Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Rdr mark 20. penni, och altså till Danielsbackka utgifva inalles 15,356. mark 11. penni, med fem procents årlig ränta från rätte gångens början den 16. Oktober 1893. I saken hörd har Henrik Böhli motsagt Kristian Danielsbackas talan, under uppgift, bland annat, att parternes räkenskaps år börjat den 1. November och att de redan uppgjort sina mellanhafvanden intill, den 7. November 1890. samt att Böhlis af Danielsbacka nu klandrade redovisning omfattade tiden från nästnämnde dag till den 1. November 1892. Häradsrätten, hvarest Kristian Danielsbacka gjort anspråk på rättegångskostnadsersättning, har, efter den omgång handlingarna i saken utvisa, medelst utslag den 23. Januari 1899. förklarat i målet ej mindre frångå, att parterne, på sätt Danielsbacka ofvan anfört, under en följd af år för gemensam räkning uppköpt skogar och rån desamma öfverkat och försålt stock, props och ved, dervid, Henrik Böhli i de fasta fall omberörjt betalningen af skogarnas pris och de vid äfverk ningen anstälda arbetarenes aflöning samt uppburit hvad som för de sålda skogsprodukterna influtit, än tillika utredt vara, att parterne om dessa sina gemensamma affärer uppgjort räkning med hvarandra för tiden intill den 1. Oktober 1890. och sedermera angående sina derefter uppkomna mellanhafvanden trädt i liqvid vid hvilken liqvid, som afslutats den 19. September 1894. och omfattat tiden från den 1. Oktober 1890. till samma dag år 1892., Danielsbackas ostridiga tillgödohafvande hos Böhli faststälts till 14,807. mark, samt att Danielsbacka under denna tid, förutom hvad honom i berörda liqvid påförts och godtskrifvits, uppburit af Halla-�ktisbolag parterne gemensamt tillhöriga medel 10,9504. mark 67. penni och verkstält dem likaledes gemensamt åliggande betalning gar, till Arbetsledaren Jakobsson 140. mark, för props till Bönderne Johan Wiala, Kristian Knutas och Karl Danielsbacka sammanlagdt 582. mark 75. penni, för strandstock 4,586. mark 44. penni, i skegspris till Bonden Alfred Broas 6000. mark, till Arbetsledaren Anders Rantola 1721. mark och i ombudskapsarvoden 246 mark, 539
178 eller inalles 14. 176. mark 19. penni, samt således för gemensam räkning utbetalt 3,191. mark 52. penni utöfver de af honom inkasserade gemensamma medlen; i följd hvaraf och då Henrik Böhli ålåge betalningskyldighet för hälften af nästsagda belopp med 1,595. mark 76. penni samt Kristian Danielsbacka icke styrkt sitt påstående beträffande öfriga af honom såsom erlagda för gemensam räkning uppgifna betalningsposter, Danielsbackas till godohafvande hos Böhli utgjorde 13,482. mark 76. penni. Tillika har Häradsrätten funnit, att Kristian Danielsbacka väl i allmänhet bestridt de uti Henrik Böhlis omförmälda redogörelser upptagna utgiftsposter, utgörande sammanlagdt 44. 78 mark 73. penni för år 1891. och 20,045. mark 63. penni för år 1892, men dock af dessa utgifter medgifvit Böhli till godo såsom af denne utlagda för parternes gemensamma räkning 28,613. mark 42. penni för år 1891. och 1,000. mark för år 1892., utan att Danielsbacka närmare angifvit hvilka af ifrågavarande utgiftsposter inginge uti de godkända beloppen och hvilka af dem vore etridiga, och har Häradsrätten vid sådant förhållande ansett Danielsbackas bestridan de icke kunna tillerkännas åsyftad verkan, helst Böhli gjort trovärdigt, att de i redogörelsen upptagna utbetalningar i sjelfva verket af honom verkstälts, utan har Häradsrätten förklarat det vara styrkt att Henrik Böhli, förutom ofvannämnda af Kristian Danielsbacka godkända och vid liqviden Böhli till godo räknade utgiftsposter, för gemensam räkning utbetalt, jemväl återstoden af berörda redogörelsers innehåll, så när som på en post å 400. mark, hvilken Böhli uti 1892. års redogörelse tillgodoräknat sig för eget besvär, men Danielsbacka särskildt motsagt, eller således 16/105. mark 31. penni under år 1891. och 8,648. mark 63. penni under år 1892. På grund deraf och då Kristian Danielsbacka åläge ansvarighet för hälften af dessa belopp, utgörande inalles 27,755. mark 94. penni, med 12.576. mark 97. penn. men Henrik Böhli icke visat sig hafva öfverlemnat åt Danielsbacka penningar till större belopp än hvad Böhli allaredan i liqviden 540
