Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kuitenkin vähentämällä Marraskuun 19. päivänä 1897. maksetut sata kuusikymmentäkuusi markkaa kuusikymmentä penniä. Kanteesta kuultuna on Kauppias Manninen vastannut, että puheiksi tullut tavaralähetys sisäksi hänen tilaamiaan tavaroita ainoastaan sadan kahdeksankymmenen markan viideljättä pennin kauppahinnasta; ja kun Mannisella oli tilaamattomain tavarain palauttamisesta Alinille ollut kustannuksia kolmetoista markkaa viisikahdeksatta penniä, joista Alm in oli vastattava, sekä Manninen sen lisäksi oli Almille suorittanut yllämainitut sata kuusikymmentäkuusi markkaa kuusikymmentä penniä ja Alm niinmuodoin oli saanut täyden makson Mannisen vastaanottamista tavaroista, on Kauppias Manninen pyytänyt että kanne hyljättäisiin. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet konnusta oikeudenkäyntikustannuksistaan, on päätöksellä Joulukuun 22. päivänä 1897. antanut lausuntonsa asiassa; ja koska Kauppias Alin ei ollut voinut näyttää todeksi että Kauppias Manninen oli Alm ilta tilannut muita tavaroita kuin mitä Manninen oli oikeudessa myöntänyt ja Kauppias Manninen ei ollut velkapää vastaanottamaan sitä osaa hänelle tulleista tavaroista, jota hän ei ollut tilannut vaan päinvastoin oli ollut oikeutettu viimemainitut tavarat palauttamaan ja siinä johtuneet kustannukset kolmetoista markkaa viisikahdeksatta penniä vähen tämään tilaamiensa tavarain hinnasta sadastakahdeksastakymmenestä markasta viidestäneljättä pennistä, sentähden kyljättiin Kauppias Almin asiassa ajama kanne ja Alin velvoitettiin viidelläkymme nellä markalla Kauppias Manniselle korvaamaan tämän kulungit jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Alm oli vetoamalla saattanut jutun on tuomiolla Maaliskuun 18. päivältä 1899. jättänyt asian Raastuvanoikeuden pääsöksen varaan. Tähän Hovioikeuden tuomioon on Rauopias Alin alamaisesti anonut muutesta
Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkiaksensa ja katkoo ettei Kauppias Alm ole esiintuonut syytä Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion muuttamiseen, joka tuomio siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. Oscar Gylling. Do Åklällgensträtt. August Bjbergs Ödställjenskäld Richard Edström Ossian Karsten. Den 15 Maj 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Haga Namn, kurs upplåtna bo, sökande, samt makarna Erling och boets öfriga fordringsegare, uteblifne varande, angående Albertina Elings ansökning om undanskiftande af egendom från konkursboet: Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 15. Maj 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Sedan Handlanden Erling hos Häradsrätten i Jalasjärvi och Piräseinäjoki socknars tingslag anhållit att få till sina borgenäOfde S. W. H. - H. B. - 1. C. - J. S. ./. E. J. A. No 621. Pag. 80. R. D. 19a Dess Senats för Finland dem uti ett, Finsk öfverpå nedsatt sessionskilling, från sättning af Wasa Hofrätt inkommet mål eml Kejserliga lan Kommerierådet Alfred Carlström, Senatens den såsom fordringsegare i Handlan medföljer ordden Felix Erlings och hans hu-ginala uppstru Albertina Erlings till hon- ditionen.
