Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
hemman nut tämän jutun ja katsoo, ettei Kaarle Nestor Kuittilo ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kaarle Nestor Kuittilo suorittamaan Karl Salolle ja Johan Laineelle, heiltä täällä juttuun menneiden kustannusten korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Lautin Saarinen Walter Andersin. Alfred Luksiala. K. R. Helanen. Alfred Luksiala. K. R. Helanen. E. Thesleff. Huhtikuun 22 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta tamista koskevassa jutussa, jossa ovat Turun kaupungissa asuva Kauppias Wilho Wallin, omasta puolestaan ja vaimonsa Emma Johanna Wallinin edusmiehenä, hakijana sekä Isännöitsijä Ernst Minuth, samasta kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Huhtikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun suurin osa Turun kaupunkia 4. ja 5. päivänä Syyskuuta 1827. sattuneen tulipalon kautta oli hävinnyt ja uusia tonttoja viitoitettu, oli sanotun kaupungin Maistraatin 6. päivänä Elokuuta 1845. tekemän, Hänen Keisarilliren Majesteettinsä kaupungin järjestämisestä ja uudestaan rakentamisesta 23. päivänä Helmikuun 1828. antamaan AsLäsnä: S.S. W. A. B. t. R. H. ./.H. af H. No 611. Pag. 325. R. D. Turun Hovioikeudesta tulleessa, tonttialueen omistusoikeutta ja luovutsittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat 1909.
molliseen Räskykirjeeseen perustuvan päätöksen mukaan tontti No 5. seitsemännessä korttelissa seitsemättä kaupunginmaan 25. päivänä Marraskuuta 1845. myyty julkisella huutokaupalla, jolloin tontin oli huutanut Kauppiaanpoika Nils Fredrik Cavén, joka 9. päivänä Marraskuun ta 1846. oli siihen saanut kiinnekirjan; minkä jälkeen sanottu tontti Nils Treilrik Cävönin 13. päivänä Elokuuta 1877. tekemän testamentin nojallu oli siirtynyt Merikapteenin Karl Mauritz Pousarin lapsille Karl Fritiof, Johan Fredrik Georg, Bruno ja Ida Poisarille, joille 21. päivänä Kesäkuuta 1886. oli siihen annettu kiinnekirja; ja olivat Johan Fredrik, Georg ja Bruno Söner, Ida Pousar ja tämän mies Kauppias Otto Johan Blom ynnä Satamakapteeni Adolf Thomas Skogström, viimeksi sanottu ulkomailla oleskelevan Karl Fritiöf Pousu rin oikeudenvalvojana, sittemmin kauppakirjalla 21. päivältä Lokakuuta 1903. Kauppias Wallinille ja Emma Johanna Wallinille myyneet useinmainitun kiinteimistön, johon Wallinin aviopuolisot 9. päivänä Toukokuuta 1904. olivat saaeet kiinnekirjan, minkä mukaan tontti pintaalaltaan oli 3240,77. neliömetriä sekä sen sivut pituudeltaan Linnankatuun rajoittuva sivu 54.04. metriä, saman korttelin tonttiin No 6. rajoittuva sivu 59.97. metriä, tonttiin No 2. rajoittuva sivu 54,04. metriä ja tonttiin No 4. rajoittuva sivu 59,97. metriä. Tämän jälkeen on Kauppias Wallin, omasta puolestaan ja edelläsanotussa edusmiestoimessaan, haastatettuaan Isännöitsijän Minuthin, Turun kaupungin Raastuvanoikeudessa vaatinut että, koska Isännöitsijä Minuth, joka omisti äskenmainitun tontin No 6 ilman laillista oikeutta myöskin hallitsi Kaupungininsinöörin August Emil Hinderssonin J ja 8. päivänä Huhtikuuta 1905. antamissa kahdessa todistuksessa mainittua, noin 600. neliömetrin suuruista Hellinin aviopuolisojen omistamaan tonttiin No 5. kuuluvaa aluetta, Isännöitsija Minuth velvoitettaisiin luovuttamaan sanottu alue Kauppias Kallinen ja Emma Johanna Wallinin hallittavaksi. 358
