Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
vänä Maaliskuuta 1858 annetun Keisarillisen Vikselisäännön 57 SS:n nojalla, velvoittanut Jaakko Vuorenpään alkuperäistä vekseliä vastaan kuitattuna Nopan Osuuskaupalle r. l. suorittamaan viisisataa viisitoista markkaa kahdeksankymmentäyhdeksän penniä, siitä kuitenkin vähennettyä jo suoritetut kahdeksankymmentäkuusi markkaa seitsemän penniä, kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 24 päivästä Helmikuuta 1913 jolloin asia oliensi kerran ollut Raastuvanoikeuden kasiteltävänä, siksi kunnes täysi maksu tapahtui, kuin myös osuuskunnalle maksamaan korvaukseksi sen kuluista Raastuvan oikeudessa seitsemänkymmentäviisi markkaa ja Hovioikeudessa viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Jaakko Vuorenpää anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Jaakko Vuorenpää ole esittänyt syytä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden tuomiota kuin että koska Nopan Osuuskauppa r. l. on Hovioikeudessa ollut muutoksenhakijana, Jaakko Tuorenpää vapautetaan suorittamasta Hovioikeuden hänen maksettavakseen  määräämää korvausta osuuskunnalla jutun vuoksi Hovioikeudessa ollaista kuluista viittäkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: telin Saarikoski. Walter Andersin. telin Saarikoski. Walter Andersin. B. Anneby K. Auer. B. Anneby K. Auer. 554
26 päivänä Toukokuuta 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, talonkaupan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Lakitiedetten kandidaatti Juho Agapetus Nikkilä, Turun kaupungista, hakijana sekä Maanviljelijä Pekka Mankila, Kempeleen kappelin Kempeleen kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 26 päivänä Toukokuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Pekka Mankilalle toimitetun haasteen nojalla on Lakitiedettenkandidaatti Nikkilä Siikajoen, Paavolan ja Rantsilan pitäjäin sekä Revonlahden kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Pekka Mankila kauppakirjalla 26 päivältä Tammikuuta 1911 oli sekä omasta että alaikäisten lastensa puolesta Läsnä: S.S. - A. L. - R. H. - t. R. No 900. No 900 Pag 121 R. 6 1913
Nikkilälle myynyt ja luovuttanut heidän yhteisesti omistamansa, yhdysviljelyksessä olevat Mattilan 5/8 manttaalisen perintötilan No 4. ja Mankilan 1/2 manttaalin suuruisen perintötilan No 10 Rantsilan pitäjän Mankilan kylässä, 150000 markan kauppahinnasta sekä millai kaiken tiloilla olevan irtaimen omaisuuden 5500 markan hinnasta minkä ohessa kauppaan oli sisältynyt myöskin täydellinen hallinta- ja nautintooikeus Mällisen eli Paakkolan talon No 1 sanotussa Mankilan kylässä kolmeen neljännekseen kotimetsäsarkaa ja koko ulkometsäskään, että entinen Talonomistaja Aksel August Lindfors Tampereen kaupungista, oli Nikkilälle ilmoittanut Pekka Mankilan antaneen hänen välitettäväkseen yllämainittujen tilojen myymisen ja vakuuttaneen tilojen metsissä olevan ainakin 6000 neljän sylen päästä mitattua seitsemän tuumaista, 1200 yhtä korkealta mitattua kahdeksan tuumaista ja 42000 niinikään neljän sylen korkeudelta mitattua yhdeksän tuumaista puuta; että Lakiliedettenkandidaatti Nikkilä tämän johdosta oli lähettänyt edustajänsä Maanviljelijän Juho Poutalan