Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Maaliskuuta 1911 on julistanut siinä päätössen ja, koska Antti Parlinen ja hänen asiakumppaninsa sekä Simo Pullinen jotka olivat yhdessä Juho Antinpoika Kaaran perillisten kanssa paimonta petämättä yhteisenä karjalailumena käoltäneet Juho Antinpoika Kiurun perillä ten Antti Kiurun tiluksien rajoittavaa maata, olivat Antti Kiuran maansa rajalle rakentamasta aidasta nautlinut hyötyä laitamatta ottamaan osaa aiden tekeen ja sen luottamiin kustanneksiin, vaikka Antti Kiuru oli heen vidande koon kehoittaneet, sentähden on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Antti Partanen seme Pullisen ja Matti Keuren, viimeikirmainitun holhoojatoimessaan, yhden tilan hallijoina, Matti Keuruen omasta vuolestaan ja Pärtty Kunun, yhdentulan omistajina, Juho Pietarinpoika Kuinen, yhden tilan omistajana, Juho Matinpoika Keuruin, yhden tilan omistaja na, Matti, Antti ja Juho Koljonen ynnä Maria Pullisen, yhden tilan omislajina, kunkin tiluttaan, Komisioni maamittari Zimmermannen pitämän Jakselmeksen mukaisesti viidennettä osalkoko vaaditusta summasta sadasta sitsemästäkymmenestäkahdeksasta marjasta kolmestakymmenestä pennistii olla raan osaa Antti Keuran osuutensa li kärsimien aidanpankustannuksiin ja siinä tarkoituksessa Antti Kiurulle oli kuittia vastaan maksamaan kula in tilaa kohli kolmekymmentäviisi markkaa kuusikymmentäkuusi penniä ekä vastaisesti edelläkäyvien aitajan perusteella ylläpitämään heille kullehen iina lankavan osuuden aidasta 19 päivänä Joulukuuta 1864 tilusten ruujoittamisesta vahinkoa vastaan kotoeläsmella annetun Keisarillisen asetuksen 16 SS:n määrätyn ajan viisi vuotta laki Suomenkin jos he edelleen sanotusta udusta etua nauttisivat, minkä ehosa Antti Karlanen ja hänen asiakumpi nunensa sekä Simo Pullonen wäl velvitetut korvaukseksi Antti Kiurun asiosa karsimista oikeudenkugutikuluista hänelle suorittamaan kulakin tilaa kohli kolmekymmentä markkaa eli yhteensä sataviisikymmentä markkaa 199
Hovioikeus, jonka lulkettavaksi Antti Partanen ja hänen asiakumppaninsa veloamalla olivat saattaneet julun, on Heinäkuun 15 päivänä 1903 antanut lumion asiassa, ja koska Antti Kiuruerottamalla tiluksensa eri aitaukseen, de irtisanonut asiallisten tilusten yhteisväikarjanlaitamana käyttämisoikeuden ja Antti Partanen ja hänen asiakumppaninsa asian näin ollen ja kun hei dan tiluksensa eivät ulolluneet kysymyksessä olevaan ailaan, Kihlakunnan nanoikeuden mainitseman lainkohdan mukaan eiät otteet velkapäät ettamaan osaa aidan panoon Antti Kiurun ja Juho Antinpoika Keuruun perillisten lusten väliselle rajalle, sentähden Havakeus on kumenniel Kihlakunnanoikeuden päätöksen, mikäli se oli mahttu Henoikeuden tutkittavaksi, ja hyljännyt Antti Kiurun asiassa ajaman kantan Kuitenkin saivat asialliset asian laatuun nähden kukin itse kärnä heille oikeudenkäynnestä johteeneet kulutuksen va. Hovioikeuden tuomioon on Antti Käran hakenut muutosta tänne toimittamat laan perustolmatta, minkä jälkeen Antti Partanen ja hänen asiakumppanensa, jotka eiät ole paikattetulopäivänä Syyskuun 16 päivänä 1903. saapuville tulleet, otettuaan jälestäpäin ulos sanotun perustetman kaksoiskappaloon, seuranneen Lokakuun 16 päivänä ovat Keisarillinen Sinaattiin jättäneet kirjoituksen, joka tarkoittaa vastaasta asiassa. Evarillinen Senaatti on tutkinut tämän jäteen; ja sen ohessa että Antti Satasen ja hänen asiakumppanensa edellä mainittu kirjoitus, kun ovat Antti Partanen ja hänen asiakomppanensa ole vastanavaltansa säilyttämistä varten ja sano tun kirjoituksen sisäänantamiseen nähden noudattaneet sääntöja Oikei luvan 10 SS:ni niinkuin tämä lampaikka on asetuksessa 27 päivällä Huhtikuuta 1868 jota laan huomioen ottamalla, katsoo Kaisa ullinen Senaatti, koska on osaksi myön utty osaksi muuten selvitetty, niinhyvin että puheenalainen aita on pantu rajalle, joka erottaa Antti Kiurun ja Juho Antinpoika Kiurun perillisten yksityiset, ku200
