Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tun käsittelystä Henriksudessa aikeutuneet kulungit neljättäkymment läviidellä markalla Hovioikeuden tuomioen on Frans Ananias Pastell anonut muutosta perustelmalla, jonka kaksois kappaleen Kassiari Pehemän sekä Frans Johannes Paskali ovat vastutukseen ulosottaneet, siihen kuiten kaan vastaamatta. "Keisarillinen Senaalli on tutkinut tämän jutun; ja koska Frans Ananias Pastell jo Kihla kunnanoikeudessa on muistuttunut ajan moitekanteen nostamiseen puheena olevasta kaupasta ennen riidan vireille tuloa kulu neen umpeen ja Wilhelmiina Pastell, joka silloin kun sanottu kauppa tehtiin oli ollut kysymyksessä olevien alaikäisten lastensa lukimääräinen holhooja, oli ellut kaupantekotilaisuudessa saapuvilla ja sittemmin noin vuosi sen jälkeen myöskin allekirjoittanut kauppakirjan, mutta Wilhelmiina Pastell ei mainittujen laalensa puolesta ollut nostanut kan nella tilankauppaa moittiakseen ja puhemalainen kanne oli näiden lasten puolesta pantu vi ralle vasta 2. päivänä Heinäkuuta 1906 ja niin muodoin sen jälkeen kuin jo ja vuosi jo oli kulunut siitä ajasta, jolloin aihatta moitekanteen nostumiseen oli ilmaantunut; sentähden ja kun oikeus esillä olevan moite kanteen nostamiseen 14. päivänä Toukokuuta 1865. annetun Kuninkaallisen Sehtyksen men kaan on nimitetty Keisa rillinen Senuutti harkitsee oikeuksi, kumosen Henrikauden tuomion ja Kihlakunnanoi keuden päätöksen, veljala Kussoori Tihimärin ja Frans Johannes Naskulin jutussaaja män kanteen, mutta asian laaluun nähden on Frans Ananias Pastellin itsensa kannettava hänellä sen vuoksi Kihlakunnan 138
oikeudessa olleet halut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaallikuten Saarinen Dotter Andersin kuten Saarinen Dotter Andersin Alfred Luksiala. Johannes Pesonen Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. Helmikuun 22. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa sekseliasiassa, jossa Maanviljelijä Juho Pehkonen, Pielaveden pitäjän Pukaran kylästä, on hakijana ja Kansallis-Osake-Pankki, Helsinein kaupungista, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Helmikuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Iisalmen kaupungin Raastuvanoikeudessa on Kansallis-Osake-Sänkin puolesta vaadittu, että Juho Pehkonen, joka oli hyväksynyt erään, Talollisen Taavetti Kauppisen 30. päivänä Joulukuuta 1909. yhden kuukauden kuluttua maksettavaksi asettaman, siirtojen kautta pankille joutuneen 2800. markan vekselin, velvoitettaisiin hankille suoittamaan vekselin sisältö korkoineen ja provisionineen. Kanteesta kuulustettuna on Juho Sämä: D. H. A. J. P. B. K. /E. Th. No 279. Tag. 28. R. D. 1911.
