Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tä muita velvollisuuksia kuin niitä, jotka säädettiin sanotussa laissa, eikä kassalle vahvistetun edellämainitun ohjesäännön 38:ssä oleva määräys että jokainen mies tai näishenkilö, joka kaupungissa harjoitti kauppa - tehdas - taikäsityöliikettä, oli velvollinen rupsämaan kassan osakkaaksi, siihen nähden että se oli rietiriidassa elinkeenolain säännösten kanssa, ollut Aurora Serafia Anttilaa sitova on Hovioikeus puheenalaisessa osassa jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastuvanaikeus oli jutussa johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Porvoon kaupungin Eläke - sekä Leski - ja Orpokassa anonut muutoeta Keisarillinen Senaatti on tulkinut tämän jutun ja katsoo että edellämainitun ohje säännön 3 SS:n määräykset, kun Aurora Serafiina Anttila on kielK. F. Möki täytynyt rupeamasta kassan osakkaaksi, eivät ole häntä sitovia ja että kysymyksenalaiset sisäänkirjoitus - ja jäsenmaksut niin ollen on laittomasti pantu hänen maksettavakseen, minkä vuoksi Auröra Serafiina Anttila vapautetaan niitä suorittamasta. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Liukkala. B. Anneberg. Alfred Liukkala. B. Anneberg. A. J. Huur Wään Samuli Koski. J. 1096
Lokakuun 20 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarilliesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa perintöosuutta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Topias Tuomaanpoika Ruoti Vehkalahden pitäjän Reitkallin kylästä on hakijana sekä samassa kylässä asuva Talollisenleski Anna Erikintytär Ruoti vastaajana: Annettu Oikeuso sastossa 20 päivänä Lokakuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Reitkallin kylässä asunut Talollinen Juhana Tuomaanpoika Ruoti, joka oli kuollut 18 päivänä Huhtikuuta 1904, oli jältänyt jälkeensä lähimpinä perillisinään veljensä Topias ja Tuomas Ruodin. Näistä viimek sisanotulla oli avioliitostaan Anna Helena Antintyttären kansLäsnä: W. A - B. A.- J. P. - R. H. K. A: 997 No 1949. Pag. 5. R. D. 1913.
sa ollut poika Matti Ruoti, joka oli 26 päivänä Elokuuta 1881 naimattomana kuollut. Anna Helena Antintytär oli kuollut 30 päivänä Joulukuuta 1899 ja Tuomas Ruoti, joka 7 päivänä Syyskuuta 1900 oli vihitty avioliittoon Anna Ruodin kanssa, oli kuollut 26 päivänä Marraskuuta 1905. Kun Anna Ruoti oli Kihlakunnanoikeuden määräyksestä 1 päivänä Kesäkuuta 1909 toimitetussa perunkirjoituksessa Juhana Ruodin jäämistön haltijana ilmoittanut Juhana Ruodin jälkeen jääneen omaisuuden 7 markan arvoiseksi ja kuolinpesän maksettavat 10 markaksi 2 penniksi, on Topias Ruoti Anna Ruodille toimituttamansa haasteen nojalla Vehka lahden ja Sippalan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Juhana ja Tuomas Ruoti, eläessään yhdyspesässä, olivat Anna Helena Ruodin kanssa vaihtokirjalla. 11 päivältä Huhtikuuta 1882 luoviittaneet yhteisesti omistamansa osan perintötaloa No 3 Reitkallin kylässä Talolliselle Elias Matinpoika Viikarille ja hänen vaimolleen Maria Kristina Eliaksentytär Viikarille, saaden heiltä vastikkeeksi 1/4 perintötaloa No 6 samassa kylässä ja väli rahaa 3,500 markkaa, jotka Tuomas Ruoti ja, hänen kuoleman sa jälkeen Anna Ruoti olivat vähitellen Elias Kiikarilta nostaneet, sekä että Juhana ja Tuomas Ruoti olevat kauppakirjalla 15 päivältä Marraskuuta 1882 myyneet viimeksisanotun talonosan Talolliselle Juhana Matinpoika Viikarille ja hänen vaimolleen Helena Davidintytär Viikarille 3500 markan kauppahinnasta, jonka Tuomas Ruoti oli kantanut, kuin myös että Tuomas Ruoti oli hänellä ja Juhana Ruodilla Topias Ruodilta ollutta Hovioikeuden tuomioen 1098