dän omistamiinsa osiin taloa No 1. Ida lahdon kylässä kuuluvat laidanmaat biristaan, kuin myös olleivät Antti Sarla ren ja hänen asiakumppaninsa tilakat kohtaa Antti Keuran mainittua laidan maata, eivätkä Antti Partanen ja hänen asiakumppaninsa näin ollen lain mukaan ole velvolliset Antti Keurun kanssa ettamaan osaa kysymyksessä olevan ailan rakentamiseen ja kunnossa pitäme nen, ettei Antti Nippu ole esiintuonut syytä muuttaa sitä loppulutostu, johon Honoikeus ylempänä mainitussa tuomaosa on joktunut ja joka siis pysyvä massa. Täla kaikki asianomaiset noudattakoot "Keisarillinen Suomen SenuulliJ. Tohman Valentin Gummerus. J N Bönnlund Andersin. Kemin Kjelmar Nans Salmros Maaliskuun 15 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jatussa, jossa Maakauppias Asarias Pulkkinen, Rantasalmen pitäjän Ahvensalnen kylästä, on hakijana ja Maanviljelijä Axel Ungern, sanotun pitäjän Sutkisalon kylästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusorastossa Maaliskuun 15 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuen kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Maanviljelijä Ängunin Rantasalmen ja Kangaslammin pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Asarias Pulkkinen siellä lausunut, että Maanviljelijä Ungein oli 20 päivänä Sokukuuta 1900 sitoutunut toimittamaan tsarias Pulkkiselle kolmesataa metristä syltä hyviä, halaistuja petäjähalkoja kuuden markan hinnasta syleltä Ungernin omistaman Haukivedessä olevan Paavalinsaaren rannalle Pulkkisen vastaanotettaviksi Toukokuussa vuonna 1901, sekä että Ungern Särnä: J. G. S. 6. 1/3 - Rb - K. /39/ No 314. Pag 128. R. D. 1903.
sittemmin oli Haukivedessä olevien saarien sa rannoille toimittanut Pulkkista varten halkoja, joiden joukossa kumminkin oli haapojakin ja joista ainakin puolet olevat polttopuiksi kelpäämättömia, ja, kun. tvarias Pulkkinen ei ollut voinut halkoja sellaisinaan ottaa vastaan, Heinäkuussa 1904 antanut erottaa kelpaamattomat halot kolvollisista, jolloin Ungern'in työmiehet olivat katsoneet kelpaaviksi ja Pulkkista vaiten erottaneet kaksisataa kuusikymmentäkaksi ja kolme neljäsosaa syltä; mutta koska nämäkin halot olivat ollut huonoja eikä Asarias Pulkkinen silloin enää ollut voinut niitä käyttää, ja Pulkkinen sitä paitsi, kun Maanviljelijä Unjern ei ollut toimittanut koko sitä halkomaärää, minkä hän oli ottanut hankkiakseen, ei ollut olluteut velvollinen osaa riitä vastaanottamaan, on Asarias Pulkkinen vaatinut että Maanviljelijä Angern, jota Pulkkinen edelläkäsin oli kysymyksessä olevista haloista hyvittänyt tuhannellakahdeksallasadalla kolmellakymmenelläseitsemällä markalla seitsemallä kymmenelläyhdellä pennillä, velvoitettaisiin suorittamaan Pulkkiselle takaisin sanottu samäärä viiden prosentin vuotuisine korkoineen Kantasta kuulusteltuna on Maanviljelijä Ungein kiellänyt puheenalaisten Asasias Pulkkiselle toimitettavien halkojen määrästä ja laadusta olleen sen tarkempaa sopimusta kuin että niitä piti olla noin kolmesataa syttä tavallisia halkoja sekä selittänyt, että Pulkkinen, kun halkoja oli Ungern'ille karttunut viisisataa viisitoista syttä, jälkeenpäin oli luvannut ottaa vastaan kaikki nämä halot; minkä vuoksi ja kun halot olivat Sulkkiselle toimitetut sovitulla ajalla ja niistä se määrä, minkä Ungeri oli Pulkkiselle toimittanut, oli ollut hyviä petäjähalkoja, Maanviljelijä Ungeen on, myöntäen halkojen hintaa vastaan saaneensa Asarias Pulkkiselta tuhatkahdeksansataa kolmekymmentäkuusi markkaa seitsemänkymmentäyksi penniä, anonut kanteen hylkäämistä. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 16 päivänä 202