Pehkonen kieltänyt hyväksyneensä samottua vekseliä, jonka ohessa Juho Pehkonen on anonut, että asiassa todistajana kuulustettu Filosofianmaisteri Väinö Ängervo julistettaisiin peräytystodistajaksi, syystä että hän oli Kansallis-Osake-Tänkin prokuristi. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, on päätöksellä 25. päivältä Huhtikuuta 1910, julistaen Filosofianmaisteri Angervon peräytystodistajaksi, mainitsemallaan perusteella hyljännyt kanteen ja velvoittanut Kansallis - Osake-Pankinkahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Juho Pehkosen kulut asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kansallis-Osake - Pankki oli vetoamalla saattanut jutun, on 24. päivänä Marraskuuta 1910. antamassaan tuomiossa, pysyttäen Filosofianmaisteri Ängervon todistuksen voimassaan, koskei hänen todistusjakelysuuttunsa vastaan tehty estemius tutus ollut lakiin perustuva, katsonut asiassa selville käyneen, että Juho Pehkonen oli hyväksynyt kysymyksessä olevan vekselin, sekä siis, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen tältä kohden, velvoittaneet Juho Pehkosen yhtusvastuullisesti Talollisen Heikki Lindin kanssa, joka saman vekselin siirtäjänä oli Raastuvanoikeuden päätöksellä velvoitettu Kansallis - OsakePankille maksamaan vekselin sisältö korkoineen ja provisionineen sekä neljäkymmentä markkaa oikeudenkäyntikulujen korvausta, kuitattua vekseliä vastaan pankille heti suorittu maan samat määrät eli vekselin sisällön kaksituhatta kahdeksansataa markkaa kuuden prosentin korkoineen vekselin eräpäivästä 30. päivästä Tammikuuta 1910. täyden makseen tapahtumiseen saakka, sekä kolmannen osan prosenttia vekselin sisällöstii provisionina ynnä sanotut neljäkymmäntä markkaa ja sitä paitse omalta kohdaltaan sadalla markalla korvaamaan pankin Raastuvanoikeudessa kärsimät kulut - 160
Hovioikeuden tuomioon on Juho Pehkonen anonut muutosta i Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Pehkonen ole esiintuonut syytä muuttaa Kovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Ylillämme. Tvamies veronen. B. Amberg. A. E. Ollinenvaara. Johannes Pesonen. Helmikuun 22. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, konkursissa valvottua saatavaa koskevassa jutussa, jossa Varakonuli Stanby Widing Wärcke, Turun kaupungista, sekä Salon kauppulässä asuvan Sahanomistajan Viktor Lindbergin konkussipesän toimitsijamiehet Kruununvouti Carl Fagerlund ja Tilanomistaja Enok Nohteri, Uskelan pitäjästä inna Viktor Lindberg, Talollisen Erland Postin, Keuruun pitäjän Loilan kylästä, konkurssi pesän velkojina, yhteisesti ovat hakijoina sekä Erland Posti ja hänen muut velkojansa tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Helmikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Keuruun, Multian ja PihLäsnä: S.S. W. A. S. f.  U. S. No 275. Påg. 299. R. D. 1911.
lajaveden pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeus, Erland Postin 8. päivänä Lokakuuta 1910. asianomaiselle tuomarin le antaman hakemuksen johdosta, oli asettanut Erland Postin konkurssitilaan, ovat konkurssijutussa määrättynä valvontapäivänä 6. päivånä Helmikuuta 1911. muiden velkojain ohessa Karakoneuli Wäncke ja Viktor Lindberg valvontakirjelmissään vaatineet, Varukonsuli Wancke, että konkurssipesän varoista hänelle tuomittaisiin paitsi muuta Erland Postin 15. päivänä Kesäkuuta 1910 asettaman, Asioitsijan Pekka Hyvärisen hyväksynäen sekä oikeus oikealin, johon silloin ei vielä Pekka Hyvärisen hyväksymän sekä olevan oikealin, johon silloin ei vielä oli Perukenneli Wencken hallessa, 20. SS: jäin