Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kaisissa talvikäräjissä Rovaniemen pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hänen 24 päivänä Marraskuuta 1913 kuollut miehensä Pekka Vilho Erkkilä oli Maaliskuun 4 päivänä 1904 allekirjoittanut kauppakirjan, jonka mukaan hän oli 520 markan hinnasta veljelleen Hannu Olli Erkkilälle myynyt Erkkiliin aviopuolten omistaman 1000 markan arvoisen ojan Uuivitikan perintötaloa No 3 mainitun pitäjän Rovaniemen kylässä ja johon myyjäksi oli merkitty myöskin Helma Aleksandra Erkkilä; mutta koskei Pekka Vilho Erkkilä todellisuudessa ollut Hannu Olli Erkkilän kanssa tehnyt talonkauppaa eikä aina kaan Hilma Aleksandra Erkkilä, jonka suostumuksella Pekka Vilho Erkkilä ei oltut ollut oikeutettu myymään aviopuollen yhteistä kiinteän töä, ollut kauppaa hyväksynyt, on Hilma Aleksandra Erkkilä vaatinut, että luo kauppakirja julistettaisiin mitättömäksi. Hilma Aleksandra Erkkilän luovulettua Erkkilän aviopuollen pesän konkurssiin ovat Eenokki Piippola ja Ville Kaarakka konkussipesän puolesta Hannu Olli Erkkilälle Helmikuun 4 päivänä 1914 toimitetun kirjallisen haasteen nojalla samoissa käräjissä yhtyneet Kilma Aleksandra Erkkilän kanteesen ja 1914 vuoden syyskäräjissä, Hilma Aleksandra Erkkilän jäädesä niihen sapumatta kannetta jatkaneet, anoen myös korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Kannetta vastustaen on Hannu Olli Erkkilä väittänyt kaupan oikeaksi ja täydelleen suorittaneensa talosta sovitun hinnun sekä säädetys sä järjestyksessä huudattaneensa saan Kihlakunnanoikeus on Lokakuun tinsa 12 päivänä 1914 julistamallaan päätöknellä siinä mainitulle perusteilla ja listanut puheenalaisen kauppakirjan mitättömäksi ja velvoittanut Hannu Olli Erkkilän suorittamaan Eenok ki Piippolalle ja Ville Kaurahalle heillä julaessa olleiden kulujen kor vauksiku yhteensä antaneljäkymmentä 191
markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Hannu Olli Erkkilä oli vetoamalla saat tanut jutun, samalla väittäen etteivät Enokki Piippola ja Ville Kaarakka ollut oikeutettuja kon kurssipesän puolesta jatkamaan kannetta, jonka Hilma Aleksandra Erkkilä oli jättänyt loppuun aja malta, on Syyskuun 10 päivänä 1915 antamassaan tuomiossa, hyljä ten kerrotun väilleen koska Hilma Aleksandra Erkkilän luovu tettua hänen ja miesvainajansa yhteisen pesän konkurssiin kiinneoikeus asiassa oli siirtynyt konkurssipesälle, lausunut selvitetyksi, että Pekka Vilho Erkkilä kauppakirjalla Maaliskuun 4 päivältä 1904 tosin oli myynyt kyseessä olevan talonosan Hannu Olli Erikskilälle, mutta koskei Hilma Aleksandra Erkkilä, jolla oli naimaosa samaan talonosaan ollut kauppaan suostunut, eikä oltu näytetty hänen siitä tienneen vuotta aikaisemmin puheenalaisen jutun virillepanoa, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli päätöksessään johtunut, sekä velvoittanut Hannu Olli Erkkilän suorittamaan Enokki Piippolalle ja Ville Kaarakalle, yhtei sesti, maksut kaksikymmentäkaksi markkaa kolmekymmentä penniä heidän kappalustaan Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Hannu Olli Erkkilä anonut muutosta perustelmalla, johon Eenokki Piippota ja Ville Kaarakka konkurssipesän puolesta, ovat vastanneet, min kä jälkeen suullinen kuulustelu on täällä tapahtunut. Keisarillinen Senaatti on rutkinut tämän jutun ja katsoo sii nä käyneen selville, että Pekka Vilho Erkkilä eläessään on pitänyt puheenalaista, Hannu Olli Erik kilän kanssa tekemäänsä kauppaa välikauppana sekä että 195