Å räknats till godo Böhlis tillgodohafvande hos Danielsbacka utgjorde nyssberörda 12,376. mark 97. penni. Enär i anledning häraf Kristian Daniels backa, sedan från hans ofvanberörda tillgo dahafvande 13,482. mark 76. penni afdragits Henrik Böhtis fordran 12, 376. mark 97. penni, egde hos Böhli att fordra 1,105. mark 79. pen ni, har Häradsrätten, med förkastande af käromålet i öfrigt, ålagt Henrik Böhliatt emot qvitto till Kristian Danielsbacka utbetala berörde 1,105. mark 79. penni jemte å dem ifrån den 16. Oktober 1893. upplupen och till skeende full betalning löpande fem procents årlig ränta; men i anseende till sakens synnerligen oklara beskaffenhet har Danielsbackas anspråk på ersättning för rättegångskostnad underkänts. Hofrätten, under hvars pröfning såväl Kristian Danielsbacka som Henrik Böhli, i väderåg dragit målet, har medelst dem af den 16. Juni 1900. funnit Danielsbacka icke hafva anfört skäl till ändring i Häradsrättens utslag. Widkommande Henrik Böhlis vadetalan, har Hofrätten ansett det genom Snickaren Johan Korppas i denne del obestridda vitt nesintygan vara utredt, att Danielsbacka den 15. Mars 1893. vid fråga om liqvid emot lan parterne, erkänt sig hafva af Böhli uppburit en post om något öfver 5000. mark finskt mynt och 200. rubel ryskt mynd, de sistnämnde efter en kurs af 2. mark 50. nenni, hvarföre och då i den öfver parternes mellanhafvanden uppgjorda liqvid icke upptagits något annat belopp å 200. rubel, än det som inginge i den af Böhliuppgifna posten å 5,532. mark 81. penni, rätteligen 6,232 mark 81. penni för år 1892, Hofrätten förklarat styrkt vara, att Daniels backa af Böhli å förenämnda post emot tagit 5,500. mark; och emedan Kristian Danielsbacka sjelf erkänt, att parterne den 29. September 1890. å Halla-Aktiebolags kontor uppburit 7000. mark, samt af Kontoristen Gustaf Wilhelm Blom och Bokföraren Martin Andersson å vittnesed intygats, att omförmälda, 7000 mark till parterne utbetalats för skog, som de tillhandlat sig af Bonden Alfred Brens, ty och enär Panielskackas påstående, att icke dessa, utan honom enskildt tillhöriga medel användts 541
Må till gäldande af priset för sagda skog, angående hvilken skriftligt köpe aftal med Alfred Brons afslutats den 7. påföljande Oktober, hvarken af Danielsbacka gjorts sannelikt eller eljest förtjenade tillit, har Kopätten funnit jemväl utredt vara, att de 6000 mark, med, hvilka omförmälda köreskilling till Broas guldits, utgjort medel, som redan ingått i räkning vid uppgörelse af parternes mellanhafvanden intill den tid, från hvars början samt liga öfriga nu ifrågavarande mellanhafvanden mellan dem tillkommit; men sävidt Häradsrätten underkänt Henrik Böhlis anspråk på ersättning för eget är bete och tillgodoräknat Kristian Danielsbacka, såsom utläggningar för gemensamräkning, särskilda utbetalningar till etuders Rantola och ombudskapsarvode, har Henrik Böhlis vadelibell ansetts icke förintida derutinnan sökt ändring i Häradsrättens utslag. Alldenstund Kristian Danielsbacka sålunda dels emottagit af Henrik Böhli, enligt eget erkännande, 2094. mark och, på sätt ofvan förklarats vara utredt, 5,500. mark, medan han till Böhli erlagt blott 13,058. mark, dels af gemensamma medel enligt eget erkännande uppburit 28,611. mark 53. penni, men icke visat sig hafva af dem för gemensam räkning användt mera än de af Böhli i sådant afseende medgifna 10,937 mark 84. penni och de 8, 176. mark 19. penni, Häradsrätten ytterligare förklarat böra räknas honom till godo, samt Danielsbacka sålunda hade att ansvara till Böhli såväl för kilnaden emellan 15,194 mark och 13,05 SS mark med 2,136. mark, som ock för hälften af de 9,497. mark 50. penni, hvarmed de af honom uppburna gemensamma medlen öfverstige hans för gemensam räkning gjorda utläggningar, eller således tillhopa för 6,584. mark 75. penni, fördenskull och då Henrik Böhli, hvilken hade att till Kristian Danielsbacka ansvara endast för hälften af de 2,372 mark SS. penni, hvarmed de af Böhli uppburna gemensamma medlen öfverstige hans utläggningar för gemensam räkning, altså kade af Danielsbacka till godo 5,678. mark 71. penni, har Hofrätten, med ändring af Häradsrättens utslag, förkastat Daniels 542
