Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Huhtikuun 27 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta, Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, vesialueen jaon moitetta koskevassa nostajutussa, jossa Suomen Kruunu on hakijana sekä Kuvernementinsihteerinteski Elvira Lindbohm, Rautalammen pitäjän Rautalammen kylästä, ja hänen poikansa Reviisori Verner Lindbohm Helsingin kaupungista, vastaajina Annettu. Oikeusosastossa 27. päivänä Huhtikuuta 1908 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Rautalammen ja Kesannon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus, Rautalammen kylässä olevan Rantatalon perintötalon No 15. silloisen omistajan, Elvira Lindbohmin miehen Kuvernementinsihteeri Ivar Lindbohmin siitä ajaman kanteen johdosta, oli päätöksessä 18. päivänä Helmikuuta 1893. määrännyt, että taloille No 13, 15. ja 17. sanotussa kylässä, mitkä talot muodosLäsnä: R A W. Hs. C; S. C, C; F. C. H. G. 258 No 537. Pag 92 R2 1907
tavat Kosken jakokunnan, kuuluva kalavesi oli laillisessa järjestyksessä jaettava, sekä tuon vesialueen piirirajat olivat tulleet määrätyiksi, on Varamaan mittari Sigrid Rosenberg laatinut luettelon kalastuspaikoista ja jyvittänyt ne sekä sen johdosta, etteivät jakokunnan osakkaat olleet sopineet jaon perusteista, tehnyt ehdotuksen kalaveden jakamisesta ja 12. päivänä Joulukuorta 1902. antanut siitä paalutustodistuksen. Ilmoitettuaan Kuopion läänin Kuvernöörille tyytymättömyyttä puheenalaiseen jakoehdotukseen, en Elvira Lindbohm, talon No 15. omistajana, Kuvernööriltä saamansa osoituksen mukaan ja, muitten muassa, Kruunulle toimitetun haasteen nojalla, mainitussa Kihlakunnanoikeudessa lausunut että, vaikka kalavesia jaettaessa oli noudatettava että vissiä nuotta -apajoita ja pyyntipaikkoja saisi jättää yhteiseksi ainoastaan siinä tapauksessa että jakokunnan osakkaat siitä sopisivat, sanotun jakvehdotuksen mukaan kuitenkin, vasten Elvira Lindbohmin nimenmaista vaatimusta, Konnekosken virtaava vesi sekä tuon varsinaisen koskialueen ylä- ja alapuolella oleva vesialue Ruunakallion ja Rianniemen välillä jäisi yhteiseksi jakokunnan osa kasten vuorottain käytettäväksi, minkä vuoksi ja kun ei sekään seikko, että Kruunulla entisinä aikoina oli ollut oikeus siianpyyntiin Konnekoskessa, ollut aikeuttanut kysymyksessä olevan osan kalavedesta jättämistä yhteiseksi, koska Kruunu jo 14. päivänä Toukokuuta 1834. oli luopunut tuosta oikeudestaan Elvira Lindbohm on vaatinut jakoehdo tuksen muuttamista niinmuodoin, että kerrottu yhteiseksi ehdotettu vesialue rantaisiin jakoon, sekä että Kolnekoski ja sen alapuolella oleva vesialue aina Montusniemeen asti määrättäisiin talolle No 15. yksityisesti kuuluvaksi. Kuulustettuaan Kruunua asiasta on Kihlakunnanoikeus 19. päivänä Lokakuuta 1904. julistanut päätöksensä siihen; ja oli toimitusmaanmittari jakoehdotuksessaan tosin jättänyt huo259
mioon ottamatta, että siiankalastus Konnekoskossa kuului Kruunulle sekä että Kruunu ainoastaan väliaikaisesti oli luovuttanut kalastusoikeutensa Kosken ja Lassilan jakokunnille; mutta kun Kruunulle oli pidätetty oikeus peräyttää tuo luovutus ja selvitetty oli, että siianpyynti Konnekoskessa nyt voimassa olevien asetusten mukaan oli vähäisestä merkityksestä, on Kihlakunnanoikeus katsonut kerrotun virheellisyyden ei olevan sitä laatua, että jakoehdotus sen takia oli kumottava, sekä sen vuoksi ja muilla mainitsemillaan perusteillä hyljännyt Elvira Lindbohmin