Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
siellä olevine tiluksineen, sekä peltoa että niittyä ja mitä siellä vastedes voitaisiin viljamaaksi raivata, ynnä vallan perätä niittyä. Rajakorpeen niin paljon kuin siellä tilaisuutta. li sekä tällänmaan metsähaan järven rannalla, takamaalle vievää tietä myöten, mitkä eläketilukset, joita sittemmin sanottiin Riitamaan toipaksi, Israel Lillingin lasten ja perillisten, hänen huoltuaan, piti saa da ikuisiksi ajoiksi käytettäväkseen torpantiluksina ja niitä häviteemättä hallita, oli Riitamaan torppa olut Israel Lillingin pojan ja aino on rintaperillisen Taavelle Israelinpojan hallussa sekä viimeksi mainitulta siirtynyt hänen tyttärellen ja Johanna Karolina Taavetintyttärelle ynnä tämän miehelle Juho Herman Riitamäalle, joka oli Hämeen läänin Kuvernööriltä anonut että maanmittari määrättäisiin lohkomalla murtamaan sanotun torpan tilukset. Knuuttilan talosta itsenäiseksi tilaksi Knuutilan talon selloisen omistajan Kaarle Knuuttilan vastustet tua hakemusta, oli Juho Herman Riitamaa Kuvernöörille antamassaan vastäselityksessä anonut, että toimitusmaan mittari velvoitettaisiin määrittelemään Juho Herman Riitamäälle tulwat tilukset ja, jos mahdollista, myöskin se metsäätue, joka näiden tiluksien suhteen olisi tarpeen, minkä jälkeen Kuvernöörinörasto oli päätöksessä 22 päivältä Heinäkuuta 1899 määrännyt maanmittarin laillisessa järjestyksessä toimittamaan pyydetyn maanlahkomisen, mutta Keisarillisen Senaalen Talousosasto, jossa Kaarle Knuut tila oli anonut muutosta Kuvernöörin viraston päätökseen 8 päivänä Marraskuuta 1901 antamassaan päätöksessä katsonut sen oikeuden Riitamaan torppaan, minkä Juho Herman Riitamaa oli hakemuksensa perusteeksi maininnut, olevan riitaisen, ja sen vuoksi, kumolen Kuvernörinviruslon päätöksen, julistanut puheenalaisen maantohkomisen toimittamista 132
koskevan kysymyksen olevan jätettävän päättämällä kunnes asianosai sel asianomaisessa Oikeudessa olivat keskenään riidelleet Juho Herman Riitamaan väittämästä oikeudesta saada torppa lohkaistuksi erilleen Knuuttilan talosta tuho Herman Riitamaan pyynnöstä on Varamaanmittari K A. Säärinen 18 ja 19 päivänä Elokuuta 1902 tehnyt kartan ja selityksen Juho Hermän Riitamaan puheenalaiselle torpalle vaatimista tiluksista, joista asiakirjoista ja toimituksessa tehdystä pöytäkirjasta kävi ilmi: että silloin esityn rajankäyntikarlan otteen mukaan isonjaon läydennys Tervan kylässä oli toimitettu vuonna 1895 ja vahvistettu Kihlakunnanoikeudesja 1 päivänä lokakuuta 1897; että torppa oli Knuutilan taloon kuulu valla erekoisella, pyykkien 17.16. 26,25, 24 ja 23 välisten rajojen ja Porvan selkä nimisen järven ympäröimällä palstalla, joka mainitusta järvestä ulottui pohjoisluotoiseen Pirkkalan pitäjän rajaan, jonka itäpuoleen kävivät Tuomaalan talon maat sekä län sipuoleen Mattilan ynnä Uotilan tilojen tilukset ja jonka sisässä vähän matkaa järvistä, siihen palstan läpi juoksevan Sällänojan kahden puolen oli pyykkiön 18, 19 20, 21, 22 ja 19a rajoiltamana Huhtaan Vitikän Lilläniitty niminen alue, joka ei kuulunut Knuuttilan taloon, ja että karttuselityksen