rers förnöjande afträda sitt och Albertina Erlings bo, samt den sistbemälda tillika i sammanhang med gjord ansökan om boskilnad yrkat att ur boet erhålla vederlag för henne enskildt tillhörig, under makarna betings äktenskap föryttrad fast egendom, har Häradsrätten medelst den 15. Oktober 1899. ofsagd dem i målet utlåtit sig och, jemte det Albertina Erlings ansökning om boskilnad bifallits, i öfrigt, såvidt nu är i fråga, med stöd af 4. kap. i lagen om makar egendoms och gäldsförhållanden af den 15. April 1887. berättigat Albertina Erling att från makarna Erlings gemensamma bo utbekomma ettusen niohundra mark, utgörande priset för hennes ärfda, under makarna Erlings äktenskap den 1. Oktober 1893. försålda ett nittiondedels mantal af Kiviniemi skattehemman No 4. i Walli by af Jalasjärvi socken, hvilket penningebelopp skulle utgå från konkursboet näst efter boets rättegångsumgälder och öfriga konkurskostnader. Hofrätten, under hvars pröfning kommerserådet Carlström i vadeväg dragit saken, har genom dom den 15. Februari 1900. låtit bero vid Häradsrättens dom. Uti Hofrättens dom har Kommerserådet Carlström i underdånighet anhållit om ändring. Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidare innekalla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande; och emedan Albertina Erling ej ens påstått, att höpeskillingen för ofvan berörda, af makarna Erling försälda fastighetsandel ännu skulle hos köpare utestätt eller vid köpet blifvit och fortfarande varit aflagd såsom hennes enskilda egendom, då måkorna Erlings bo afträddes till han kurs, och utfående ur honkursboaf vederlag åt ena maken icke är medgifvet annorlunda och i an
nat fall än i 7. SS: 5. kap. af åberopade lag stadgas, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphöfvande af Hofrättens och Häradsnintens omförmälda denna, förkasta Albertina Erlings ifrågavarande yrkande såvidt gäller Kommerserådet Carlström; i följd hvaraf Kommelserådet eger jemväl ur de ettusen niohundra mark, hvilka enligt sagde domar borde åt Albertina Erling en konkursboets tillgångar öfverst uttagas såsom vederlag för namnda fastighetsandel, åtnjuta betalning till så stor del, som vid användan de af hela beloppet till de i konkursin utdömda fordringarnes gäldande skulle belöpa sig å Kemmerserådets genom konkursdomen faststälda fordran. det alle, som veder bör, till underdånig efterrättelse länder. 1 Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: S. W. Hausberg Henr. Borenius. Ludvig Norberg. Juhan Serlachus E. Asikolin. Toukokuun 16 päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tullee sa jutussa, jossa Talollinen Simo Miettinen ja hänen vaimonsa Walpuri Myöhänen, Nilsiän pitäjän Sutelan kylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä Talollinen Heikki Ruotsalainen, samasta kylästä, vastaajana, ja joka juttu koskee omistusoikeutta kiinteistöön: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Toukokuun 16 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on juttuun kuuluvat kirjat Itsellan esityttänyt ja niistä saanut tiedokseen seuraavaa: Heikki Ruotsalaiselle toimittamansa kirjallisen haasteen nojalla on Simo Mietti nen omasta puolestaan ja Walpuri Myökäsen edusmiehenä Nilsiän pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Simo Miettinen ja Heikki Ruotsalainen Syyskuun 27 päivänä 1893. olivat keskenaan tehneet kauppakirjan muotoisen välikirjan, jonka mukaan Miettinen kolmentuhannen sadankymmenen markan hinLäsnä S. 71. H. K. B. - L. C. - J. S. W. B. No 636. Pag. 13. R. D. 1899.
