Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Breithölty ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää pysyväksi; ja velvoite taan Kauppias Breitholty suorittamaan Juhana Pasoselle, hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kustanmusten korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: keutui Saarinen Alfred Luksiala Penten Karinen Alfred Liuksiala Johannes Puonen. K. R. Helanen Johannes Puonen. K. R. Helanen Johannes Puonen. K. R. Helanen K. Auer Alfne Lindström Den 18 December 1912. Kejserliga Senatens för Finland dem uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Vasa Hofrätt inkommit fordrings mål emellan Handlanden Gustaf Svanljung, från Nikolai stad, sökande, och Tretrelkam maren i sagde stad, näran de: gifven i Justitiedeparle mentet den 18 December 1912 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig fordra gas och af dem inhämtat följande På Handlanden Svanljung ägången stämning har å Trätselkommarens vägnar vid Rådstufvurät ten i Nikolaistad anfarts, att Trätselkammaren den 31 Maj 1900 till Svanljung utarrenderat upplägsplat sama Nris 30 och 39 å Vasklet benämnda, Nikolaistad underlydande holme förstragda plats, som hade en areal af 1000 hvadralmeter, från den 1 Oktober 1904 till den 1 Januari 1907 mot en årlig afgift af 16 penni hvadatintern och platsen No 39, hvilken gdo R. A. & A. L. B.t. - R. H. Rit. 709 No 1747 Pag. 263. R. D. 1909.
leräknats innehafva en areal af 1750 hvadratmoder, men vid sedermera verkställd kontrollmätning befunnits utgöra endast 1741. 2 hvadratheter, från den 1 Juni 1904 till den 1 ja nuari 1907 mot 23 penni hvadratmotern för året, hvilka arrendeafgifter söre Juni månads utgång under hvar je arrendeår bort till stadskassaninbetalas; och har å Trätselkamma rens vägnar yrkats, att Handlanden Svanljung måtte förpliktas att till stadskassan inbetala omförmälda är rendeafgifter jämte ränta. Isaken herd har Handlanden Svanljung genmält, att upplagsplat cemas mealer af Trätselkammaren beräknats vara storre än de i verklig heten vore, och att Franljung därför vägrat betala de debiterade beloppen innan Dratselkammaren, på sätt Ivanljung anhållit, låte ojäfvige personer ånyo utpäla och uppmäta upplägsplatserna, men att han, sedan Prätselkammaren vägrat bifalla sag da anhållan och han därför själf under år 1904 låtit utföra den äskade förrättningen, därvid det fastställts att upplägsplatsernas ytinnehåll vore betydligt mindre än Brätselkommaren beräknat, erbjudit Trätredkom maren likvid efter de sålunda fast ställda riktiga arealerna, samt, då den erbjudna likviden icke mottagits, förklarat sig villig att nedsätta arrendesumman i bank. På grund häraf har Handlanden Svanljung anhållit, att käromålet till den del de fordrade ärendedoppen öfverste ge hvad Svanljung erbjudit och bekaffande den i anspråk tagna räntan måtte förkastas. Sedan landtmätare förordnats att uppmäta ifrågavarande upplagsplatser samt sådan förrättning verkställts, har å Tratselkammarens vägnar yrkats att, om upplagsplatsen No 36 ansäges uppgå endast till den vid sagda förvaltning därför fastställda areal af 960 hvadratmeter och arren det sålunda borde i enlighet därmed beräknas, Handlanden Svanljung 710
