Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
i värdlig tid besittas och den sistnämnde derefter den 1, rätteligen 5, Maj 1876 öfverlåtit torpet åt Johan Jäntti, hvilken, sedan hans föräldrar aflidit, på yrkande af Filosofiehandidaten Moisio blifvit genom Häradsrättens ofvan omförmälda utslag af den 20 Oktober 1893 ålagd att till denne såsom egare af hemmanet afträda merberörda torp; men emedan Matts jäntti erhållit bevittningsrätten till omordade Spola, sedermera Jokela kallade torp i vederlag för sin arfslott uti Romppaala hemman, och han söledes vid sin död icke mera egt någon arfsrätt till sagda hemman, samt Johan Jäntti, i egenskap af Matts Jänttis rättsinnehafvare, ännu mindre tillkomme slik rätt, har Häradsrätten förkastat käromålet, sådant detsamma i förestående måtto utförts Hofrätten, under hvars pröfning johan fäntti i väderäg dragit saken, har medelst dem den 25 November 1898 låtit bero vid Häradsrättens utslag samt ålagt Johan Jäntti att med fyratiofem mark ersätta Filosofiekandiduten Moisios kostnader i Hofrätten. Uti Hofrättens dom har Johan Jäntti i underdånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, som Filosofiekandilåten Moisio i föreskrifven ordning lemätt Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidare innehålla har Kejserliga sknaten tagit i öfvervägande samt finner Johan Jäntti icke hafva anfört skäl till ordning i Hofrättens ofvanberörda dem, vid hvilken alltså kommer att förblefva jemte det Johan Jäntti skyldigkännes ett till Filosofiskandidaten Moisio gälda afgiftena för hans exemplar af denna Kejserliga Senatens dom med tjugusex mark Det alle, som vederbör, till underdång efterrättelse länder. Hans Kejserlige Majestäts Högde NämnDers Senat för Finland: A. af Nyberg Isak Fellman. Låkass Edestam S. W. Klungberg Ludvig Ombud. E. Ascholin. 71
Den 19. Februari 1900. saari, från Kankaanpää by i Kan diti kaanpää socken, sökande, samt Bonden Maurits Eliasson Wilenius Hakala, från samma by, svarande angående afhysning: Gifven uti Keserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 19. Februari 1800. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Sedan Bonden Johan Johansson Uusionkari, i uppgifven egenskap af egare till Kusivuksi skattelägenhet i Kankaanpää by, medelst skriftigt kontrakt den 21 April 1869 åt Emanuel Tuomisaaris föräldrar Johan Gabriel Johansson Tuomisaari och lennes hustru Elisabet Thomasdotter upplåtit lifstidsbesittningsrätt till Tuemisdare torp under Uusivukari lägenhet har Knut Vilenius på Erland TuonisaaGde Aufsk - 1831 - 35 - S. C. R. B Ei A. SS: 97. Pag 18. Rb. 1899. Matts i Kejserliga Majestäts Högme Tamm, Fing öfvervättning Dess Knuts för Finland dom uti ett, af Kejserliga utan erlagda afgifter, från Ala Hof Senatens dom i rätt inkommit revisianomål emellan saken målsöljer saken medföljer Torparen Erlund Johansson Tuomi-onginala arpe ditionen