jutussa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Elvira Lindbohm sekä Reviisori Lindbokm, viimeksimainittu ilmoittaen sillä välin ostaneensa Elvera Lindbohmilta talon No 15, olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 15. päivänä Toukokuuta 1907. antanut lausuntonsa asiasta; ja sen ohessa että Kihlakunnanoikeuden lausunto Kruunun siiankalas tusoikeudesta Konnekoskessa poistettiin, koska tuo kalastusoikeus Keisarillisen Senaatin Talousosaston päätöksellä 14. päivältä Toukokuuta 1834. oli määrätty nimeltään ja veroltaan poisjätet täväksi maakirjasta ja sanottu kalastusoikeus sen jälkeen ei enää ollut ollat Kruunun hallussakaan eikä sitä myös kään oltu pysytetty moitteenalaisessa jakoehdotuksessa, joka Kruunua vastuan oli saanut lainvoiman, on Hovioikeus, kun Kruunulle ennen kuulunut kalastusoikeus niinmuodoin ei estänyt Konnekosken vesialueen jakamista ei kä oltu näytetty muitakaan semmoisia asianhaaroja olevan, jotka jaon tarkoituksen saavuttamiseksi olisivat vastoin osakasten suostumusta lain mukaan oikeuttaneet, sitä vähemmin pakottaneet jättämään osan kalavedestä yhteiseksi, kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja moitteenalaisen jakoehdotuksen, mikäli osa vesialueesta sen kautta oli jätetty yhteiseksi, sekä määrännyt, että jako oli tuomiossa tarkemmin säädetyllä tavalla korjattava Hovioikeuden tuomioon on Kruunun 260
puolesta anottu muutosta tänne toimitetulla perustelmalla, johon Elvira Lindbohm ja Reviisori Lindbohm ovat säädetyssä järjestyksessä vastaneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei Keisarillinen Senaatti 14. päivänä Toukokuuta 1834. määrätesään, että Kruunun siankalastusoikeus Konnekoskessa oli nimeltään ja veroltaan poistettava maakirjasta, sillä ole tarkoittanut, että Kruunu ainaiseksi luopuituosta oikeudestaan, mikä selviää siitäkin, että Keisarillinen Senaatti myöhemmin on asianomaisille maanomistajille myöntänyt luvan toistaiseksi harjoittaa siankalastusta sanotussa koskessa, sentähden ja kun puheena lainen jakoehdotus ei ole saanut lainvoimaa Kruunua vastaan, koska Kruunun asiamiestä ei ole jakotoimitukseen kutsuttu eikä Kruunu ole ollut siinä edustettuna, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, muuttaen Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, määrätä, että Kruunu, sittenkun sitä E. Thesleff on laillisessa järjestyksessä kutsutta Hovioikeuden toimitettavaksi määrää nään uuteen jakoon, on saapa siinä tehdä ne vaatimukset, joihin aihetta on. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot - Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Boode C. J. Timgren Edalaksijander. 1. Henr. Inemans Carl. August 261
Huhtikuun 27 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa talon rakennusten jakoa koskevassa jutussa, jossa Talollinen Taavetti Eliaksenpoika Venäläinen, Suumäen pitäjän Sarkalahden kylästä on hakijana ja Talollinen Tandi Sillenpoika Huopainen, sanotusta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 27 päivänä Huhtikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Suumäen pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Taneli Huopainen lausunut että, sittenkun hän sekä hänen setänsä Jaakko ja Antti Eerikinpojat Huopainen olivat perinnöksi ostaneet kruununluontoisen puolen talosta No 3 ylläsanotussa Sarkalahden kylässä, jota talonpuoliskoa Jaakko ja Antti HuoLäsnä: H. S. - C. 75. - l. A. - V. R. H. af H. 262 r: 26 No 539. No 539. Pag. 163. R. D. 1907.