måtte åläggas att i arrendeafgifter för båda upplagsplatserna tillhopa utgifva, för år 1904 292 mark 32 penni med sex procents ränta från den 1 Juli 1904 och för hvardera af de två följande åren 588 mark 90 penni med enahanda ränta från den 1 Juli 1905 och samma dag år 1906. Handlanden Svanjung, som vid hållit sitt tidigare waremål, har under rättegången anhållit, att Rätrekammarens vid Räästufvurätten använda ombud ilopättsrädet Frans Selim Lindberg måtte, med stöd af 3. SS: 15 kap. R. B. såsom sagda lagrum lydde i Kejserliga förordningen af den 24 Februari 1873, förklaras derättigad att föra Trathelkammarens talan i målet och åläggas afträda från ombudsmannaskapet, men And stufvurätten har medelst den 28 Februani 1908 afsagdt beslut förkastat berörda anhållan, enär Hofrättsrådet Lindberg uppträdt i målet i egenskap af sekreterare vid Trätselkammaren med hvilken befattning vore förenadt åliggandet att företräda Drätsel kammaren vid domstol, och hans ombudsmannaskap icke vore af den årt, som afsäges i det åberopade lagstadgandet Efter det Handlanden Svanljung vidare yrkat straff såväl å Hofrätts radet Lindberg som å Pritselkammarens ordförande, Hofrällsmotarien Friherre Eskil Heribert Palmén för det de genom utförandet af detta mål gjort sig skyldige till rättegångsmiss bruk, har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides tagit i anspråk ersättning för sina kostnader i rättegången, genom den 13 Mars 1908 af kunnadt utslag på upptagna skäl ålagt Handlanden Svanljung att emot kvitto till Trätselkammaren erlägga i ärende för ifrågavarande upplags platser, för tiden emellan den 1 Juni 1904 och den 1 Januari 1905 tvåhundra nittiotvå mark trettiotrå penni jämte sex procents ränta från den 1 Juli 1905, för år 1905 femhundra åttioåtta mark nittio penni 711.
jämte enahanda ränta från den 1. Juli 1906 och för år 1906 sistnämnda belopp och samma ränta från den 1 Juli 1907, räntan beräknad å alla dessa belopp tills full betalning följde, hvarhos Handlanden Svanljung i anseende till målets utgång och enär han icke nedsatt eller till Brätsel kammaren utgifvit det belopp han ansett Drätselkammaren rätteligen tillkomma känts skyldig att ersätta Prätselkammaren dess nödiga umgälder i målet med tvåhundra mark Hopätten, under hvars pröfning Handlanden Svanljung i vädeväg dragit målet, har uti dem den 19 Juni 1909 funnit Rådstufvurätten väl hafva maktlåtit att meddela yttrande i anledning af Handlanden Tvanljungs yrkande om straff å Hofrättsrådet Lindberg och Hofrättsnotarien Friherre Palmen för rättegångsmissbruk, men emedan, med hänsyn till målets utgång vid Rådstufvurätten och jämväl därtill att det ålegat Rådstufvurät ten att, oberoende deraf om straffpå stående framställts eller icke, adoma den part straft, som gjort sig skyldig till missbruk af rättegången, något toifva icke förelågo därom att Handlan den Svanljungs berörda yrkande af Rådstufvurätten underkänts, ty har Hofrätten ansett sig öförhindrad att till pröfning upptaga äfven denna del af målet. Hvad sedan anginge Handlanden Svanlings anmärkning därom att Hofrättsrädet Lindberg icke bort i strid med ofvanåberopade lagstadgande utföra Protselkammarens talan i må let, har Höfrätten, enär Hofrättsrådet Lindberg sedermera afträdt från begörda ombudsmannaskap, funnit vidare utlåtande i anledning af denna anmärkning böra förfalla. Begaflande målet i öfrigt har Hofrätten funnit det vara utredt, att Protocolkammaren till Handlanden Svanljung utarrenderat upplagsplatserna Nris 36 och 39 å Vasklot holme för den tid Proteckammaren uppgifvit emot en afgift af uden penni hvadratintern för platsen No 36 och tjugufem penni 712
