Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
med allehanda gods, som förtage utsikten, belämnadt område. tid anfört förhållande fann Rådstufvurätten Järnvägstyrdsen, som jemlikt 5 SS i ofvannämnda lag vore gentemot Karl Emil Lindström ansvarig för skuld, som stannade järnvägens förvaltning eller betjning till last, vara förbunden till godtgörelse för den Lindström tillfogade skadan, dock att skadeståndet, enär jämväl Ahlfors medverkat till skadan äfvensom Lindström, för såvidt nu vore i fråga, hade att bära följden af Ahlfors försummelse, borde, med stöd af 6 SS. i åberopade lag, i öfverensstämmelse härmed jämkas. I följd häraf har Rådstufvarätten i så måtto godkänt Lindströms talan att Järnvägstyrelsen ålagts ersätta Lindström hälften af hästens värde, hvilket uppskattats till femhundra mark, och att förty till Lindström utbetala tvåhundra femtio mark, hvarhos Järnvägs styrelsen känts skyldig att med etthundra mark bidraga till betäckande af Lindströms kostnader och besvär i målet Hofrätten, under hvars pröfning såväl Karl Emil Lindström som Järnvägstyrelsen i vadeväger dragit målet, har genom dom den 30 Maj 1913. låtit vid Rädstufvurättens utslag bero. Uti Hofrättens dom har Järnvägsstyrelsen anhållit om ändring medels deduktion, innefattande jämväl ansökan om rättelse uti Hofrättens den 19 Oktober 1910 gifna dom såvidt angar ifrågakomna vittnesjäf; och har Karl Emil Lindström sedermera bemött ändringsansökningen. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det Hofrättens den 19 Oktober 1910 gifna dom, såvidt därom är fråga, af Kejserliga Senaten gillas, finner Kejserliga Senaten förnvägstyrelsen icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens slutliga dom, vid hvilken förty skall förblifva; och åläg1478
ges Järnvägstyrelsen att till Karl Emil Lindström, i ersättning för hans härstädes för målet hafda kostnader, utgifva sextiofem mark. Ort alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. Helanen. K. Auer. K. Helanen. K. Auer. 1. Harr. Bergroth." Joulukuun 13. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleassa, omaisuuden luovuttumista koskevassa nostojutussa, jossa ovat Työmies Matti Hattulainen, alaikäisen poikansa Eemil Kattulaisen holhoojana, ja hänen täysi ikiainen poikansa Räätuli Juho Kattulainen, Kontiolahen pitäjän Susan kylästä, ynnä Työmies Antli Paavinpoika Sutinen, saman pitäjän Jakokosken kylästä, yhteisesti hakijoina sekä Pielisjärven pitäjän Liekjan kylässä asuva Talollinen. Matti Mustonen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 13. päivänä 1915 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juhon kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Matti Kattulainen ja hänen asiakumppaninsa ovat Puhajärven pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, ettei tieksiä kylässä asunut, Syyskuun 6. päivänä 1883. kuollut Talollinen AntLäsnä: W. A. F. P. R. H. K. K. B. No 2300 SS: 2300 Pag: 102. R. D 1913.