Kanteen johdosta on Isännöitsijä Minuth selittänyt, että Kauppias Karl Fritiof Pousar oli 29. päivänä Marraskuuta 1889 laaditulla kauppakirjalla Kauppias August Werner Granbergille myynyt 1,467. 1/4 neliökyynärän suuruisen osan vanhaa tonttia No 81. mainitun kaupun gin entisessä niin kutsutussa eteläisessä korttelissa sekä Granberg tämän kaupan nojalla saanut kiinnekirjan 24. päivänä Maaliskuuta 1890, että Varakonsuli Gustaf Adolf Lindblom, Toimini mi J. & Humelin ja Kauppias Alexej Alexejevitsch Krujukoff, tultuaan omistamaan uudestaan, järjestetyn tontin No 6. seitsemännessä korttelissa ja kaupungin osassa sekä siihen rajoittuvan, vastamainitun osan vanhaa tonttia No 81. mikä osa kaupungin Rakennuskonttorin 13. päivänä Lokakuuta 1897. antaman todistuksen mukaan 517.35. neliömetrin suuruisena sekä epäsäännöllisten sivujen rajoittamana pistäytyi tonttiin No 5., 7. päivänä Helmikuuta 1898. olivat saaneet muinittuihin tonttiin ja tontinosaan kiinnekirjan; sekä että Isännöitsijä Minuth oli 27. päivänä Toukokuuta 1899. tehdyn kauppakirjan nojalla tullut useinmainittujen tontin ja tontingan omistajaksi sekä niihin 11. päivänä Joulukuuta 1899. saanut kiinnekirjan. Kun näin ollen sännöitsijän Minuthin omistusoikeus riidanalaiseen alueeseen oli katsettava täysin selväksi, on Isännöitsija Minutti anonut että kanne hyljättäisiin. Raastuvanoikeus on 24. päivänä Toukokuuta 1905. julistamassaan päätöksessä katsonut jutussa selville käyneen, stä Nils Fredrik Cavén, sittenkun hän Turun kaupungilta oli ostanut talon ja tontin No 5. seitsemännessä korttelissa ja seitsemännessä kaupunginosja, oli 9. päivänä Marraskuuta 1846. siihen saanut kiinnekirjan, minkä jälkeen mainittu talo ja tontti Cavenin 13. päivänä Elokuuta 1877. tekemän testamentin nojalla oli siirtynyt edelläsänotuille Karl Fritiof, Johan Fredrik, Georg, Bruno ja Ida Pousarille sekä sittemmin näiden ynnä Ida Pousarin miehen Kauppias Blomin hallusta 21. päivänä Lokakuuta 1903. tehdyn kauppakirjan pe359
rusteella Wallinin aviopuolisoille, joille Raastuvanoikeus 9. päivänä Toukokuuta 1904. oli siihen antanut kiinnekirjan, minkä samoin kuin Wallinin aviopuolisojen edeltäjillekin annettujen kiinnekirjain mukaan useinmainittu tontti No 5. oli pinta-alaltaan 3240. 77. neliömetriä sekä sen sivut pituudeltaan, Linnankatua vastaan 54.04. metriä, Isännöitsijan Minuthin omistamaa tonttia No 1. vastaan 59,97. metriä, tonttia No 2. vastaan 54. oimetriä ja tonttia No 4. vastaan 59, 97. metriä, sekä että Isännöiksijän Minuthin omistama yllämainittu tontti No 6. Minuthille annetun kiinnekirjan mukaan oli pinta-alaltaan 237. 25. neliömetriä ja sen sivut Linnankatua vastaan 30.41. metriä, Birgerin katua vastaan 59,97. metriä, tonttia No 1. vustaan 56,50. metriä sekä Wallinin aviopuolisojen omistamaa tonttia No 5. viistaan 59. 97. metriä, kuin myöskin että Isännöitsijän Minuthin hallussa olevan maa-alueen Linnankatuun rajoittuvan sivun pituus oli 6,21. metriä sekä tonttiin No 1. rajoittuvan sivun pituus 66,91. metriä, ollen Isännöitsijän Minuthin rallussa siis Linnankadeen puolella 9,80. metrin sekä toritin No 1. puolella 10,35 metrin pituudelta maata enemmän kuin mitä hänelle oikeastaan kuului, minkä tähden ja kun ei Isännöitsijä Minuth vastoin Hallinin aviopuolisojen kieltämistä ollut näyttänyt että hän tahi hänen edeltäjänsä olisivat laillisesti saaneet omakseen jonkeen osan mainittujen aviopuolisojen tontista No 5., Raastuvanoikeus on