hvadratmetern för platsen No 39, hvilken afgift årligen den 1 Juli bort till Drätselkammaren inbetalas; att Trätselkammaren debiterat Handlanden Svanljung arrendeafgifter för nämnda upplägsplatser efter bräkning af ettusen krådratheter för platsen No 36 och ettusen sjuhundra femtio hvadrätheter för platteen No 39, men att platsen No 36 under arrendetiden häst en areal af endast niohundra nittio hvadrätheter och platsen No 39 sådan Dratsakam maren utarrenderat densamma eller med en värtlig begänsning af den linje, som från södra kammarmens yltre land drages vinkelrätt mot den norra hemnammen, i miel uppgått till ettusen sjuhundra fyratioen och två tiondedels hvadratmer; i anse ende hvartill och enär Handlanden Svanljung icke gittat styrka sitt påstående, att honom förbjudits använda den del af upplagsplatsen No 39, som låge emellan hämnasmarnes räkister, samt Handlanden Svanljung uraktlåtit att till Trätselkammaren inbetala den del af de debiterade arrende af gillerna, som motsvarade upplägsplat sernas verkliga ärraler, Hofrätten, med förkastande af Handlanden Ivan ljungs förenämnda straffpåstående såsom olefegadt, låtit lere vid det sut hvarvid Rådstufvurätten genom sitt utslag i saken stannat; och ålades Handlanden Svanjung att med fem liofem mark godtgöra Protocollkanna ren dess uti Hofrätten i målet hafda kostnader Uti Hofrättens dom har Handlanden Franljung anhållit om ändring medels ingifven deduutien, hvilken å Protrekammarens vägnar bemötts Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Handlanden Svanljung icke hafva förebragt skäl till annan ändring i Hofrättens af vanberörda dem än att enär icke till förlitligen styrkts att större areal af upplägsplatsen No 39 än ettusen tvåhundra nittiosju hvadratheter varit under ifrågavarande tid till Handlanden Svanljungs enskilda begagnande upplå713
ten, de arrendebopp Handlanden Svan ljung skall jämte ränta till Prätod kammaren utbetala fastställas för tiden före den 1 Januari 1905 till två hundra tjugusju mark femtiofyra penni samt för åren 1905 och 1906 till fyrahundra sjuttiosju mark åttiofem penni för hvardera året; med hvilken rättelse i Hofrättens dom vid densamma i öfrigt skall förblifva. Del alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: kontus Saarinen Alfred Lillksiala. kontus Saarinen Alfred Liiksiala. kontus Saarinen Alfred Liiksiala. B. Amberg K. R. Helanen B. Amberg K. R. Helanen St. Anneing K. R. Helanen K. Auer. Hof Hellen Joulukuun 20. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullussa, eläkesaamista koskevassa jutussa, jossa ovat Talolliset Mikko MansikkamäkiIsostäkylästä, ja Jaakko Juhonpoika Paavola, Miettylän kylästä, ynnä Eläkemies Mikko Juhonpoika Luhtala, Kumanlan kylästä, kaikki Laihian pitäjää, yhteisesti hakijoina sekä Eläkemies Mikko Aapraminpoika Haka, sanotun pitäjän Kirkonkylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 20. päivänä Joulukuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastateltuaan Mikko Mansikkamäen ja hänen asiakump paniissa Laihian ja Juvan pitäjäin käräjakunnan Kihlaläsnä: Hnt. - Joh. A. R. ifr. No 1753. Pag. 142. R. D. 1910.