kirjoittanut nimensä, oli omamarkkaa, kuitenkin siten että, jos lika jonttaisesti merkinnyt tuon avoimen tor Lindberg, jolle hurukomuli Nämnden oikealin sisälly kseksi 20,000. markkaa, tor Lindberg, jolle hurukomuli Nämnde vekselin sisälly kseksi 20,000 markkaa, markkaa, konkursissa itse valvoisi joille puutavara hankintua varten antämän määrän ja se hänelle myösä tomistu muukomukuista ja siitä tuomittava ainoastaan 2,500. markan nyt siitä että Hyvärinen oli jättänyt sekä Viktor Lindberg äskensanotun, Vaakonsuli Wäncken hallussa olevan vekselin perusteella 200,000. markkaa, siitä kuitenkin vähennettyä Varakonuli Kancken saman ockselin nojalla aihtoehtoisesti valvomat 26,500. markkaa. Konkurssissa 6. päivänä Maaliskuuta 1911. tapahtuneessa esiinhuudossa on arkoneuli Wäncken ja Viktor Lindbergin valvomain saatavain tuomitsemista konkussipesän varoista maksettaviksi vastustettu, koska Viktor Lindberg, nan saatuaan haltuunsa kysymyksessä Talollisen Herman Mäkiloilan ja No 4. eller merkitty mitään rahamäärän ja Talollisen Herman Mäkiloilan ja No 4. eller merkitty mitään rahamäärän ja toi Lindfogin siirtämän kahdentois jota Hyvärinen sitä paitii ei ollut tuuta kuukauden vekselin nojalla, joka muistanut, vaikka hän oli siihen poiktuli vekselin sisällyksestä antoa No 13. ja muka korvenkseksi Suverbergin Syvärituomittaisiin, Varakonsesti Wänelle och vahingosta, minkä Lindberg, oli kärrituomittava ainoastaan 20,500. markkaa myt siitä että Hyvärinen ole jättänyt 102
sitoumuksensa täyttämättä. Toukokuun 3. päivänä 1911. juliste tussa konkurssityomiossa on Kihlakunnanoikeus tuominnut Virakonsuli Wänckelle maksettavaksi kaksikymmentiikuusituhatta viisisataa markkaa useinmainitun vekselin perusteella, mutta hyljännyt hänen valvontan sa, mikäli se tarkoitti vekselin jäännössisällystä, koska Varakoneeli Wuncke oli myöntänyt olevansa samaisen vekselin perusteella saamassa ainoastaan mainitut kaksi kymmentäkuusituhat ta viisisataa markkaa ja Viktor Lindberg oli valvonut vekselisumman jäännöksen sataseitsemänkymmentäkolmetuhatta viisisataa markkaa. Viktor Lindbergin valvoman rahamäärän on Kihlakunnanoikeus tuominnut konkurssipesän varoista hänelle maksettadenkäynnillä, joka oli nostettava määoikeaksi. Henoikeus, jonka tutkittavaksi saa kuudenkäynti on pantava oi sille viiHenoikeus, jonka tutkittavaksi saa kuudenkäynti on pantava oi sille viirakoneesti Wärcke sekä konkursiin myösä vastaan 1912. vuoden lakiaikaisissa nytrakonsuli Mänckä sekä konkursiin myös mestaan 1912 vuoden lu103 joutuneen Viktor Lindbergin konkussipelän toimitsijamiehet KruununvoutiSagerlund, Enok Nohteri ja Viktor Lindberg etsamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiolla 18. päivänä Elokuuta 1911. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden konkurssituomion varaan, kuitenkin niin että Viktor Lindbergin konkurssipelän oli pantava vireille sanottu oikeudenkäynti viimeistään 1912. vuoden lakiaikaisissa talvikäräjissä. Kovioikeuden tuomioon ovat Karakonsuli Wärcke sekä Viktor Lindbergin konkurssipesän toimitsijamiehet Kruunun vouti Fagerlund, Enok Nohteri ja Viktor Lindberg anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Sarakonsuli Wärcke ja hänen edellämainitut asiakumppaninsa ole esiintuoneet vakai ainoastaan jos Lindberg eri oikeus syytiä muuttaa Hovioikeuden ylempäsi ainoastaan jos Lindberg eri oikeus nautii muuttaa Hovioikeuden ylempäsi ainoastaan jos Lindberg eri oikeus nautii muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää rääjän kuluvesa, näyttäisi saamiman myyväksi, kuitenkin siten Niktor rääjän kuluvesa, näyttäisi saamiman myyväksi, kuitenkin siten Niktor rääjän kuluvesa, näyttäisi saamiman myyväksi, kuitenkin siten Niktor Lindbergin konkurssipesän nostettava oi