19 päivältä Toukokuuta 1885 perustunutta yhteistä saatavaa kantanut 3 päivänä Heinäkuuta 1885 Topias Kuodilta 99o markkaa 80 penniä; ja koska Juhana Ruodille oli ollut tuleva puolet edellämainituista kolmesta rahamaärästä on Topias Ruoti vaatinut, että Anna Ruoti velvoitettaisiin luovuttamaan Topias Ruodille perintönä Juhana Ruodin jälkeen neljäs osa samoista rahamääristä eli siis mainituista välinahoista 875 markkaa, neljänneksen perintötaloa No 6 Reitkallin kylässä kauppahinnasta niin ikään 875 markkaa ja Tuomas Kuodin mainitun tuomion nojalla kantamasta summasta 247 markkaa 70 penniä eli siis suorittamaan Topias Ruodille yhteensä 1907 markkaa 70 penmiä. Anna Ruoti on kieltänyt, että Juhana Ruoti, joka viimeisinä aikoina elämästään oli ollut Tuomas Ruodin elätettävä nä, oli jättänyt jälkeensä muuta omaisuutta kuin minkä edelläkenottu perunkirjoituskirja osotti; ja on Anna Ruoti muuten selittänyt Juhana Ruodin jo ennen ilmoitettuja talonosien vaihtoa ja kauppaa lahjoittaneen omaisuutensa edellä mainitulle Matti Ruodille ja kirjoituttaneen nimensä vaihto ja kauppakirjoihin ainoastaan sen vuoksi että luovutettujen talonosien omistusoikeutta osottavat asiakirjat olivat alleet hänenkin nimessään. Tähän nähden ja koska Matti Ruodille lahjoitettu omaisuus hänen kuoltuaan oli mennyt perintönä Tuomas ja Anna Helena Ruodille sekä viimeksi mainitun kuoleman jälkeen sanottujen aviopuolisoiden  kemän keskinäisen testamen tin nojalla Tuomas Ruodille, jonka kuoltua Anna Ruoti 699
lainvoiman saaneen testamentin perusteella oli saanut omistukseensa saman omaisuu den, Anna Ruoti on anonut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on 6 päivänä Helmikuuta 1911 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Anna Ruodin suorittamaan Topias Ruodille hänen Juhana Kuodin jälkeen perimänsä osan välinahoista 875 markkaa ja kauppahinnasta niinikään 875 markkaa sekä edellä sanotun tuomion sisällystä vastaan suoritetusta summasta 123 markkaa 85 penniä eli siis maksamaan Topias Ruodille yhteensä 1873 markkaa 85 penmia. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anna Ruoti oli vetoa malla saattanut julun, on tuomiossa 21 päivältä Marraskuuta 1912 katsonut, ettei Topias Ruoti ollut toteensaattanut Juhana Ruodin kuollessaan omistaneen muuta kuin mitä hänen kuolemansa jälkeen toimitetussa perunkirjoituksessa laadittu toimituskirja osatti, minkä vuoksi Hovioikeus, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt kanteen Hovioikeuden tuomioon on Topias Ruoti anonut muutosta perustelmalla, johon Anna Ruoti on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Topias Ruoti ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Topias Ruoti suorittamaan Anna Ruodille hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asiano mäiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersson. R. Annberg Walter Andersson. R. Annberg Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer /Tamutlet/ 1100
Lokakuun 22. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta KeisarillisesRahatoimikamari hakijana sekä sanotussa kaupungissa asuvat Laivuri Karl Edvard Castrén ja Kansakoulunopettaja Karl Fridolf Lehtinen vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Lokakuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Sirkavirhettä ja kavallusta koskevussa asiassa on Kemin kaupungin Raastuvanoikeus, Kaupunginviskaali Johan Alfred Nymanin ollessa virallisena syyttäjänä ja Kemin kuupungin Rahatoimikamarin ynnä Kemin kaupunkisverakunnan kirkonkassan ollessa asianomistajina, Helmikuun 28. päivänä 1911. julistamassaan päätöksessä lausunut selville käyneen, tä maasta karannut KruununniLäsnä: A. L. Bet - A. R. A. S. H. /11. S. N° 1969 Pag: 195. R. D. ta Waasan Hovioikeudesta tulleessa saatavaa koskevassa nostojutussa, jossa ovat Kemin kaupungin 1912