yhdessä Lindforsin kanssa katsomaan mainittuja tiloja ja niiden metsiä, ettei Pekka Mankilalla kauppaa tehtäessä ollut olut hallintaoikeudesta Mällisen metsäsarkoihin asiakirjoja mutta että hän oli luvannut hankkia ja Nikkilälle toimittaa täydelliset saantikirjat ennen 15 päivää Maaliskuuta 1911. että Laketiedettenkandidaatti Nikkilä, luottaen muutenkin myytävästä omaisuudesta saamiinsä tiedonantoihin, oli allekiroittanut kauppakirjan ja suorittanut kauppasummasta 10500 markkaa; että Lakiliedettenkandidaatti Nikkilä sittemmin oli saanut tietää, että Mankilan tilan Metsänvartija Matti Huovinen, joka oli Pekka Mankilan puolesta Poutalalle ja Lindforselle näyttänyt tilojen metsiä, oli näyttänyt vieraitakin metsiä muka myytäviin tiloihin kuuluvina, 556
sekä Nikkilä itsekin tullut vakuutetuksi, etteivät ilmoitukset metsien laadusta ja laajuudesta olleet todennukaiset; että Pekka Mankila oli jättänyt Nikkilalle ilmoittamatta että hän välikirjalla 5 päivältä Heinäkuuta 1901 oli vuokrannut eli oikeastaan myynyt Mankilan tilasta tiluksia noin 22 hehtaarin alan; ettei Pekka Mankila ollut täyttä nyt sitoumustaan luovuttaa Nikolälle Mällisen metsäsarkain hallintaoikeuden, minkä vuoksi oli epäittävä että Mankila oli myynyt oikeuksia, joita hänellä ei ollut olut. että Nikkilän tietoon myöskin oli tullut että asian omainen piirieläintääkäri jo noin kolme vuotta sitten oli kehoittanut Pekka Mankilaa tutkituttamaan karjansa, mutta että Mankila oli kieltäytynyt sitä toimituttamasta. lausuen olevansa varma siitä että koko hänen karjansa oli tuleehuksessin saastuttama ja ettei hän sen takia päästänyt eläintääkäriä sitä tarkastamaan, koska tämä määräisi kaikki eläimet leurastettaviksi, ja että Mankila sittemmin oli saanut useita samallaisia virallisia kokoituksia. viimeksi syksyllä vuonna 1910, Mankilan kuitenkaan ryhtymättä minkäänlaisiin toimenpilaisiin; sekä että Nikkilän toimesta 12 päivänä Toukokuuta 1911 pidetyssä tarkastuksessa oli havaittu, että Mankilan tilan 117 nautaeläimestä 75 antoi varman ja 12 epävarman vastavaikutuksen joten ainoastaan 30 eläintä voitiin toistaiseksi pitää terveinä, mutta että näistäkin usea tulisi osoittamaan taudinmerkkejä, kun tauti oli pääs syt niin laajalle leviämään ja saastutta nut naveankin; ja koska Lakitiedet ten kandidaatilla Nikkilällä kysymyksessä olevaa kauppaa tehtäessä ei ollut ottut tietiä edelläkerretuista seikoista ja kaupalta näin ollen edellämainituissa oleellisissa kohdin puuttuivat kaikki edellytykset ja Nikkilän suostumus kauppaan oli annettu aivan toisilla edellytyksillä eikä sitevaa tahdonil maisua kauppaan siis millainkaan 557
ollut ollut hänen puoleltaan oli massa eikä todellista häntä velvoittavaa kauppasopimusta niin muodoin myöskään syntynyt; sentähden ja kun Pekka Mankila sitä paitsi oli kaupan jälkeen vainyt tiloilta tavaroita, jotka kuuluivat Nikkilälle, on Lakitiedettenkandidaatti Nikkilä vaatinut, että puheenaoleva kauppa julistettaisiin mitättömäksi ja Pekka Mankila velvoitettaisiin Nikkilälle takaisin suorittamaan kauppahinnasta maksetut 105000 markkaa kuuden prosentin korkoineen 2000 markasta 26 päivästä Tammikuuta 1911 ja 85000 markasta seuranneen Maaliskuun 2 päivästä siksi