Syyskuuta 1901. julistamallaan päätöksellä katsonut näytetyksi, että Maanviljelijä Ungern oli sitoutunut Toukokuussa 1901 Asarias Pulkkiselle toimittamaan kolmesataa metristä syltä hyviä, halaistuja pitäjähalkoja, mutta että Ungein'in Pulkkiselle toimittamista haloista, kun Pulkkisen mainittuna aikana piti ottaa halot vastaan, suuri osa oli ollut lahoja ja osa myös halkaisemattomia, jota paitsi halkojen joukossa oli ollut haapojakin; minkä vuoksi ja kun Pulkkinen ei ollut ollat velvollinen myöhempään mitä vastaanottamaan. Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Maanviljelijä Ingernin maksamaan Asarias Pulkkiselle takaisin halkojen hintaa vastaan kantamansa tuhatkahdeksansataa kolmekymmentäkuusi markkaa seitsemänkymmentä yksi penniä korkoineen viisi sadalta vuodessa luettuna 16 päivästä Syyskuuta 1904 sekä kahdellasadalla markalla konvaamaan tsarias Pulkkiselle hänen oikeudenkäyntikulunsa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maanviljelijä Ängern oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Huhtikuun 4 päivältä 1903 katsonut selville käyneen, että Maanviljelijä Ungeen, joka oli ottanut Asarias Pulkkiselle toimittaaksensa kolmesataa metristä syltä laadultaan lähemmin määrättyjä halkoja, sittemmin oli Asarias Pulkkisen vastaan - otettaviksi määrättyihin paikkoihin asettanut viisisataa seitsemäntoista syltä halkoja, joista kaksisataa kahdeksankymmentäyhdeksän ja kolme neljättä osaa syltä oli täysin keldaavaa tavaraa; jonkatähden ja kun Asarias Pulkkinen siis ei ollut ottut oikeutettu kieltäytymään vastaan ottamasta viimeksisanottua palkomäärää, jonka hinta teki tuhatsemän rataa kolmekymmentäkahdeksan markkaa viisikymmentä penniä, Hovioikeus on, kunoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Maanviljelijä Ungern´in Asarias Pulkkiselta kantamastaan rahamäärästä tuhannestakahdeksastasadastakolmestäkymmenestäkuudesta markasta seitsemästakymmenestäyhdestä pennistä Pulkkiselle takaisin maksamaan yhdeksänkymmentäkahdeksan markkaa kaksikymmentäyksi penniä korkoineen viisi sadalta vuodessa 16 päivästä Syyskuuta 1901, jonka ohessa a203
sianosaiset asian laatuun nähden kumpikin itse saivat kärsiä oikeudenkäyntikulunkinsa. Hovioikeuden tuomioon on Asarias Pulekinen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo oikeaksi, kumoton Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden jutussa antaman päätöksen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti 1.J. Sohlmanen Cec Andersin J. G. Sökmanen C. Anders. Valentin hemmanet. Verua Elfning Valentin hemmans. Verner Geling J N Bönlund Eavoniut. Maaliskuun 16 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskovassa jutussa, jossa Kauppias Jyväskylän kaupungissa, Kunnallisneuvosmies Wilhelm Kammonen on hakijana ja Maanviljelijä Jeremias Bergman, Saukaan pitäjän Petruman kylästä, vastaajana Annettu Oikeusosastossa, Maaliskuun 16 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Saukaan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kunnallisneuvosmies Lammonen, Maanviljelijä Bergmanille toimitetun haasteen nojalla, lausunut, että Lammonen oli vuosina 1891 ja 1872 hoitanut Maanviljelijä Bergmanin Jyväskylän kaupungissa omistamia taloja N 62 ja 63 sekä vuosina 1893/1898 taloa No 62 ja ttä Bergman Syyskuun 30. päivänä 1899. päätetyn konttokuranttilaskun mukaan li Kunnallisneuvosmies Kommoselta ostamistaan tavaroista jäänyt Kammoselle velkaa seitsemän markkaa syisemänkymLäsnä: J G. S. K. - R. L. B. J. B. No 316. Pag 97 RD. 1903.
