jossa asianosaiset ovat anoneet korvalleta oikeudenkäyntikustannuksistaan, 29 päivänä Tammikuuta 1913 julistanut päätöksen asiaan; ja koska Juho Hietaharjun kysymyksessä oleva saatava perustui selvään, maksettavaksi eräytyneeseen ja Hietaharjulle siirrettyin velkakirjaan, jonka oikeaperäisyyttä ei oltu kielletty, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Jaakko Röyskön ja Yrjö Honkavaaran alkuperäistä velkakirjaa vastaan kuitattuna Juho Hietaharjulle maksamaan sen sisällyksen kaksituhatta yhdeksänsataa viisikymmentäkolme markkaa korkoi neen kuusi sadalta vuodessa sen antipäivästä 1 päivastä Tammikuuta 1910 siksi kuin täysi maksu tapahtui sekä sadalla markalla korvaamaan Juho Hietaharjun oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Jaakko Röysko ja Yrjö Honkavaara olevat vetoamalla saattaneet jutun, on 20 päivänä Toukokuuta 1914 antanut siihen tuomion; ja samalla kuin Jaakko Röyskön ja Yrjö Honkavaaran edelläkerrottu kuittausvaatemus, josta Kihlakunnanoikeus oli laimenlyönyt antaa lausuntonsa, jätettiin tämän asian yhteydessä varteen ottamatta, koska samoja eriä koskeva yhtäläinen vaatimus oli tehty myös kin toisessa Hovioikeuden jo päältämässä jutussa, jossa Jaakko Röyskö ja Yrjö Honkavaara olivat olleet taisella sekä Jaakko Myllyniemi toisella puolen, ja siinä ratkaistu, on Hovioikeus jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten, paitsi että, koska Juho Hieta503
harju oli myöntänyt että puheenaoleva velkakirja oli annettu 1 päivänä Tammikuuta 1911, korko tuomitulle määrälle oli laskettava tuosta päivästä eikä Tammikuun 1 Jäivästå 1910. Hovioikeuden tuomioon on Jaakko Röyskö anonut muutosta perustelmalla, johon Juho Hietaharju on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja ottaen huomioon että Keisarillinen Senaatti on tämä jäivänä antamallaan tuomiolla jättänyt edellä mainitun, Jaakko Röyskön jaJaakko Myllyniemen välisen riita asian Hovioikeuden siinä antaman tuomion varaan, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Jaakko Röyskö ole käsiteltävänä olevassa ja tussa esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Jaakko Röyskö suorittamaan Juho Hietahun julle, hänellä jutusta täällä olleiden kustannus ten korvaukseksi, seitsemänkymmentäviisi markkaan Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Sepaatti. Kris Suonkoski H Anneberg Samuli Koski. Alpet Luksårds A. W. Rummer Alfred Sarva Den 22 April 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionskilling från Kejserlige Åbo Hof rätt inkommet mål, angående ersättning, emellan handelshuson Nordiska Import Aktiebo laget, från staden Stockholm i konungariket Sverige, samt Dagonet & Tils, från staden Rums i republiken Frankrika, gemen samt sökande, samt firman Matry & Co, från Helsingfors stad, uteblifven svarande: Guven uti Justitiedepartementet den 22 April 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är ifråga, inhämtat följande: Handelshusen Nordiska Import Aktiebolaget och Dagonet 4. Fils hafva på stämning å ferman Mänry & Co vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört att, sedan Nordiska Import Aktiebolaget uti en den 31 Mars 1909 till förman Mänry 4 SS: aflåten skrifvelse för Efde: F. S. - A. L. B. A. R.S. G. A. S. 500 No 692 Pag. 106 R. D. Pag. 106 R. D. 1914.