kuin täysi maksu tapahtuisi minkä ohessa Nikkilä on muistuttanut oikeudenkäyntikulunkiensa korvaamisesta. Tätä kannetta on Pekka Mankila vastustanut. Sittenkun Kihlakunnanoikeus väiteräätöksellä 30 päivältä Marraskuuta 1911 oli julistanut Lakitiedettenkandidaatin Nikkilän todistajaksi asiaan nimittämän Aksel August Lindfors inO. K:n 17 luvun 7 SS:n nojalla esteelliseksi jutussa todistamaan, koska hänellä siitä puheenaolevan kaupan välittä jänä voisi olla hyötyä tahi vahinkoa odotettavana, on Kihlakunnanoikeus, samana päivänä Marraskuuta julistamallaan lopullisella päätöksellä rätkaissut jutun ja katsonut tosin selvitetyksi, että Matti Huovinen, jolle Pekka Mankila oli antanut toimeksi näyttää Mankilan, Mattilan ja Mälli, sen tilojen ulkometsiä Juho Pontalalle, joka silloin oli toiminut Lakitiedettenkandidaatin Nikkilän edusta jana oli Mattilan tilan metsänä näytlänyt Poutalalle myöskin Palokangas nimisen, Mattilan tilaan kuuluvan talonosuuden metsäsaran, mutta koska tämän ei oltu näytetty tapahtuneen petollisessa mielessä eikä selville ollut käynyt että Pontalalle tuossa metsänkatsastuksessa olisi muissa kohden näytetty kauppaan kuulumattomia metsia, sentähden ja kun Nikkilän asia oli ollut ottaa selvä kaup558
paan kuuluneiden tilojen tiluksista ja rajoista, ei Kihlakunnanoikeus ole katsonut mainitun erehdyttä van osoituksen riittävän perustecksi kaupan purkamiselle. Samoin on Kihlakunnanoikeus katsonut selville tulleeksi että Pekka Mankila puheena olevan kaupan yhteydessä oli antanut hänellä siinä välittäjänä toimineelle Axel August Lindforsille sekä Lakitie dettenkandidaatille Nikkilälle ja tämän takausmiehille jonkunlaisia ilmoituksia siitä, paljoko kaupassa myytyjen kiinteistöjen tai kauppaa muuten seuranneella metsäalueella erään talousseuran metsänaivostelijan pitemmän aikaa sitten toimittaman metsänluvun mukaan oli ollut metsää ja paljoko siitä sittemmin oli myyty, mutta koska tarkempaa selvitystä noiden ilmoitus ten sisällyksestä ja laadusta puuttui sekä Pekka Mankila kaikissa tapauksissa kauppatilaisuudessa nimenomaan oli syljännyt Laki tiedettenkondidaatin Nikkilän vaatimuksen että Mankila kauppakirjassa ottaisi vastataksensa jostakin varmasta puumäärästä ei Kihlakunnanoikeus ole katsonut Pekka Mankilan mainituita ilmoituksia perusteeksi kaupan purkamiselle. Edelleen on Kihlakunnan oikeus tosin havainnut että Pekka Mankila asianosaisten välisen kauppakirjan neljännen kohdan mukaan oli kaupan yhteydessä Nikkilälle luovuttanut haltinta - ja käyttöoikeuden Mällisen eli Paakkolan tilan No 1 koko ulkometsäsarkaan ja kolmeen neljännekseen saman talon kotimetsäsarasta sen mukaan kuin niistä Mankilan hyväksi tehty välikirja osoittaisi sekä sitoutunut hankkimaan Nikkilälle vapaan käyttöoikeuden nöihin metsiin ja asianomaisten tilanomistajain suostumuksen tuon oikeuden kiinnittäniseen Mällisen tilaan ja että Pekka Mankila 2 päivänä Maaliskuuta 1911 erityisessä sitoumuskirjassa oli sitoutunut ennen saman kuun 15 päivää Lakitiedet tenhandidaatille Nikkilälle hankkimaan sanotussa kauppakirjan kohdassa mainitut suostumukset ja oikeuden käyttää tuossa kohdassa tarkoiteltuja metsiä kuten omaan, samoin kuin Kihlakunnanoikeus 550