kunnanoikeuteen, on Mikko Haka siellä lausunut, että hän ja vaimonsa Susanna Haka kauppakirjalla Tammikuun 11. päivältä 1892. olivat Talolliselle Juho Mäntylälle myyneet omistamansa 13/16 manttaalia Suortin verotaloa No 5. Laihian pitäjän Suorttilan kylässä muun muassa ehdolla, että ostajan tuli Mikko ja Susanna Häälle vuosittain antaa samallainen eläke, kuin Mikko Hään silloin myöskin omistamasta osuudesta samassa kylässä olevaa Haka nimistä taloa välikirjan mukaan 5. päivältä Huhtikuuta 1881. oli maksettava Eläkemies Mikko Jaakonpoika Haalle ja hänen vaimollensa Maria Jaakontyttärelle, ja yhtä kauan kuin Mikko Jaakonpoika ja Maria Jaakontytär Hään eläkeoikeus hesti, mutta että, vaikka Mikko Jaakonpoika Haka vielä eli, Mikko Aapraminpoika Häälle tuleva eläke oli jätetty vuosilta 1906., 1907. ja 1908. suorittamatta; minkä vuoksi Mikko tapraminpoika Haka on vaatinut, että Mikko Mansikkamäki ja hänen asiakumppaninsa, joista Mikko Mansikkamäki ja Jaakko Paavola nykyisin omisti vat kumpikin puoleksi mainitun Suortin talon sekä Mikko Suhtala vuosina 1906., 1907. ja 1908. oli hallinnut Mikko Mansikkamäen nykyistä talonosuutta, velvoitettaisiin Mikko Aapraminpoika Häälle sanotuilta kolmelta vuodelta tulevana eläkkeenä morittamaan joko luonnossa tahi rahassa laskun mukaan yhteensä 9. tynnyriä rukiita 22. markan jälkeen tynnyeiltä, 3. tynng riä ohria 12. markan mukaan tynnyrillä, 3. teurasmaataa 60. markan jälkeen naudalta, 21. syltä halkoja 13. markan mukaan syleltä, 12. tynnyriä uumenia 30. pennin jälkeen tynnyrittä, 3. luomaa bevänkylvön olkia 5. 715
markan jälkeen kuormalta, 600. kerpooa lehtiä pennin jälkeen kerpolta, 150. lyhdettä rukiinolkia 10. pennin jälkeen lyhteeltä, 666. leiviskää heiniä 50. pennin jälkeen leiviskältä ja 3. kuormaa" värkkipuita 1/5. markan jälkeen kuomalta sekä korvauksena hevosen käyttöoikeudesta 15. markkaa ja 2. lehmän kesälaitumesta 150. markkaa eli siis, jos eläke maksettiin rahassa, kaikkiaan 1242. markkaa korkoineen. Asiasta kuulusteltuina ovat Mikko Mansikkamäki ja hänen asiakumppaninsa huomauttaneet, että Mikko Aapraminpoika Haka oli, päästäkseen suorittamasta Mikko Jaakonpoika ja Maria Jaakontytär Häälle Kaan talosta maksettavaa eläkettä, edun tanut itselleen Suortin talosta yhtäläisen eläkkeen siksi aikaa, kun hänen oli ensiksisanottua eläkettä suoritettava, ja määrän nyt, että Suortin talosta menevä eläke oli maksettava suorastaan mainituille eläkeläisille, minkä vuoksi ja kun Mikko Aapramin poika Haka 17. päivänä Tammikuuta 1903. eli myynyt Hään talon ja eläkkeenmaksu hänen puoleltaan siten oli lakannut, hänen oikeutensa eläkkeen saamiseen Suortin talosta niin ollen myöskin oli loppunut, ja ovat Mikko Mänsikkämäki ja hänen asiakumppaninsa, ilmoittaen Mikko Jaakonpoika Määlle sitäpaitsi suorittaneensa hänelle hyseen alaisilta vuosilta tulevan elakkeen sekä paljokseen vaadituitle eläke-eduille pantua hintaa, näistä syistä vastustaneet kannetta. Sittenkun Kihlakunnanoikeus välipäätöksellä 9. päivältä Marras kuuta 1908. oli perusteettomana kyljännyt Mikko Aapraminpoika Rään muistutukset, että Mikko Mansikkamäen ja tämän myöläpuollen asiaan ta716