julistanut riidan alaisen maa-alueen luettuna Wallinin wiopuolisojen tontista Isännöitsijän Minuthin tonttia No 6. vastaan, Wällinin aviopuolisoille kuuluvaksi sekä velvoittanut Isännöitsijän Minuthin Wallinin aviopuolisoille kohta luovuttamaan sanotun maa-alueen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Isännöitsijä Minesth oli vetoamalla saat tanut jutun, on 28. päivänä Elokuuta 1909. antamallaan tuomiolla katsonut jutusja käyneen selville, että Nils Fredrik Vaven oli 25. päivänä Marraskuuta 1845. toimitetussa julkisessa huutokaupassa 360
Turun kaupungilta ostanut uudesti järjestetyn tontin No 5. sanotun kaupungin nykyisessä seitsemännessä korttelissa ja seitsemännessä kaupunginosassa, jonka tontin järjestämistä varten kaupunki silloin oli lunastanut vanhat tontet Noret 78, 80, 85. 86. ja 87. entisesså eteläisessä korttelissa, muun muassa sillä ehdolla, ettei Cavenilla, jos joku osa lunastamattomia taloja tulisi kuulumaan sanottuun uuteen tonttiin, ollut oikeutta vaatia kaupunkia lunastamaan tuota osuutta ennenkun kaupunki sen hyväksi näkisi, sekä että Wallinin aviopuolisot sittemmin erityisten luovutusten jälkeen olivat 21 päivänä Lokakuuta 1903. tehdyllä kauppakirjalla joutuneet useinmainitun tontin omistajiksi, saaden siihen kiinnekirjan 9. päivänä Toukokuuta 1904, kuin myöskin että Isännöitsijä Minuth 27. päivänä Toukokuuta 1899. tehdyn kauppakirjan ja sen johdosta seuranneen Joulukuun 11. päivänä saamansa kiinnekirjan nojalla omisti uudestaan järjestetyn tontin No 6. sekä siihen kuulumattoman osan vanhasta tontista No 81. entisessä eteläisesså korttelissa, joka tontinosa pistäytyi tonttiin No 5. minkä tähden ja kun Wallinin aviopuolisot eivät olleet edes väittäneetkään, että kaupunki olisi jälkeen 25. päivän Marraskuuta 1845. järjestämistä varten lunastanut sen osan yllämainitusta vanhasta tontista No 81, jonka piti tulla kuulumaan tonttiin No 5, ja että heillä sen johdosta olisi tuohon tonttiosaan paempi oikeus kuin heidän edeltäjillään, eikä sille seikalle että Isännöitsijälle Minuthille yllämainittuihin kiinteimistoihin annettuun kiinnekirjaan niitten pinta-ala oli merkitty yhteensä vain kolmentuhannen kolmensadan kahdeksankymmenenseitsemän kokonaisen ja viidenkolmatta sadasosan neliömetrin suuruiseksi, niin muodoin voitu antaa tähän asiaan ratkaisevasti vaikutta vua merkitystä, Hovioikeus on, muutta en Raastuvanoikeuden päätöstä, hyljännyt Wallinin aviopuolisoitten jutussa ajaman kanteen Isännöitsijän Minuthin velvoittamisesta Wallinin aviopuolisoille luovuttamaan osan hänen 161
hallitsemastaan edelläkerrotusta tonttialueesta. Kovioikeuden tuomioon on Kauppias Wallin anonut muutosta tänne antamallaan perustelmalla, johon Isännöitsijä Minuth on säädetyssä järjestyksessä vastannut; minkä jälkeen suullinen kuulustelu on täällä tapahtunut niin kuin siitä tehty pöytäkirja osot taa. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Wallin ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden puheenalaista tuomiota muulla tavoin kuin että, koska jutussa on selvitetty, että Isännöitsijän Minuthin hallussa hänen edellä mainitun tonttinsa No 6. kanssa samassa aitauksessa on noin kuudensadan neliömetrin suuruinen alue, joka tontista No 5. esitetyn tonttikartan ja mittauskirjan mukaan on määrätty viimeksi mainittuun tonttiin kuuluvaksi, eikä Isännöitsijä Minuth ole näyttänyt että hän mainitusta alueesta omistaisi