mukaan torppaan kuuluvaksi vaadittiin: Rajakorven aitauksen nimellä: ritaus palstan koittiskulmassa pyykin No 26 luona kuvid 1 - 6, yhteensä 1,801 hehtaaria viljelyskelpoista korpoa ja 1.270 hehtaaria vain metsänkasvuun kelpaavaa kangasta; tälimäen ritaus: Välimäen torpan rakennus ten eteläpuolella kuud 741, yhteensä 0,758 hehtaaria viljeltyä ja 1,76 hehtaaria ainoastaan metsänkasvun kelpaavaa maata, Lällänmaan aitaasWälimäen aituuksen deläräjästä ote lään päin Törvanselkäan asti talon koko palstan länsipuoli, aina Huhtaan Vitikan Lälläniityn eteläräjää 133
Lehtimäen torpan nautintoajaa, Riitamaan torpan aitaa ja äskensanotusta torpasta Välimäen torpalle vievää tietä myöden idässä, eli kuviol 12-32, yhteensä 1,900 hehtaaria viljeltyä ja 27,00 hehtaaria ainoastaan metsänkasvun kelpaavaa maata; Lehtimäen torpan aitaus: Huhtaan Vitikan Lilläniityn län si - ja pohjoispuolella kuviol 33-39, yhteensä 0,785 hehtaaria viljeltyä ja 0,778 hehtaaria ainoastaan metsänkasvaan kelpaavaa maata, sekä Riitamaan aitaus: kaikki palstan tilukset alkaen noin 80 metriä pyykin No 25 pohjois puolella palstan eläräjästä Lehtimäen aitauksen koilliskulmaan, siitä tehtimäen tontin koilliskulmaan, sen laitaa jen kaakkoiskulmaan, siitä itään Keitamaan tontin rajaan, siitä etelään pyykkiin 19, siitä pyykkeihin 20 ja 21. ja sitten etelään pitkin Sällänojaa torvanselan rantaan vievää rajaa myöten eli kuviot 40-56, yhteensä 5,285 hehtaaria viljeltyä ja 2,587 hehtaaria metsamaata Juho Knuuttilalle, joka sillä viilin oli joutunut Knuuttilan talon omistajaksi, toimitetun haasteen nojalla, on Juho Herman Riitamaa Lömpäälän ja Wasilahdon pitäjäin sekä Tottijärven kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden 1902 vuoden syyskäräjissä lausunut, että Riitamaan aitaus oli edelläkerrotussa kontrahdissa tarkoitettu Riitamaan niittyhaka ja että kurot 7-39 käsettävä alue oli siinä mainet tu Laillän eli Länänmaa, jota etelässä rajoitti Porvanselkä, itäisellä ja pohjoisella puolella talon maalle vievä tiesekä länsepuolella Mattilan ja Uotelan talojen tilukset, kuin myös että Rajakorven aitaus pyykin No 26 luona oli kontrahdissa sanottu Rajakorpi; ja kun siten Riitamaan torpan tilukset olivat näin selvillä rajoilla erotetut Knuuttilan talon tiluksista ja alaltaan niin suuret että niiden erottaminen kävi laatuun, on Juho Herman Riitamaa vaatinut että hänet julistettaisiin oikeutetuksi laillisen maanmittarintoimituksen kautta erotuttamaan Riitamaan torpan tilukset itsenäiseksi ti134
laksi Juho Knuutilan vastustettaa kan netta, on Kihlakunnanoikeus 19 päivänä Lokakuuta 1903 julistamassaan päätöksessä katsonut, ettei Juho Herman Riitamaa ollut näyttänyt, että kanteen perusteena olevassa välikirjassa 5 päivältä Joulukuuta 1810 mainitulla Sällän maan metsähaalla tarkoitettaisiin avarampaa maa-alaa kuin se, joka si jaitsi Varamaanmittari Saarisen laatimaan edellämainittuun karttaanktämuntaa Sorvanselän kanssa kulkevaksi merkityn tien ja saman järven välillä eikä myöskään että sanotussa välikirjassa kerrottu. Rajakorpi löytyi si Paarisen kartoittaman maan kailliskulmassa, semminkin kun Juho Herman Kulamaa