klarat sig villigt att till firman i afseende å försäljning öfverlämna ett parti hampagne af märket Dagonet 4 Fils på villkor, bland annat, att firman Mänry & Co skulle försäkra hampagnen mot stöld samt förman sedermera emottagit detta och ett annat parti hampagne, så hade, enligt firmans den 26 September 1911 hus derdiska Import Aktiebolaget gjorda med delande, inbrott blifvit begånget i den källare, hvari hampagnilagret förvarats och åtta låder hampagne därvid stulits; och emedan förmån underlåtit såväl att försäkra ham pagnelagret mot stöld som att i tid om stölden anmäla hos polisen, hvarigenom firman försvärat tillrätta skafsandet af det densamma anförtredda godset, hafva handelshusen Andiska Import Aktiebolaget och Dagonet 4. Fils, det förra i egenskap af ägen för Dagenet mils och detta såsom egan af hämpagnen, anhållit om förman Mällryn för åläggande att till Laganet & Tils i ersättning för den stulna champagnen utgifva, enligt räkning, 1113 frånes 40 ientimes frånskt mynt jämte ränta, hvarhos handelshuset Dagonet & Fils anhållit om ersättning för sina kostnader i målet. Sedan firman Mänry & Co, i saken hörd, motsagt käromålet, har Rådstuf vurätten medels den 23 September 1912 af sagdt utslag på däri anförda skäl ålagt förmån Mänry 4 Co att till handelshusen Nordiska Import Aktiebolaget och Dagenet & Tils emot kvitto utgifva fordrade ettusen etthundra tretton frams fyratio erntimes, antingen i franskt mynt eller i finskt mynt enligt vid betalningstiden å orten gälland å vista kurs, jämte fem procents årlig ränta från stämningsdagen den 21 Maj 1912 äfvensom att med etthundra femtio mark hålla handelshusen ersätta för deras kostnader i målet. Hefrätten, under hvars pröfning firman Mäure & Co i väderäg dragit målet, har genom dom den 30 April 1914 afgjort detsamma; och jämte det Rådstufvurättens utlåtande, såvidt 507
firman Mäure 4 Co därigenom ålagts betalningskyldighet till Nordiska InspectAktiebolaget såväl i själfva saken som beträffande rättegångskostnaden, enär yrkanden härom icke i målet framställts, af Hofrätten undanröjts, så och då handelshuset Dagenet i Fils icke styrkt att firman Mänry & Co erhållit i uppdrag att hålla ifrågakomna hempagnelager försäkradt mot tjufnad samt firman visats hvarken hafva brustit i omvårdnaden af godset eller genom sentida anmälan om stölden hos vederbörande myndighet vållat Dagonet & Fils uppgifna förlust, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkastat handelshuset Dagonet & Tils i målet utförda talan. Uti Hofrättens dom hafva handelshusen Nordiska Import Aktiekola get och Dagonet & Tils sökt ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner handelshuset Nordiska Import Aktiehola get icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, hvarvid förty i denna del kommer att bero. Vidkomman de handelshuset Dagonet & Filsändringsansökning finner Kejserliga Senaten, att förmån Mälly & Co, som enligt den i saken föreställda utredningen haft fullt skäl att antaga det ifrågakomna hampagnelädor skulle hållas försäkrade mot stöld, men uraktlåtit att härom förskaffa sig visshet och att i antydt afseende försäkra varan, såväl därigenom som genom sentida anmälan om stölden hos polismyndig het brustit i den omvärdnad om godset, hvartill förman såsom kommissionär varit skyldig, hvarför och då den förlust handelshuset Lagonet & Fils tidet genom att ifrågavarande parti hampagne förkommit obestridt uppgått till ettu sen etthundra tretton franes fyratio entimes, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Holrättens dom i denna del, låta bero vid det slut, hvari Rådstufvurät508
ten härutinnan i saken stannat. Det alle, som vederbör, till efterrättelse lån der Kejserliga Senaten för Finland: telis Saarikoski R Anneberg Samuli Koski. Alfred Luksiala. A. V. Olluluvaan ./. Alfred Sarva Den 22. April 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett utan afgifter från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit sevisionsmål, angående klander af testamente, emellan Villärgaredottern Ida Alexandra Enobsson, från Moisio by och Villagaren August Vilhelm Olin, från Svinöby bägge i Esbo socken, den sistbemälde i uppgifven egenskap af tillförordnad rättsbevakare för Vittagårdöttrarna Tanny Mathilda Jacobsson, från Finnby by i Kyrkslätt socken, och Karin Maria Enooksson, från Sottungs by i Helsinge socken, sökande samt Villagaren Hugo Gabriel Enocksson, jämväl från Moisio by, uteblifven svarande: Gifven uti Justitiedapartementet den 22. April 1915. Kejserliga Senaten har låtit handngarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Sedan Ida Alexandra, Fanny Mathilda, Karin Maria och Hugo Gabriel Sr: F.S - A. L. B.t. A. R.S.R. A. Sa 509 SS: 693. Pog. 137. R. D. 1914.