käräjissä. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Lautui Saarinen Walter Andersin. Alfred Kiuksiala. - Johannes Pesonen Alfred Lillksiala. Johannes Pesonen. Uno Strömstén. Helmikuun 23 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Suojärven pitäjän Karatsalmen kylässä asuvan Kauppiaan Ivan Teofimoffin konkurssipesän toimitsijamiehet Tankin johtaja S. P. Wegelius, Sortavalan kaupungista, ja Poliisikonstaapeli Paavo Utriainen, edellämainitusta pitäjästä, ovat hakijoina sekä toiminimi Hoesch & Co, Pernan kaupungista Saksan keisarikuntaa, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 23 päivänä Helmikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Ivan Topimoffille 4 päivänä Tammihuuta 1910 toimitetun haasteen nojalla on toimininen Hoesch & Co puolesta Suojärven pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuttu, että sittenkun Wiipurin laupungista hotoisin oleva Metsänhoitaja A. Johannes Lyra oli 14 päivänä Marraskuuta 1907 tehdyllä kontrahdilla sitoutuLäsnä: s. P. - B. A. - J.S. - A. R. / E. Th. No 284. Såg. 183. R. D. 1911.
nut hankkimaan toiminimelle vähintään 1,000 ja korkeintaan 1,500 venäjän kuutia syltä paperipuita, muun muassa sillä ehdolla, että hankinta oli täytettävä viimeistään 15 päivänä Lokakuuta 1908, ja Ivan Trafimoff takauskirjassa 21 päivältä Marraskuuta 1907 oli sitoutunut omavalkaiseen takaukseen yllämainitun kontrahdin täyttämisen laiminlyönnin varalta siinä mainitusta vahingonkorvauksesta ja sitä vastaan annettujen etumaksujen takaisin suorittamisesta, niin oli Metsänhoitaja Lyra, vaikka yllämainittu hankinta -aika oli pidennetty hevääseen 1909 saakka, laiminlyänyt täysin täyttää kontrahdissa mainittua hankintaa ja siten, hänen ja toiminimen välillä 24 päivänä Joulukuuta 1909 päätetyssä tilissä tehdyn, Lyran hyväksymän laskun mukaan, jäänyt toiminimelle maksamaan korvausta yhteensä 18,745 ruplaa 76 kopekkaa; ja kun Ivan Tröfimoff yllämainitun takauskirjan perusteella oli vastuunalainen tuon korvausmäärän suorittamisesta, on toiminimen puolesta vaadittu, että Tvan Tolimoff velvoitettaisiin toiminimelle suorittamaan sanottu rahamäärä korkoineen. Kanteesta kuulustettuna, on TvanTrafimoff väittänyt toiminimen Hoesch e Co vaatimusta vanhentuneeksi ja sitä paitse muistuttanut, että edellämainittuun tiliin oli vastattavaksi merkitty 3,000 ruplaa, joka määrä oli annettu Metsänhoitaja Lyralle korvaukseksi prosomuista ja josta Ivan Profimoff ei ollut vastuunalainen, sekä että suuri joukko toiminimelle jo jätettyjä puita oli toiminimen työmiesten huolimattomuuden vuoksi hävinnyt ja sen vuoksi jäänyt tilissä huomioon ottamatta, joten Metsänhoitaja Lyran vastattava korvaus joka tapauksessa oli tilissä liian suureksi merkitty. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat anoneet horvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on päätöksessä 18 päivältä Tammikuuta 1910, koska puheenaoleva Metsänhoitaja Lyran saksi laiminlyömä paperipuitten hankinta olisi ollut täytettävä viimeistään 15 päivänä Lokakuuta 1908, ja toiminimen Hosch Co olisi Wasottolain täytäntöön sanosta 3 päivänä Joulukuuta 1895 an165