oli myöntänyt, ettei hän eikä hänen edeltäjänsäkään kysymyksessä olevan torpan hallinnossa olleet sinne niittyä peränneet; mutta kien ole selvitetty, että Juho Herman Riitamaan vaimon isänissä Israel Letting, 5 päivänä Joulukuuta 1810 luovotettuaan veljelleen Akseli Knuuttilalle omistusoikeuden Knuutilan taloon, oli itselleen ja perillisilleen ikuiseksi ajoiksi pidättänyt mainitussa välikirjassa määrätyt etuo det, jotka Israel Lillengin kuoltua olivat siirtyneet hänen ainoalle pojalleen Taavetti Israelinpojalle ja ritten tämän tyttärelle Johanna Karoliina Taavetintyttärelle ja vävylle Juho Herman Rietamaalle, sekä Juho Knuuttila oli myöntänyt että, paitsi tällän maata ja Rajakorpea, Juho Herman Riitamaan muut vaatimat, ylläsandt tuun karttaan merkityt tilukset olivat riidattomia, on Kihlakunnanoikeus, säännön mukaan maatilain osittamisesta 42 päivänä. Kesäkuuta 1895 annetun aretuksen 41 SS:ssä, oikeuttanut Juho Herman Riitamaan, ellei laillista ostettä ilmaantunut, itselleen joko lohkomiselsa tahi palstatilaksi eroittamisella erätullamaan vastamainitut riidattomat tilukset ynnä Kihlakunnanoikeuden edelläkerrotulla tavalla määrelteleman tällänmaan Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Herman Riitamaa oli veteamalla 135
saattanut jutun, on tuomiossa 29 päivänä Tammikuuta 1907 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä sen ohessa velvoittanut Juho Herman Riitamaan viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Juho Knuuttilalle häneltä Hovioikeudessa juttuun menneet kustannukset. Hovioikeuden tuomioen on Juho Herman Riitamaa anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Knuuttila on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkenut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Herman Riitamaa ole esiintuonut syytä muuttia Hevioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Juho Herman Riitamaa velvoitetaan suorittamaan Juho Knuuttilalle, hänellä täällä jatun vuoksi olleiden kulunkien korvauksessi, kuusikymmentä markkaa. Siitä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti R. A Bonde. C. J. Timgren Helala Lejander. A. Henr. Snellman 1all Kungistr A. V. Rautavaara Maaliskuun 6. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa tilankaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa Talolliset Antti ja Paavo Kukkonen, Karttulan pitäjän Soinlahden kylästä, ovat hakijoina sekä sanotussa kylässä asuvat Talollinen Adolf Kärkkönen ja hänen avioliitostaan vaimonsa Sofia Taavetintytär Kukkosvainajan hanssa syntyneet täysiikäiset lapset Petter August, Hilda Maria ja Salomo Karkkonen kuin myös Talollinen Matti Tuovinen, avioliitostaan Anna Sofia Adolfintytär Kärkkos. vainajan kanssa syntyneen alaikaisen pojan Matti Väinö Tuovesen holhoojana, ja Työnjohtaja Kustaa Ek ynnä vaimonsa Maria Taavetintytär Kukkonen tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 6. päivänä Maaliskuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellen ä esittelyttänyt juttuun kuuluvat läsnä: R. A. H. - J.S. - H. S. C. 7. T. - S. W. F. E. P. C. t. - W. R. A. G. /B. F. M. 136 No 291. Pag. 122. R. D. 1907.
kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Karttulan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Adolf Karkkonen ja hänen asiakumppaninsa, Antti ja Paavo Kukkoselle toimitetun haasteen nojalla, lausuneet, että Sofia ja Maria Kukko sen isä Taavetti Kukkonen ynnä hänen toinen vaimonsa, Antti ja Paavo Kukkosen äiti Maria Stiina Karkkonen, jotka olivat kuolleet, Maria Stiina Karkkonen 4. päivänä Joulukuuta 1899. ja Taavetti Kukkonen 23. päivänä Elokuuta 1902., olivat kauppakirjalla 30. päivältä Huhtikuuta 1894. Antti ja Paavo Kukkoselle myyneet omistamansa osan perintötilasta No 10. yllämainitussa Soinlahden kylässä kaikkine tilalla olevine irtaimistoineen neljäntuhannen viidensadan markan hinnasta sekä että Antti ja Paavo Kukkonen sittemmin olivat 29. päivänä Maaliskuuta 1904. toimituttaneet perinnönjaon Taavetti Kukkosen jälkeen, jossa jaossa tuon kaupan perusteella ei kuitenkaan ollu lukuun otettu kauppaan sisältynyttä omaisuutta; mutta koska Antti ja Paavo Kukkonen, jotka olivat syntyneet, Antti Kukkonen 9. päivänä Marraskuuta 1837. ja Paavo Kukkonen 6. päivänä Lokakuuta 1879., kaupan aikana olivat olleet alaikäisiä eikä heillä, vanhempainsa luona ja hoidossa olevina, ollut ollut yksityistä, omalla ansiolla hankkimaansa omaisuutta, jolla olisivat kyenneet ostamaan tilaa, eikä myöskään oikeudenvalvojaa, joka heidän lakimääräisen distajansa Taavetti Kukkosen sijasta olisi heidän puolestaan hyväksynyt kaupan, ovat Adolf Karkkonen ja hänen asiakumppaninsa, Taavetti Kukkosen perillisinä, vaatineet että sanottu kauppa julistettaisiin mitättömäksi ja mainittu perinnönjako sen johdosta kumottaisiin. Asiasta kuulustettuina, ovat Antti ja Paavo Kukkonen vastasta137
neet kannetta sillä perusteella, että he täysiikäisiksi tultuansa olivat hyväksyneet kysymyksessä olevan kaupan ja maksamalla eläkettä täysin suorittaneet tilan hinnan, jonka ohessa Antti ja Paavo Kukkonen ovat pyytäneet korvausta oikeuden käyntikustannuksistaan; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 18. päivänä Marraskuuta 1904. julistamasjaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja samalla kuin kanne, mikäli se koski Antti Kukkoselle puheena olevassa kaupassa luovutettua osaa tilasta, esiintuodun ta syistä hyljättiin, on Kihlakunnan oikeus, mitä tuli kauppaan Paavo Kuhkosen osalta, mainitsemillaan perusteilla julistanut sen mitättömäksi sekä määrännyt Taavetti Kukkosen jälkeen toimitetun perinnönjaon oikaistavaksi niinmuodoin, että Paavo Kukkoselle myyty osa tilasta oli jaossa lukuun otettava. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Adolf Kärkkönen ja hänen asiakumppaninsa että Antti ja Paavo Kukkonen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 29. päivänä Kesäkuuta 1907. ratkaissut asian; ja koskaivät puheenalaisessa, perinnönjakoa Taavetti Kukkosen jälkeen tarkoitta vassa toimituksessa kaikki hänen perillisensä ollut olleet saapuvilla eivätkä allekirjoittaneet siitä laadittua toimituskirjaa, sentähden ja kiinei mainittua jakoa siis oltu toimitettu P. K. 12. luvun 2. ja 11. SS:ssä säädetyssä järsestyksessä, on Hovioikeus julistanut sanotun perinnönjaon olevan laillista voimaa ja vaikutusta vailla. Mitä sitten tuli Adolf Karkkonen ja hänen asiakumppaniensa vaatimukseen, että se kauppa, jonka kautta Taavetti Kukkonen yhdessä vaimonsa Maria Stiina Karkkosen kanssa 30. päivänä Huhtikuuta 1894. oli myynyt kysymyksessä olevan tilanosan irtaimistoineen Antti ja Paavo Kukkoselle, julistettaisiin mitättömäksi, niin koska Antti ja Paavo Kukkonen sanottua kauppaa tehtä138