ri ågången skriftlig stämning till 1897 års lagtima höstting i Kankaanpää sockens samt Karvia och Honkajoki kapellas tingslag, inför Häradsrätten anfört, att förenämnda Uusverkari lägenhet numera vore lagligen skiftad i tre delar, af hvilka enbibehållit namnet Uusionkari samt deöfriga delarne kallades Räikkälä och Hakala, att Maurits Wilenius och hans hustru Emma Johansdotter, hvilken sistbemälde vore Johan Uusioukaris och hans hustru Katarina Sofia Johansdotters dotter, numera vore egare till Häkala lägenhet, hvilken Mauritz Wilenius och Emma Johansdotter åtkommit sälunla att Emma Johansdotter enligt den 9. Mars 1868 rikstäldt arfskifte efter Kätarina Sofia Johansdotter deraf ärft en tredjedel, jemte det Mauritz Wilenius och Emma Johansdotter sedermera under äktenskapet tillhandlat sig Emma Johansdotters systrar Amalia och Ida Sofia Johansdöttrars enligt samma arfskifte efter Katarina Sofia Johansdotter ärfda tvåtredjedelar af samma lägenhet, samt att Tuomisaari torps hus och största delen af ders eger tillhörde Hakala lägenhet, medan deremot en mindre del af torpets egor läge inom Ruikkala lägenhets gränser; och emedan Erland Tuomisaari utan någon för Mauritz Wilenius lindande rätt nu mera innehade Tuomisaari torp, har Mauuti Wilenius yrkat det Erland Tuomisaa si måtte förpligtas att bortflytta från den till Hakala hemmansdel hörande andelen deraf samt afträda densamma med derå befintliga hus åt Mauritz Wilenius. I saken hörd har Erland Tuemisaari förklarat att förbemälde Johan Uusionkuri, efter det kontraktet af den 21 April 1869. upprättats, med Johan Gabriel Tuomisaaris begifvande låtet å offentlig auktion, som förrättats den 26 Januari 1870 försälja Tuomisaari torp till betäckande af någon sin fordran hos Johan Gabriel Tuomasaari samt att köpet dervid inrepats af Bonden Johan Kiuki, som sedermera den 11. September 1871 försålt torpet åt Johan Gabriel Tuomisaari, derå denne och Elisabet Thomasdotter den 3. Juli 1890 öfverlåtit torpet åt Erland Tuomisaari; i anseende hvartill och då Johan Uusionkari i ofvananförd 3
måtto försålt Tuomisaari torp samt Muuritz Wilenius förty icke kunnat köpa och ej heller Emma Johansdotter ärfva samma torp, Erland Tuemisaari anhållit att käromålet, jemlikt 1 SS: 10. kap. J. B. och 14 SS: i förordningen den 12 Juni 1895 om delning af jordlägenheter, måtte såsom obefogadt förka stas; hvarhos Åland Tuomisaari, som påstått att samtliga å Tuomisaari torp befintliga hus vore bynda af köpt virke, förbehållit sig att, lerst desamma likväl skulle blifva Maurit Wilenius tilldömda, Erland Tuomisenen måtte lemnas öppet att särskildt söka äsättning för dem. I anledning häraf har Mauritz Wilenius anmärkt att, enär de andelar af Uusionkari edelade lägenhet, som numera tildade Hakala lägenhet, på grund af arf tillhört Emma Johansdotter och hennes förbemälda systrar ände påre arfskytningen den 9. Mars 1868. hvarken kontraktet af den 21 April 1869 eller auktionen af den 26. Januari 1870 kunde hafva hindande kraft emot andra delogare i Uusinekari oskiftade lägenhet än emot Johan Uusickari, som dock senare föreslut sin delnyssnämnda lägenhet åt pämmande person, samt att dessutom vid omordade auktion för sätts endast Johan Gabriel Tuemisaaris och Elisabet Thomasdotters rätt till Tuomisaari torp: hvarföre och då desse numera begge ren döde samt någon försäljning af torpet till sjelfständig lägenhet icke af rum, Maiitz Wilenius ansett ofvanomordade rörande tuomisaari torp behfvade öfverlätelser icke vi lare hafva någon betydelse; derå och sedan Erland Tuomisaari framhållit att Johan Uusiaikui såsom förmyndare för sina omynliga barn varit berättigad