mentäkuusi penniä; ja koska Kunnallisneuvosmies Kammonen ei ollut saanut niitään palkkiota talojen hoitamisesta ja mainittu seitsemän markan seitsemänkymmenenkuuden pennin velka vielä oli suorittamatta, on Kunnallisneuvosmies. Sammonen vaatinut Maanviljelijä Bergmanin velvoittamista Kommoselle maksamaan talojen hoitamisesta kunakin vuonna kahdeksankymmentä markkaa taloa kohti ja edellä mainitut seitsemän markkaa seitsemänkymmentäkuusi penniä eli Kammosen laskun mukaan yhteensä yhdeksansataa kuusikymmentäseitsemän markkaa seitsemänkymmentäkuusi penniä kuin myös korvausta oikeudenkäyntikuluista. Kanteesta kuultuna on Maanviljelijä Bergman ilmoittanut, että Kunnallisuuvosmies Lammonen oli vuodesta 1850 alkaen vähin pitänyt huolta kysymyksessä olevista taloista, mutta väittänyt, että Kammonen, jonka kaupasta Bergman saman ajan kuluessa oli ostanut kaikki tarpeet talouteensa, oli hoitanut taloja vaatimatta siitä erityistä palkkiotaminkä vuoksi ja kun Kunnallisnaivas mies Kammonen ei ollut ennenkuin syksyllä vuonna 1899 pyytänyt korvausta talojen hoidosta, eikä silloinkaan enempää kuin neljäkymmentä markkaa vuodessa, ja Kommonen sitä paitsi syksyllä vuonna 1892 oli Bergmanilta ostanut muutaman fräis kasvin kolmenkymmenen markan hinnasta, joka vielä oli maksamalta, Maanviljelijä Bergman on anonut että kanne oikeettomana hyljättäisiin Kunnallisnaivosmies Kammosen myönnettyä puheenalaisesta saatavastaan lyhennettäväksi äskensanotut kolmekymmentä markkaa, on Kihlakunnanoikeus päätöksellä Marraskuun 26 päivältä 1904, mainitsemillaan perusteilla, velvoittanut Maanviljelijä Bergmanin Kunnallisneuvosmies Kammoselle maksamaan, talon N63 hoidosta vuosina 1891 ja 1892, kahdeksankymmenen markan jälkeen vuodelta, satakuusikymmentä markkaa ja talon No 62 hoidosta vuosina 1891 1898, niinikään kahdeksankymmenen markan jälkeen vuodelta, kuusisataa neljäkymmentä markkaa sekä edellä sanotussa konttokurantti
laskussa mainitut seitsemän markkaa siitsemänkymmentäkuusi penniä eli siis yhteensä kahdeksansataaseitsemän markkaa, seitsemänkymmentäkuusi penniä, siitä kuitenkin lyhennettyä puheeksitulleen fiauskasvin hinta kolmekymmentä markkaa, jota paitsi Maanviljelijä Bergmanin tuli sadalla markalla korvata Kunnallisnavosmies Kammoselle hänen oikeudenkäynti. kulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maanviljelijä Bergman oli vetoamalla saattanut jutun, on Helmikuun 14 päivänä 1903 antamallaan tuomiolla katsonut asiasa selville käyneen, että asianosaiset olivat kauvan aikaa olleet keskenään kauppavaleissä, joista Kunnallisnaivosmies Kammenen oli pitänyt yhtäjaksoista, vuosittain päätettyä ja Maanviljelijä Bergmanille tiedoksi