248 till gäldande af priset för sagda skog, angående hvilken skriftligt köpeaftal med Alfred Broms afslutats den 7. påföljande Oktober, hvarken af Danielsbacka gjorts sannelikt eller eljest förtjenade tillit, har Hofrätten funnit jemväl utredt vara, att de 6000. mark, med hvilka omförmälda köpeskilling till Broas guldits, utgjort medel, som redan ingått i räkning vid uppgörelse af parternes mellanhafvanden intill den tid, från hvars början samt liga öfriga nu ifrågavarande mellanhafvanden mellan den tillkommit; men så vidt Häradsrätten underkänt Henrik Böhlis anspråk på ersättning för eget arbete och tillgodoräkvät Kristian Danielsbacka, såsom utläggningar för gemensamräkning, särskilda utbetalningar till Anders Rantola och ombudekapsarvode, har Henrik Böhlis vadelibell ansetts icke föranleda derutinnan sökt ändring i Häradsrättens utslag. Alldenstund Kristian Danielsbacka sålunda dels emottagit af Henrik Böhli, enligt eget erkännande, 2094. mark och, på sätt ofvan förklarats vara utredt, 5,500. mark, medan han till Böhli erlagt blott 13,058 mark, dels af gemensamma medel enligt eget erkännande uppburit 28,611. mark 53. penni, men icke visat sig hafva af dem för gemensam räkning användt mera än de af Böhli i sådant afseende medgifna 10,937 mark 87. penni och de 8, 176. mark 19. penni, Häradsrätten ytterligare förklarat böra räknas honom till godo, samt Danielsbacka sålunda hade att ansvara till Böhli såväl för kilnaden emellan 15,194 mark och 13,05 SS mark med 2,136. mark, som ock för hälften af de 9,497. mark 50. penni, hvarmed de af honom uppburna, gemensamma medlen öfverstige hans för gemensam räkning gjorda utläggningar, eller således tillhopa för 6,584. mark 75. penni, fördenskull och då Henrik Böhli, hvilken hade att till Kristian Danielsbacka ansvara endast för hälften af de 2372 mark SS. penni, hvarmed de af Böhli uppberna gemensamma medlen öfverstige hans utläggningar för gemensam räkning, altså rade af Danielsbacka till godo 5,698. mark 71. penni, har Hofrätten, med ändring af Häradsrättens utslag, förkastat Daniels542
backas i saken utförda talan och frikallat Böhli från den honom åhvälfda betalningsskyldighet. Uti Hofrättens dom har Kristian Danielsbacka i underdånighet sökt ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Kristian Daniels backa icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero, beträffande ofvansagda post å 5,500. mark, som Daniels backa år 1892. emottagit af Henrik Böhli, med afseende å hvad Snickaren Korppas och Bondesonen Henrik Knutas intygat om parternes liqvidförhandlingar i saken. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: fl. Töhman Henr. Rorenius. Emil Forsman. J. Wiehel Emil Forsman. J. Wiehel Andersin. Lars Homén. Michael Paqvalin Den 31. Maj 1901. Hans Kejserliga Majestäts Högo Namn, Oess Senats för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt inkom met revisionsmål emellan Fabriksarbetaren Konstantin Wilhelm Stenfors, från Björneborg stad, sökande, samt Gårdsegaren Johan Walkama, från sagde stad, uteblifven svarande, angående ersättning: gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Depar tement, i Helsingfors, den 31. Maj 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet Sig föredragas och af dem inhemtal följande: Wid Rådstufvurätten i Björneborg har Konstantin Wilhelm Stenfors, efter Johan Walkama ågången stämning, anfört: att Johan Walkama genom salubref den 13. April 1896. till Stenfors försålt sitt egda Kitti skattehemman i Kelvakkala by uti Ikalis socken för en köpeskilling af tiotusen mark; att Stenfors den 4. December 1896. föryttrat samt ma hemman åt Landthandlaren Karl Gustaf Packalén för en köpeskilling af åttatusen mark; samt att, då Packalén icke förmått gälda berörda köpeskilling, Stenfors Öfde f. G. S. H. B. 24 - J.V. 4. Å. K - bot - L. H Ch. Em. af F. 54 SS: 735. Pag. 160. RD. 1900. Pag. 160. RD. 1900.