att från deras infda hemmansdelar försälja Tuomisaari torppå sätt genom auktionen den 26 Januari 1870 skett, samt vittnesförhör i saken ett rum Häradsrätten medelst utslag den 9 Mars 1898 yttrat sig deri; och alldenstund Erland Tuomisaari icke kunnat visa att Maurits Nilenius och Emma Johansdotter, hvilka numera egde Hakala lägenhet, iklädt sig ansvaighet för de köpebref, på hvilka Erland Tuomisaari grundat sin rätt till Tuomiwaari torp, fördenskull pröfvade Häradsrätten rättvist ålägga Erland Tuomaari att, efter drefarten låastadgad förelag, senast den 14 Mars 1899 med sitt husfolk och huseråd
detta från Tuomisaari torp samt detsamma med hus och de egor, som hörde till Hakala lägenhet, till Maurits Wilenius förregande afträda; hvarhos Erland Tuomisaari lemnades öppet att genom skild rättegång i laga ordning söka den ersättning för torpets åbygnader, hvartill Erland Tuomesaari ansåge sig hafva rätt. Hofrätten, under hvars pröfning Erland tuomiksaari i väderäg dragit målet, har medelst dem den 20 December 1898 förklarat Erland Tuomisaari, som icke gittat visa att han, sedan hans förbemälde föräldrar aflidit, egde nagon rätt till Tuomisaari torp, ej hafva förebragt skäl till ändring uti Häradsrättens utslag, hvarvid förty fått bero, jemte det Erland Tuemisaari ålagts att med fyratio mark godtgöra Maurits Wilenius för hans i Hofrätten rupla kostnader i saken. Uti denna Kapellens dom har Erland Tuomisaari i underlägenhet sökt ändring medelst ingifven dertuktion, den Maurits Wilenius föreskrifven ordning bemätt. Hvad sålunda förelupit och handlingarne vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfverägande samt finner Erland Tuomisaari icke hafva anfört skäl tilländreng i Hovättens ofvanberörda dom, vid hvilken alltså kommer att förblifva; och skyldigkännes Erland Tuomesaari att till Mauritz Vilenius i ersättning för dennes umgälder i Kejserliga Senaten utgifven femtio mark. Det alle, som vederbör, till underdårig efterrättelse länder I Hans Kejserligde Mantals Häradönen Dess Senat för Finland: A. af Nyborg Isak Fellman Richard Edström. S. W. Klagder Ludvig Underg. B. Askolin. 15
Kihlikuun 20 päivänä 1900. Keisarillisen Majistulin Korkassa Nimessä Hänen Suomen Senuattensa tuomio nostora. halla Wiipurin Hovioikeudesta tullessa jutussa jossa Talollisenleski Wilhelmiina Pelkonen, Rautalammin pitäjän Hanhilaipaleen kylästä on hakijana, sekä Talollinen Aapeli Simonen ja hänen vaimonsa Selma Karoliina taaja ja Asioitsija Kaarle Karjalainen ja hänen vaimonsa Lydia Karoliina Julkanen, myöskin mainitusta kylästä, ynnä Talollisenpoika Eeli Johannes Julkanen, Helsingin kaupungasta, ovat tulematta jääninä vastaajina, ja joka juttu koskee testamentin moitettu: Annettu Keisarillessa Suomen Senuelissa ja Sen Oikeusestoissa, Helsingissä, Idmikuun 20 päivänä 1907 Keisarillinen Knuutti on itsellensi intyttänyt juttuen kuulunut kirjat ja niistä, mikäsi nyt on kysymyksenä, saanut suuruavat tudot Sittenkuin Wilhelmiina Pelkosen mies Talollinen Kaarle Aukusti Jalkunen oli 17 päivänä Syyskuuta 1897. lapsetvinna kuollut ja Vilhelmiina Olkonen sen jälkeen Ruutakommin pitäjän ja Hemnon kappelin käräjökunnan Kihlakunnanoikeudessa velvonut Kaarle AuLarmi P. H. - R. G. - G. S. - A. A. 76 N 209 Sivu 12. R. D. 1899.