mismies Lennart Fredrik Kelle ollessaan sanotun kaupungin kaujunginvoutina oli kavaltanut muun muassa kaupungille kuuluvia kunnallisveroja ja vuokria kaksituhatta kahdeksansataa kaksitoista markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä, mihin nähden Raastuvanoikeus, sen ohessa että enempi lausunto Helteeseen kohdistettuihin vaatimuksiin nähden raukesi siksi kunnes hänet tavat: tiin, on eroittanut Helteen kaupinginvoudin virasta siitä päivästä, jolloin Kemin kaupungin Maistraatti oli hänet tuosta virasta pidättänyt, eli 6. päivästä Kesäkuuta 1910. Laivuri Castrénille ja Kansakonlunopettaja Lehtiselle toimitetun haasteen nojalla on Kemin kaupungin Ruhatoimikamarin puolesta sittemmin mainitussa Raastuvanoikeudessa vaadittu, että, koska Laiveri Castrén ja Kansakoulunopettaja Lehtinen 6. päivälle Syyskuuta 1909. päivytyssä sitoumuksessa omasta ja toistensa puolesta olivat menneet ominaistakaukseen vajauksen tahi puuttuvan tilityksen varalta kaupungin ylöskantovaroista, joita Kruununnimismies Helteelle voitiin uskoa aina neljäntuhannen markan suuruiseen summaan asti, lastrén ja Lehtinen velvoitettaisiin yhteisesti tahi se heistä, jolla varoja oli, Rahatoimikamarille maksamaan kaksituhatta kahdeksansataa kaksitoista markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä sen vaillingin täyttämiseksi, jonka Helle hänelle perittäväksi jätetyissä kunnallisverörästeissä ja vuokrissa oli tehnyt, kuuden prosentin korkoineen, luettuna edellämainitusta 6. päivästä Kesäkuuta 1910., siitä kuitenkin vähennettyä se määrä mikä Kruununnimismies Kelleen konkurssista, jossa vajaus oli valvottu, esinkona saataisiin. Laimeri Castrénin ja Kansakoulun opeltaja Lehtisen vastustettua kannettu on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoeet korvausta oikeudenkäyntikulis1102
taan, 3. päivänä Huhtikuuta 1911. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Laiveri bastrénin ja Kansakoulunopettaja Lehtisen yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli, Rahatoimikamarille maksamaan vaaditut kaksituhatta kahdeksansataa kaksitoista markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen luettuna haastopäivästä 24. päivastä Maaliskuuta 1911., mutta kuitattiin oikeudenkäyntikulut asianosaisten kesken; ja saivat Laivuri Castrén ja Kansaa koulunopettaja Lehtinen, jos he ehtivat suorittaa takausvelkansa enren kuin Kelleen konkurssipesä oli selvitetty, sieltä kantaa Ruhatvimikamarille tulevan osingon, mutta jos Gastrénin ja Lehtisen takaussiinna ei riittäisi tämän ja muitten Helteellä kaupunginvoutina olleena ilmestyvien väillinkien täysin maksamiseen, oli summa jaettava kunkin vahvistetun vaillingin määrän mukaan tasan markka markalta. Avioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Rahatoimikamari että Lauri lastren ja Kansakoulunopettaja Lehtinen vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 12. päivänä Kesäkuuta 1912. antumassaan tuomiossa lausunut tosin selvitetyksi, että, sittenkuin Kruununnimismies Helle 16. päivänä Elokuuta 1909. oli otettu virkaa tekeväksi kaupunginvoudiksi Kemin kaupungissa ja seuranneen Syyskuun 13. päivänä nimitetty vakinaiseksi tuohon virkaan, Raastuvanoikeus päätöksellään 28. päivältä Helmikuuta 1911. oli havainnut Kruununnimismies Helteen kuupunginvoutina ollessaan kavaltaneen muun muassa sanotulle kaupungille kuuluvia kunnaallisveroja ja vuok ria kaikkiaan kaksituhatta kahdeklunsataa kaksitoista markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä, mutta koska Läivuri Castrén ja Kansakoulunopettaja Lehtinen, jotka olivat menneet Kellettä takaamaan aina neljääntuhanteen markkaan niitä ylöskantovinoja, jotka Kruununnimismies Kel1103