myöskin on katsonut selville tullecksi, että Nikkilä oli kaupassa pitänyt riinä tarkoitettuja oikeuksia Mällisen talon metsiin niin tärkeinä, että niiden oli katsottava muodostaneen kaupan oleellisen edellytyksen; mutta koska Nikkilä joka ei ollut väittä nytkään koettaneensa panna noita oikeuksia Mällisen tilan omistajia kohtaan laillisessa järjestyksessä voimaan, siis myöskään ei ollut toistai seksi osoittanut, että hän todellisesti olisi jäänyt nöita oikeuksia vaille eikä Pekka Mankilalle, joka vasta sanotun määräajan jälkeen oli hankkinut erityisiä puheenalaisten oikeuksien kiinnittämiseksi tarpeellisia asiakirjoja, mainitussa sitoumuskirjassa ottu määrätty mitään uhkaa sillä varalta että Mankilan siinä antama sitoumus jäisi määrääjässä täyttämät tä ei Kihlakunnanoikeus ole pitänyt myöskään nyt mainittujen seikkojen nykyisissä olosuhleissa kelpaavan kaupan mitättömäksi julistamisen perusteeksi. Vihdoin on Kihlakunnanoikeus kyllä katsonut myöskin selville tulleeksi, että kysymyksessäolevassa kaupassa myydystä irtaimistosta karja oli ollut suureksi osaksi nautakarjatuberkuloosin saastuttamaa ja ettei ainakaan Lakitiedettenkandidaatti Nikkilä ollut tästä viasta kaupan aikana liennyt. mutta Kihlakunnanoikeus ei ole katsonut tämän seikan yksistään olevan sitä taalua, että se lain mukaan voisi aiheuttaa koko kaupan purkamista jollaista asiassa ajettu kanne tarkoitti. Asian näin ollen ja kun myöskään se seikka, että Pekka Man kila oli jättänyt Nikkilälle ilmoittamatta Mankilan tilaan kuuluvan Kolkonnevan palstan kiinnittämättömästä vuokraluovutuksesta lain mukaan ei kelvannut perusteeksi kaupan purkamiselle on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Lakiliedettenkantidaatin Nikkilän jutussa ajaman kanteen, mutta jätettiin Nikkilälle asiameksi laillisessa järjestyksessä erikseen riidellä niin hyvin siitä hyvik560
keestä, joka hänelle oli tuleva siinä tapauksessa, että Nikkilän vastaisuudessa havaittaisiin menettävan joitakin kauppaa seuranneiksi tarkoitetuista oikeuksista Mälli, sen eli Paakkolan talon No 1 metsiin kuin siitäkin vastikkeesta, joka hänelle oli tuleva edellämainitusta myydyssä karjassa olleesta viasta Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Lakitiedettenkandidaatti Nikkilä oli veloamalla saattanut jutun, on 11 päivänä Huhtikuuta 1913 antamallaan tuomiolla, hyväksyen Kihlakunnanoikeuden edelläkerrotun väitepäätöksen jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden lopullisen päätöksen varaan, sekä velvoittanut Lakitiedettenkan didaatin Nikkilän sadalla markalla korvaamaan Pekka Mankilalle hänellä Hovioikeudessa olleet kulungit. Hovioikeuden tuomioon on Lakitiedettenkandidaatti Nikkilä anonut muutosta perustelmalla, johon Pekka Mankila on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tulkinut tämän jutun ja katsoo, että ei Lakitiedettenkandidaatti Nikki lä ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Lakitiedettenkandidaatti Nikkilä suorittamaan Pekka Mankilalle, hänellä täällä jutun vuoksi ollaien kulujen korvaukseksi sata markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: lanteri Saarinen Alpa Luksiala. K. R. Halanen. A. J. L. Lillmvaara. K. R. Halanen. A. J. L. Lillmvaara. 561.