painen ynnä Taneli Huopaisen isä, Ville Eerikinpoika Huopainen, sitä ennen olivat yhteisesti hallenneet, sekä Antti Huopainen 2 päivänä Marraskuuta 1901 laaditulla kauppakirjalla myynyt talonosuutensa Taneli Huopaiselle, jolle niinmuodoin kuului talonpuoliskosta kaksi kolmasosaa, ja Taavetti Venäläinen joutunut omistamaan Jaakko Huopaiselle kuuluneen kolmanneksen siitä, mainitulla talonpuoliskolla oli toimitettu ja 15 päivänä Lokakuuta 1904 lopetettu Taneli Huopaisen ja Taavetti Venäläisen kesken halkomisjako; mutta koska tuohon talonpuoliskoon kuuluvat rakennukset, joista Jaakko Huopainen aikanaan, tilan vielä ollessa kruunun luontoisena, oli siirtänyt osan pois pääkartanolta uudispaikalle, olivat halkomisjaossa jätetyt jakamatta ja talonosakkaat osotettu Kihlakunnanoikeudessa riitelomään niiden jakamisesta, on Taneli Huopainen vaatinut Taavetti Venäläisen velvoittamista luovuttamaan rakennukset sellaiseen jakoon, että Taneli Huopaiselle niistä erotettaisiin hänen talonosuuttaan vastaava osa. Taavetti Venäläisen vastustettua kannetta sillä perusteella, että kysynnyksessä olevat rakennukset olivat jo Jaakko Huopaisen muuttaessa uudispaikalle jaetut hänen ynnä Ville ja Antti Huopaisen kesken, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä 11 päivänä Maaliskuuta 1905 mainitsemillään perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Taneli Huopainen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 19 päivänä Lokakuuta 1907 katsonut selvitystä puuttuvan siitä, että puheenalaiset rakennukset olisivat ennen tilalla tapahtunutta halkomisjakoa tulleet jaetuiksi talonosakasten kesken, minkä vuoksi ja kun rakennukset siis halkomisjaossa olisivat ollut asianosaisten kesken jaettavat samassa suhteessa kuin he omistivat maata, Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätök263
sen, julistanut Taneli Huopaisen sasanottujen rakennuksien kahden kolmasosan omistajaksi ja oikeutetuksi saamaan niistä vastaavan osanjonka ohessa Hovioikeus, mitä tuli Taneli Huopaisen vaatimukseen Taavetti Venäläisen velvoittamisesta luovuttamaan kysymyksessä olevat rakennukset yleisen jakoon asianosaisten kesken on osottanut Taneli Huopaista, Hovioikeuden tuomion saatua lain voiman, hakemaan Wiipurin läänin Kuvernööriltä määräystä asianomaiselle maanmittarille toimittamaan tilalla semmoisen täydennysjaon, että rakennukset laillisessa järjestyksessä jaettiin talonosakasten kesken. Hovioikeuden tuomioon on Taavetti Venäläinen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Taneli Huopainen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska kysymys siitä, joske ja missä suhteessa puheenalaiset rakennukset ovat jaettavat asianosaisten kesken, on ollut ratkaistava jakotoimituksen yhteydessä ja jakoasioista säädetyssä järjestyksessä, eikä Oikeuksien siis olisi pitänyt ryhtyä jutun käyttelemiseen, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi poistaa kaikki mitä Oikeudet ovat siinä tehneet. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: A. Herr. Muumalts C. J. Tingren A. Hen. Maunals C. J. Tingren 1nekirjoista EelonakyndesHaf Hellen 261