busti Jalkasen ja Wilhelmiina Idkosen 2 päivänä Helmikuuta 1892 kirjallisesti tekemää keskenäistä testamenttia, jossa mainitut aviopuolisot ovat määrännet muun muassa että kun heistä jompikumpi kuolisi, tämän osuus pesästä joutuisi eloon jäänelle puolisolle, ovat Aapeli Simonen ja hänen ylläsandet asia. kumppaninsa, Wilhelmiina Pelkoselle toimitetun kirjallisen huustan nojalla, mainitussa Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Kaarle Aukusti Julkanen, joka oli Selma Karoliina Naajan ja hänen edellisen miehensä Talollisen Kaurle Pekanpoika Julkusen poika sekä Sydia Karoliina Julkasen ja Eeli Johannes Jalhusen veli, oli Kaarle Jalkusen kudemän jälkeen 14 päivänä Kesäkuuta 1880 toimitetussa jaossa saanut perinnöksi osuuksia Rantiitaipulan kyliin rälssitiloista Nrosta 1 ja 3 sekä sitten Joulukuun 28 päivänä 1891 tehdyllä kauppakirjalla viidenkolmattatuhannen markan hinnasta myynyt sanotut tilanosuudet; ja koska edelläkerotussa testamentissa tarkoitettuun omaisuuteen sulkeutui myöskin mainittujen Kuurle Aukusti Julhusen perimien tilanosien arvo eikä Keurle Aukusti Jalkanen ollut oikeutettu siitä testamentille määränmään, ovat Aapeli Simonen ja hänen asiakumppaninsä vaatinut, että puheenalainen testamentti julistettaisiin mitättömäksi mikäli siinä oli määrätty sanottujen tilanosien arvosta ja Wilhelmiina Pelkonen velvoitettaisiin luovuttamaan mainittu arvo Kaarle Aukusti Jalkasen perillisten Alma Karoliina Kuojan sekä Lydia Karoliina Jalkasen ja Äeli Johannes Jalkasen kesken laillises ti jaettaneksi. Asiassi kuulusteltuna on Vilhelmiina Pelkonen katsonut, etteivät Aapeli Timonen ja hänen asiakumppaninsa olleet esittä nut kantasansa laillista perustettu, minkä vuoksi Wilhelmiina Pelkonen on vaatinut kanteen kumoamista. Kihlakunnanoikeus on 1 päivänä Kelmikuuta 1895 julistumassuun päätöksessä lausunut asiasta mielensä; ja koska selville oli tullut, että Kaarle Aukusti Jalhusen ja Wilhelmiemi Alkosen pesään kuului myöskin edellämainittujen, Kaarle Aukusti Jalkaselle isänsä Kaarle jalkasen perintönä joutumiehen ja Kaarle Aukusti Julkusen viidenkolmattutuhannen markan hinnasta myymien tilanosien arvo, sen tähden
ja kun Kaarle Aukusti Jalkanen, vastoin P. K:n 17. luvun 1 ja 2 SS:n säädöksiä, ei ollut oikeutettu tästä testamentilla määräämään, Kihlakunnanoikeus on kumonnut puheenalaisen testamentin, mikäli siinä oli määrätty mainittujen tilanosien arvosta; ja olivat Kaarle Aukusti Jalkasen perilliset siis oikeutetut laillisen jaon kautta saamaan sanotun arvon. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wilhelmi nu Pelkonen oli vetoamalla suittanut jutun, on Marraskuun 25 päivänä 1898 siihen antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Tähän Hovioikeuden tuomioen on Wilhelmiina Pelkonen alumaisesti anonut muutosta. Mitä näin on tapahtuneeksi kerrottu sekä asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senuutti otta nut tutkittavakseen ja katsoo ettei Wilhelmiina Pelkonen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota jonka varaan asia siis jää pi. Tätä kaikki asianomai set alamiesuulessa noudutta Michael Pogvalin koot Keisarillisen Majastaten Korhausa Nimessä, Hänen Suomen Senaallinsa: S. W: Harlyberg G. Kaupeskiäld Oscar Ljlling August Nybergs
Klumikuun 21 päivänä 1900. Kasarillisen Rajistulin Korknassa Simessä, Hänen Suomen Knuallinen tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tullessa jutussa, jossa Wärjärinleski Aleksandra Strömgrén, Parkanon pitäjän Parkanon kylästä, ja Värjäri HarleAllan Strömgrén, Ihaulisten pitäjän Ikaalisten kylästä, yhteisesti, ovat hakijoina sekä Talollinen Kaarle Juhananpoika Köntti, Ikaalisten pitäjän Luhalahden kylästä, saapuville tulliena, ja Kunnallislautakunnan esimies Talollinen Taavetti Taavetinpoika Kulli, saman pitäjän Kalmen kylästä, poisjääneenä, vastaajina, ja joka juttu koskee vesijättömaiden luovuttamista: Annettu Keisarillisessa Suomen Simonsson ja Son Oikeusosastossa Helsingissä Helmikuun 21 päivänä 1900. Keisarillinen Senuulli on Hellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tulot Toimitettuansa Aleksandra Strömgrenille kirjallisen huusken 1896 vuoden syyskäräjiin Ikaalisten pitäjän ja Jämijärven kappelin käräjkunnassa on Kuurle Köntti lauvenut, että Aleksandra Strömgren ilman Kaarle Könttiä sitouun oikeuttu piti hallussuun Hyposkosken perkänäisen kautta Kyrösjärven rannille ynVärä Majet - 35 - R. B - 26 - Vi SS 212. Sivu 2/10 R. G. 1899.