myydyksi ilmoitettu osa Uusiviti kan taloa kauppakirjan torp jälkun edelleen on ollut Pekka Vilho Erkkilän hallinmassa; ja kun kauppakirjaan todistajiksi merkityt henkilöt Hilda Ollonen ja Kaisa Kiviniemi asiassa kuulusteltuina ovat kieltäneet olleensa todistajina kysymyksessä olevassa kauppatilaisuudessä eikä Hannu Olli Erkkilä le voinut toteennäyttää laillista talonkauppaa hänen sekä Pekka Vilhoja Hilma Aleksandra Erkkilän välillä tapahtuneen tahi Hilma Aleksandra Erkkilän edes allekirjoittaneen kauppakirjaa, katsoo Keisarillinen Senaatti, että Hannu Olli Erkkilä ole esittänyt syytä muuttaa si tä loppupuatosta, johon Hovioikeus on tuomiossaan johtunut; ja velvoitetaan Hannu Olli Erkkilä suorittamaan Enokki Piippolalle ja Kille Kaarakalle yhteisesti maksut kaksikymmentäkahdeksan markkaa konkursipesän kappaleesta tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walder Andersin. K. R. Helanen. Walder Andersin. K. R. Helanen. A. J. I. Huuruvara Samuli Koski. K. Auer. 296
Maaliskuun 18 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa testamenttiriidassa, jossa ovat Talollisenleski Helvi Emilia Matintytär Annala, Ylistaron pitäjän Heikkolan kylästä, hakijana sekä Talollisenleski Liisa Juhontytär Annala, Talollinen Matti Matinpoika Annala ja Talollisentytär Maria Josefiina Matintytär Annala, kaikki Heikkolan kylästä, ynnä Talollinen Iisakki Valfrid Israelinpoika Niemi, Isonkyrön pitäjän Talon kylästä, vaimonsa Anna Liisa Matintytär Niemen edusmiehet nä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 18 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Helvi Emilia Annalalle toimittamansa haasteen perusteella ovat Liisa Annala ja hänen myötäpuolensa Säsäll: W. t. J. P. - A. B. K.t. S. R. A. S. No 557. Pag. 23. R. D. 1915.
Isonkyrön ja Ylistaron pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Helvi Emilia Annala oli miehensä Herman Emil Matinpoika Annalan lapsetonna kuoltua Kesäkuun 12 päivänä 1912, Kihlakunnanoikeudessa valvonut aviopuolisoiden Helmikuun 5 päivänä 1910 tekemän kirjallisen testamentin, jolla he olivat säätäneet, että kun jompikumpi heistä kuoli, eloon jäänyt sai pitää koko heidän pesänsä jakamatonna kuolemaansa saakka, mutta koska se kiinteistö, osa Sompin verotalaa No 3 Heikkolan kylässä, jota kurottu testamentti tarkoitti, oli perinnöksi langennut Herman Emil Annalalle hänen isävainajansa Matti Hermanninpoika Annalan jälkeen eikä Heman Emil Annala niin ollen lain mukaan ollut olluteet oikeutettu siitä testamentilla määräämään, on Liisa Annalla myötäpuolineen, joista Liisa Annala oli Herman Emil Annalan äiti sekä Matti ja Maria Josefiina Anna la ynnä Anna Liisa Niemi hänen sisänuksensa, Herman Emil Annalan lähimpinä perillisinä vaatinut, että vielämainittu testamentti mikäli se koski Herman Emil Annalan perimää kiinteistöä, kumottaisiin sekä Helvi Emilia Annala velvoitettaisiin heille heti luovuttamaan tuo kiinteistö. Kannetta on Helvi Emilia Annala vastustanut, katseen että Herman Emil Annala laillisesti on voinut testamentilla antaa perimysmaansa vaimolleen tämän elinäjaksi ja huomauttaen ettei Liisa Annalalla ja hänen myötäpuolillaan ollut mitään oikeutta erityisiin tilan rakennuksiin, jotka avioliiton aikana oli rakennettu Helvi Emilia Annalan yksityisillä varoilla. Kihlakunnanoikeus on Syyskuun 30 päivänä 1913 julistetulla päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Liisa Annala ja hänen myötäpuolen sa olivat vetoamalla saattaneet petiin, on Joulukuun 18 päivänä 1914 antanut tuomion asiaan; ja koska oli selvitetty että ylläsanottu Her198