Den 28. April 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Kamreraren Bernhard Blom, från Helsingfors stad, sökande, och Fotografen Ines Lindbohm, från samma stad, svarande, angående fordran: Gifven uti Justetiedepartementet den 28. April 1908. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Helsingfors har Ines Lindbohm anfört, att Kamreraren Blom, såsom innehafvare af Ponorama Intarational i sagde stad, uppdragit åt Fnes Lindbohm att under sommaren år 1902 företaga en resa i Finland i syfte att för Panorama Internationals räkning taga stereoskopbinder från olika delar af landet emot en ersättning af 500 mark för hvarje serie, bestående af femtio plåtar, hvarutom Kamreraren Blom förbundit sig att bekosta utgifterna för resan samt anskaffa för ändaNärv: R. B. H. S. C.S. C.) C. C., C.t. W. R. /Hof H. 265 No 542. Pag 107 Rid. 1907
målet lämplig fotografiapparat och erforderligt antal plåtar; men enär Ines Lindbohm, som sedermera fullgjort detta uppdrag och på hösten 1902 till Kamreraren Blom aflämnat fyra sexier plåtar, icke af Blom bekommit vidare än 500 mark till betäckande af resekostnaderna, hvilka enligt räkning uppgått till 501 mark 25. penni, samt därutöfver 50. mark den 9. Juni sistsagda år och 100. mark vid plåtarnas öfverlämnande åt Blom har Fnes Lindbohm yrkat Kamreraren Bloms förpliktande att till henne utgifva 2000 mark jämte ränta efter afdrag af förenämnda 150 mark I saken hörd, har Kamreraren Blom uppgifvit, att han, som under våren 1902 af Firman A Tuhrmann i hufvadstaden Berlin af Tyska riket fått i uppdrag att åt bemälda firma levarda fyra eller fem serier steroosköpbinder från Finland, i anledning häraf öfverenskommit med Ines Lindbohm att hon skulle anskaffa sagda binder emot en godtgörelse i ett för allt af 700 mark, hvarhos Blom åt henne ej allenast utlofvat någon gratifikation, i händelse afbidningarna lyckades väl, utan ock lånat en lotografiapparat, samt att Ines Lindbohm på grund af detta aftal åt Kamreraren Blom aflämnat inalles tvåhundra sextio plåtar, hvilka Blomdärpå sändt till Firman A. Tuhr. mann, som emellertid återskickat samtliga plåtar på den grund att desamma varit behäftade med fel, i anseende hvartill och då Kamreraren Blom åt Ines Lindbohm erlagt sammanlagdt 650 mark samt Ines Lindbohm åsamkat Blom en förlust af 1000 mark därigenom, att omordade åt henne öfverlämnade fötografiapparat genom hennes oskicklighet fördärfvats, Blom emotsett käromålets förkastande. Sedan Ines Lindbohm anmärkt att omordade fotografiapparat varit i olag redan då hon omhänderfått densamma, samt att de henne till handahållna fotografilplatarna likaledes 266
varit till stor del odugliga, hvarför ock flere afbildningar misslyckats, men att dessa icke inberäknats i dem, för hvilka betalning fordrades, har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömse sides gjort anspråk på ersättning för sina rättegångskostnader, uti utslag den 23 April 1904. funnit utredning icke vara föreställd om beloppet af den godtgörelse som emellan parter. ne öfverenskommits för omförmälda, af Kamreraren Blom åt Ines Lindbohm lämnade uppdrag, hvarför Rådstufvurätten ansett sig böra fastställa sagda belopp med ledning af hvad angående såväl uppdragets beskaffen het och dess utförande som öfriga därmed sammanhängande omständigheter inlupit, hvarvid Rädstufvurätten framst beaktat hurusom Fnes Lindbohm obestridt för fullgörande af nämnda uppdrag varit städd på resor i landsorten under en tid, öfverstigande två månader, samt att för arbetets utförande erfordrats någon sakkunskap och att uppdraget dessutom varit af tillfällig art, medan åter det af Tnes Lindbohm utförda arbetet icke kunde vitsordas såsom alldeles klanderfritt, äfven om det icke styrkts i hvad män alla anmärkta