nödgats hos Packalén utsöka densamma och sedermera varit tvungen att på offentlig exekutiv auktion den 15. Oktober 1897. inropa hemmanet för det af Stenfors dervid gjorda högsta anbudet, femtusen sjuttiofem mark. Nu som Johan Walka ma vid afslutandet af ofvanomordade, mellan parterne ingångna köp försäkrat, att hemmanet utgjorde ett sjettedels mantal och förbundit sig att ansvara för riktigheten af denna uppgift, men någon af Kitti hemmans egare emellertid till sjelfbestående lägenheter försålt två hemmanet förut underlydande torp och hemmanets skattetal, hvilket under den tid, då berörda torp tillydt detsamma, utgjort fem åttondedels mantal, sedermera, derigenom att torpen vid storskifte blifvit från hemmanet afskilda, nedsalti till sju nittiosjettedels mantal; alltså och då Johan Walkama, som vid afslutandet af förstomordade köp egt kännedom om att storskiftet redan påbegynts, sålunda förledt Stenfors att tro, det Kitti hemmans jordareal vid köpets ingående vore större, än densamma i verkligheten vår, har Konstantin Wilhelm Stenfors yrkat, att Johan Walkama måtte förpligtas att åt Konstantin Wilhelm Stenfors utgifva ersättning för den förlust, Stenfors genom Walkamas ifrågakomna förfarande tillskyndats, med skilnaden emellan förstnämnda köpeskilling, tiotusen mark, och det vid ofvanomordade auktion för hemmanet faststälda oriset, femtusen sjuttiofem mark, eller således med fyratusen niohundra tjugufem mark jemte sex procents årlig ränta derå från den 13. April 1896., hvarhos Konstantin Wilhelm Stenfors gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden. Isaken hörd, har Johan Walkama bestridt att han uppgifvit Kitti lägenhet vara större än den i verkligheten vore, och förty yrkat käromålets förkastande; derå och sedan Johan Walkama till vittne i saken åberopat Bonden Karl Selin, men Konstantin Wilhelm Stenfors såsom jäf emot denne anmärkt, att Selin, enär han förmedlat det emellan parterne afsluta de hemmansköpet, kunde af sitt vittnesmål vanta nytta eller skada, Rådstufvurätten genom utslag den 11 April 1899. här 344
asi om utlåtit sig och ansett Karl Selin af nyssanmärkt orsak icke vara jäfvig att i målet vittna samt förty förkastat berörda jäfsanmärkning, emot hvilket utslag Stenfors anmält missnöje, som han anoi sats fullfölja i sammanhang med ändrings sökande i hufvudsaken. Efter det Karl Selin och särskilda andra vittnen blifvit i målet hörda samt saken haft den omgång handlingarna deri utvisa, har Rådstufvurätten medelst den 16. Maj 1899. afkunnadt slutligt utslag förklarat det icke vara utredt, att Johan Walkama vid det emellan honom och Konstantin Wilhelm Stenfors afsluta de köp om Kitti hemman afgifvit några försäkringar vare sig beträffande hemmänets mantals storlek eller dess storlik i öfrigt, hvarföre käromålet, såsom ostyrkt, af Rådstufvurätten förkastats Hofrätten, under hvars pröfning Konstantin Wilhelm Stenfors i väderag dragit målet, dervid anhållande om rättelse jemväl i Rådstufvurättens ofvanberörda jäfsutslag, har genom dom den 5. Maj 1900., jemte det nyssomordade jäfsutslag godkänts, Junnit Konstantin Wilhelm Stenfors ej hafva framstält laga grund för sin ifrågakomna talan och förty låtit förblifva vid det slut, hvari Rådstufvurätten genom dess utslag i sjelfva saken stannat. Uti Hofrättens dom har Konstantin Wilhelm Stenfors i underdånighet sökt andring Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla. har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande; och