man Emil Annalan kuolinpesään kuuluva kiinteistö oli langennut hänelle perinnöksi hänen isänsä jälkeen eikä Herman Emil Annala niin ollen, Perintökaaren 17 luvun 1 SS:n mukaan, verrattuna Maakaaren 8 luvun 1 SSäm, ollut ollut oikeutettu testamentilla määräämään mainitun kiinteistön hallintaoikeudesta yhtä vähän kuin sen kartanostakaan, on Hovioikeus, kumoamulla Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistanut puheenalaisen testamentin, mikäli koski vieläsanottua kiinteistöä, mitättömäksi ja velvoittanut Helvi Emilia Annalan luovuttamaan tuon kiinteistön lailliseen jakoon. Hovioikeuden tuomioon on Helvi Emlia Annala anonut muutosta perustelmalla, johon Liisa Annala on myötäpuolinien vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Helvi Emilia Annala ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Helvi Emilia Annala suorittamaan Liisa Annalalle ja hänen myötäpuolilleen, korvaukseksi heillä jutun vuoksi täällä olleista kuluista, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Waler Andersson Johannes Pesonen. Waler Andersson Johannes Pesonen. A; W. Lillman J. Auer M. A. Lillman K. Auer Samuli Koski. 199
6fdes Den 18 Mars 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige - Alo Hofrätt inkommet mål, angående klander af arfskifte, emellan Gårdsegarnnorna Ida Charlotta Träskelin och Edith Theresia Trasko lin, från Åbo stad, gemensamt sökande samt Arbetskarlen August Laurinen. Städerskan Vilhelmina Emilia Kulmala, Takriksarbetaren Kaarle Elias Ruohenen och Arbetskarlen Anton Heikki Halminen, alla från Helsinäfors stad, Bonden Matti Mattsson Mäkynakkola, från Pöytis socken, Barnmorskan Maria Matilda Kulmala, från Brunkkala kapells kykoby, Mässäsen Amanda Justina Kulmala, Alekskarlarne Viktor Leppänen för egen del och såsom målsman för sen hustru Edla Sofia Seppänen, samt Johan Viktor Eskolin eller Walmi, jämväl för egen del och såsom målsman för sin hustru Lena Klardena Halme alla från Ala, Handlanden Gustaf Adolf Kälminen, från Viborg, Sytningsmansdottern Hilma Alina Kulmala från Hannola by i St. Mårtens socken. K A-75 - 6. k. 3/16 k. man Sahlbeck 500 Rag. 13. R. D. 1915 No 558.
äfvensom Vicehäradshöfdingen Kaarle Sesamaa i egenskap af tillförordnad god man för å utrikes ort vislande Gärfvaregesällen Johan Albert Sohtinen, hemna hörande i Viborg, svarande: Gifven " Justitiedepartementet den 18. Mars 1816 Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af demsåvidt nu är i fråga inhämtat följande: Sedan förre Fullmaktmästaren Erik Johan Vilen och hans hustru Sofia Wilhel mina Wilin, från Alo stad, medels inlades testamente af den 18 Oktober 1893 förklarat sin yttersta vilja vara att, sedan endera af dem aflidit, den efterlefvande skulle under sin lifstid få sitta i melladt bo, samt Sofia Wilhelmina Wilin den 30 November 1895 med döden afgått efterlemnande såsom när maste arfvingar Ida Charlotta och Edith Maria Träskelin samt förre Gårdsegaren Johan Selim Träskelin, från Käinom enstaka hemman i Pargas socken, Segerhetenen Karl Anken Träskelin, från Greta by i Kimito socken och sedermera jämväl aflidna Senarinnan Fanny Alina Träskelin, från Tragssjård bopell, hvilka samtliga voro barn till sösia Wilhelmina Kiléns aflidna systers Muraregesällsenkan Eva Karolina Lindgrens äfven hådangångne son Målaremästaren Johan Theodor Träskelin, så hade Erik Johan Wilén medels den 14 Februari 1903 upprättadt skrift ligt testamente förordnat angående fördel ningen af kvarlåtenskapen efter hans död, i testamentets första och andra punkt, att hans systers Sytningsmansenkan Maria Justuna Kulmalas i äktenskapet med Sytningsmannen Matti Kulmala födda barn, nämjoen August Laurinen Wilhelmina Emilia Kulmala, Kaarle Elias Ruokonen, Anton Heikki Halminen Matti Mökijaakkola, Maria Matilda Kulmala, Amanda Justiina Kulmala, Edla Sofia Leppänen Aina Karelena Holm, Gustaf Adolf Halminen, Hilma Alina Kulmala och Johan Albert Lehtinen skulle bekomma norra delen af Erik Johan Wilén tillhöriga gården och tomten No 4. i nittonde kvarteret och sjette stadsdelen i Ale, hvaremot södra delen af summa fastighet skulle tillfalla Sofia Vilhelmina Wilons systerdöttrar rätteligen systersesonsdöttrar förbemälda Ida Charlotta och Edith Theresia Träskelin, 501