essä vielä olivat siinä ijässä, etteivät he ilman edusmiestä olleet oikeutetut tekemään laillisesti sitovia välipuheita, sentähden ja kun heitä kaupantekotilaisuudessa oli edustanut ainoastaan heidän isänsä Taavetti Kukkonen, joka, ollen itse myyjänä, ei voineet lain mukaan ostajain puolesta hyväksyä kauppaehtoja, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistanut mainitun kaupan mitättömäksi. Hovioikeuden tuomioon ovat Antti ja Paavo Kukkonen anoneet muulosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Antti ja Paavo Kukkonen, joskin he 30. päivänä Huhtikuuta 1894., jolloin puheena oleva kiinteistönkauppa tehtiin, vielä olivat alaikäisiä ja esteettömän oikeudenvalvojan puutteessa, kumminkin täysiikäisiksi tultuaan ovat hyväksyneet sanotun kaupan ja noudattaneet siinä määrättyjä ehtoja sekä tuo kauppa niinmuodoin on käynyt silloin vielä elossa ollutta Taavetti Kukkosta ja siis myöskin Taavetti Kukkosen huoltua hänen oikeudenomistajiaan sitovaksi, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion, hyljätä Adolf Karkkosen ja hänen asiakumppaniensa jutussa ajaman kanteen että puheenalainen kauppa ja sen mukaisesti toimitettu perinnönjako viitatuilla perusteilla julistettaisiin mitättömiksi; mutta asian laatuun nähden raavat Antti ja Paavo Kukkonen itse kärsiä heillä siinä olleet kulungit. Tiitä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde. J. Henr. Inemman J. Wilskman Hovard Pardani. Edala kijanden Helms Hummelia C. J. Fingren Fredr: Lunderius. Carl. Ilmqvist. A. V. Granshom D. F. Mäen. 139
Den 6 Mars 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom i ett på nedsatt reverskilling från Ilo Hofrätt inkommit fördringsmål emellan Aktiebolaget Holel - Resterant, i Helsingfors stad sökande, samt Fängerskan Gabriel le Ridenkap, från residenstaden Kristiania i konungariket Noige, svarande: Gifven i Justiliedeparte mentet den 6. Mars 1908. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtal följande: Vid Rådstufverätten i Helsingfors har Gabrielle Ridenskap anfört, att Aktiebolaget Hötel-Kestaurant medels kontrakt, som genom förmedling af Direktor Edvard Gillens Konnet-Kurell i Kock holm afslutats den 25. Juni 1903, anställt Gabrielle Ridenkap såsom operättninger ska å bolagets egande Holfl Kämpbenämnda värdshus i Helsingfors för lars månad år 1904. emot ej mindre godtgörelse för resan från Kristiania till Helsingfors än ett dagligt arfvode Sak. J. N. G. W. - K.L. - E. P. - Ä.G. F. S. 140 No 292 Tåg. 106. R. D. 1907.
af etthundra kronor, hvaraf tio procent dock skulle vid liqviden innehållas för nämnda byrås räkning. Men emedan Gabrielle Ridenkap, som å öfverenskommen tid vidtagit med del af talade uppträdandet och därmed fort att, tills hon den 8. Mars 1904. blifvit utan anledning af bolaget förbjuden att vidare uppträda å värdskuset, ej bekommit den åt henne i förestående måtte utfästa ersättningen, har Gabrielle Ridenkap yrkat belagets förpligtande att på grund af åberopade kontrakt till henne utbetala i arfvode tretusen etthundra kronor samt i ersättning för resan från Kristiania till Helsingfors åttio krono nittiosju öre jämte ränta, likväl efter afdrag af förenämnda byrå kontraklen. ligt tillkommande provision. I afseende å genmäle i saken har Aktiebelaget Hötel - Resterant väl med gifvit riktigheten af omförmälda kontrakt, men framhållit, att Gabrielle Ridenkap, som däri förbundit sig att efterlefva de å Hötel Kamp gällande ordningsseglerna, enligt hvilka de uppträdande årlisterna borde inom värdskuset uppföra sig anständigt och på ett parrande sätt, vid äfventyr att äsidosätlande häraf ansåges såsom kontrakts; brott, den 7. Mars 1904. ej allenast vid ritt uppträdande å värdskuret varit dryckesrörd och i följd däraf fullgjort sitt åtagande högst otillfredställande, utan