Enockssons fader, Villagaren Jakob Enokson den 26 September 1910 aflidit samt Hugo Gabriel Enocksson vid Häradsrätten i Esbo sockens tingslag bevakat ett af Jakob Enocksson i lifstiden den 25 Augusti 1907 skriftligen upprättadt testamente, hvarigenom Jakob Enocksson förordnat att Hugo Gabriel Enooksson skulle efter Jakob Enockssons död med full eganderätt bekomma denne tillhöriga Lilla Iisa benämnda holmijämte därå uppförda byggnader i Esbo sockens skärgård, så hafva Ida Alexandra Enocksson och August Vilhelm Olin, den sistbemälde såsom tillförordnad rättsbevakare för Bonny Mathilda och Karin Maria Smeds son, hvilka bägge då varit minderåriga, samt jämväl såsom måls man för sin hustru Jakob Enockssons dotter, Fem Sofia Olin, efter Hugo Gabriel Enobsson ågången stämning vid Häradsrätten i öfvannämnda tingslag yrkat att, emedan utredning saknades därom, att omordade testamente tillkommit på sätt och i den ordning lag i i sådant afseende föreskrifve, sagda testamente måtte förklaras ogiltigtIsakon hörd har Hugo Gabriel Jacobsson motsagt käromålet; därå Häradsrätten, hvarest parterne ömsesides anhållit om godtgörelse för sina rättegångsummgälder, medels den 7 Mars 1912 afkunnadt utslag i saken sig utlåtit samt funnit väl att det ena af de vittnen, hvilka närvarit vid det klandrade testamentets upprättande, till följd af inträffadt dödsfall icke blifvit såsom sig bordt å ed inför Häradsrätten öfver sagda testamentes riktighet afhördt, men då genom den i sapen emellertid förebragta utredningen det klandrade testamentets tillkomst och laglighet kunde anses vara behörigen styrkt, har Häradsrätten förkastat käromålet såsom obefogadt samt skyldigkänt Ida Alexandra Enocksson och August Vilhelm Olin att med femtio mark 510
godtgöra Hugo Gabriel Enocksson dennes uti rättegången hafda kostnader och besvär. Hofrätten, under hvars pröfning Jda Alexandra Enocksson och August Vilhelm Olin i vadeväg dragit målet, har genom dom den 25 Maj 1914 låtit bero vid Häradsrättens utslag jämte det Ida Alexandra Enocksson och August Vilhelm Olin ålagts att ersätta Hugo Gabriel Enriksson dennes i Hofrätten för målet hafda kostnader med fyratiofem mark Uti Hofrättens som hafva Ida tawandra Enocksson och August Vilhelm Olin, den sistnämnde å lanny Mathilda och Karin Maria Enoksons vägnar, sökt ändring Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det Kejserliga Senaten icke till pröfning upptager hvad August Vilhelm Kinhärstädes anfört å Fanny Mathilda Enockssons vägnar, enär hon innan ändringsansökningen blifvit till Kejserliga Senaten ingifven  Alfred Sarva uppnått myndig ålder samt icke befullmäktigat Olin att härstädes föra hennes talan, finner Kejserliga Senaten, beträffande saken i öfrigt, det skäl ej anförts till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty kommer att förblifva. Pet alle, som vederbör till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland till Saarikoski. B. Annberg Samuli Koski. Alfred Luksiala. A. W. Rauttman 511
Huhtikuun 23 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta tullessa, pakkolunasti tun maan korvausta koske vassa jutussa, jossa Talollinen Hiskias Maukonen, Parikkalan pitäjän Kangasran nan kylästä, on hakijana sekä Suomen valtio vastaaja na: Annettu Oikeusosaston 23 päivänä Huhtikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Sittenkun Heinen Keisarillinen lajestuttinsa 11. päivänä Tammikuuta 1904 annetulla Armollisella käskyllä oli suostunut rautatien rakentamiseen Savonlinnan kaupungista Karjalan radalla olevalle Elisenvaaran rautatieasenalle sekä sanottua rautatietä varten Parikkalan ja Kurkijoen pitäjissä tarvittavat maa-alueet, niiden muassa osa Hiskias Maukosen omistamasta perintötalosta No 9 edellämainitussa KangasLäsnä: W. A. J. P. R. H. S. K. 512 Pag 285. R. D. 1911. No 700.