tyneet ja Kaarle Köntin mainitussa Luhalahden kylässä olevan Kontin taloon kuuluvat Kuojensuo, Sikainniemi ja Suhalahdenranta nimiset vesijättömaat, ja siitä syystä vaatinut Aleksandra Strömgrénin velvoittamista luovaltamaan sanotut rejättömaat Kaarle Köntin vapaaseen nautintoon. Asiassa kuultuna on Aleksandra Strömgrin, muun muassa turvoutunut Maaliskuun 21 päivänä 1865 Kontin talon silloisen omistajan Heikki Juhananpoika Köndin ja Aleksandra Strömgrénin nyt jo kuolleen miehen Kaarle Adolf Strömyrénin välillä tehtyyn ja Helmikuun 5 päivänä 1876 Stontin taloon kiinnitettyyn välikirjaan, millä Kaarle Antol Sténgrenille ja hänen oikeutensa omistajille viiden kymmenen vuoden ajaksi oli luovutettu hallintooikeus Köntin tulon kaikkiin sekä silloiriin että vastaisuulessa Kyröskosken laskemisen kautta syntyviin ersijättömäihin; jonka tukine ja kun mainittu kiinnitys, joka lokakuun 3 päivänä 1885 oli uudistettu Aleksandra Ströngrénin vakuudeksi, ole ollut voimassa kun Iluarle Stintti, joka kauppakirjalla Joulukuun 20 päivältä 1894 oli isältöinsä, Talolliseltä Juhana Heikinpoika Konteltu ostanut Kontin talon, tuli sanotun talon omistajaksi, ja se rikku, ettei Aleksandra Strömgrin sittemmin ollut ilmoittanut puheenaolevaa kiinnitystä uudistettavaksi, hänen mieletään ei vaikuttanut asuvan, Aleksandra Strömgrén on anonut kanteen kumoamista sekä ilmoittanut, että hän riidanalaisista vesijättömaista oli vuoralle luovuttunut, Kurjensuon pojintimallen. sa, edellämainitulle Kaarle Alan Strömgrin. ille ja Suhalahdenrannan Taavetti Kullille Kaarle Köntin huomautettua Aleksandra strömyrénin vastinen johdosta, että välikirja Maaliskuun 20 päivältä 1865 oli Kaarle Konttiä vastaan kaikkeu merkitystä väille siitä saakka kun mainitun välikirjan kiinnitys Konten tulan oli lukuunut voimassa olemusta, sekä Kaarle Atlan Strömgrönin ja Taavetti Kullin 1847 vuoden syyskäräjiin huudatettua vastaajiksi asiaan, on Kihlakunnanoikeus puutoksella Helmikuun 25 päivältä 1875. lausunut: että kosku Aleksandra Strömgrönin missvainajie Kaarle Adolf Strömgrén derissällen oli sen välikirjan pysyväisyyden vakuudeksi, minkä kauttu kysymyksenalainen Kontin tuloon kuuluvi vesijättömuu viidenkymmenen vuoden ajaksi, luettuna Muutiskuun 20 päivästä 1865, 80
oli hänelle vuokraltu, hankkinut itsellensä kiinnityksen sanottuun taloon sekä tämä kiinnitys oli uudistettu Lokakuun 3 päivänä 1885 ja siis ollut voimassa kun Köntin talo Joulukuun 20 päivänä 1874 joutui Kaarle Köntin omaksi sentähden ja kun sanottu välikirja, näin d. len, oli pidettävä Kuurle Könttiä sitovana ja se aika, joksi välikirja oli tehty, ei vielä ollut umpaan kulunut, Kihlakunnanoikeus hylkä. si Kaarle Kontin asiassa ajaman kanteen lakiin perustumattomana Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Kontti oli alaamalla saattunut jutun, on Joulukuun 13 päivänä 1898 antanut tuomionsa; ja koska Aleksundra Strömgrén ei ollut voineet väittääkään, saatikka näyttää, että Kaarle Köntti olisi sitoutunut noudattamaan kysymyksessä olevan, Heikki Juhananpojan ja Kaarle Audolf Strömyrinin Mauliskuun 20 päivänä 1865. tekemää välikirjaa, on Hovioikeus, katsoen että mainittu välikirja, sen pysyväisyyden vakuudeksi Konten tuloon vahvistetun ja Lokukuun 3 päivänä 1883 uudistetun kiinnityksen ruuttua, oli Kaarle Könttiä vastaan kadolla nut kaiken vaikutusvoimansa ja että Kaarle Kontillä niinmuodoin