bristfälligheter stannat uteslutande henne till last; i anseende hvartill Rådstufvurätten tillagt Ines Lindbohm jämte ersättning för de af henne enligt förberörda, af Kamreraren Blom icke motsagda räkning i resekostnader utlag. da femhundraen mark tjugufem penni, en godtgörelse af tvåhundra mark, för hvarje serie plåtar eller sålunda. för fyra serier åttahundra mark, efter afdrag likväl af därå redan erlagda sexhundra femtio mark, samt förty, med förkastande af käromålet i öfrigt, ålagt Kamreraren Blom att genast emot kvitto åt Fnes Lindbohm utgifva sexhundra femtioen mark tjugufem penni jämte fem procents årlig ränta från lagsökningsdagen den 28 Augusti 1903 tills full betalning följde samt att därhos med femhundra mark godtgöra Ines Lindbohm 267
hennes kostnader i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Kamreraren Blom i vadeväg dragit målet, har genom dom den 29. Maj 1907, fastställt Rådstufvurättens utslag Uti Hofrättens dom har Kamreraren Blom sökt ändring medels ingifven deduktion, den Fnes Lindbohm föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Kamreraren Blom icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero, jämte det Kamreraren Blom ålägges att till Fnes Lindbohm, i ersättning för hennes härstädes i målet hafda kostnader, utgifva sextio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Brodle C. J. Timgren Edan kirjander J. Henr. Ingman 1all Augusti Häftellen Huhtikuun 30. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, torpanmaidenettamista ynnä muita koskevassa jutussa, jossa Talolliset Jaakko Samelinpoika Latvakäki eli Käkelä vaimonsa Amalia Jaakontytär Latvakain edusmiehenä, Feliks Joelinpoika Luopa, vaimonsa Helma Salomontytär Luovan edusmiehenä, Nestor Juhonpoika Risku eli Korpi, vaimonsa Maria Liisa Fransintytär Riskun edusmiehenä, Juho Jaakko, Fransinpoika Mäkelä eli Alakäki ja Aksel Fransinpoika Alakäki eli Ylikä kelä, Talollisenpoika Salomon Emil Salomoninpoika Käkelä Talollisenpojanleski Maria Liisa Anshelmintytär Kakelä, alaikäisten poikainsa Arvid Anshelm ja Feliks Iisakki Fransinpojat Käkelän holhoojana, Maakauppias Sirakki Iisakinpoika Nokso sekä Torpparit Herman Jaakonpoika Hauskamäki ja Antti Samelinpoika Alakoipela, kaikki Hurikan pitäjän Luovan kylästä, ovat toisella sekä Torpparinleski Liisa Hermannintytär Ylikorpela, Torpparintytär läsnä: R. A. W. H. S. - 67. T. - C. A - W. Th. /B. F. M. No 555. Pag. 84. R. D. 1907.
Eliina Kustaantytär Ylikorpelm. Torp parinvaimo Sandra Heleena Kustaan tytär Ylikorpela omasta puolestaan ja Amerikassa oleskelevan miehensä Torppari Juho Frithiof Matinpoika Ylikorpslan puolesta, Itsellismies Sameli Samelin poika Tuisku, vaimonsa Liisa Kustaantytär Tuiskun edusmiehenä, Mäkitupalaiset Iisakki Kustaanpoika Mäkinen ja Sameli Kustaanpoika Katajamäki sekä Talollinen Herman Valentin Juhonpoika Risku eli Ollikkala, vaimonsa Hedvig Sofia Kustaantytär Riskun edvimiehenä, kaikki niinikään Luovan kylästä, kuin myös Talolliset Jaakko Kustaanpoika Aho eli Wähäaho, Jalasjärven pitäjän Jokipiin kylästä, ja Juho Tuomaanpoika Hirvo eli Meininki, äskensanotun pitäjän Koskuen kylästä, Juho Hirvo vaimonsa Susanna Kustaantytär Hirvon edusmiehenä, sekä yllämainittu Antti Alakorpela, toisella puolen, vuoroin hakijoina ja vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 30. päivänä Huhtikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja mistä saanut tietää seuraavaa: Waasan läänin