nasta Ruotsalaiselle moi omistamansa puolen perintötaloa No 25. edelläsanotussa Sutilan kylässä, vaan että Simo Miettinen ja Heikki Ruotsalainen eivät olleet tällä välipuheellaan tarkoittaneet mainitun tälonpuoliskon myyntiä, kun välikirja käsitti ainoastaan talonpuoliskon panttausta Heikki Ruotsalaiselle vakuudeksi yllämainitun, Simo Miettisen Ruotsalaiselle maksettavan rahamäärän suorittamisesta, sekä että Simo Miettinen välikirjaa tehtäessä ei ollut olut täydessä järjessään eikä Walpuri Myöhänen, jolla oli naimaoikeus puheenalaiseen talonpuoliskoon, ollut antanut suostumustaan sen myymiseen, minkä vuoksi Simo Miettinen on vaalinut, että kerrotussa välikirjassa mainittu kauppa julistettaisiin purjetuksi sekä Simo Miettinen ja Walpuri Myöhänen saman talonosan omistajiksi. Kanteesen on Heikki Ruotsalainen vastannut, että kysymyksessä oleva välikirja oli tarkoittanut, niinkuin se sananmuodoltaankin osotti, sanotun talonpuoliskon todellista kauppaa, minkä vuoksi ja kun ei Simo Ruotsalainen ollut käyttänyt hyväkseen hänelle samana Syyskuun 27 päivänä 1893 tehdyssä kauppakontrahdissa myönnettyä oikeutta mainitun kaupan purkamiseen ennen Marraskuun 1 päivää 1894, Heikki Ruotsalainen, kiistäen Simo Miettisen kauppatilaisuudessa olleen järjeltään ja Walpuri Myöhäsen suostumuksen olleen tarpeellisen kaupan päteväisyyteen, on anonut kanteen hylkäämistä. Kuulusteltuaan todistajia jutussa, on Kihlakunnanoikeus päätöksellään Marraskuun päivänä 1897 mainitsemillaan perusteilla julistanut edelläkerrotun kaupan purjetukse. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Ruotsalainen oli vetoamalla saattanut jutun, on sen ratkaissut tuomiolla Joulukuun 3 päivältä 1898. ja katsonut olevan toteensaattamatta, että puheenalaisella, Syyskuun 27 päivänä 1893 tehdyllä välikirjalla olisi tarkoitettu muuta kuin kysymyksessä olevan talonosan myymistä ja ostamista; johon nähden ja kun Simo Miettinen, joka ennen Tammikuun 1 päivää 1890 oli mennyt naimisiin Walpuri Myöhäsen kanssa, Maaliskuun 23 päivänä 1807 annetun Kuninkaallisen 30
selityksen 2 kohdan mukaan siis oli Walpuri Myohäsen suostumuksettakin pätingt soperään vieläsanotun kiinteistön myymisestä, joka kiinteistö heillä oli ansiomaan luontoista, eikä Simo Miettinen ollut näyttänyt muutakaan laillista syytä asiassa ajamalleen kanteelle, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Simo Miettisen kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Simo Miettinen ja Walpuri Myöhänen alamaisesti anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Heikki Ruotsalainen säädetyssä järjestyksessä on vastannut. Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät Keisarillinen senaatti on ottanut tutkiaksensa ja katsoo, ett eivät Simo Miettinen ja Walpuri Myöhänen oli esiintuoneet syytä Hovioikeuden edelläsanotun tuomion muuttämiseen, joka tuomio siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Simo Miettinen ja Walpuri Myöhänen suorittamaan Heikki Ruotsalaiselle häneltä täällä jutussa menneiden kulunkien korvaukseksi viisikymmentäviisi markVidoden Blåfield. kaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: 1. W. Plangberg Henr. Berenius. 1. W. Plangberg Henr. Berenius. Ludvig Clonberg. Juhan Serlachius 302
Toukokuun 16 päivänä 1900. Keisarillisen Aajesteetin Korkeassa Simonsa, Hänen Suomen Senaaltinsa tuomio nestorahatta Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Työmies Juho Fredrik Walli, Tirkkalan pitäjän Pispalan kylästä on hakijana sekä Lautamies Juho Pispa, samasta kylästä, vastaajana, ja joka juttu koskee haatamista: Annettu Reisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Toukokuun 16 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on juttuun kuuluvat kirjat Itselleen esityttänyt ja niistä saanut tietää seuraavaa: Tirkkalan pitäjän ja Ylöjärven kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Pispa, Juho Fredrik Wallille toimittamansa haasteen nojalla, vaatinut, että koska Juho Fredrik Walli, joka kontrahtien mukaan Maaliskuun 12 päivältä 1895 ja Huhtikuun 2 päivältä 1897 vuokralla hallitsi Juho Tispan omistamaan Pispan perintötaloon sanotussa kylässä kuuluvaa tonttimaan aluetta, antamalla siellä arintoa siveettömästi eläville henkilöille oli rikkonut kerrottujen kontraktien määläsnä: S. R. H. - H. B. - K. - J. F. W. R. No 637.