och efter föreställningens slut i ett af hotillets enskilda rum uppträdt opassande emot värdskusets direktor Axel Sundkad samt därvid stort såväl gärter som betjäning, hvarför och som beläget vid sådant förhållande varit berättigadt att för slikt kontraktsbrott förbjuda Gabri ille Ridenkap att vidare uppträda å värdskuet, belaget anhållit om käromålets förkastande Efter del, utom andre, Kapellmästa ren Raldassare Emilio lalombo och Uusikernyioseppi Gabbiali blifvit å allnered i målet afhörde har Rådstufwaitten, hvarest parterna ömsesides framställt anspråk på rättegångskostnader. rättning, medels utslag den 22. Juni 1904. på anförda skäl ålagt. Aktiebolaget 141
Holel - Kostaurant att till Gabrielle Ridenkap emot qvitto genast utbetala ej mindre den henne tillförsäkrade aflöningen för anberörda Mars månad tretusen etthundra krono svenskt mynt, med afdrag af i sådant afseende medgifna trehundratie kroner, än åttio kronor nit tiosju öre i resekostnadsersättning eller således inalles tvåtusen åttahundrasjuttio kronor nittiosju ore antingen i svenskt mynt eller i finskt efter vid betalnings tiden gällande å vista kurs jämte fem procents årlig ränta därå, räknadt från lagsökningsdagen den 30 Mars 1904 tills full betalning skedde; men i anseende till sakens beskaffenhet fingo parterne å ömse sidor sjelfve vidkännas sina i målet hafda kortnader. Hofrätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i väderag dragit målet, har genom dom den 29. Maj 1907, jämte del Kapellmästaren Calombo och Musi kern Gabbiati, enär utredning icke förestälts om deras fräjd, af Hofrätten, i stodaf 7. SS: 17. kap. R. B., förklarades för återgångsvittnen och deras vittnesmål frånkändes att kraft och verkan, funnit väl utredt vara, att Gabrielle Ridenkap vid omförmälda tillfälle uppträdt på ett opåssande sätt emot Direktören Lundblad och sålunda öfverträdt ifrågakomna ord ingsregter, men emedan desamma ej före funnits vid tiden för aftalds ingående, dan utfärdats först efter det Gabrielle Kidenkap redan vidtagit med fullgöranlet af kontraktet samt dessa regler förty icke kunde anses hafva egt giltighet gent emot henne, ty och då Aktiebolaget HötelKestallrant vid sådant förhållande icke varit berättigadt att på åberopad grund ryta del med Gabrielle Ridenkap ingångna kontraktet och undanheilla henne se henne däri tillförsäkrade förmånerna, har Hofrätten fastställt det slut, hvari Rådstufvurätten i dess utslag i saken tannat, jämte det Aktiebolaget Hötel Bostallrant ålades att till Gabrielle Redenkap i ersättning för hennes vid Råd stufvurällen hafda umgälder utgifva ett hundrafemtio mark. Uti Hofrättens dom har Aktiebola get Hötel - Kestaurant sökt ändring me 142
dels ingifven deduktion, som af Gabriel le Ridenkap i föreskrifven ordning be mötts. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det Kapellmästaren Colombos och Musikern Gallialis vittnesmål bibehållas vid laga kraft och verkan, enär dessa personers goda fröjd härstädes ådagalagts, finner Kejserliga Senaten utredt vara, att Gabrielle Ridenkap under sin vistelse å hötellet bru tit emot god ordning åtminstone därut innan att hon i närvaro af hötellbetjeningen och andra personer utan ve terlig giltig anledning uppträdt på ett synnerligen opassande och Direktören Lundblad kränkande samt jämväl eljest störande sätt, i anseende hvartill och då Direktören Lundblad vid sådant förhållande måste anses hafva varit berättigad att vägra Gabrielle Ridenkap att att vidare uppträda å hotellet, Kejserliga Senaten pröfvar rättvist, med ändring af Hofrättens dom och Rådstufvurättens utslag, frikalla Aktil bolaget Hötel - Kislaurant från vidare betalningsskyldighet