ti Erikinpoika Sutinen, joka oli ollut Juho ja Emil Kattulaisen äidinsän och ja Antti Paavonpoika Sutisen sitä, oli Kesoikuun 27. päivänä 1883. tehdyllä kirjallisella testamentilla määrännyt, muun muassa että hänen vaimonsa Anna Mustonen oli Antti Eerikinpoika Sutisen kuoltua saapa Antti Eerikinpoika Sutisen ja Anna. Mustosen yhteisesti omistaman 1/2 perintetu losta No 69. Lieksan kylässä ja erinäistä irtaimistoa sekä että se omaisuus, jonka Anna Mustonen jättäisi jälkeensä, oli annettava Antti Eerikinpoika Sutisen "köyhimmille rintaperillisille;" ja koskei Antti Erikinpoika Sutinen kerrotun testamentti määräyksen mukaan ollut Anna Mustoselle testamentannut mainittua omaisuutta täydellä omistusoikeudella omistettavaksi, vaan ainoastaan nautinto-oikeudella hänen elinaikanansa käytettävaksi, ja tuo omaisuus siis Anna Musto sen Kesäkuun 16. päivänä 1904. kuoltua ole langennut Antti Eerikinpoika Sutisen lahimmille perillisille Juho ja Emil Kattulaiselle sekä Antti Puuvonpoika Sutiselle, joita Antti Erikinpoika Sutinen, joka ei jättänyt jälkeensä rintaperillisiä, testamentissa käyttämättään sanalla, rintaperilliset epäilemättä oli tarkoittamutkin, mutta. Matti Mustonen, joka Anna Mustosen eläessä oli hoitanut hänen talouttaan ja hänellen kuoltuansa oli ottanut haltuunsa puheenalaisen talonpuoliskon ja irtaimen omaisuu den, oli kiettäytynyt jättämästä niitä Matti Kattulaiselle ja tämän asiakumppanvil6, ovat Matti Kattulainen ja hänen asia kumppaninsa vaatineet, että Matti Mustenen velvoitettaisiin heille luovuttamaan mainittu kiinteä ja irtain omaisuus sekä korvaamaan heidän oikeudenkuin tikulunsa. Kanteeseen vastaten on Matti Mustonen väittänyt, että Antti Eerikinpoika Sulinen oli edellämainitulla testamentilla antanut kysymyksessä olevan omaisuuden Anna Mustosen omaksi; ja kun Anna Mustonen sittemmin oli kauppakirjalla Heinäkuun 2. päivältä 1885. myynyt Matti Mustoselle ylläsanotun talonpuoliskon eläimineen ja työkaluineen sekä Tammikuun 19. päivänä 1901 tekemällaan testamentilla määrännyt, että hänen jää1480
nistönsä oli lankeava Matti Mustosen alaikäiselle tyttärelle Anna Leena Mustoselle, on Matti Mustonen, huomauttaen vielä etteivät Juho ja Eemil Wattulainen ja Antti Paavonpoika Sutinen olleet Antti Eerikinpoika Tutisen rintaperillisiä sekä etteivat puheena olevat talonpuolisko ja irtaimisto niin ollen Antti Erikinpoika Tulisen tekemän testamentin nojalla olleet siirtyneet heidän omakseen, omas ta puolestaan ja äskenmainitun tyttären sä holhoojana anonut kannetta hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus on Lokakuun 26. päivänä 1910. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla puusteilla velvoitta nut Matti Mustosen viidensadan markan sakon uhalla luovuttamaan Antti Eerikinpoika Tutisen ja Anna Mustosen jälkeen jääneen, Matti Mustosen hallussa olevan omaisuuden sellaiseen jakoon ettei Juho ja Eemil Kattulaiselle sekä Antti Paavonpoika Intiselle perintöoikeuten sa nojalla Antti Eerikinpoika Sutisen julkeen siitä tulevat osuudet heille erotettaisiin, ollen tuo jako, joka oli pidettävä kuuden viikon kuluessa siitä kun Kihla kunnanoikeuden päätös oli saanut lain voiman, Juho Vattulaisen toimitutettava asianymmärtävillä miehillä annettuaan jako päivästä. Matti Mustoselle ja Antti Eeri kinpoika Tutisen lähimmille perillisille nelja viikkoa sitä ennen todisteellisen tiedon. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Mustonen veloamalla oli sualtanut jutun, on Helmikuun 27. päivänä 1913. antämässään tuomiossa lausunut selville käymen, että Antti Eerikinpoika Sutinen oli edellämainitulla testamentilla antunut tuna Mustoselle puheena olevan omaisuuden täydellä omistusoikeudella, johon nähden, ja kun Juho ja Eemil Wattulai nen sekä Antti Paavinpoika Sutinen niin ollen eivät ollut oikeutetut perintöoikeus tensa nojalla Antti Erikinpoika Sutisen jälkeen omakseen saamaan sanottua. maisuutta, Hovioikeus on kumennut. Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljän nut Matti Kattulaisen ja hänen asia kuinppaniensa kanteen. Hovioikeuden tuomioen ovat Matti 481