räyksiä vastaan ja sen kautta menettänyt mainitun vuokraoikeutensa, Juho Fredrik Walli velvoitettaisiin heti huoneineen, tavaroineen muuttamamaan pois sanotulta vuokramaalta ja jättämään se Juho Pispan vapaasen hallintaan kuin myös Sispalle korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunkensa Kanteesta kuultuna Juho Fredrik Walli on vaatinut sen hylkäämistä perusteettömana; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, kuulusteltuaan todistajia jutussa, on päätöksellään Maaliskuun 10 päivänä 1898. inlistanut Juho Fredrik Wallin, kanteessa mainitusta syystä, menettäneeksi kysymyksessä olevan vuokraoikeutensa sekä velvoittanut hänen kolmen kuukauden kuluessa sen jälkeen huoneineen, tavarannen luopumaan vuokraamaltansa alueelta, uhalla että hän omalla kustannuksellaan sieltä häädettäisiin, jonka ohessa Juho Fredrik Walli on pantu kahdeksallakymmenellä markalla korvaamaan Juho Pupile hänen kustannuksensa jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Kalrik Walli oli veteamalla saattanut jutun, on tuomiolla Tammikuun 28 päivänä 1907 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kuitenkin niin että se kolmen kuukauden aika, minkä kuluessa Juho Fredrik tallin yllä määrätyn seurauksen uhalla tuli huoneineen, tavaroineen muuttaa pois, eli laskettava viimeksisanotusta päivästä; jota paitsi Juho Fredrik Matti velvoitettiin neljälläkymmenettäviidellä markalla Juho Pispalle korvaamaan häneltä Hovioikeudessa juttuun menneet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Juho Fredrik Walli alamaisesti anonut muutosta tänne jättämällään perustelmalla, johon Juho Pispa on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät Keisarillinen Senaattimottanut tutkiaksensa sekä katsoo tt'ei Juho Fredrik Walli ole esiintuonut syytä Hovioikeuden edellämainitun tuomion muuttamiseen, joka tuomio siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Fredrik Walli suorittamaan Juho Pispalle häneltä täällä menneiden kulunkien korvaukseksi viisikymmentä markkaa. Muuten ja koska Juho Fredrik Wal304
li on vastoin parempaa tietoansa ja selviä perusteita vetänyt asian Keisarillisen Majesteetin tutkinteen, tuomitaan Pulli, O. Ru30 luvun 20 SS:n mukaan, niinkuin tämä lainpaikka kuuluu asetuksessa Huhtikuun 27 päivältä 1868, siitä vetämään saksee sata talaria eli sata yhdeksänkymmentäkaksi markkaa tahi, maksuvarojen puutteessa, pidettäväksi yhdeksänkolmatta päivää vankeudessa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestetin Koroassa Simissö, Hänen Suomen Senaattinsa: 1. W: Kongberg. Henr. Rosenius. 1. W: Kongberg. Henr. Rosenius. Ludvig Arnberg Juhan Serlachius Vilhelm Blåfield Toukokuun 22 päivänä 1900 Keisarillisen Majeskelin Korkeassa Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa tuomio, maksetun nostorahan perustuksella, Turun Hovioikeudesta tulleesen juttuun, jossa Maanviljelijä, Taloustirehtiori Frans 305 Fredrik Björni, Uusikartanen rälssi säteristä Yläneen pitäjässä, on hakijana, sekä Kauppahuone A. Ahlström, vastaajana, ja joka juttu koskee omistusoikeutta alempana mainittuihin maapalstoihin: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Son Oikeusosastossa, Helsingissä, Toukokuun 22. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tiedokseen seuraavaa Yläneen pitäjän ja Orihtään kappelin käräjäkunnan 1893 vuoden lakimääräisissä syyskäröjissä on Taloustiveklöri Björni, toimitettuansa Kauppanen ves Antti Ahlströmille kirjallisen huusteen, Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Yläneen kartanon jakokunnassa Lokakuun 22. päivänä 1884. pöätetyn ja Maaliskuun 2. päivänä 1885. KihlakunnanLäsnä P. H. - G. - H. B. - A. N. No 644. Pag 91. Rb. 1898