oli Muukaaren 16 luvun 15 SS:ssä maatilan ostajalle myönnetty valta vuokra-ajan irtisanomiseen, sekä ettei Kaarle Köntti myöskään ollut sidottuna Aleksandra Strömyrénin Kaarle Allan Strömgrönin ja Taavetti Kullin kanssa tekemistä välipuheista, muuttanut Kihlakunnanoikeuden vedenalaisen päätöksen ja velvittanut, Aleksandra Strömgrénin, joka jo oikeudenkäynnin kestäessä oli saanut hyväksensä muittia laillista lähtopäivää, ja Tvuvelle Kallin och Kaarle Kontin vapaaren nuutintoon luovuttamaan kysymyksenuluiset Sikainniemen ja Luhalahdenrannan vesijättömaut, sekä Kaarle Allan Strömgrénin viimeistään Maaliskuun 14 päivänä 1899 Kontille jättämään Aleksandra Strömgrénin hänelle luovuttaman Kirjensuon samankultaisen maan kuin myös situ ennen sieltä poissiirtämään Kaarle Atlun Strömgrönin siellä sijaitsevat kolme heinälatoa Tähän Hovioikeuden tuomioon ovat Aleksandra Strömgrén ja Kaarle Alan Ströngrén alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kaarle Köntti on määrätyssä järjestyksessä vastannut Mitä näin on kerrottu tapahtuneeksi ja asiukirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarilli21
nen Senaatti ottanut tutkiaksensa ja katsoo oikeaksi, kumoten Hovioikeuden ylempänäter. rotun tuomion, jättää asian Kihlakunnan. oikeuden päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majistetin Koikaessa Nimessä, Hänen Suomen Senuattinsa: A. af Nyborg. Henr. Berenius. Richard Edelman. Isak Fellman. Sudvig Underg Kirjokilius Den 24 Februari 1900. kukoski by i Rautalampi socken, och Bonden Juhana Heikkisson Liimalainen Ilokarju, från Tarkisalo by i sagda socken, ömsom sökande och tillstädeskomne, samt förre Bönderne Otto Närhi och Juhana Oittinen, jemväl från Särkisalo by, uteblifne, svarande, angående fordran: Gifven uti Kejser ga Sanden för Finland och Den fastilie Departement i Helsingfors, den 24 Februari 1900. Kejserliga Senalen har låtit handlingarna i målet By föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Vid Häradsrätten i Ruulalampi sockens och Besunto kapells tingslag har Albert Kukkonen, efter stämning, anfört att han som jemte Juhana Heikkisen Siimutainen, Otto Närhi, Juhana Oittinen och jemväl Tuckisalo by, besulte Bonden Juhana lakamisson Siimäläinen Halla under Osa Auf N. F. H. B. S. C. R. F- K. 6. 20 No 217. Pag 272. R. D. 1895 J. Hans Kejserliga Majestäts Mägenetämn, Fingsätt Ders Senats för Finland dom uti ett,ning af Kegerders senats för Finland dom uti ett mål Kuverpå nedsätt sessionskilling, från li liga Senatens liga Senalens på nedsätt sessionsskilling från li liga Senatens borgs Hofrätt inkommit mål emellan dem i dom i målet med Bonden Albert Kukkonen, från Tii följe omynd Bonden Albert Kukkonen, från Tei följe originala Bonden Albert Kukkonen, från Tu följes augimata expeditionen
namn af Kammalliskauppaghtiö Rautalammilla den 28. Mars 1857 ingått belag för ledvande af handelsrörelse, nödgats med egna medel ej mindre inbetala aflidna köpeskillingen 1746 mark 55 penni för af honom för bolagets räkning medels skriftlig afhandling den 25 April 1857 inkifva byggnader i Rautalampi sockens kyrkoby anock ingill för affärens bedrifvande utfärdade fyra förskrifningar af den 19. Ant, den29 Januari af den 11. December 1838 samt den 25 September 1857 äfvensom i särskilda lanker disposonterade tio valar; i anseende hemtill Kukkonen yrkat, att Juhana Heikkisson Liimatuiman, Otto