netun Keisarillisen asetuksen 24 SS:n säännöksen mukaan pitänyt kahdentoista kuukauden kuluessa sanotusta määräpäivästä lukien hakea Ivan Trofimoffilta sitä rahamäärää, jonka hän takaajana Metsänhoitaja Lyran kerrotun laiminlyömi sen takia olisi ollut velvollinen suorilta maan, mutta sanottua määrää ei oltu toiminimen puolesta mainitun ajan kuluessa haettu Ivan Trölimoffilta, julistanut Ivan Trölimoffin vapaaksi sitoumuksestaan ja sen vuoksi hyljännyt kanteen, sen ohessa velvoittaen toiminimen kolmellakymmenellä markalla korvaamaan Ivan ProSimoffille hänen oikeudenkäymiskustannuksensa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi toiminimi Hoooch 8 Co oli vetoamalla saat tanut jutun, on 4 päivänä Toukokuuta 1911 antamallaan tuomiolla ratkaissut asian; ja koskei Ivan Topimoffin kysymyksessäoleva takaus käsittänyt sitoumusta määräaikaisen velan suorit tamisesta eikä Kihlakunnanoikeuden päätöksessä mainittu lainkohta niin muodoin ollut soveltuva puheenalaiseen tapaukseen, on Hovioikeus hatsonut, ettei sanottu takaus ollut vanhentunut; ja koska Metsänhoitaja Lyra oli hyväksynyt kantees sa mainitun laskun, jonka mukaan Lyrahänen ja toiminimen Hoooch & Co välisen hankintakontrahdin nojalla oli toiminimeltä saamistaan etumaksuista ja kontrahdin täyttämisen laiminlyönnistä johtuneesta antingankorvauksesta jäänyt toiminimelle maksamaan kahdeksantoistatuhatta seitsemänsataa neljäkymmentäviisi ruplaa seitsemänkymmentäkuusi kopekkaa, eikä Svan Tiofimass ollut toteensaattanut velkomuksen määrää vastaan tekemiään väitteitä, on Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden läätöstä, velvoittanut Ivan Spofimoffin dellämainitun omavelkaisen takauksensa nojalla, suorittamaan toiminimelle viimeksisanotun rahamäärän venäjän tahi maksuaikana kulkevan kurssin mukaan suomen rahassa viiden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna edellämainitusta 4 päivästä Tammikuuta 1910 täyden maksiin tapahtumiseen saakka, kuin myös lin kahdellasadalla markalla korvaamaan toiminimelle sen kulut Kihla100
kunnanoikeudessa. Hovioikeuden tuomioon ovat, Ivan Protimoffin sillä välin luovutettua omaisuutensa velkojiensa tyydyttämiseksi, Tankin johtaja Wegelius ja Paavo Utriainen, ylempänä mainitussa toimessaan, anoneet muutosta perustelmalla, jonka kahsoiskappale on toiminimen Hoooch & Co puolesta täältä peritty toiminimen kumminkäan siihen vastaamatta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Sankinjohtaja Wegelius ja Paavo Utriainen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Tänkinjohtaja Wegelius ja Paavo Utriainen hoidettavansa konkussipesän varoista suorittamaan toiminimelle Hoooch Co maksut sen kappaleesta tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota, kaksi kymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asi anomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Mannu Soronen. P. Amedberg Mannu Soronen. P. Amedberg Johannes Pesonen. J. P. O. Ollikkara. Helmikuun 23 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, maansaannin moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Asioitsija Matti Blomqvist, Pihtiputaan pitäjän Pihtiputaan kylästä, hakijana sekä kuolleen Kappalaisen Anders Vilhelm Leonard Gyllenbögelin konkurssi pesän toimitsijamiehet Filosofiannaisteri Juho Teodor Lyytiläinen ja Talollinen Matti Paananen, Tielavoden pitäjästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 23 päivänä Helmikuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Asioitsija Blomqvistille ja Rovasti Aleksander Gummerukselle toimitetun haasteen nojalla ovat Filosofianmaisteri Lyytikäinen ja Matti Paananen, edellämäini tussa toimessaan, Pihtiputaan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Kappalainen Gyllenbögel och Läsnä: J. P. - 3. d. ssr - A. B. /. E. Th. No 285. Pag 266. R. D. 1911.