muuta kuin ne viisisataa seitsemäntoista ja kolmekymmentäviisi sadasosaa Lofstellen neliömetriä vanhasta tontista No 81. entisessä niin kutsutussa eteläisessä korttelissa, joiden tonttia No 5. lopullisesti järjestettäessä piti tulla sanottuun tonttiin kuuluviksi ja jotka Isännöitsijä Minuth on ostanut 27. päivänä Toukokuuta 1899. tehdyllä kauppakirjalla Varakonsulilta Lindblomilta, Toiminimeltä J. E. Humelinilta ja Kaupmaalta Krujukoffilta Isännöitsijä Minuth velvoitetaan Kauppias Hallinille ja Emma Johanna Wallinille heti luovittamaan muu osa hänen hallussaan olevaa, nyt riidanalaista aluetta paitsi vastasanotulla kauppakirjalla ostamaansa osaa vanhasta tontista No 81. entisessä eteläisessa korttelissa. Pätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Kuten Karinen Matten Andersin. Kuten Karinen Matten Andersin. B. Anneberg. K. R. Helanen 362
Huhtikuun 23 päivänä 1912 Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullassa velkomusjutussa, jossa ovat Kunnallisnaivosmies Otto Tuomi, Kuopion kaupun gista, hakijana sekä Helsin gin kaupungissa asuva Kolle gasessori Gustaf Ignatius, saapuville tullana, mutta viimeksisanotussa kaupungissa arunan Ylitaakastajan Alfred Tjöström vainajan kuolinpesä poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 23 päivänä Huhtikuuta 1912. Keisarillinen Senaalli en itselleen esillelyttänyt juttuun kuuluvat kerjat ja niistä saanut tulaa seuraa vaa: Kunnallisuuvasmies Tuomelle loimildun haastun nojalla ovat kollegi asessori Senalius ja Ylilarkuslaja Sjöström eläissään Kuopion kaupungen Raastuvanoikeudessa lausuneet että sittenkun he takauskirjalla 28 Läsnä: 28. t.  2. R.t. J. F. J F. Pus363 No 613. Pag 132 Rd 1911
päivältä Joulukuuta 1904 olivat, sillä varalta että Kirjanpainaja K. F. Malmström Pohjoismaiden Osakepankilta Kauppaa ja Tsollisuutta varten saisi 110,000 markan suuruisen kassakgoditiivilainan sovittua panttivakuutta vastaan, sitoutuneet pankille takaukseen mainitun lainan takaisin maksamisesta korkoineen ja kulunkineen sikäli kuin se ei tulisi suoritetuksi lainan vakuudeksi annetun pantin arvosta, sekä Kirjanvainaja Malmström sitten olikin 31 päivänä Joulukuuta 1904 sanotut la pankilla saanut 110. lle markan kassakvedetiivilainan kahdentoista kuukauden ajaksi, niin oli Kunnallisneuvosmies Tuomi 13 päivänä Tammikuuta 1906 antamassaan takaussitoumuksessa mennyt Kollegiasson Ignatiuselle ja Ylilarkastaja Sjöströmille lakuuseen viiden vuoden ajaksi siitä rahamäärästä, korkein taan 3000 markasta, jonka Kollegiasessori Ignatiuksen ja Ylitarkasta ja Sjöströmin ehkä tulisi täytetakauksensa nojalla Kirjanpainaja Malmströmin puolesta suorittaa; mutta koska Kunnallisuuvermies Tuomi vaikka Kollegiasessori Ignatius ja Ylilarkastaja Sjöström, Kirjanpäinä ja Malmströmin jouduttua konkurssi tilaan, olivat Helsingin kaupungin Raastuvanoikeuden 23 päivänä Maaliskuuta 1909 julistamalla päätöksellä velvoitetut vielämainitun takauksensa nojalla Pohjoismaiden Osakepankille Kauppaa ja Teollisuutta varten suorittamaan ja sittemmin 1 päivänä seuraavaa Toukokuuta maksaneet kin, paitse korkoja, 54,434 markkaa 15 penniä, oli kieltäytynyt sitou mustaan täyttämästä, Kollegiages sori Ignalius ja Ylilarkastaja Tjöström ovat vaatinut että Kunnallisneuvosmies Tuomi velvoitettaisiin heille suorittamaan 3000 markkaa korkoineen sekä korvaamaan hei dan oikeudenkäyntikustannuksen ja Kanteesta kuulustettuna Kunnallisneuvosmies Tuomi on selittänyt 361