teelle kaupunginvoudiksi nimitettynä voitiin uskoa, olivat väittäneet, että kerrottu vaillinki ei ollut käsittänyt Helteen virkaa vakinaisena hoitaessaan kantamia samankaltaisia varoja, vaan mahdollisesti oli syntynyt niissä varoissa, yhteensä 491 markkaa 5. penniä, jotka Kruununnimismies Helle 17. päivänä Elokuuta 1909. viransijäisenä oli kaupunginvoudin viran edelliseltä haltijalta Kansakoulunopettaja Otto Almus Holmilta saanut kantaa, ja tämä väite, jota Rahatoimikamarin puolesta ei oltu voitu näyttää vääräksi, sai tukea Kovioikeuteen jätetyistä erinäisistä asiakirjoista, sen vuoksi ja kun Laivuri Castréniä ja Kansakoulunopettaja Lehtistä asian niin ollen ei voitu pitää takauksensa nojalla vastuunalaisina vielämainituista veroista ja vuokristu, Hovioikeus on, kunnamalla Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljännyt Rahatoimikamarin puolesta asiassa ajetun kanteen, mutta saivat asianosaiset asian laatuun ja meroon nähden kumpikin itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa sekä Raastuvan oikeudessa että Hovioikeudassa. Kovioikeuden tuomioon on Kemin kaupungin Rahatoimikamari anonut muutosta perustelmalla, johon Laivari bastrén ja Kansakoulunopettaja Lehtinen ovat vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Rahatoimikamari ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen SenaattiAfred Luksiala. B. Amelberg. A. J. Lillströmman K. Auer Samuli Korki. Uno Strömsten. 1104
Den 22 Oktober 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionskilling från Kejserlige Wiborgs Hofrätt inkommet mål angående rygganle af köpe aftal emellan Handlanson Heinrich Fredrich Franck, från Wiborgs stad, och Ingeniören Ernst Hildén, från Nurmis by i Wibergs socken, gemensamt, sökande samt Ingeniören Otto Wilhelm Segercreutz hustru Ellen Maria Segerirant och Ingeniören Alexander von Keissenberg, från nämnde stad, i egenskap af förmyndare för Ingeniören Segercreutz, gemensamt, svarande: Gifven i Justitiedeparte mentet den 22 Oktober 1915 Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Efter Handlanden Franck och Ingenie en Hildén ågången stämning hafva Ellen Maria Segercreutz och Ingeniören von Weissenberg, i sin ofvannämnda egenskap, vid Rådstufvurätten i Wiberg anfört, att sedan Ingeniören Segercreutz, som haft anfude: W. A. J. P. R. H. K. A B. F. M. No 1970. Pag. 37 R. D. 1913
ställning såsom teknisk ledare vid Osakeyhtiö Kurmi Aktiebolag tillhöriga eellulosafabrik i Wiborgs socken, om våren 1910 afgått från sagda befattning och sålt sina egande aktier i bolaget till Ingeniören Hildén, som sedermera blifvit antagen till teknisk sedare af Fabriken, så hade Ingeniören Seger erants någon dag i början af Oktober månad samma år af Handlanden Franck tillhandlat sig aktier i förenämnda bolag till ett nöminelt värde af 4000 mark för ett pris af 46000 mark, som erlagts så lunda att Handlanden Franck vid köpets afslutande erhållit 3000 mark, en af Inge nioren Hildén till Ingeniören Segereräntz tidigare utfärdad skuldsedel å 10,000 mark, som öfverlätits å Handlanden Franck, samt dessutom en af Ingeniören Segercreutz åt Handlanden Franck uthändigad skuldsedel å 6000 mark, hvarjämte Ingeniören segerenta vid samma tillfälle med Hans landen Franck och Ingeniören Hildén ingål sådant aftal, att Handlanden Franck, som varit verkställande direktor för bolaget, skulle afstå sin befattning åt Ingeniören Hildén, medan åter Ingeniören Segervant; skulle antagas till teknisk ledare af förri ken emot att han till Ingeniören Hildén erlade 4000 mark samt öfverläte aktier i bolaget till ett nominelt värde af 6000 mark, i enlighet med hvilket aftal för ändringar i bolagets ledning sedermera vid bolagsstämma den 18 Oktober 1910 vid tagits; men emedan Ingeniören Segercreutz som vid aftalets ingående till Ingeniören Hildén erlagt berörda 4000 mark, vid sagda tillfälle till följd af en svår nervsjuk dom icke varit vid sundt och fullt för tånd och säledes icke kunnat bedöma härvid den af sina handlingar samt Ingeniören Segercreutz, enär sedermera nå gen förbättring i hans hälsotillstånd icke inträdt, ej heller kunnat handhafva ledningen af fakviken, hafva Ellen Maria Segerements och Ingeniören von Keissenberg, hvilka den 4 Januari 1911 förordnats till förmyndare för Ingeniören Segercreutz, yr kat att berörda aftal blefve förklarade ogiltiga samt Handlanden Franck och Ingeniören Hildén förpliktade att till Ellen Maria Segercreutz och Ingeniören von Weissenberg, i deras berörda egenskap, 1106