Toukokuun 26 päivänä 1914 Keisarillisen Suomen Senaatin tulleessa, metsänkaupan päte vyyttä koskevassa jutussa, jos sa ovat Talolliset Juho Arvid ja Pekka Pekanpojat Waara, Sodankylän pitäjän Unarin kylästä, yhteisesti, sekä Trävaruaktiebolaget Kemi niminen osakeyhtiö, Oulun kaupungis ta, erikseen, vuoroin hakijoi na ja poisjääneenä vastaaji na Annettu Oikeusosastossa 26 päivänä Toukokuuta 1914 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot Haastatettuaan Tråvaruaktiebo laget Kemin Sodankylän pitäjän kajäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat Juho Arvid ja Pekka Waara rielsa lausuneet, että heidän isänsä Peksa Pekanpoika Marttiini eli Waara de välikirjoilla 26. päivältä Helmikuuta 1897 ja 23 päivältä MarraskuuLäsnä: S.S - A. L. R. H. A. S. 562 No 897 Pag 155. R.2 tuomio nostorahoilla Keisaris lisesta Waasan Hovioikeudesta 1911
ta 1903 ennen Marttiini, nyttemmin Saara nimisestä 5/24 manttaalin verotalosta No 2 edelläsänotussa Ulnarin kylässä myynyt Trävaruaktiebolaget Kemille kahdesta markasta puulta kaikki pitäjä - ja kuusipuut, jotka seitsemän metrin korkeudella maasta mitäten täyttivät paksikolmatta senttimetriä tahi olivat sitä isommat, talon metsästä otettaviksi viiden vuoden kuluessa siitä lukien kuin isojako paiksakunnalla oli loppunut tai muu len oli saatu laillinen otto-oikeus, mutta koska nuo kaupat olivat mitättömät jo siitäkin syystä, että kauran talon metsä siihen aikaan kuin kaupat tehtiin oli yhteinen Kieringin lohkokuntaan kuuluvi en muiden talojen metsien kanssa, eikä ostaja ollut hankkinut iselleen kaikkiin talojen omistajäin, muitten muassa Suomen kruunun, suostumusta kauppaan, sekä Pekka Marttiini sittemmin kauppakirjalla 18 päivältä Maaliskuuta 1804 oli myynyt kaksikolmatta osaa sanotusta talosta Juho Arvid ja Pekka Waaralle ynnä heidän vaimoilleen, ovat Juho Arvid ja Pekka Waara, huomauttaen että he vasta talonkauppansa jälkeen oli vat saaneet tiedon kerrotuista metsänkaupoista ja ettei Waaran talo ollut niiden pysyväisyydestä kiinnitetty, vaatineet, että puheen alaiset metsänkaupat julistettaisiin mitättömiiksi mikäli niillä oli myyty sanottuun kahteen kolmannekseen Waaran talosta kuuluvaa metsää hävarnaktiebolaget Kemin vastustettua hannetta ja sitten kun myöskin Pekka Marttiina oli asiasta kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puorin ja toisin ovat pyytäneet jonva usta oikeudenkäyntikuluistaan. 8 päivänä Tammikuuta 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt suso Arvid ja Pekka Waaran kanteen 563
sekä velvottanut heidät sadalla seitsemälläkymmenellä marhalla korvaamaan Tråvaruaktiebolaget Kemillä asiasta olleet kulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Arvid ja Pekka Waara vetoamalla olivat saastaneet jutun on 25 päivänä Huhtikuuta 1911 antanut siitä tuomion; ja koska sei hdo Arvid ja Pekka Waara kauppakirjassa 18 päivältä Maaliskuuta 1904, jolla he olivat Pekka Marttii nilta ostaneet kaksi kolmannes ta Waaran talosta, olivat sitoutu neet sanotun talonosan metsälsä korvaamaan Tråvaruaktiebo laget Kemelle kaksi kolmannes tä niistä ennakkorahoista, jotka Pekka Marttiini oli puheenalaisten 26 päivänä Helmikuuta 1897 ja 25 päivänä Marraskuuta 1903 tehty jen välikirjain nojalla kantaneet mainitulta osakeyhtiöltä sille myymästään Waaran talon meträstä, on Hovioikeus katsonut ranottujen välikirjain siinä suhteessa sitavan Juho Arvid ja Pekka Waaraa, että osakeyhtiö sai hyväkseen käyttää sanottua metsanottavikeutta heidän ostamaansa talonosaan kunnes se ten kaksi kolmannesta mainituista ennakkarahoista oli tulsut osakeyhtiölle harvatuksi, mutta kun ei osakeyhtiön puolesta olta näytetty, että Juho Arvid ja Pekka Waara olisivat tätä saa jemmalta välikirjoja hyväksyneet eikä Waaran talo ollut niiden pysyväisyydestä kiinnitetty, on Hovioikeus jättänyt asian mikäli se raski Tråvaruaktubolaget Kemin mainittua oikeut ta saada kaksi kolmannesta ennakkorahoista itselleen korvatuksi, sen loppupäätöksen varaan, mihin Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut, mutta muun puolesta kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja julistanut vielämainitut välikirjat sikäli kuin ne koskivat Juho Ar561