till Gabrielle Riden kap än såvidt angår henne tillkommande kontraktsenlig aflöning för den tid hon å hotellet uppträdt samt henne i förestående måtte tillagd rese- och rättegångskostnadsersättning, och jämte det Gabrielle Ridenkaps anspråk i öfrigt förkastas, åligger bolaget alltså att till Gabrielle Ridenskap utgifva tillhopa sju hundratio kronor nittiosju åre svenskt mynt eller motsvarande belopp finskt mynt efter vid betalningstiden gällande kurs jämte fem procents årlig ränta å detta belopp från den 30. Mars 1904. till skeende fullbetalning samt dessutom etthundra fem tio mark i godtgörelse för hennes um gälder i Rådstufvurätten. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland Julins Nummeli Fredr. Lunderius. A. H. Granström. P. Wilckman Edvard Paldani. Idaomius. 143
Maaliskuun 7. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusta koskevassa jutussa, jossa Talolliset Juho Erkki ja Antti Antinpojat Kumpuniemi, Simon pitäjän Ylimaan kylästä, ovat hakijoina sekä samassa kylässä asuvan Talollisen Antti Kumpuniemi vanhemman ja hänen vaimonsa Anna Kumpuniemen konkurssipesän toimitsijamies Talokas Juho Aukusti Kniktilä sekä saamamiehet Talokas Juho Heikki Jaanus ja Kauppias Aukusti Kylmälä, sanotun pitäjän Simon kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 7. päivänä Maaliskuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kemin, Simon ja Tervolan pitäjäin käjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Juho Aukusti Kniktilä ja hänen myötäpuolensa, Kumpuniemen aviopuolisoille sekä heidän pojilleen Juho Erkki ja Antti Kumpuniemelle toimitetun haasteen nojalla Säänä: J. N. G. W. - F. L. E. P. A.G. 14 kp: 293. Pag. 150. R. D. 1907.
lausuneet, että sanotut aviopuolisot, jotka Kihlakunnanoikeus oli asettanut konkurssitilaan 17. päivästä Maaliskuuta 1904. alkaen, olivat sitä ennen eli 15. päivänä Tammikuuta 1890. tehdyllä välikirjalla Juho Erkki Kumpuiniemelle ja Antti Kumpuniemi nuoremmalle luovuttaneet omistaman sa Kumpuniemen kahdeksannes manttaalisen perintötalon No 3. Ylimaan kylässä kymmenentuhannen markan sekä kaiken irtaimen omaisuutensa heidän saamisensa siihen luettuina neljäntuhannen markan hinnasta, josta Juho Erkki Kumpuniemi ja Antti Kumpaniemi nuorempi eivät olleet mitään maksaneet, min kä vuoksi Juho Aukusti Apihtilä ja hänen myötäpuolensa, väittäen kaupan tapahtuneen, vilpillisessä tarkoituksessa sekä Antti Antinpoika Rumpuniemen alaikäisenä ollessa, ovat vaatineet että sanottu kauppa julistettaisiin mitättömäksi taikka että ainakin Juho Erkki Kumpuniemi ja Antti Kumpuniemi nuorempi velvoitettaisiin konkurssipesälle suorittamaan puheena olevan kauppahinnan yhteensä neljätoistatuhatta markkaa korkoineen. Kanteesta kuulustettuina ovat Juho Erkki Kumpuniemi ja Antti Kumpaniemi nuorempi sitä vastustaneet, ilmoittaen että kauppaoli lainmukaisesti tapahtunut sekä että kauppahinta, josta ostajien sisarille Maria ja Kreeta Kumpuniemelle kummallekin suoritettaisiin tuhat markkaa heidän naimisiin jouduttuaan sekä, myyjien kuoltua tahi sisarten muuten rahantaneessa ollessa, yhtä suuret määrät, muuten oli umpeen maksettu Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 30. päivänä Marraskuuta 1905. julistamassaan päätöksessä antanut jutusta lausuntonsa; ja sen ohessa että kanne, mikäli se sisälsi vaatimusta että kauppa julistettaisiin mitättömäksi esiintulleista syistä hyljättiin, velvoitettiin Juho Erkki Kumpuniemi ja Antti Kumpuniemi nuorempi, jotka eivät olleet toteennäyttäneet, että he olisivat vähintäkään osaa kauppasummasta maksaneet, yhteisesti tahi se heistä, jolla varoja oli, Antti Kumpuniemi vanhemman konkurspesälle heti kuitin saadessaan suo145