ettei hän puheenaolevalla sitoumuksellaan ollut tarkoittanut taata siitä vahingosta, joka oikeutuisi Kollegiasessori Ignatiikselle ja Ylitarkastaja Sjöströmille edellämainitun, jo ennen Tuomen takauskirjan antopäivää maksettavaksi langennun kassakreditiivilainan lakaajina, vaan että Tuomi siinä oli sitoutunut takaukseen ainoastaan siltä varalla ja sillä edellytyksellä että Kirjunpainaja Malmström saisi kassakreditiivilainansa uudistetuksi ja että Kolligiassori Ignatius ynnä Ylitarkastaja Sjöström tuon uudistetun lainan takaajina joutul sivat maksuvelvollisuuteen, minkä vuoksi ja koska Kollegiassori Ignatiuksen ja Ylilarkastaja Sjöströmin velkomus joka tapauksessa oli vanhentunut, syystä ettei Pohjoismaiden Osakepankki Kauppaa ja Teollisuutta varten Ignatiuselta ja Sjöströmillä eivälkä nämäkään Tuomelta olleet hakeneet saamistaan kahdentoista kuukauden kuluessa kassakreditiivilainan maksettavaksi lankamisesta 31 päivästä Joulukuuta 1905, Kunnallisnuivosmies Tuomi on vastustanut kannetta Raastuvanoikeus on 15 päivänä Maaliskuuta 1910 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska Kunnallisneuvosmies Tuomen puheenaolevan takaussitoumuksen sanannuodosta kävi ilmi ettei takaus koskenut mitään määrättyä kassakreditiivilainaa vaan että Kunnallisneuvosmies Tuomi siinä oli sitoutunut korkeintaan 3000 markan määrällä viiden vuoden ajaksi vastuuseen siitä vahingosta, jonka Kollegiäsessori Ignatius ja Ylitarkastaja Sjöström ehkä tulisivat kursimään Kirjanrainaja Malmströmin edestä takaamastaan 1000 markan suuruisesta kassakualitiivilainasta Pohjoismaiden Osakepankille Kauppaa ja Teollisuutta varten, sentäkden ja kun sanottu laina Kunnallisneuras mies Suomen takaussitoumuksen antopäivänä 13 päivännä Tammikuuta 1906 kiistämättä vielä oli maksamattu sekä Kollegiaressori Ignatius ja Ylitarkastaja Sjö365
ström olivat täytetakauksen nojalla. 1 päivänä Toukokuuta 1909 pankille suorittanut pääomaa 54,454 markkaa 15 penniä, joten heidän velkomuskantiensa Kunnallisneuvosmies Tuoma vastaan aiollut vanhemtunut, Maastuvanoikeus on velvoittanut Kunnallisneuvosmies Tuomin takauksensa nojalla suorittamaan Rättegiusessori Ignatiikselle ja Ylitärkastaja Sjöströmille kolmetuhatta markkall kuuden prosentin vuotuisella korolla oikeudenkäynnin alusta 4 päivästa Maaliskuuta 1910 kuin myös neljällä kymmenettä markalla korvaamaan Kollariassori Ignatiuksen ja Ylilarkastaja Sjöströmin oikeudenkäyntikulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kunnallisneuvosmies Tuomi vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla 16 päivältä Maaliskuuta 1911 jättänyt asian Raas luvanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että Kunnallisneuvosmies Suomen maksettavaiksi tuomittu korko Kauppakaaren 9 luvun 8 SSn mukaan alennettiin viideksi sadalla vuodessa Hovioikeuden tuomioon on Kunnallisneuvosmies Tuomi anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kollegiassori Ignatius on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska kysymyksessä ole vassa Kunnallisneuvosmies Tuomen allekirjoittamassa lakauskirjassa Tammi kuun 13 päivältä 1906. ei ole sanottu sillä tarkoitelun sen täytetakauksen aihuuttaman vahingon korvaamista, johon Kollegiassori Ignatius ja Ylitarkastaja Sjöström Joulukuun 28 päivänä 1904 antamassaan takauskirjassa olivat sitoutuneet Pohjoismaiden Osakepankin Kauppaa ja Tullisuutta varten saman Joulukuun 31 päivänä tehdyllä kontrahlilla Kirjanpainaja Malmströmille kahdeksitoista kuukaudeksi myöntä mästä kassakreditiivistä, mikä ensinmainitun takauskirjan lekemisaikaan to oli langennut takaisin maksettu. vaksi, eivätkä Kollegiassori Agnatius ja Ylitarkastaja Sjöström muuttasaan tavalla ote toteen saattaneet takaajan tuotta takauksellaan tar366