Vattulainen ja hänen myötäpuolensa anoneet muutosta perustelmalla, johon Matti Mustonen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettivät. Mat ti Kattulainen ja hänen asiakumppaninsa ole osittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan Matti Wattulainen ja hänen myötäpuolensa yhteisvastuullisesti suorittamaan Matti Mustoselle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen keraukseksi, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin. Johannes Pesonen Walter Andersin. Johannes Pesonen K. R. Helanen K. Auer 1. Harr Regroth Joulukuun 13. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla, Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa, vesijättömaan saannon moittimista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Pekka Iisakinpoika Tiainen, Parikkalan pitäjän Saaren kylästä, on hakijana sekä saman pitäjän Mikkolanniemen kylästä oleva Talollinen Juho Siprotinpoika Kokkonen tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 13. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Juho Hokkonen, sukuunlunastettuaan isävainajansa Talollisen Sipretti Kokkosen aikanaan hallitsemän osuuden asukkuudesta kruununluontoiseen 1/8:een Mäkokosken talon No 2. Mikkolanniemen kylässä, oli Wipurin läänin Kuvernöörin Helmikuun 10. päivänä 1908. antamalla päätökselläsnä: W. A. J. P. R. A-Kut(K. P. 1482 No 231. Påg. 190. R. D. Säg. 190. R. D. 1913
lä otettu asukkaaksi itsenäiseksi tilaksi erotettavalle puoliskolle sanottua talonkahdeksannesta eli 1/16. osalle koko taloa, on Juho Kokkonen Pekka Tiaiselle toimituttamansa haasteen nojalla Parikkalan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Pekka Tiainen oli kauppakirjalla Elokuun 23. päivältä 1882. ostanut muun muassa Sipretti Kokkoselta, joka yhdessä talonkahdeksanneksen toisen asukkaan kanssa oli 2/32 arvioruplan osuudella ottanut osaa Wiipurin läänin Kuvernöörinviraston Maaliskuun 15. päivänä 1872. antaman päätöksen nojalla toimitettuun Parikkalan pitäjässä olevan Jyrkilänjärven laskemiseen, sanottuun talonkahdeksannekseen kuuluvan osuuden järven laskomisella syntyneistä vesijättömäista; mutta koskei tuotu vesijättömaiden osuutta ottu vieläkään laillisesti erotettu päätilasta, on Juho Kokkonen vaatinut, että Pekka Tiainen velvoitettaisiin lunastusta vastaan luovuttamaan Juho Kokkoselle hänen hallitsemaansa talonosaan kuuluva osuus vesijättömaista. Kanteeseen vastaten on Pekka Tiainen väittänyt, että Jyrkilänjärven vesijättömaat Kuvernöörinviraston edellämainitun päätöksen mukaan oli jaettava laskemistyöhön osaa ottaneiden henkilöiden kesken ja että Sipretti Kokkoselta niin ollen oli ollut osuus vesijättömaissa puheenalaisen laskomistyön osakkaana eikä talonosan asukkaana, minkä uudsi ja kun Juho Kokkosella sanotun asukkuutensa nojalla siis ei ollut mitään oikeutta vesijättömaihin, jotka sitä paitsi Helmikuun 14. päivänä 1904. päätetyllä väliaikaisella jaolla oli jaettu laskomistyön osakasten rälillä, Pekka Tiainen on vaatinut kannetta hyljättäväksi ynnä korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. kuulusteltuaan myös Kruununnimismies Julius Leonard Kallonbladia, joka oli määrätty vielvomaan kruunen etua ja oikeutta, on Kihlakunnanoikeus Huhtikuun 13. päivänä 1911. 300 1483