utgifva, Handlanden Franck 3000 mark jämte ränta och Ingeniören Hildén 4000 mark jämväl med ränta samt Handlanden tränek därjämte skyldigkänd att till Ellen Maria Segerbrants och Ingeniören von Weissenberg återlämna ofvannämnda två skuldsedlar I anledning af käromålet hörde hafva Handlanden Franck och Ingeniören Hildén motsagt detsamma; därå Råd stufvurätten, hvarest parterne å ömse sidor gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, medelst den 10 Juni 1911 afkunnadt utslag, på upptagna skäl, förkastat Ellen Maria Segererantz och Ingeniören von Keissenbergs i saken utförda talan samt ålagt Ellen Maria Segererants och Ingeniören von Keissenberg, i de ras förenämnda egenskap, att i godtgörelse för rättegångskostnaden till Handlanden Franck och Ingeniören Hildén utgifva trehundra mark. Hefrätten, under hvars pröfning Ellen Maria Segercreutz och Ingeniören von Kaisenberg gemensamt i väderag dragit målet, har uti dom den 18 December 1812 funnit utredt vara, att Ingeniören Seger cents vid afslutandet af ifrågakomna af tal varit sinnessjuk och sålunda oförmögen att öfverväga sina handlingar, i anseende hvartill Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förklarat berörda aftal ogiltiga samt ålagt Handlanden Franck och Ingeniören Hilden att till Ellen Maria Segercreutz och Ingenioren von Teissenberg, i deras omförmälda egenskap, utgifva, Handlanden Franck, emot återfående af de utaf honom till Ingeniören Segercreutz försålda aktierna, trettiotusen mark jämte fem pro cents årlig ränta från rättegångens bör jan den 27 Februari 1911 och Ingeniören Hildén fyratusen mark med enahanda ränta från samma dag, hvarjämte Hofrätten skyldigkänt Handlanden Franck att till Ellen Maria Segercreutz och Ingeniören von Weissenberg öfverlåta ofvannämnda af Ingeniörerne Hildén och Segerbrantz utfärdade två skuldsedlar å tiotusen och sextusen mark, men fingo Ellen Maria Segercreutz och Ingeni oren von Weissenberg i anseende till sa1107
kens beskaffenhet själfva vidkännas sina i saken hafda kostnader. Uti Hofrättens dom hafva Handlanden Fransk och Ingeniören Hildén sökt ändring medels ingifven deduktion, den Ellen Maria Segereranta och Ingeniären von Keissenberg bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Fredrik och Ingeniören Hildén icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hinken förty skall bero; och ålägges Handlanden Franck och Ingeniören Hildén att till Ellen Maria Segerirants och Ingeniören von Weissenberg, i deras ofvanberörda egenskap, i ersättning för deras härstädes i målet hafda kostnader utgifva sjuttio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Walter Andersin Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K: Auer Lokakuun 22 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuilla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulhessa, saatavaa koskevassa nostajutussa jossa ovat Suomen kruunu hakijana ja Talolliset Juho Kustaan poika Tuuri, Jaakko Tisakinpoika Praski ja Jaakko Jaakonpoi ka, Paanonen, Isonkyrön pitäjän Levonkosken kylästä ynnä saman pitäjän Ritarlan kylässä asuva Herastuomari Israel Israel linpoika Rintalalo, yhteisesti saapuville tulliina, sekä Hevon kosken kylästä kotoisin olivat Talolliset Jaakko ja Mikko Juhon pojat ynnä Juho Heikinpoika Traski tulematta jääminä vastaajina Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 22. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itullen esittelyttänyt juhon kirjat ja niistä mikiili nyt on kysymyksessä, saanut uuraavat tiedot Kaasan läänin Kuvernöörin luona sekä, sittenkuin asia riitaisena oli siirLämä: R. G. 12. B. l. W. 1108 No 1373. Pag. 90. K. D. 1913 p