jemte det Hofrättens dom, såvidt densamma angår förberörda jäfsutslag, af Kejserliga Senaten gittas, finner Kejserliga Senaten Konstantin Wilhelm Stenfors, som icke styrkt, att Johan Walkama vid ifrågakomna, emellan parterne afslutade hemmansköp skulle lemnat Stenfors oriktiga uppgifter rörande Kitti hemmans skattital, icke hafva anfört skäl till ändring i det slut, hvarvid Hofrätten genom sin dom i sjelfva saken stannat och vid hvilket förty kommer att bero. Det alle, som veder 545
bör, till underdånig efterrättelse länder. Hans Kejserliga Majestäts Högnetämn, Dess Senat för Finland: 1. Wikman. Henr. Börenius. J. W. Lehman. Henr. Borenius. Emotio Forsman. A; Humlin Lars Homén J;Wiekel ce: Andersin. ble. En. af Frosterus Den 31. Maj 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ettutan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt inkommit revisionsmål emellan Fabriksarbetaren Konstantin Wilhelm Stenfors, från Björneborg stad, sökande, samt Arbetskarlen Johan Erland Walkama, från sagde stad, uteblifven svarande, angående fordran gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departement, i Helsingfors, den 31. Maj 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Wid Rådstufvurätten i Björneborg har Johan Erland Walkama, efter Konstanten Wilhelm Stenfors ågången stämning, yrkat dennes förpligtande att, jemlikt en af Stenfors den 13. April 1896. åt Johan Erland Walkamas fader Gårds egaren Johan Walkama utfärdad och af denne den 2. April 1899. åt Johan Erland Walkama öfverlåten skuldsedel, till den sistnämnde utbetala sagda Ojde f. G. S. R. B. - E. F. J. E. H. K. Er. C. A-L H. Joh. Em. af F. 546. No 736. Pag. 160. Rd. 1900.
skuldsedels innehåll, tretusen tvåhundramark, med fem procents årlig ränta derå från förskrifningsdagen, efter af drag å räntan af derå i två särskilda poster guldna nittiotre mark trettioen penni och sextiosex mark sextionio penni. Häröfver hörd har Konstantin Wilhelm Stenfors väl erkänt riktigheten af ofvanberörda skuldsedel, men motsagt krafvet på den grund, att Stenfors hvarken i skuldsedeln eller annorledes lemnat Johan Walkama tillstånd att öfverlåta sin fordran åt annan person; derå Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, medelst utslag den 21. Juli 1899., emedan Konstantin Wilhelm Stenfors erkänt riktigheten af ifrågakomna skuldförbindelse, ålagt honom att emot erhållande af originala skuld sedeln, behörigen qvitterad, till Johan Erland Walkama genast utbetala densammas innehåll, tretusen tvåhundra mark, jemte fem procents årlig ränta derå från förskrifningsdagen den 13. April 1896. tills full betalning skedde, likväl med afdrag af ofvanberörda, derå guldna nittiotre mark trettioen penni och sextiosex mark sextionio penni, hvarutom Konstantin Wilhelm Stenfors, känts skyldig att med tjugu mark hålla Johan Erland Walkama skadeslös för hans i målet hafda umgälder Hofrätten, under hvars pröfning Konstantin Wilhelm Stenfors i vadeväg dragit saken, har genom dom den 5 Maj 1900. faststält Rådstufvurättens utslag, jemte det Stenfors ålagts att till söhan Erland Walkama gälda afgif terna för hans exemplar af Hofrat tens dom med femton mark åttatio penni. Uti Hofrättens dom har Konstan tin Wilhelm Stenfors i underdånighet sökt ändring. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner Konstantin Wilhelm Sten fors icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, hvarvid förty kommer 547