testamentets tredje punkt: att Johan Selim och Karl Anton Träskelin skulle på i testa mentet närmare angifvet sätt få sig emellan fördela de 1000 mark, hvilka Johan Sesom Träskelin emot skuldsedel af den 13 September 1900 lånfått af Bonden Karl Johan Bergman och hvilken skuldsedel Erik Johan Wilén sedermera såsom löstesmän nödgats inlösa, och i testamentals borde punkt, förutom annat att Ida Charlotta och Edith Theresia Träskelin skulle i ersättning för gjorda tjenster och för det dessa skilt Erik Johan Wilen på hans ålder dem bekomma de målet, hvilka vid dödstillfället funnes kvar i lort Efter det jämväl Erik Johan Wilin den 12 Augusti 1903 aflidit efterlemnan de såsom närmaste arfvingar sin omförmälda syster Maria Justiina Kulmala samt sin aflidna broders Bonden Antti Michelsson Punkis barn Torparehustrun Edla Andersdotter Ylikylä från Prunkkila by Bonden Anton Fridolf Kylänpää, från Turhala by båda i St Mårtens socken och Sjenarinnan Vilhelmina Andersdotter från Nurhapää by i Piikkis socken, samt förenämnda testamente bevakats af samt liga testamentslagare, hafva Edla Ylikylä och hennes man Torparen Kaarle Josefsson Ylikylä Anton Fredolf Alilonpää och Ethelmina Andersdotter vid Rådstufvurätten i Åbo stad yrkat att ifrågavarande testamente måtte upphäfvas bland annat försåvidt Erik Johan Wilén därigenom för fogat öfver ett vederlag för arfvejord stort 800 mark hvarå Rådstufvurätten medels den 13. Mars 1907 afkunnadt utslag, som af Kejserlige Åbo Hofrätt genom dom den 21 Mars 1910 fastställs, upphäst förenämnda testamente såvidt detsamma förnärmark Edla Ylikyläs Anton Fridolf Kylänpääs och Vilhelmina Andersdotters rätt att taga arf efter Erik Johan Welén uti omförmälda fastighetsvederlag samt tillika ålagt Ida Charlolta och Edrik Maria Forkelin, hvilka omhänderlagit Erik Johan Helena kvarlåtenskap att till skifte upplåta Edla Ylikyläs, Anton Fridolf Kylänpääs och Wilhelmina Andersdotters andelar i sagda vederlag Sedan bouppteckning efter Erik Johan Wilén den 6 Oktober 1903 verkstälts, hvarvid 302
boets tillgångar, bestående af, förutom annat, mölder upptagna till 272 mark 75 penni entecknats hafva utgjort 23x 62 mark 45 penni samt afkortningen hafva belöpt sig till 10452 mark 34 penni äfvensom förenämnda fastighet å offentlig omkutiv auktion den 9 Maj 1864 försålts samt därvid inflikt s0815 mark, har arfskifte af kvarlåtenskapen efter makarna Wilen den 29 Mars 1911 paler jats och den 16. därpåföljande Maj slut förts hvarvid bets behållning, som antecknats hafva sistsagde dag utgjort 4610 mark 40 penni, skiftats sålunda att, efter det förenämnda fastighetsvederlag 800 mark öfverst usakiljts, Sofia Vilhelmina Helens giftorätts andel i 45263 mark 40 penni eller säledes 0,681 mark 70 penni af dragits till jämn fördelning emellan Ida Charlotta, Edelle Theodorin, Johan Sökanoch Karl Anton Träskelin samt Tunny Stina Träskelins påttinnehafvare hvar efter återstoden eller Erik Johan Wilins giftorätts andel 22/631 mark 70 penni tillökta med förenämnda 200 mark fördelats sålunda, att August Lauri nen och hans förbemälda syskon inligt första punkten i Erik Johan Wilins testamente tillskiftats gemensamt 1584 mark 2 penni, motsvarande hälften af förenämnda 30815 mark efter afdrag af utmätnings och försäljningskostnaderna 331 mark 60 penni men tillökta med i skiftesinstrument tet upptagen afkomst utaf sagda fastighet för tiden från och med den 12 Augusti 1903 till den 3 September 1904 utgörande 10/54 mantt 65 penni, hvaremot Ida Charlotta och Edith Christina Träskelin på grund af änsagda testamente tillagts den andra halften eller likaledes 1584 mark 2 penni med afdrag likväl af de 9072 mark 68 penni, hvilka Elessa i arf efter Sofia Vilhelmina Helin gemensamt tillagts utaf ofvanomförmälda 22681 mark 70 penni, eller således sammanlagdt 1791 mark 34 penni, hvarefter den återstående behållningen i boet 800 mark 1/4 penni fördelats enligt tredje punkten Erik Johan Wilens testamente, jämt emellan Johan Selim och Karl Anton Träske son hvarjämte beträffande omförmälda fastighetsmederlag hvaraf Edla Ylikylä Anton Fredolf Kylänpää och Vilhelmina Andersdotter skulle gemensamt bekomma 503