vid ja Pekka Waaran ostamaa talonosuutta heitä sitomattomiksi; ja oli asian näin päättyessä asiallisten itsensä karsittava oikeuden käyntikulunsa niin Kihlakunnan oikeudessa kuin Hovioikeuudessa Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Arvid ja Pekka Waara yhteisesti sekä tråvaruaktiebolaget Kemi erikseen anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esiintuotu syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: kuten Saarinen K. R. Helanen Alfred Liuksiala A. T. Puuruvainen B. F. Mölse 1914 Toukokuun 28 päivänä Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa lapsenelatusaviin suorittamista koskevassa asiassa, jos sa Varamaanmittari Hyvä Kelpo Hohtonen, Porin kaupungista, on hakijana sekä Talollisentyför Hilma Alanissi, Pomärken kappelin kirkonkylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 28 päivänä Toukokuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt asiaan kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Normarkan, Pomarkein ja Ahlaisten pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Hilma Alanissi lausunut, että Varamaanmitta ri Hohtonen, oltuaan syyskesällä vuonna 1905 Alanissin talossa mainitussa kirkonkylässä sukupuoliyhteydessä Hilma Alanissin kanssa joka siitä oli tullut raskaaksi ja 14 päivänä Kesäkuuta 1906 synnyttänyt tyttölapsen, oli 8 päivänä ToukoLäsnä: F. A. H. B.t. J. P. K. A: 365 Rid 14. No 914. Pag. 89. R. D. 1912.
kuuta 1908. Alanissin talossa tehnyt Hilma Alanissin kanssa sellaisen sovinnon, että Hohtonen suorittaisi tuon Edith Kyllikiksi kastetun lapsen elatukseksi Hilma Alanissille viisikolmatta markkaa kuukaudessa, luettuna 1 päivästä Kesäkuuta 1908, kunnes lapsi olisi käynyt ylemman kansakoulun sekä sen jälkeen, jos lapsen koulunkäyntiä senkin jälkeen vielä tahdottaisiin jatkaa, viisikymmentä markkaa kuukaudessa, kunnes Edith Kyllik, ki täyttäisi kahdeksantoista vuotta tai, ettei hän siihen ikään tultuaan olisi vielä lopettanut koulunkäyn tiään, kunnes hän sen päättäisi ja oli sovittu apuraha Hilma Alanissille neljännesvuosittain, ensi kerta 1 päivänä Syyskuuta 1908, maksettava. Kun Taramaanmittari Hohlo nen ei kuitenkaan ollut suorittanut maksettavaksi langennutta ensimmäistä vuosineljänneksen maksua, on Vilma Alanissi vaatinut, että Varamään mittari Hohlonen velvoitettaisiin suorittamaan ei ainoastaan maksamat ta jättämänsä seitsemänkymmentäviisi markkaa vaan myöskin vastaisuudessa sopimuksen perusteella lankeavat maksut; minkä ohessa Hilma Alanissi on muistuttanut oikeudenkäyn tikulujensa korvauksesta. Sittenkuin Järämaanmittari Wohlonen oli kieltänyt tehneensä kantees sa mainittua sopimusta, on Kihlakunnanoikeus 14 päivänä Lokakuuta 1908 julistamassaan päätöksessä katsonut puolen näytöstä esitetyksi siitä, että Varamaanmittari Wehlo nen mainitussa tilaisuudessa oli sitoutunut maksamaan Hilma Alanis sille hänen lapsensa Edith Kyllikinelatukseksi ja kasvatukeeksi edellämainitut määrät, vaan kun enemrää todistusta ei ollut ja Varamaan mittari Hohtonen oli kieltänyt puheenalaista sopimusta tehneensä, on Kihlakunnanoikeus, O. K:n 17 luvun 22 SS:n nojalla, velvoittanut Varamaan mittari Hohlosen omalla valallansa, jos hän sen tehdä voisi, puhdistamaan 500