distajiksi haastattamat yllänimitetty Mikko Jaakonpoika Haka ja hänen vaimonsa Maria Raha, koska he olivat kantaneet mainitun ta Suortin talosta Mikko Aapraminpoika Häälle tulevan eläkkein, sekä oläkemies Jaakko Ankali, Mikko Jaakonpoika Raan veljeniä, olivat esteelliset asiassa todistamaan, on Kihlakunnanoikeus, todistajainkuulustetun tapahduttua sekä asianosaisten puolin ja toisen pyydettyä hoivausta kuluistaan jutussa, samana päivänä julistamallaan lopullisella päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljän nyt kanteen ja velvoittanut Mikko Aapraminpoika Hään viidelläkymmenellä markalla borvaamaan Mikko Mansikkamäen ja hänen asiakumppaniensa oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavak si Mikko Aapraminpoika Haka oli vetoamalla saattanut jutun, on 12. päivänä Huhtikuuta 1910. sen ratkaissut; ja mitä ensin tuli Kihlakunnanoikeuden edellä kerrottuun välipäätökseen, niin on Hovioikeus, kumaten sanotun päätöksen mikäli siitä nyt on kysymys, O. K. 17. luvun 7. SS:n nöjalla julistanut Mikko Jaakonpoika ja Maria Rään, jotka vuosina 1906., 1907. ja 1908. olivat kantaneet Tuortin talosta eläkkeen ja sen perusteella voivat tästä asiasta vdottaa hyötyä tahi vahinkoa, sekä Jaakko Naskalin, joka oli Mikko Jaalenpoika Rään veli, periitystodistajiksi ja heidän todistukjensä voimattomiksi. Pääasiaan nähden taas on Hovioikeus hatsonut velville käyneen, että Mikho Aapraminpoika ja Susanna Haka edellämainitulla välikirjalla 11. päivältä Tammikuuta 1892., joka kieltämättä oli Mikko Mansikkamäkeä ja hänen asiakumppaniitansa 717
sitova, olivat edustaneet siinä mainitun eläkkeen itsellan maksettavaksi niin kauvan, kun Mikko Jaakonpoika ja Maria Haka välikirjan perusteella Huhtikuun 5. päivältä 1851. olivat oikeutetut saamaan eläkettä Hään talosta; minkävuoksi ja kun Mikko Jaakonpoika Hakaviimeksimainitun välikirjan mukaan oli ollut oikeutettu saamaan semmoista eläkettä myöshin vuosilta 1906., 1907. ja 1908. eivätkä Mikko Mansikkamäki ja hänen myötäpuolensa ollet voineet näyttää Mikko Aapaminpoika Rään käskeneen heitä antamaan sanottuina vuosina Suortin talosta maktettavan eläkkeen Mikko Jaa konpoika Häälle ja tuon eläkbeen vaadittua määrää vastaan ei ollu muistutusta tehty, Hovioikeus on, hundraikihlakunnanoikeuden päässiasta kin julistaman päätöksen, velvoittanut Mikko Mansikkamäen ja Mikko Suhtalan, yhteisesti tahi kummalla heistä varoja oli, puoleksi sekä Jaakko Paavolan toiseksi puoleksi heti kuittia vastaan suorittamaan Mikko Aapraminpoika Määlle vaaditut yhdeksän tynnyriä rukiita, holme tynnyriä ohria, holme teuras hautaa, kaksikymmentäyksi syltä halkoja, kaksitoista tynnyriä ruumenia, kolme huormaa kerätkylvön olkia, kuusijataa kerppaa lehtiä, sata viisikymmentä lyhdettä rukiinolkia, kuusisataa kuusikymmentäkuusi leiviskää heiniä ja kolme kuormaa "värkipuita" joko luonnossa tahi rahassa niistä vaa dittujen hintojen mukaan eli rukiit kahdenkymmenenkahden ja olevat kahdentoista markan jälkeen tynnyriltä, naudat kuudenkymmenen markan jälkeen kappaleelta, halot holmen toista markan jälkeen syleltä, 718
nuumenet viidenkymmenen pennin jälkeen tynnyriltä, kevätkylöön oljet viiden markan jälkeen kuormalta, lehdet pennin jälkeen kerpolta, rukiinoljet kymmenen pennin jälkeen lyhteeltä, heinät viidenkymmenen pennin jälkeen leiviskältä ja värkkipuut "viiden markan jälkeen kuormalta sekä korvaukseksi hevosen käyttäoikeudesta viisitoista ja lehmäin kesälaitumesta sata viisikymmentä markkaa, kaikki rahaerat viiden prosentin koron kanssa y. päivästä. Marraskuuta 1908., jolloin tämä oikeudenkäynti alkoi, kunnes täysi maksu seurasi; minkä ohessa Mikko Mansikkamaen, Mikko Luhtalan ja Jaakko Paavolan