hälften samt August Saurinen och hans syskon hvilka af Maria Justiina Kulmala såsom gåfva erhållit den henne i arf ster Erik Johan Wilén tillbörande andelen i vederlaget den andra hälften, bestämts att August Laurinen och hans syskon samt Ida Charlotta Edith Perena, Johan Selim och Karl Anton Träskelin skulle taga del i erläggandet af detta vederlag med därå upplupen fem procents ränta från den 12. Augusti 1906 till den 16 Maj 1911 utgörande 3100 mark 44 penni enhvar efter den andel som tillskiftats dem såsom arf efter Erik Johan Wilin Efter stämning, ågången August Laurinen, Vilhelmina Emilia Kulmala, Kaarle Elias Ruokonen, Anton Heikki Holminen, Matti Mäkijaakkola Maria Mattila Kulmala Amanda Justina Kulmala, makarna Spminen och Holme Gustaf Adolf Halmunen Hilma Alena Kulmula och Stadsfogden Nestor Aschan, den sistnämnde i egen skap af godman för Johan Albert Sehti nen, hafva Ida Charlotta och Eilith Theresia Träskelin missnöjda med före nämnda arfskifte i de delar detsamma innefattade skifte af Erik Johan Wilens lott i lort, med Rådstufvurätten i Ala anfört att vid skiftet enligt Ida Charlotta och Edith Theresia Träskelins meningort förfaras sålunda att sedan från behållningen öfverst osskildts i boet befintligt fastighets vederlag och därå Sofia Wilhelmina Wilins gistorättsandel, Erik Johan Eilin, möller såsom varande i testamentet närmare le tämda föremål eller deras värde bort för Jda Carlsdotter och Antti Therosia Torsholms räkning afskiljas från Erik Johan Wilens del i boet och först därefter återstoden af Erik Johan Wilins lott fördelas jämt emellan Ida Charlotta och Edith SterenTräskelin å ena samt August Suurinen och hans syskon på den andra sidan i anseende hvartill Ida Charlotta och Eriksskorska Träskelin under förmälan att före nämnda mötter sedermera försälte för ett vida högre pris än deras i bouppteckningsinstrumentet upptagna värde men att Ida Charlotta och Edrik Theena Träskelin det oaktadt ville enskränka sig till att fördra det endast mötternas bouppteckningsvärde vid fordelningen måt504
te lagas i plaktande, yrkat att skiftet i enlighet härmed måtte rällas samt Ida Charlotta och Edith Theresia Träskelin tillskiftas af Erik Johan Wilens lott i boet hvad dem sålunda tillbort utöfver hvad dessa sedan tillagts I saken hörde hafra August Saurinen och hans medparter motsagt käromålet, Rådstufvurätten har, medels den 22. Januari 1912 afkunnadt utslag funnit det slut instrumentet öfver ifrågavarande för rättning utvisade förande fördelningen af kvarlåtenskapen efter makarna Wilin innefatta, att Ida Charlotta och Edith Maria Träskelin samt August Laurinen och hans medparter, i enlighet med föreskrifterna i testamentet af den 14 Februari 1903, ur värdet af gården och femten no 4 i nittonde krarterit och sjette stadsdelen bekommit, Ida Charlotta och Edith Theresia Träskelin gemensamt den ena hälften med femtontusen åttahundra sextiofyra mark två penni samt August Suurinen och hans medparter samfäldt den andra hälften med enahanda belopp, samt att August Suurinen och hans medparter därelöfver icke bekommit indare än andel i ett uti boet ingående Erik Johan Wilens entningar tillkommande uderlag för arfvejord hvarför och då värdet af de i lait vid Erik Johan Wilens död befintliga mölterna hvilka jämlikt testamentet bort