itsensä siitä mitä häntä vastaan asiassa näin oli ilmitullut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Karamaanmittari Hohtonen vetoamalla oli saattanut asian, on tuomiolla 26 päivänä Helmikuuta 1912, jättänyt sen Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Karamaanmittari Kohlosen korvaamaan Hilma Alanissille tällä vastaajapuhovallan valvomisesta Hovioikeudessa olleet kustannukset viidel läkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Kärämaanmittari Hohtonen anonut muutosta perustelmalla, johon Hilma tänissi on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Varamaanmittari Hohtonen ole esittanyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Taramaanmittari Hohkonen suorittamaan Hilma Alanissille hänellä täällä asian vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Eric Saarikoski. Walter Andersin. Eric Saarikoski. Walter Andersin. Eric Saarikoski. Walter Andersin. B. Annberg. K. Auer. Johannes Pesonen 567
Kesäkuun 4 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevas sa jutussa, jossa Kirjakauppias Aleksander Marlew, Wiipurin kaupungista on hakijana se kä samassa kaupungissa asuva Tykistönkapteeni Nicolai Kondratovitseh vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 4 päivänä Kesäkuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellen esitlelyttänyt julun asiakirjat ja niistä saanut seuraavat tiedet: Kirjakauppiaalle Marleuville toimitetun haasteen nojalla on Kapteeni Kondralovitsoh Wiipurin kaupungin Raastuvan oikeudessa lausunut että sittenkun hän välikirjalla 5 päivältä Kesäkuuta 1905 oli kolmeksi vuodeksi lukien 14 päiväslä samaa kuuta, Kirjakauppiaalle Mart owille vuokrannut kauppahuoneus ten omistamassaan talossa P4 Katariinankadun varrella sanotussa kaupungissa, ehdolla että vuokra jatkuisi Läsnä: A. L. B. A. R. H. K. t. No 944. Pag. 182. R. D. 1911.
mainitun ajan ylikin yhdellä vuodella kerrallaan, ellei sopimusta irtisanottaisi ennen Helmikuun loppua sinä vuokravuotena, jonka lopussa poismuuttaminen tulisi tapahtumaan, sekä asianosaiset 28 päivänä Elokuuta 1906 olivat vepineet vuokramaksun 100 ruplaksi kuukaudella, oli Kirjakauppias Martore, irtisanomatta asianomaisten sopimusta, 14 päivänä Kesäkuuta 1908 muuttanut huoneustosta pois jättäen vuokran 28 päivästä edellistä Huhtikuuta maksamatta; ja on Kapteeni Kendralavitseh sen vuoksi vaatinut että Kirjakauppias Marlew, joka Wiipurin Hovioikeuden tuomiolla 26 päivältä Toukokuuta 1910. jo oli velvoitettu maksamaan Kapteenille Kondralovitsehille vuokra 28 päivästä Huhtikuuta 1908 seuranneen Heinäkuun 15 päivään velvoitettaisiin suorittamaan Kendrahvitsehille sevittu vuokra viimeksi sanotusta paivästä 1 päivään Kesäkuuta 1909 eli 1050. ruplaa korkoineen kuumyös korvaamaan Kapteenin Kondrahvilsekin oikeudenkäyntikulut. Jutussa kuulusteltuna on Kirjakauppias Märten myöntänyt asian osaisten sopimuksen ollen muuten sellaisen, kuin edellä on kerrottu paitsi että irtisanominen oli tehtä vä ennen Helmikuun loppua vanhaa lukua; ja koska Kirjakauppias Marton 25 päivänä Helmikuuta 1908 vanhaa lukua oli Kapteenin Kondralovitschin pihamiehelle August Pridemanille, jolle Kirjakauppias Kartuv aina oli Kapteenin Kondratovitsekin käskystä suorittanut vuokrankin, ilmoittanut seuranneen Kesäkuun 14 päivänä uutta lukua luopuvansa vuokrasta ja siis irtisanonut asianosaisten välisen vuokrasopimuksen, on Kirjakauppias Markon anonut kannetta hyljättäväksi väittäen sen ohessa että Kapteeni Kondratevitseh oli siirtänyt kysymyksessä olevaan vuokrasopimukseen perustamansa saatavan Varakonsulille Karl Ludvig Koldemar Friskille eikä siis ollut edes oikeutettu 369