toimitettua konttokuranttitiliä, johon, vaikka se sisälsi myöskin kamme sella olleet tulot ja minot Bergmanin taloista, ei kuitenkaan oltu merkitty mitään palkkiota. Kommosen hyväksi sanottujen talojen hoidosta, sekä ettei. Waanviljelijä Bergman ollut talojensa hoitamisesta puheenalaisena aikana sitoutunut maksamaan minkäänlaista korvausta Kunnallisnaivosmies Sammoselle, joka jo sitä ennenkin oli hoitanut Bergmanin taloja, siitä palkkiota vaatimatta tai saamatta, ja koska näin ollen ja asianosaisten keskonaisistä suhteista muutenkin täytyi olettaa, ettei Kunnallisnaivosmies Kammosen mainittu talojen hoito ollut edes edellyttänyt mitään korvausvelvollisuutta siitä Bergmanin puolelta, Hovioikeus katsoi Kunnallisneuvosmies Kommosen kysymyksessä olevan palkkiovaatimuksen perusteettomaksi, minkä tähden ja kun Rammosen asianosaisten muista väleistä velkoma summa seitsemän markkaa seitsemänkymmentäkuusi penniä oli vähempi kuin hänen lyhennettäväksi myöntämänsä kolmekymmentä markkaa Kihlakunnanoikeuden päätös kumottiin ja Kunnallisneuvosmies Kommosen asiassa ajama kanne hyljättiin Hovioikeuden tuomioon on Kunnallisneuvosmies Kammonen hakenut muutosta perustelmalla, johon Maanviljelijä Bergman on säädetyssä järjestyksessä vastannut200
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, että Kunnallisnervosmies Kammonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edellä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Kunnallisnaivosmies Kammonen suorittamaan Maanviljelijä Bergmanille, hänellä täällä olleiden oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudat. takoot. "Keisarillinen Suomen Senaatti: J. Tohman J. Em. Lupblad O Henric Ljelning A; A; Shnelin. Valentin Gammelas. J Närnlund Vilhelm Blåfield Den 21. Mars 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Wasa Hofrätt inkommet mål emellan Sjömannen Wilhelm Ahlron, från Munnala by i Munsala socken, sökande, och Bonden Henrik Henriksson Ohls, från samma by, svarande, angående ersättning: Gifven uti Justitiedapartementet, den 21. Mars 1904. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Vid Häradsrätten i Nykarleby och Hunsala socknars tingslag har Wilhelm Ohlson, efter stämning å Henrik Ohls, anfört, att sedan Ohlson till numera aflidne Kronofogden i Lappo härad Carl Wolmar Ramberg i afseende å verkställighet lemnat Wasa Hofrätts dom af den 12. Maj 1897., dess medels Henrik Ohls ålagts att till Wilhelm Ohlson utgifva ettusen sjuhundra trettio mark jemte fem procents årlig ränta derå från den 26. September 1895. och trettio fem mark i rättegångskostnadsersättGden J. G. S. A. K. V. L. W. H. J. N. B. V. R. No 340. Pag. 144. R. 2. 1903.