retty asianomaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi Isonkyrön ja Ylistaron pitajien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Suomen kruunun puolesta Tuha Suurille ja hänen edellämaini tuille myötäpuolilleen toimitetun haasteen nojalla laumittu että Elokuun 13 päivänä 1907 pidetyssä Tervajoen alajuoksella Isonkyrin pitäjässä toimitetun perkanstyön torpukatulmukuessa erinäiset maanomistajat olivat vaatineet korvausta kasavasta kaivettujen nostomaiden kasiamisesta heidän tiluksillan jollainen korvous Heinäkuun 5. päivänä 1909. olikin makuttu siten, että Juho Tuuri oli saanut 100 markkaa Jaakko Airakinpoika Praski 55 markkaa Jaakko Juhonpoika Praski ynnä Mikko ja Juho Praski yhteisesti 240 markkaa, markko Paanonen 250 markkaa sekä Heras tuomari Rintatalo 60. markkaa; mutta koska nämä vuonna 1905. lopetetussa isen jaonjärjestelyssä Hevonkosken kylässä jo olivat saaneet samanlaisen korvauksen on kruunun maksta vaadittu, että Juho Tuusi ja hänen myötämuolensa velvoitettaisiin suorittamaan kruunulle takaisin ylläsanotut määrät, yhteensä 705. markkaa korkoineen, lukien edellä mainitusta Heinäkuun 5. päivästä 1909 kunnes täysi maksu toimitettaisiin, kuin myös korvaamaan kruunun oikeuden Läyntikulut Jutussa kuulustettuina ovat Juho Kuori ja hänen myötäpuolensa vastasta neet kannetta Sittenkuin myöskin Hovankosken ja kakuutalaisia sekä Tie- ja vasirakonnusten Wihallilasta oli asiassa kuultu, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 20. päivänä 1911. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suomen kruunun oli vetoamalla saattanut jutun, en Helmikuun 14 päivänä 1913 antamasvaan tuomiossa lausunut selvitetyksi, että puheena olevat, Juho Puurille ja hänen myötäpuolilleen Heinäkuun 5. päivänä 1909 maksetut määrät olivat korvauksesna siitä vahingosta, jonka Juho Tuuri ja hänen myötäpuolensa olivat kärsineet sen johdosta, etteivät he edelläkerrotun 1109
perkänstyön ajalla ollest voineet viljellä kaivannosta nostetun saven alle joutuna ta maitaan, jota vastoin vuonna 1905 lopetetussa isonjaonjärjestyssä Hevon kosken kylässä, muiden muassa, Juho Tuurille, Juho ja Jaakko Praskille, Paakko Paanoselle ynnä Herastuomari Rintata lolle määrätyt korvausmäärat olivat korvausta tuon saven, poistamisesta; mikin vähden Hovioikeus on jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut Hovioikeuden tuomioon on Suomen bruunun puolesta anottu muutosta perustelmalla, johon Juho Tuuri, Jaakko Iisakinpoika Traski, Jaakko Paanonen ja Alrastuomari Rinsatalo ovat vastannut Keisarillinen Senaalli, on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esitetty syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Suomen kruunun suorittamaan Juho Tuurille ja tämän viimeksimainituille myötäpuolille, korvaukseksi heillä täällä jutun vuoksi olleista kuluista, kahdekankymmenAsian Schauman. tä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti tens Saarikoski Alfred Luksiala. tens Svenkoski Alfred Luksiala. B. Ameberg. A. W. Kurk Wällä. B. Ameberg. A. W. Kurk Wällä. 1110
Den 22. Oktober 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt rovisions skilling, från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet mål emellan Vidhäradshöfdingen, Jurisutriuspukandidaten Wilhelm Riska, från staden Jakobstad sökande, samt i samma stad lösatta Kronolänsmansänkan Karta Hagman, såväl för egen del som i egenskap af förmyndare för sina omyndiga barn, uteblifven svarande, angående förpliktande att afgifva redovisning: Gifven uti Justitiedapartementet den 22 Oktober 1915 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Efter Jurisutviksguckandidaten Keska ågången stämning har Marta Hagman vid Rådstufvurätten i lakobstad anfört, att hennes numera aflidne man Kronolänsmannen Anders Wilhelm Hagman jemte Jurisutriusguhandiduten Kesra och Och T. G. A. B. K.S. R.G. No 1774. Såg. 144. R. S. 1915.