tuli, yhteisesti tahi kellä reista varoja oli, korvata Mikko Aapraminpoika Kään oikeuden käyntikulut Kihlakunnanoikeudessa neljälläkymmenelläviidellä ja Hovioikeudessa viidelläkymmenettäviidettä markalla Hovioikeuden tuomioon ovat Mikko Mansikkamäki ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta perustelmalla, johon Mikko Aapraminpoika Haka on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Mikko Mansikkamäki ja hänen myötäpuolensa oli esiintuoneet syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiola, mikäli anoisa todistajina kuulustetut Mikho Jaakonpoika ja Maria Hakaseka Jaakko Naskali ovat julistetut peräytystodistajiksi ja kaidan todistuksensa voimattomiksi. Aila taas pääasiaan tulee, katsoo Keisarillinen Senaatti siinä esitetyistä asiakirjoista torin ilmikauvan, että Mikko Aapraminpoika ja Susanna Hava edellämainitulla välikirjalla Tammikuun 11. päivältä 1892., joka on Mikko Mansikkamakeä 719
ja hänen myötäpuoliansa sitova, ovat edustaneet siinä mainitun eläkkeen itselleen maksettavaksi niin kauan, kun Mikko Jaakonpoika ja Maria Haka välikirjan perusteella Huhtikuun 5. päivältä 1881. ovat oikeutetut saamaan eläkettä Hään talosta; mutta kun Mikko Aapraminpoika Haka on myöntänyt, että hän myytyään 1892. vuoden Tammikuun 11. päivänä omistamansa osuudet Suortin talosta Talolliselle Juho Mäntylälle oli järjestänyt puheenaolevat eläkkeinsuoritus velvollisuudet siten, että Mikko Jaakonpoika Hään tuli kantaa hänelle tään talosta tuleva eläke Tuortin talon omistajilta, ja asiassa myöskin on selville käynyt, että nämä ovat puheenaolevälta ajalta Mikko Jaakonpoika Määlle näin muodoin menevän eläkemäärän suorittaneet, sentähden ja kun Mikko Aapraminpoika Haka ei ole voinut näyttää, että hän ennen vieläsanottujen eläkemaksujen suorittamisackaa olisi evännyt Tuorten talon omistaja suorittamasta tuota eläkettä Mikko Jaakonpoika Räälle, katsoo Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten tältä kohden Hovioikeuden luomion, vapauttaa Mikko Manoikkamäen ja hänen myötäpuolensa velvollisuudesta suorittaa Mikko Aapaminpoika Häalle tämän puheenaolevalta ajalta vaatimaa eläkettä sekä maksamasta Renoikeuden hänelle määraamaa oikeudenkäyntikulujen heivasta. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Walder Andersson Johannes Pesonen. Walder Andersson Johannes Pesonen. Walder Andersson Johannes Pesonen. Walder Andersson Johannes Pesonen. Walder Andersson Johannes Pesonen. A.V. Allklarade. julistävästi N. P. Wilhålläklaget jemättärelle N. P. Wilhålläklaget jemättärelle Anders Lindström. 720
Joulukuun 20 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullessa kalastuspaikan hallintaa koskevassa jutussa, jossa tilalliset Härmän perintötalolla No 4. Iin pitäjän Eteläiin kylässä sekä Junnilan perintötalolla No 2, Paakkarin perintötalolla No 18 ja Männikkölän perintötalolla No 22 sanan pitäjän Pohjoisiin kylässä Juho lärmä, suuso Rustti, Juho Nevala, Juko Halttu Ristori Saarela, Jaakko Räihä, Yrjä Junnila, Kalle Torvela, Otto Makko, Antti sinvakainen, Heikki ja Juho Weijola, bero Uatalo, R. P. Heikkula, Juho Kirkkula eli Aro, Juho Pernu soronen, Arvid Heikkula, Jaakko Kolehmainen eli Mäntylä ja Kalle Mäntylä ovat täälsä yhteisesti hakijana sekä Suomen Kruunu, saa moille tullee na, ja Kirjoen uusi kruunun Saa: 12. Brt. K.K. R.1. 119. 721 No 1758. Sivu 142. R. S. 1909.