kauppakirjalla 6 päivältä Huhtikuuta 1892 myynyt Rovasti Gummerukselle omistamansa yhden miesosan mainitussa pitäjässä olevan Kortteisenjärven laskemisen kautta muodostuneista vesijättömaista 3,500 markan hinnasta, josta 0,000 markkaa oli heti kuitattu maksetuksi ja jäännös 1,500 markkaa oli suoritettava seitsemän kuukauden kuluttua ehdolla että Gyllenbögel sitä ennen näyttäisi lunastaneensa 1 päivänä sanottua Huhtikuuta asettanansa, Maisteri H. A. Rönnebergin hyväksymän ja Rovasti Gummeruksen siirtäjänä pankkiin myymän 1500 markan ukselin; sekä että Rovasti Gummerus, sittenkun Kappalainen Gyllenbögd 10 päivänä Marraskuuta 1892 oli kauppakirjaan kuitannut kauppahinnan jäännöksen maksetuksi, 29 päivänä Toukokuuta 1902 oli siirtänyt sanotun kauppakirjan Asioitsija Blomqvistille. Kosk´ei kuitenkaan Rovas ti Gummerus eikä Asioitsija Blomqvistkaan ollut tuota kauppahintaa Gyllenbogelille suorittanut ja kauppakirjalla ainoastaan oli ollut tarkoituksena antaa Kovasti Gummerukselle vakuus siitä, ettei hän joutuisi kärsimään vahinkoa niiden sitoumuksien tähden, joihin hän Gyllenböpelin edestä oli mennyt, ovat Filosofian maisteli Lyytikäinen ja Matti Paananen, ilmoittaen että Kappalainen Gyllenbögel vuonna 1906 sattuneeseen kuolemaansa saakka itse oli hallinnut puheenalaista vesijättöosuutta, vaatineet, että sanottu kauppakirja, johon ei ollut hetään todistajaksikaan merkitty, julistettaisiin mitättömäksi sekä että Asioitsija Blomqvist, jonka hallussa vesijättömaa nykyään oli, velvoitettaisiin luovuttamaan se konkuussi pesälle. Asiassa kuulusteltuina, ovat Kovasti Gummerus ja Asioitsija Blomqvist vastustaneet kannetta, Blomqvist sen ohessa anoen korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Sittenkun asiassa oli menetelty huten asiakirjat lähemmin osattavat, on Kihlakunnanoikeus 14 päivänä Lokakuuta 1910 julistamallaan päätöksellä ratkaissut jutun; ja koskeivät Kavasti Gummerus ja Asioitsija Blomqvist olleet yrittäneetlään toteennäyttää kysymyksessäolevan 168
kauppakirjan mukaan tapahtunutta kauppaa todelliseksi eikä sitäkään, että he olisivat Kappalaiselle Gyllenböselille mitään vasti ketta mainitusta vesijättä - osuudesta todellisuudessa antaneet, sentähden ja kun Filosofianmaisteri Lyytikäinen ja Matti Paaanen olivat kieltäneet Gyllenbögelin koskaan tehneenkään sellaista kauppaa kuin sanottu kauppakirja osotti ja Gyllenkögelin oli näytetty vielä kaupan jälkeenkin hallinneen samaista vesijättöaluetta, on Kihlakunnanoikeus katsonut, että puheenalainen kauppa, jota tehtäessä todistajiakaan ei ollut ollut saapuvilla, oli vatekauppa sehä niin ollen julistanut sen mitättömäksi ja velvoittanut Asioitsija Blomqvistin, jonka hallussa vesijättöalue nykyään oli, luovuttamaan sen ilman lunastusta Kappalaisen Gyllenbögelin konkussipesälle, jättäen Gummerukselle ja Blomqvistille oikeuden periä konkurssipäältä, mitä he ehkä oli vat siltä saamassa, sekä antaen Asioitsija Blomqvistille vallan, jos hän luuli siihen itsellään aihetta olevan, hakea Gummerukselta takaisin, mitä hän mahdollisesti tälle kysymykseen tulleessa siirtatilaisuudessa oli suorittanut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Asioitsija Blomqvist oli vetoamalla saattanut jutun, on 30 päivänä Kesäkuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Asioitsija