Kuvernöörille 24. päivänä Syyskuuta 1903. annetussa kirjoituksessa ovat Liisa Ylikorpela ja hänen ylempänä luetellut asiakumppaninsa ynnä Antti Alakorpela lausuneet: että edelläsanotussa Luovan kylässä olevan Käen eli Räenmäen verotalon, omistaja Talollinen Juho Taavetinpoika Koinmäki 3. päivänä Marraskuuta 1806. tehdyllä välikirjalla oli pojalleen Iisakki Juhonpoika Korpelalle ja tämän vaimolle sekä niiden lapsille, polvesta polveen nautittavaksi, antanut hallintooikeuden mainitun talon maalla sijaitsevaan Korpelan torppaan kaikkine siihen silloin kuuluvine maineen ja etuineen välikirjassa määrättyä veroa vastaan; että tuo torppa sittemmin oli joutunut Iisakki Korpelan pojalle Jaakko Iisakinpoika Korpelalle, joka kontrahdilla 28. päivältä Tammikuuta 1835. oli luovuttanut Alakorpelaksi sanotun puolen puheenalaista torppaa veljelleen Sameli Iisakinpoika Korpelalle sekä välikirjalla 16. päi269
vältä Maaliskuuta 1858. toisen puolenjota nimitettiin Ylikorpelaksi, tyttärensä Susanna Loviisa Jaakontytär Korpelan miehelle Kustaa Jaakonpoika Korpelalle, että Sameli Korpela 26. päivänä Maaliskuuta 1839. tehdyllä kontrahdilla oli antanut hallinto-oikeutensa Alakorpelan torpanpuoliskoon eräälle Iisakki Juhonpoika Jykylälle, jolta se siirron kautta oli jostunut Sameli Antinpoika Gomsille eli Korpelalle, minkä jälkeen viimeksimainittu ja hänen vaimonsa Justiina Antintytär välikirjalla 9. päivältä Helmikuuta 1884. olivat luovuttaneet äskensanotun torpanpuoliskon pojalleen Antti Alakorpelalle, jonka hallinnossa tämä puolisko torppaa vielä oli; että Susanna Loviisa Korpela oli kuollut 3. päivänä Kesäkuuta 1869., jättäen jälkeensä avioliitossaan Kustaa Korpelan kanssa syntyneet lapset Jaako Ahon, Iisakki Mäkisen, Sameli Katajamäen sekä Susanna Hirvon ja Hedvig Sofia Riskun; että Nus taa Korpela sittemmin 14. päivänä Maaliskuuta 1874. oli mennyt uusiin naimisiin Liisa Ylikorpelan kanssa, mistä avioliitosta olivat heidän lapsiaan Sandra Heleena ja Eliina Ylikorpela sekä Liisa Tuisku; että Kustaa Korpela oli kuollut 1. päivänä Huhtikuuta 1902., sekä että hänelle ynnä Susanna Loviisa Korpelalle kuulunut Ylikorpelan torpanpuoliskonyttemmin oli Kustaa Korpelan perillisten ja oikeudenomistajain Liisa Yli korpelan ynnä hänen muiden asiakumppaniensa, paitsi Antti Alakorpelan, hallinnossa; ja koska puheenalainen Korpelan torppa oli luovutettu Iisakki Korpelalle ikuisiksi ajoiksi sekä torpan ympärysrajat selvästi määritetty, ovat Liisa Ylikorpela ja hänen asiakumppa ninsä ynnä Antti Alakorpela, mainitun torpan nykyisinä haltijoina, anoneet että Korpelan torpan maat, mitkä alaltaan käsittivät enemmän kuin kymmenen hehtaaria, erotettaisiin joko eri taloksi tahi palstatilaksi Tämän hakemuksen johdosta vaaditussa selityksessä ovat sen osan Näin taloa, johon Korpelan torppa nyttemmin kuuluu, silloiset omistajat Jaakko ja Amalia Latvakäki, Feliks ja Hilma Luopa, 270
Nestor ja Marja Liisa Risku sekä Juho Jaakko ja Maria Liisa Mäkelä kuin myös Talollisenleski Maria Wilhelmina Jaakontytär Ylikäkelä eli Mäkel�, Torpparinpojan vaimo Kaisa Sofia Fransintytär Takala masta puolestaan ja ulkomailla oleskelevan miehensä Torpparinpojan Juho Samulinpoika Takalan oikeudenvalvojana Talollisenpojat Herman Fransinpoika Käkelä eli Alakäki ja Juho Tuomaanpoika Opas ynnä vaimonsa Amalia Salomonintytär Opas sekä Talolliset Sameli Juhonpoika Kohtanen, yllämainitun, silloin alaikäisen Salomon Emil Räkelän holhoojana, ja