kalastusarentyhtiö, Iin pitäiästä, poisjääneenä, vastaajina. Annettu Oikeusosastossa 20. päivänä Joulukuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellen sa esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Fin, Kiimingin ja Haukiputaan pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeus 20 päivänä Heinäkuuta 1891. julistamallaan päätöksellä Suomen Kruunun ajaman kanteen johdosta oli esiintuomillaan perustölla velvoittanut Iin vanhan lähenkalastusyhtiön osakkaat Kruunun vapaasti käytettäviksi heti luovutta maan ne Iin, Kuivaniemen ja Haukipulaan jokien ynnä niiden edustella olevan saariston lohon ja taime nen kalastukset, joita samainen tohenkalastursyhtiö riihen saakka oli hallinnut ja käyttänyt, sekä Keisarillinen Kaaran Hovioikeus tuomiella 30 päivänä Lokakuuta 1893 oli vahvistanut sanotun päätöksen, on Keisarillinen Tenaatti, jonka tutkittavaksi asia oli saatettu, 28 päivänä Toukokuuta 1894. annetussa tuomiossa katsonut käynen selville että, sittenkun Kruunujolla vanhastaan oli ollut lohonkalastuksia Iin pitäjässä, oli valtanuvesPhilip Rekedingin kirjeellä 18 päivältä Maaliskuuta 1618 määrätystä vuotuisestä vuokrasta luovuttanut sanotun pitäjän lohonkalastuksen sikäläisille talonpojille erämääräiseksi ajaksi sekä vuokravälipuheita Iin pitäjän kruunun lohonkalastuksen käyttämisestä yhä edelleen oli useita kertaja kahdeksannentoista vuosisadan kuluessa tehty Kruunun ja tuon pitäjän yhtei sen kansan kesken, oli Ruotsin Kuninkaallinen Majestutti sekä asianomaisten pitäjätuisten että 1800. vuoden valliopäivillä olleiden Oulun läinen vultiopäivämisten alamaisesti luettua, että yhteiselle konvalle säilytettäisiin Kemin ja Iin jokien kuunun kalaskesten nautintaoikeus, 10 päivänä Syyskuuta 1800 annetulla resolution nilla vallinut Kemin ja Iin pitäjä222
läisten toistaiseksi entisellään pitää nautittavinaan sanottujen jokien kruunun lohen kalastukset niistä maksuista, jotka olivat siihen saakka ollut heidän suoritettavat; ja koska siis Iin vanhalla lohenkalastusyhtiöllä, joka viimeksimainitun Kuninkaallisen reodutsionin perusteella oli siihen aikaan saakka karjoittanut lohen ja toimenen kälastusta Iin, Kuivaniemen ja Haukiputaan joissa, tämä kalastus ei ellut ollut yhtiön osakkaiden yksityisenä omana eikä heidän maatiloi hinsa laillisesti kuuluvana etuna vaan yhtiölle vuokralle luovutettuna eri tyisenä Kruunun tilana, sentähden ja kun Kruunulla, sittenkun vuokruoikeus oli Ruunun puolella irtisanottu ja tuon kalastuksen haltijat myöskin olivat saaneet nauttia heille myönnetyn lähtääjän, ei voitu ottaa oikeutta mielensä mukaan käyttää tuota sen omaisuutta, on Keisarillinen Senaatti jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Oikeudet olivat johtuneet. Oulun läänin Kuvernöörille 23. päivänä Tammikuuta 1905 annetussa kiriolmässä ovat Juho Härmä ja joukko muita yllä sanottujen talojen omistajia esiintuoneet, että Tinjoen uusi kruunun kulastus arentightiö Keisarillisen Senaatin edelläkerrotun tuomion nojalla oli vuonna 1895. ottanut haltuunsa, muun muassa, Vinjoensuun edustalla olevan Laitakarin lahen ja toimenen kalastuspaikan ynnä siihen kuuluvat rienen kalan pyyntipaikat, kun kuitenkin sanottu kalastuspaikka oli ikimnistoisista ajoista kuulunut täimän, Junnilan Paakkarin ja Männikkölän taloihin ja noitten talojen omistajat aina edellä ilmoitettuun vuoteen saakka olivat riidattomasti hallinneet sitä eikä Keisarillisen Senaatin edellämainittu tuomio, joka tarkoitti ainoastaan Iin vanhan lohonkalustusyhtiön kirjoittamaa kalastusta vaan ei yksityisten oikeutta kalastukseen erinäisillä päikoilla, keskenut sanottua Kalastuspaik723