oikeudessa vahvistetun isojaon kautta oli niinkutsuttu Niittusuon maakappale jaettu Björ nin Yläneen pitäjässä omistamalle Korren yksinäistalolle, oikeastaan Ylitalon talolle sanotun pitäjän Korven kylässä, vaan että Kauppaneuvos Ahlström ilman mitään oikeutta viljeli ja omanaan piti suurimman osan tästä maasta, joka isojaon kartan kolmannessa osassa löytyi merkittynä numeroilla 1196-1307., eikä ollut sitä suosiolla Björnille antanut, minkä vuoksi Björni on vaatinut, että Kauppareuvos Ählström velvoitettaisiin heti Njunelle luovuttamaan kaikki se maa, jota Ahlström mainitusta Niittusuosta hallitsesekä korvaamaan Björnin oikeuden kauplikustannukset asiassa. Kanteesta kuultuna on Kauppanen vos Ahlström räittänyt, että puheena ole va Niittunen maakappale Kommissuonimaanmittari Johan Tillbergin vuosina 1780, 1787. ja 1788. Yläneen kartanen jakohunnasta laatimen kartan sekä vuoseen 1811 - 1813. jakokirjan mukaan oli kuutunut osaksi Toivinojan osaksa Mäyssen torppiin, mitkä molemmat olivat ennen meunoin myydyt rälssitorpiksi Yläneen kartanosta ja sittemmin yhdistetyt Yläneen pitäjässä olevaan Tourulan karta noon, jonka Kriivit August Gustaf Magnus, Gustaf Magnus Filip ja Carl Magnus Mauritz Armfelt sekä Krivintytär Hedvig Gustava Johanna ArmEtt isojaon aikaan omistivat; että mainitut kaksi torppaa samoin kuin toiset kin aikojen kuluessa Yläneen kartano å myydyt rälssetorpat olivat kosketellus sa isojuossa kuten aina ennenkin puolityt täydellä omistusoikeudella kuuluvina niille, jotka oston kautta olivat itselleen hankkineet samat torpat, minkä tähden asianomaiset jakokuntalaiset olivat isoja ntöimituksen kestäessä Joulukuun 28. päiänä 1883. suostuneet, että kaikki semmoiset torpat, vaikka jaossa täytyi lukea ni visssitte jakekunnan talville, olivat i sojaon tultua lainvoimaiseksi lohkomisen ja maanerittamisen kautta lohkaistavat eri tiloiksi vanhojen nautintoraja jensa mukaan niiden silloisille omistajit le; ja että tämän perustuksella Toivine jan ja Moijosen torpet, jotka olivat 300
joutunut, Toivinojan torppa Kuralan yksinäistalolle ja Moijosen torppa Ylitalon talolle, ynnä Wuorenpään ja Rantalan torpat, mitkä kaksi viimemainittua myös kuuluivat nimitetylle Kreiville Armfelt ja Hedvig Gustava Johanna Armseltille, olivatkin vuonna 1887 asianomaisista taloista lohkaistut ja muodostetut esi näiseksi taloksi, jolle oli nimeksi annettu Rantala, mutta että tässä lohkaisassa oli huomaamattomuudesta tapahtunut semmoinen virhe, että Niittusuen metsäpalsta oli jäänyt ottamatta näinmuodoin syntyneeseen uuteen tilaan, jonka omistajan hallussa sanottu palsta kuitenkin edelleen oli ja koska Kauppaneuvos Ählström oli Joulukuun 31. päivänä 1888. ostanut Pourulan kartanen ynnä mainitut torpeteli Rantalan uuden tilan, johon myöskin riidanalainen maakappale oli kuuluva; vaikkei sitä vielä otta lohkaista Ylitalosta, niin Ählström kumminkin on katsonut olevansa saman maakappa leen oikea omistaja ja siis pyytänyt vastapuolensa kanteen hylkäämistä. lillä välin on Kauppaneuvos Ahtström Turun ja Porin läänin Kuvernöörille annetussa kirjelmässä, esiintuoden samaa mitä Ahlström oli edelläkerrotut la tavalla Kihlakunnanoikeudessa lausunut, pyytänyt maanmittarin määräämistä täydentämään ennensanottua vuonna 1887. tapahtunutta tilusten lohkomista ja saan erottamista siten että Toivinojan ja Moijosen torppiin kuuluva metsä palsta, joka isojaossa oli jaettu Ylita lon talolle, mutta 1887. jäänyt siitä lohkaisemalla, myöskin tulisi erototuksi Ylitalosta ja yhdistetyksi Rantalan tilaan ja sittenkun läänin Kuvernöörinvirasto tämän johdosta oli määrännyt Kommissionimaanmittari Theodor Högströmin toimittamaan pyydetyn täydentämisen niin Kauppaneuvos Ählström on Högströmin toimituksen kestäessä Elokuun 12. päivänä 1895. katsonut selville suoduksi, että 1887 vuoden tilusten lokkomis- ja maanerottamistoimituksessa Toivinojan ja Moijosen torppiin kuuluvaa maata oli jäänyt lohkaisematta Kolvan palstasta 13. tynnyrin - ja 22 kapanara, ynnä ulkometsää, niittyä ja metsämaa