Blomqvistin korvaamaan Filosofianmaisteri Lyytikäisen ja Matti Saana sen kulut Hovioikeudessa viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Asioitsija Blomqvist anonut muutosta perustelmalla, johon Filosofianmaisteri Lyytekäinen ja Matti Paananen ovat vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Asioitsija Blomqvist ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Asioitsija Blomqvist suorittamaan Filosofianmaisteri Syytiläiselle ja Matti Saanaselle, heillä jutun vuoksi täällä olleiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Mannis Peltonen Johannes Pesonen. B. Anneberg A. F. Huusuomaia 2. Tresleff 168a
Den 23. Februari 1912. Kejserliga Senatensför Finland dom uti ett, på nedsatt rericionskilling, från Kejserlige Kasa Hofrätt inkommit växelmål emellan Handelsföreningen i Kristenestad, sekande, samt bankaktiebola get Wasa Aktie Bank, i Aika laistad, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet sen 23 Februari 1912 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rädstufvurätten i bristenestad har å Wasa Aktie Kauks vägnar yrkats, att Handelsföreningen i Kristina stad måtte åläggas att på grund af en utaf Handlanden Emil Eriksden den 2. Maj 1910. utställd och å Handelsföreningens vägnar at dess vice ordförande Handlanden Körrad Sandman accreterad tre månaders rolaväxit till banken genast utgifva 12,500. mark jämte ränta och växelgre vision samt ersättning för protistAfsk: P. A. J. P.  Kel. f.  1/2 - A. R. 169 No 286 Pag. 125. R. D. 1911.
och rättegångs kostnaderna. I anledning af käromålet har å Handelsföreningens vägnar genmälts, att något beslut om upptagande af ifrågavarande väsillän icke fattats af Handelsföreningens fullmäktige samt att Handlandene itselin och Sundman icke varit benyndigade att å Handelsföreningens vägnar ikläda sig förberörda våxelförbindelse, hvarför och då växetteloppet icke kommit Handelsföreningen till gode, å landetsföreningens vägnar mot setts käromålets förkastande. Sedan Handlandene Sundman och Axelin blifvit i saken hörde, har Ridstufvurätten medels den 5. September 1910 utsagdt utslag på däri upptagna skäl ålagt Handelsföreningen att emot återbekommande af originala växlin och behörigt kvitto till Hasa Aktie Bank utgifva fordrade tolfte sen femhundra mark jämte sex procents ränta därå från den 2 Augusti 1910. till dess full betalning följde och en tredjedels procent i gravision samt att däckas med etthundra mark ersät ta banken dess protest - och rättegångskostnader; Handelsföreningen dock öppet lämnadt att skildt emot Handlandene Sandman och Axolin väcka den talan, hvartill Handelsförening gen kunde anse skäl förefinnas Hofrätten, under hvars pröfning landsföreningen i vadeväg dragit målet, har medels dom den 9 Mars 1911 emedan ifrågavarande af Handlanden Axelin utställda växeläcopterats å Handelsföreningens vägnar af föreningens viceerdförande Handlanden Sundman samt då någon anmärkning icke gjorts emot den tecknade augtens giltighet i förmedt hänseende, lätet bero vid det slut, hvari Rådstufva rätten i saken stannat, jämte det landelsföreningen ålagts att med femtio mark ersätta Hasa Ahtie Bank dess för målet i Hofrätten hafda kostnader Uti Hofrättens dom har Handelsföreningen anhållit om ändring medels hit ingifven deduktion, den 170