Kiiski och juhuna Oittinen, hvilka jemte Juhana Aatamisson Siimatainen och den 18 Februari 1888 hållen belagsstämma godkänt de af Albert Kukkonen upptagna lån och förbundit sig att för desamma ansvara, måtte, enär bolaget sedermera sett sig tränget att den 7. December 1894 upplåta sin egendens till konkurs, i egenskap af Kukkonens medbolagsman förpligtas att gemensamt eller den af dem, som dertill egde tillgång, till Albert Kukkonen utbetala å hans bemälda medparter sig belöpande tre femtedelar af följande belopp, nämligen 1775 mark med sex procents ränta från den 6. November 1894, 1785 mark 97 penni med sex procents ränta från den 16 November 1874, 2950 mark med sex procents ränta från den 21 November 1891, 2000 mark med enahanda ränta från nästsagde dag, 1.600 mark med sex procents ränta jemväl från den 21. November 1894, 1900 markmed summa ränta från den 24 November 1894, 2,108 mark med fem procents ränta från den 14. December 1894, 1, 146 mark 55 penni med sex procents ränta från den 23. December 1894, 2200 mark med enahanda ränta från sistnämnde dag 75% mark 90 penni med sex procents ränta från den 27. December 1804, 1500 markmed samma ränta från nästsagde dag, 1550 mark 26 penni med sex procents ränta från den 11 Januari 1895, 10% mark med enahanda ränta från den 25 Januai 1895, 50 mark med sex procents ränta från den 3. December 1895, 46 mark 37 penni med samma ränta från
den 31 Augusti 1896. samt 1168 mark 4. penni med sex procents ränta från den 26 Maj 1895, af hvilka tre sistnämnda belopp de två förra hade guldits i grund af förskrifningen af den 19. April 1888 och let sista jemlikt förskrifningen af den 25 September 1859; hvarjemte Albert Kukkonen gjort anspråk på ersättning för sina umgälder i målet. I saken hörde hafva Juhana Heikkisson Siimatainen, Otto Närhi och Juhana Oittinen motsagt Albert Kukkonens i målet utförda talan, enär sagda bolag upplåtit sin egendom till konkurs och de icke hade sig bekant, huruvida ofvan uppgifna skulder blifvit guldna af Albot Kukkonen med egna eller med bolagets medel samt Juhana Heikkisen Siimäkäigen dessutom på den grund att Abel Kukkonen, hvilken häst sig ombetudt inseendet öfver och ledningen af belagits handelsrörelse och bokföring, dervid genom vårdslöshet och försummelse tillskyndat bolaget skada; hvarhos Juhana Heikkisson Siimakainen, på tagen genstämning, yrkat, att alldenstund han med sine enskilda medel gähtel af belagets unler utvisning varande skuldes sammanlagdt 5,925 mark 14 penni, Albert Kukkonen måtte förpligtas att till Juhana Heikkisen Siimatainen utbetala nästnämnda perinickelopp, eller åtminstone att, då af sagla belopp 1,193 mark 45 penni utgjorde fjerdedelen af bolagets skuld till Bonson Wilhelm Jäntti i grund af förskrifning af den 19 Oktober 1895, 2612 mark 28 penni hälften af belagets skuld till Fabriksaktiebolaget Finlagren d Cemse, Handelshuset Carl Methe et Comp, Kuckonsuln Ferdinand Alfthan och Havis Aktiebolag samt 2119 mark 71 penni hälften af bolagets skuld till Handelshuset rubell Johwartskop och Trehundrade afdingen Ivar Tehröder, samt Juhana Kukkisen Liimatainen således af dessa skulder beta lat mera än hvad på hans andel i belaget sig belöpte, ofvanskollet måtte afräknas från hvad Juhana Heikkissen Simatainen tilläfventens kunde åläggas att till Albert Kukkonen i fordradt afseende utgifva I anledning af Juhana Heikkisson