ta 322. tynnyrin - ja 7. kapanalaa sekä mitalonta maata ulkometsässä 167. tynnyrinja 31. kapanalaa eli yhteensä 503. tynnyrin - ja 28. kapanalaa, minkä vuoksi Kauppaneuves Ahlström on vaatinut, että tämä maanala lohkaistaisiin niistä taloista, joille se oli isojaossa joutunut. Sittemmin on Kommisowonimaanmittari Högström samana Elokuun 12. päivänä antamassaan lausunnossa julistanut esiintuo duista kartoista ja muista asiakirjoista käyneen selville, että Toivinojan, Moijosen, Wuorenpään ja Rantalan torpille vuosina 1882 1884. toimitettuun isojakoon saakka oli kuulunut yhteensä 1222. tynnyrin - ja 3 1/4. kapanalaa tiluksia, jontomaat siihen myöskin luettuina, seuraavissa palstoissa, nimittäin Toivinojan, Maijosen ja Wuorenpään kotipalstoissa Niittusuon metsäpalstassa, Kolean palstassa, Rantalan kotipalstassa Kiimasuen metsäpalstassa, Hevonsuon ja Kuukasuon niittypalstoissa, Kolan palstansa ja Ulkometsapalstussa; että kaikki nämät palstat olivat selvästi merkityt Yläneen vanhaan, Maanmittari Sittbergin tekemään isojaonkarttaan; että vuonna 1887. toimitetussa tilusten lohkomisessa ja maan erottamisessa, jolleen oli ollut seurat tava Joulukuun 28 päivänä 1883. tehtyjä se pimuksia ja määräyksiä, eli että riksi torpille tilusten lohkomisen tahi maanerit tamisen kautta oli annettava ne tilukset, joita torpat ennen olivat nauttineet, ja unoastaan Kolvan palstossa asianhaarojen mukaan oli tehtävä palkintoa vaslaan muutoksia, mikä viimeinen määräys kokouksessa Heinäkuun 11. päivänä 1887 kuitenkin oli peruulettu sillä sopi muksella, ellei minkääntaisia tilusvaihtoja tulisi kysymykseen, oli näistä topista muodostettu Rantala niminen tila, jolleainnettu osittain lohkimisen osittain maanerottamisen kautta Rantalan torpan kaikki entiset alueet kokonaisuu dessaan, paitsi Hevensuen palstassa, jossa Rantalan tilalle oli jaettu ainoastaan 7tte tynnyrinalaa eli noen 7 tynngrinalan vähemmän kuin sille kuului, mutta Toivenojan, Maijosen ja Wuorenpään torppien entisestä maista ainoastaan koti palstat, joten Niittusuen metsäpalsta ja
Kohan palsta, jotka sisälläväl, ahellinen 490. tynnyrin - ja 6. kapanalaa ja Kolanpalsta 13. tynnyrin - ja 22. kapanalaa, olivat kokonansa jääneet pois; ja ettei Röntälän tila niinmuodoin poisjääneistä tiluksista, mitkä tekivät yhteensä noin 511. tynnyrinalaa, mistään paikasta ollut saanut vastikelta; mutta kun asiasta paraikaa oli riita Kihlakunnanoikeudessa, niin Maamittari Hogströmille annetun määräyksen nojalla ei voitu toimittaa Kauppaneuvos Ahlströmin vaatimaa tilusten lohkomisen täydenlämistä, vaan oli riidan päätyttyä anomus sitä tarkoitusta varten uudestaan tehtävä. Tämän johdosta on Kauppaneuvos Ahlström haastattanut Taloustirehtööri Björnin Kihlakunnanoikeuteen vastaamaan Ahlströmiä kun tämä oikei näyttää toteen omistusoikeutensa yllämainittuihin Rantalan. tilalle lohkaisemalla jäänelsiin Hevensuon, Niittusuen ja Kokon palstoihin, mitkä Yläneen kartanon ja kokunnan esojaossa oli jaettu Talousli rehtiöri Björnin omistamille Kuralan yksinäistulolle ja Ylitalen talolle; merkä jälkeen Ahlström Kihlakunnanoikeudessa, joka otti tämän Ahlströmin vireille paneman jutun käytelläväksi yhteylessa Taloustirehtööri Björnin ennen kerrotulla tavalla alkaman asian kanssa, on vaatinut, että Kihlakunnanoikeus julistaisi Ahlströmin mainittujen palstojen oikeaksi omistajaksi, minkä kanteensa tuksi Kauppaneuros Ählström on no joutunut erityisiin asiakirjoihin ja niilen joukossa toimituskirjaan, joka on tehty Lokakuun 1 ja 2. päivänä 1829. Wapaahenantytär Agnes Fredrika Lybekerin perintöä jaettaessa Taloustirektion Björni taas on puolestaan kieltänyt Kauppanenes Ahlströmil lä olevan minkäänlaista omistusoikeutta kysymyksessä olevan maakappaleisiin sekä sen lisäksi väittänyt ei ainoastaan tetun näyttämällä jääneen, että Toivin ojan, Moijosen ja Wuorenpään torpatolivat osten kautta erotetut Yläneen harlanosta, vaan myös ettei mitään karttaa sanottujen torppien tiluksista ollu vahvistettu; ettei mainittu Lokakuun 1 ja 2 päivinä 1829. pidetty perinnönjako ol