ning, men Henrik Ohls emellertid hos Guvernören i Eura län anhållit att, emedan Wilhelm Ohloon befunne sig å utrikes ort och Henrik Ohls vid bemälde Häradsrätt hade rättegång anhängig om Wilhelm Ohlsons förpligtande att till Ohls utbetala tretusen sjuhundra sextiotre mark tjugu åtta penni, vederbörande utmätnings nan, till hvilken Ohls förmält sig vara villig att inbetala Ohlsons förberörda fordran, måtte förbjudas att till Wilhelm Ohlson eller hans ombud utgifva medlen innan nästnämnda rättegång blifvit slutligen afgjord, så hade Guvernören uti resolution den 28. Maj 1897, i stöd af 7. kap. Utsökningslagen och emot af Henrik Ohls till Guver nören ingifven borgen för kostnad och skada, förbjudit vederbörande utmätningsman att tillsvidare och intill dess annorlunda kunde vår da förordnadt till Wilhelm Ahlson eller hans hustru Maria Akiandra Ohlson utbetala innehållet af ofvansagda dom innan den af Ohls mot Ohlson anhängiggjorda rättegången blifvit afgjord. Efter det Kronofogden Ramberg den 4. Juni 1897. af berörda förbudsresolution erhållit del, samt till betalning af Wilhelm Ohlsons ifrågavarande fordran hos Henrik Ohls åt Ramberg den 28. Juli samma år öfverlemnats ettusen niohundra fjorton mark tjugufem penni, befunnos dessa medel vid den 14. Juni 1899. efter Kronofogden Rambergs sagda år timade död slutförd inventering af medel, som Ramberg omhänderhaft, stanna Ramberg till last såsom balans; och ehuruväl Wilhelm Ahlrons omförmälda fordran genom Rådutufvurättens i Nykarleby stad den 17. Januari 1900. afsagda dom i konkurs och urarfvamålet efter Kronofogden Ramberg ur konkursmassan tilldömts såväl Wilhelm Ohloon som Henrik Ohls med nämnda belopp om ettusen niohundra fjorton mark tjugufem penni jemte fem procents ränta 200
från den 14. Juni 1899., men tillgångarna i konkursen likväl icke försloge till gäldande af ens någon del utaf samma fordran, har Wilhelm Ohlson yrkat, att Henrik Ohls, som genom utverkande af förberörda förbud varit vållande till att Ohlson sålunda gått förlustig ofvanberörda medel, måtte skyldigkännas att till Wilhelm Ohlson erlägga nämnda belopp, ettu sen niohundra fjorton mark tjugufem penni med fem procents ränta från den 14. Juni 1899., dock efter afdrag af hvad Henrik Ohls tillkomme på grund af Häradsrättens uti omförmälda af honom mot Wilhelm Ohlson utförda rättegång den 17. Oktober 1899. afsagda utslag, hvarigenom Wilhelm Ohlson ålagts att till Henrik Ohls utgifva ettusen tvåhundra sextiotre mark tjuguåtta penni med fem procents ränta från den 24. September 1896, derifrån dock afräknad ej mindre fyrahundrafyra mark fyra tiofem penni än äfven sexhundra trettiosex mark sextio penni jemte randa i sistsagda belopp från den 10. Mars 1898. Isaken hörd har Henrik Ohls motsagt käromålet; derå Häradsrätten genom utslag, afkunnadt den 28. Februari 1902, yttrat sig, att alldenstund utredt blifvit att ifrågakomna under betalningsförbud ställda medel af Kronofogden Ramberg i lifstiden förskingats och vid hans död befunnits stanna honom till last såsom bälåns äfvensom att medlen icke kunde ens till någon del utfår från Rambergs till konkurs upplåtna bo, fann Häradsrätten Henrik Ohls, på hvars föranstaltande verkställigheten af Hofrättens oftanämnda dom afbrutits och de deri utdömda medlen kommit att hos Kronofogden Ramberg innestå, vara ansvarig för den förlust Vilhelm Ohlson sålunda kommit att lida samt ålade förty Henrik Ohls att till Wilhelm Ohlson emot kvitto utbetala sagda doms innehåll, dock efter afdrag af hvad Ohls tillkomme utaf Ohlson på grund af Häradsrättens om209