koittaneen siitä johtuvan vahingon korvaamista; sentähden Keisarillinen Tenaalli harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljätä Kollegias sori Ignatiuksen ja Ylitarkastaja Sjöströmin jutussa ajaman kanteen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKejsarillinen Suomen Senaatti. Wahlmanen Matinus Peltonen. B. Amberg Fyrie Luksiala. I Amberg Fyrie Luksiala. I Amberg Johannes Pesonen. Nans Salmros Huhtikuun 23 päivänä 1912 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Talokuvaa ja Vihtor Barsökevitsch, Kuopion kaupungista, on hakijana sekä Kollegiassori Gustaf Ignatius, Helsingin kaupungista, saapuvil le tulleena, mutta viimeksisanotussa kaupungissa asuneen Ylitarkastajan Alfred Sjöström vainajan kuolinpesä poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosassa 23 päivänä Huhtikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Vakokuraaja Barsakevitsehille toimituttamansa haasteen nojalla ovat Kollegi asessori Ignatius ja Ylitarhastaja Sjöström eläessään Kuopion kaupungin Saas tuvanoikeudessa lausuneet että sittenkun he siltä varalta, että Kirjanpainaja K. F. Malmström Pohjoismaiden Osakevan kilta Kauppaa ja Seollisuutta varten saisi 110,000 markan kassakseditivilainan Läsnä: 2. W. Å. J. P. - A. L. B. A. do 9. I F. Pros 367 No 614. Pag. 134. R. D. 1911.
asetettavaa panttivakuutta vastaan, olivat 8 päivänä Joulukuuta 1904. kirjallisesti sioutuneet pankille takaukseen lainasumman maksamisesta korkoineen ja kulunkineen sikäli kuin se ei tulisi suoritetuksi sanotun pantin arvolla, sekä Kirjanpäivä ja Malmström sitten olikin 31. päivänä Joulukuuta 1904. mainitulta pankilta saanut mainitun määrän suuruisen kassa veditiivilainan kahdentoista kuukauden ajaksi, niin oli Helsingin kaupungin Jaatuvanoikeus, Kirjanpainaja Malmströmin ittavälin jouduttua konkurssiltaan, 25 päivänä Maaliskuuta 1909. julistama taan päätöksellä velvoittanut Kollegiassori Senatiuksen ja Ylitarkastaja Sjöströmin takauksensa nojalla suorittamaan Tohoismaiden Osakepankille Kauppaa ja kollisuutta varten 54,434 markkaa 15 penriä holoineen, minkä määrän Kollegi asessori Ignatius ja Ylitarkastaja Sjöström sittemmin olivatkin 1 päivänä Tolkokuuta 1909. pankille suorittaneet; ja koska Talokuvaaja Kärsökevitsen oli 15. päiväksi Tammikuuta 1906. päivätyssä ahauskirjassa sitoutunut korkeintaan 3000 markalla vastaamaan siitä vahingosta, jonka Kollegiassori Ignatius ja Ylitarhastaja Sjöström kerrotun takaussitoumuksensa johdosta ehkä tulisivat härsimään, mutta kieltäytynyt sitoumustaan Ignatukselle ja Sjöströmille täyttämästä, ovat Kollegiassori Ignatius ja Ylitarkastaja Sjöström vaatineet Talohuvaajaa Barnokovitsekia velvoitettavaksi suorittamaan heille 5,000 markkaa korkoineen sekä korvaamaan heidän oikeudenkäyntikustannuksensa. Asiasta kuulustettuna on Valo kuvaaja Bärsökevitsen väittänyt Kollegi asessori Ignatiuksen ja Ylitarkastaja Sjöströmin velkomisoikeuden vanhentuneen, koskei pankki Kollegiasessori Ignatiukselta ja Ylitaikastaja Sjöströmiltä eivätkä nämäkään Barsakevitsekiltä olleet hakeneet puheenaolevaa 31 päivänä Joulukuuta 1905. maksettavaksi joutunutta saamista kahdessatoista kuukaudessa senjälkeen vastustaen Särsökevitsen hannetta myös kin sillä perusteella ettei hänen takaussitoumuksensa, joka oli annettu 13 päivänä Tammikuuta 1906., voinut tarkoittaa hanteen perusteena olevaa kassakreditiivi368