tillfalla Ida Charlotta och Edith Theresia Träskelin, vid anhält förhållande icke kunde anses ingå i den del af hvar låtenskapen, som vid förrättningen tillagts August Laurinen och hans medparter tid derfverällen förkastat Ida Charlotta och Edith Theresia Träskelins i målet utförda talan Hefållen, under hvars pröfning parterne å ömse sidor i väderiäg dragit må let, har genom den 24 November 1914 arfven dem låtit vid Kådsskrifvarens utan huUti Hofrättens dem hafva Sdn Iinar lotta och Edith Nousia Tanskisen anhållit om ändring medels dertuktion, den August Saurinen och hans medparter bemälte Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Bde Charlotta och Edith Simonsson Pruskelin icke hafva anfört skäl till inting. Hofrättens dom vid hvilken förty skall förblifva; och öbo gar Ida Charlotta och Edith Thoma Erika 503
lin att gemensamt med etthundra mark godtgöra August Laurinen och hans medparter deras härstädes i målet hafda kostna der. Det alle, som nederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. Johannes Pesonen Walter Andersin. Johannes Pesonen K. R. Helanen K. Auer N. J. Lillkmanen Sillan Dahlbeck Den 22 Mars 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Ibo Hofrätt inkommit mål, angående utbekom mande af olycksfullssörsäkringsbelopp, emellan Finska FörsäfringsAktiebolaget Kovidentia, från Helsingfors stad, sökande, samt Skräddäremästarbankan Rubel Sija Sahlman, Barnmorkan Beatha Sahlman, Aflärsmannen Isak Sahlman, Skräddaremästaredottern Merjam Sahlman, Sararinnan Alesandra Sahlman och Siforsmannen Joseph Silhemann jämte dennes hustru Tilda Silbermann, alla från Helsingfors tillstädeskomna, men Skräddarenästandet tern Ester Sahlman jämväl från sagda stad, uteblifven svarande. gifven i Justitiedepartementet den 22 Mars 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga inhämtat följande Vid Rådstufvurätten i Helsingfors Och: J. P. R. H. A. B. K.t. G. /562/ 500 No 584. Såg 195. R. T 194.
stad hafva Rubel Lisa Sahlman, såväl för egen del som i egenskap af förmyndare för Ester Sahlman, och hennes öfriga ofvanuppräknade medparter anfört, att Raki Lija Sahlmans man samt Ester Britha, Isak, Airjam och Alexandra Sahlmans jämte Frida Silbermanns fader Skräddaremästaren Ilja Sahlman, som jomlikt försäkringsbref för den 18 Januari 1911 blifvet i Finska Försäkrings- Aktiebola get Rovidentia försäkrad mot följderna af kroppsligt olycksfall till ett belopp af tiotusen mark för tiden från nästnämnda dag till den 15 Januari 1912, aflidit den 11 Februari 1911 i staden Wiborg i följd dör af att ett i gatan under Ilja Sahlmans bostad nedlagdt gårrör sprungit lock och gas som genom marken och godfvet trängt in i Sahlmans såfram förgiftat Sahlman så att han sjutit döden; i anledning hvaraf och enär bemälda belag vägrat att utbetala berörda försäkringssumma, Kahel Sija Sahlman och hennes medparter yrkat bolagets förpliktande att till dem genast utbetala tiotusen mark med sex procents ränta från den 11 April 1911 hvarhos Råkel Sija Sahlman och hennes medparter anhållit om godtgördse för rättegångskostnaden A Finska Försäkrings - Aktiebolaget Kovidentias vägnar har i målet genmätts, att enligt 1 SS i bolagets å ifrågakomna försäkringsbref tyckta allmänna försäkringsvillkor med olycksfall, mot hvars materiala följder bolaget åtage sig försäkring, förstodes endast sådan genom yttre väldsom orsak vällad kroppsfada, som under de i sagda villkor angifna omständigheterna träffade den försäkrade å en frisk och färdig kroppsdel, hvadan således icke hvarje såg af drycksfall innefattades i de af bolaget slutna försäkringsaftalan; att om äfven ofrivillig föregiftning betraktades såsom olycksfall, det återstode att afgöra, huruvida förevarande olycksfall vore sådant, som 507