Iisakki Heikinpoika Haapala, Maria Wilhelmiina Jaakontyttären ja hänen miesvainajansa Frans Iisakki Hermaninpoika Alakäen alaikäisten poikain edelläsanotun Aksel Alakäen ynnä Anton ja Aukusti Alakain holhoojana sekä ulkomailla oleskelevien Talollisenpojan Matti Vihtori Fransinpoika Alakain ja Talollisentyttären Eliina Sofia Salomonintytär Alakäkelän oikeudenvalvojana, ilmoittaen sanotun talonosuuden joutuneen heidän omaksensa 24. päivänä Maaliskuuta 1902. kuolleen Talollisen Jaakko Tanelinpoika Kain eli Alakäkelän jälkeen, muun muassa siintuoneet että, sittenkun välikirja 3. päivältä Marraskuuta 1806. oli, sen pätevyydestä aikanaan vireillä olleen oikeudenkäynnin kautta, kumottu, Korpelan torpasta oli tehty uudet vuokrasopimukset kolmella välikirjalla 5. päivältä Huhtikuuta 1855. sekä 15. ja 16. päivältä Maaliskuuta 1858., joiden nojalla torppaa sitten nykyaikään saakka oli viljelty; että välikirjalla 5. päivältä Huhti kuuta 1855. oli Talollinen Iisakki Eliaksenpoika Ylikäkelä, joka silloin omistiosan Räen taloa, antanut Sameli sjonsille vuokralle Alakorpelan torpanpuoliskon maat sen mukaan, kuin niitä entisen kontrahdin perusteella oli kuulunut sanotulle torpanpuoliskolle, viidenkymmenen vuoden ajaksi; että välikirjain mukaan 15. ja 16. päivältä Maaliskuuta 1858. Jaakko Tanelinpoika Käkija Iisakki Eliaksenpoika Ylikäkelä taas olivat Kustaa ja Susanna Loviisa Korpilalle luovuttaneet, Jaakko Mäki edelli271
sellä välikirjalla entisen Ylikorpelan tilukset, lukuun ottamatta erästä peltoa, sekä sitäpaitsi erinäiset muut välikirjassa tarkemmin luetellut tilukset, kestäen tuo vuokraaika Kustaa ja Susanna Loviisa Korpelan elinäjän, paitsi mitä tili erääsen uuteen kytömäahan niinsanotulla Kuranevalla, joka saisi pysyä Kustaa ja Susanna Loviisa Korpelän ynnä heidän perillistensä hallussa viidenkymmenen vuoden aikana, sekä Iisakki Ylikäkelä välikirjalla 16. päivältä Maaliskuuta 1858. talon puolelta olevia vanhoja Korpelan maita; jotka välikirjassa tarkemmin määritelliin, Kustaa ja Susanna Loviisa Korpelan sekä heidän perillistensä nautittavaksi viidenkymmenen vuoden ajaksi; kuin myös että Liisa Ylikorpela ja hänen asiakumppaninsa, koska välikirjalla 15. päivältä Maaliskuuta 1858. myönnetty vuokraoikeus Kustaa ja Susanna LoviisaKorpelan kuoleman johdosta jo oli umpeen kulunut, olivat 5. päivänä Marraskuuta 1902. saaneet poismuuttokäskyn; ja ovat Jaakko Latväkäki ynnä hänen asiakumppaniusa sen vuoksi anoneet Liisa Ylikorpelan ja tämän asiakumppanien sekä Antti Alakorpelan hakemuksen hylkäämistä Liisa Ylikorpelan ynnä hänen asiakumpramiensa ja Antti Alakorpelan vastattua Mäkerrottuun selitykseen, on Kuvernöörin virasto päätöksessä 12. päivänä Maaliskuu ta 1904. määrännyt, että Liisa Ylikorpelan ja hänen asiakumppaniensa sekä Antti Alakorpelan tuli asianomaisessa Oikeudessa näyttää toteen omistusoikeutensa puheenalaisiin torpanmaihin sekä, Oikeuden päätöksen saatua lain voiman, Kuvernöörin luona laillisessa järjestyksessä jatkaa hakemustaan, jos he luulivat syytä siihen olevan. Liisa Ylikorpelalle ja tämän muille asiakumppaneille, paitsi Antti Alakorpelalle, toimitetun haasteen nojalla ovat Jaakko Latvakäki ja hänen viimeksi luetellut asiakumppaninsa 31. päivänä Elokuuta 1904. Kurikan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatineet että, koska Kustaa ja Susanna Loviisa Korpela, jotka edellämainitulla välikirjalla 15. päivältä Maaliskuuta 1858. olivat Jaakko Tanelin272