julistamallaan päätöksellä lausunut asiasta mielensä ja, koska tilalla No 2. Mikkolanniemen kylässä kiistämättä oli osuus Jyrkilänjärven vasijättömaihin, velvoittanut Pekka Tiaisen, joka piti hallinnassaan Juho Kokkosen nykyään hallitsemaan neljännekseen mainittua taloa kuuluvaa vesijättömaata, jota ei oltu pääitilasta laillisesti erotettu, luovuttamaan Juho Kokkoselle sanotun vesijättömaan lunastusta vastaan, jonka määrästä asianosaiset, Meivät siitä sopineet, saivat erikseen riidelläHovioikeus, jonka tutkittavaksi Pekka Tiainen vetoamalla oli saattanut jutun, on Huhtikuun 17. päivänä 1913. antamallaan tuomiolla, koska kysymyksessä oleva talonosa oli kruununluontoinen eikä Sipretti Kokkonen sitä hallitessaan ollut voinut edellä mainitulla kauppakirjalla laillisesti luovuttaa Pekka Tiaiselle talonosaan kuuluvaa oikeutta puheenalaisen julven laskemisen kautta syntyneeseen, vesijättömaahan, jättänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksen pysyväksi muuten kuin että, koska Juho Kokkosella oli asukasoikeus ainoastaan 1/16 osaan taloa, Pekka Tiaisen tuli Kihlakunnanoikeuden mainitsemalla talolla määrättäviiä lunastusta vastaan luovuttaa Juho Kokkoselle vesijältömaasta niin suuri osuus kuin Juho Kokkosen hallitsemalle talonosalle sen suuruuteen nähden oli jakautuva. Hovioikeuden tuomioon on Pekka Tiainen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Pekka Tiainen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. 1. Harrj Bergroth 1484
Joulukuun 13. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, vesijättömaan luovuttamista koskevassa nostojutussa, jossa ovat Parikkalan pitäjän Sarnalan kylässä asuvat Talolliset Mikko ja Maria Matinlapset Hämäläinen, Pekka Mikonpoika Hämäläinen ja Juho Tolvanen, viimeksimainittu vaimonsa Anna Mikontytär Hämäläisen edusmiehenä, yhteisesti hakijoina sekä saman pitäjän Saaren kylästä kotoisin oleva Talollinen Olli Juhonpoika Tiainen, tulematta jääneenä vastaajana Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 13. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellun sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäti nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Olli Tiaiselle toimituttamansa haasteen nojalla ovat Mikko Hämäläinen ja hänen myötäpuolensa Parik kalan pitäjän karajäkunnan KihlaLäsnä: W A. s.P. R. H. K.S. H. R. 14o 2/3 1902. Pag 133 Rd 1913.
kunnanoikeudessa lausuneet, että sittenkuin Wiipurin läänin Kuvernöörinvirasto Maaliskuun 15. päivänä 1872. antamallaan päätöksellä oli oikeuttanut Mikko ja Maria Hämätäisen isän Matti Hämäläisen sekä Pekka ja Anna Hämäläisen isän Mikko Hämäläisen aikoinaan hallitsemän kruununluontoisen kolmanneksen taloa No 8. Pärnälän kylässä silloiset asukkaat Matti Hänalaisen perilliset ynnä useitä muta tilallisia Tarikkalan pitäjässä vesijätön saamista varten laskimaan sanotussa pitäjässä olevan Jyrkilänjärven ja laskemislyöhön sittemmin oli ryhdyttykin, olivat Matti Hämäläisen leski Maria Hosonen ja alaikäisten lasten holhoja Talollinen Lauri Kosonen kauprakirjalla 11. päivältä Huhtikuuta 1882. luovuttaneet Olli Tiaiselle edeltämainitun talonosan asukkaiden oikeuden olla osakkaina kerrotussa, nyttemmin päättyneessä järven laskimisyvityksessä; mutta kun tuohon kauppaan ei olla hankitta asianomaista lupaa eikä järvenlaskemisen kautta syntyneestä vesijätöstä puheenalaiselle talonosalle langenmutta osuutta, joka oli vuonna Joh. päätetyssä jakotoimituksessa väliaikaisesti jaettu erilleen, oltu laillisesti erotettu päätilasta, ovat Mikko Hämäläinen ja hänen asiaSumppanensa, jotka Matti Hämälaisen ja vanhemman Mikko Hämäläisen kuoltua muiden Matti tämäläisen ja vanhemman Mikko Hämäläisen perillisten ohella hallitsivat puheenalaista talonkelman nesta, vaatineet, että tuo kauppa ulistettaisiin mitättömäksi ja että "lli Tiainen, joka kauppakirjan nojalla hallitsi siinä tarkotettua vesijättöaluetta ja oli siitä vuokratillona vuosena 1910-1910. saanut yhteensä 922. markkaa, velvoitettaisiin Mikko Hämäläiselle ja hänen asiakumppaneilleen luovuttamaan sanottu vesijättöalue kuin myös heille korvaamaan mainittu tulo 1486