förmälda utslag af den 17. Oktober 1899 Hofrätten, under hvars pröfning Henrik Ohls i vadeväg dragit målet, har medels dom af den 2. Maj 1903. utlåtit sig, att emedan Henrik Ohls allaredan till utmätningsman, som egt till verkställighet befordra Hofrättens förenämnda dom af den 12. Maj 1897, inbetalt domens innehåll ettuden niohundra fjorton mark tjugufem penni och derigenom guldit sin skuld till Wilhelm Ohloon på grund af samma dom, samt den omständigheten att Henrik Ohls i vederbörlig ordning utverkat att förbud för sagda medels omedelbära utbetalande till Wilhelm Ohlson meddelats Kronofogden Ramberg, som derefter förskingrat desamma, icke medförde för Ohls skyldighet att ansvara för medlens behöriga utgifvande till rätter egare, ty blef med upphäfvande af Häradsrättens utslag, Vilhelm Ohlsons i målet utförda talan förkastad. Uti Hofrättens dom har Wilhelm Ahlson anhållit om ändring genom ingifven deduktion, hvilken af Henrik Ohls i föreskrifven ordning bemötts Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och pröfvar ättvist, med upphäfvande af Hofättens dom, fastställa Häradsrättens i saken afkunnade utslag. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: 16. lhmanen A 3/3 pennin16. Viknnam A 3/3 mindinJ Em Luseltag J N Bönlunds Cemeljelning Vuoden Blåfield. 210
Maaliskuun 22. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin desta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa Talolliset Pekka ja tajan Sonkanrannan kylästä, yhteisesti ovat hakijoina ja Talollinen Matti Antinpoika Lällä, sanotusta kylästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu vänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen eittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja mistä saanut tietua seuraavaa: Haastatettuansa Matti Lullun Sortavalan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat Pekka ja Antti Lällä siellä lausuneet, että asianosais ten isä-vainaja Antti Pekanpoika Lälsä oli eläessään 23 päivänä Marraskuuta 1900. suullisesti määrännyt, että hänen jälkeensä jäävä kiinteä omaisuus lankeaisi Matti Lallalle kuin myös, että Matti Lalla Antti Pekanpoika Lallan kuoltua oli mainitussa Kihlakunnanoikeudessa testamenttina valLäsnä: A. K. 12 - H. A. E. No 341. Pag. 160. R. D. tuomio nostorahalla Wiipurin HovioikeuAntti Antinpojat Lillä, Sertavalan piOikeusosastossa, Maaliskuun 22. päi1903.
vonut sanotun määräyksen; muutta koska Matti Lällä oli pakottanut Antti Pekanpoika Lällän tekemään puheenaolevan määräyksen ja sitä niin ollen aoltu tehty siinä järjestyksessä kuin testa mentin tekemisestä on säädetty, ovat Pekka ja Antti Antinpoika Lällä vaatineet, että mainittu määräys julistettaisiin olevan testamentin voimaa ja vaikutusta vailla. Asiasta kuulustettuna on Matti Lällä vastustanut kannetta, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus 19. päivänä lokakuuta 1901. julistumassaan päätöksessä on katsonut selville käyneen, että Antti Pekanpoika Lällä, tehtyänsä puheena olevan määräyksen, oli ilmoittanut sen tapahtuneen pakosta, johon nähden Kihlakunnanoikeus, nojautuen P. K. 16. luvun 1. SS:ään, on julistanut sanotun määräyksen, mikäli se koski Pekka ja Antti Antinpoika Lällää, olevan testamentin voiman ja vaikutusta vaillaHovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Lällä vetoamalla oli sauttanut jutun, on Kesäkuun 13. päivänä 1903. antamallaan tuomiolla katsonut, etteivät Pekka ja Antti Antinpoika Lailli olleet toteensaattaneet Matti Lällän pakottanen Antti Pekanpoika Lällää tekemään puheena olevan määräystä, jonka vuoksi Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on kyljännyt Pekka ja Antti Antinpoika Lällän asiassa ajaman kanteen. Kovioikeuden tuomioen ovat Pekka ja Antinpoika Lättä anonut muutosta. Keisarillinen ilmoatti on tutkinut tänän jutun ja katsoo etteivät Pekka ja Antti Antinpoika Lalli ole esiintuoneet syytii muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, jonka veraan asia siis jää tätä kaikki asianomaiset noudat takoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A. J. Ehnelin. Genom Hjelmmar Fem Lupblad Johannes Iitting. ./. Ant. Charl. Christen 212