lainaa, joka jo aikaisemmin oli langennut maksettavaksi Raastuvanoikeus on 15 päivänä Maaliskuuta 1910 julistamallaan päätöksellä rätkaissut asian; ja samalla kun Valohuvaaja Bärsökevitsekin väite velkomuksen vanhentumisesta lakiin perustumattomana hyljättiin, on Raastuvanoikeus katsonut hanteen puistuna olevan takaus sitoumuksen muodosta käyvän selville ettei takaus tarkoittanut mitään määrättyä kassakreditiivikontrahtia, vaan yleensä korvausta siitä vahingosta, minkä Kallegiassori Ignatius ja Ylitaakastaja sostam tulisivat kärsimään Kirjanpäinä ja Malmströmin edestä takaamansa 10,000 markan kassakredituqvitainan johdosta kohjoismaiden Osakepankilta Kauppaa ja kollisuutta varten, joka laina 13 päivänä Tammikuuta 1900 kuittamatta vielä oli maksamatta; minkä vuoksi ja kiinHollegiasessori Ignatius ja Ylitaakastaja Sjöström olivat näyttäneet sanotulle pankille takauksensa mukaisesti maksaneen sa 54, 334 markkaa 15 penniä pääomaa, Raastuvanoikeus on velvoittanut Talokuvaaja Barsolevitsekin suorittamaan Kollegiasessori Ignatiikselle ja Ylitarkastaja sjöströmille vaaditut kolmetuhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisella kosolla 4 päivästä Maaliskuuta 1910, jolloin asia oli ensi kerran ollut Raastuvanoikeudessa esillä, ja sen ohessa korvaamaan Ignatiuksen ja Sjöströmin oikeudenkäymiskustannukset neljälläkymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Talokuvaaja Barsökevitseh oli vetoamalla saattanut jutun, on 16 päivänä Maaliskuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että Valoku vaaja Rarsolevitsekin maksettavaksi tuomittu korko Kauppakaaren 9. luvun 8 SS:n mukaan olennettiin viideksi sadatta vuodessa. Hovioikeuden tuomioon on Valoku raaja Karsolevitsen anonut muutosta tän ne toimittamallaan perustelmalla, johon Kolhoiasessori Ignatius on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska kysymyk369
sessäolevassa Talokuvaaja Bamakevitsekin allekirjoittamassa takauskirjassa Tammikuun 13 päivältä 1906. ei ole sanottu sillä tarkoitetun sen täytetakauksen oikeuttaman vahingon korvaa mista, johon Kollegiasessori Ignatius ja Ylitarkastaja Sjöström Joulukuun 28 päivänä 1904 antamassaan takauskirjassa olivat sitoutuneet Pohjoismaiden Osakepankin Kauppaa ja Teollisuutta varten saman Joulukuun 31. päivänä tehdyllä kontrahdilla Kirjanpoinaja Malmströmille kahdeksitoista kuukahdeksi myöntämästä kassakredi tiivistä, mikä ensinmainitun takaus kirjan tekemisaikaan jo oli langen nut takaisin maksettavaksi, eivätkä Kollegiassori Ignatius ja Ylitar kastaja Sjöström muuttakaan tavalla ole toteen saattaneet takaajan tuolla takauksellaan tarkoittaneen siiä johtuvan vahingon korvaamista, sentähden Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Raastuvan oikeuden päätöksen, hyljätä Kollegiassori Ignatiuksen ja Ylitarkas taja Sjöströmin jutussa ajaman kan teen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot "Keisarillinen Suomen Senaatti: Mannes Peltonen Alfred Luksiala. B. Annberg Alfred Luksiala. B. Annberg Johannes Pesonen. 370