att bero. Det alle, som vederbör, till under dånig efterrättelse länder Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: fl. Herman. Henr. Börenius. Aentioismand. sistlidet Aenti Forsman. J. Wiehel A; A; Humlin. Lars Homén Andersin. ble. hu. afträdarens Den 3 Juni 1901 H Hans Kejserliga Majestäts Hoga Namn Dess Sonats för Finland dem uti ettpå nedsatt reversskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommet mål emellan Byggmästaren Gustaf Gustafsson, från Wibergstad, sökande, samt Brandkerjalan Johan Rossi, från samma stad, svarande, angående ersättning: Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Jussilu Spartement, i Helsingfors, den 3. Juni 1901 Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet Sig föredragas och af dem inhemlat följande Sedan Gustaf Gustafsson vid Rädstufvurätten i Wiberg emot Johan Rossi utfört talan om Rossis förpligtande att till Gustafsson utgifva 534 mark i ersättning för det Gustafsson, enligt parterne emellan träffadt aftal, under Septem ber och Oktober månader år 1896 för Kossis räkning stätt ett antal arbetare för uppmärandet af ett stenhus å Johan Rossis egande tomt No 19 i tning stadsdel af Viborgs stad, så har Rådstufvurätten medelst den 3 Maj 7de 788. - J. H. - E. A. Ch. Em. af I. 548 N: 770 Pag. N. D. 1900. Finsk öfversättning af Kejserliga Senalens dom i saken medföljer ori ginala utpeditio nen
1898 afkunnadt utslag, hvarvid Wiborgs Hefrätt uti dem af den 25 Februari 1899 låtit bero, förklarat ej mindre att utredt vore, det Gustaf Gustafsson åtagit sig uppmerandet af ofvannämnda byggnad på leding emot en ersättning af 15 mark för inmerade 1000 tegel, vid hvilket förhållande det, enligt allmänt vederlaget brukålegat Gustafsson att tillse, det arlelet utfördes i enlighet med de för byggnaden uppgjorda och behörigen faststälda rikningarna, än äfven att Johan Rossi genom ett af Akitekterne Emil Gustafsson och rar Aminoff upprättadt samt med ed besannadt syne och värdningsinstrument af den 19 Maj 1891 styrkt, såväl att bygg naden icke blifvit uppförd enligt sagda utningar, utan afockehr från desamma gjorts beträffande byggnadens färad och höjd samt väggarnas tjenlek, som och att kostnaderne för byggnadens försättande. behörigt skick enligt ritningarna komme att uppgå till 2300 mark; i anseende hvartill och då Gustaf Gustafsson för det å byggnaden nedlagda murnings arbetet ännu tillbörde 31/ mark 50 penni samt Johan Rossis å nämnda syneoch värderingsinstrument grundade gen fordran hos Gustafsson sålunda vore slöne än dennes tillgodohafvande hos Johan Rossi, Rådstufvurätten förkastat Gustaf Gustafssons i saken utförda talanSedermera har Johan Kemi, efter Gustaf Gustafsson ågången stämning, vid ofvanlemälde Rådstufvurätt yrkat, att, emedan Gustaf Gustafsson ålegat öfvervaka att förberörda byggnad blefve uppförd i enlighet med de för densamma faststälda utningar, men Gustafsson genom under låtenhet härutinnan vållat, att afvikalser från dem gjorts, Gustaf Gustafsson blef re ålagd att, enligt förenämnda synch värdering, med 2,300 mark ersätta den Johan Rossi härigenom åsamkade förlust, likväl efter afdrag af Gustaf Gustafssons ofvansagda tillgodohäfvande, 3/16 mark 50 penni, eller att således till Kosri utgifva 1783 mark 50 penni samt att derhos godtgöra Johan Rossi för umgälderna i målet. Isaken hörd har Gustaf Gustafsson genmält, att han icke åtagit sig någon 549