ja heidän oikeudenkäyntikulunsa. Olli Tiainen on anonut kannetta hyljättäväksi, huomauttaen muun muassa, että Kihlakunnanoikeus, josja nuorempi Mikko Hämäläinen oli puheenalaista talonosaa aikaisemmin yksin hallitessaan ajanut Olli Tiaista vastaan samallaista kannetta kysymyksessä olevan kaupan purkamisesta, oli Maaliskuun 31. päivänä 1872. julistamallaan, lainvoiman saaneella päätöksellä kyljännyt sen, koska riidanalainen vesijätto oli pidettävä irtaimen omaisuuden laatuisena ja Mikko Hämäläisen holhooja Lauri Kosonen niin muodoin oli ollut oikeutettu myymään sen Olli Tiaiselle; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, kuulusteltuansa asiassa myös Suomen Kuunua, on Huhtikuun 13. päivänä 1911. julistamallaan päätöksellä, koska Kihlakunnanoikeus oli äskenkenotulla päätöksellään Maaliskuun 31. päivältä 1892. hyväksynyt Olli Tiaisen kysymyksessä olevan vesijältömaan saannon, jättänyt vasteenottamatta asiassa tehdyn moitekanteen ja korvausvaatimuksen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mikko Hämäläinen ja hänen myötäpuolensa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on Huhtikuun 17 päivänä 1913. antanut tuomion; ja koska asia, mitä tuli kanteeseen puheena olevan kauppakirjan mitättömäksi julistamisesta, jo oli Kihlakunnanoikeuden mainitsemalla tavalla ratkaistu Kihlakunnanoikeuden lain voiman saaneella päätöksellä Maaliskuun 31. päivältä 1892. sekä Mikko Hämäläisen ja hänen myötäpuoltensa korvansvaatimus siis oli perusteeton, on Hovioikeus jättänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksen pysyväksi, mikäli se käsitti lausunnon kauppakirjaa koskevan kanteen jättämisesti tutkimatta ja mainitun korvaus vaatimuksen hylkäämisestä, sekä velvoittanut Mikko Hämäläisen ja hänen asiakumppaninsa ynnä Tarnalan kylässä asuvan Talollisen Olli Mikonpoika Hämäläisen yhteis1487
vastuullisesti suorittamaan Olli Tearselle maksut hänen kappalestaan Hovioikeuden tuomista kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon ovat Mikko Hämäläinen ja hänen myötäpuolensa menut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivat Mikko Hämäläinen ja hänen asiakumppaninsa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Halanen K. Auer K. R. Halanen K. Auer K. R. Halanen K. Auer 1. Härly Beigrotti." Joulukuun 13 päivänä 1915 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Paasan Hovioikeudesta tulleessa julussa myllynpaikan luovuttamisesta jossa Lautamies Taneli Tillstrang Alajärven pitäjän Kurejoen kylästä on hakijana sekä samassa kylässä asuvat Talolliset Matti ja Leander Matinpojat Höri vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 13 päivänä 1915 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Taneli tillstrang on Alajärven ja Toi nin pitäjäin sekä Lehtimäen kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittenkuin Kaasti Jakob Till man, joka aikanaan omisti 13/45 manttaalisen osuuden Toivarin perintötaloa N° 7 kurejoen kylässä, oli Kaasan läänin kunnööriltä sanonut lupaa saada perustaa kruunulle veroa maksavan tullijanho myllyn Alajärinjoessa olevaan Korinkoskun Hovin ja Ristalan talgen maiden välille Säänä F. B. — 1. S. - 1. SS 3 — 3 K. Herru Bergroth 1500 Jord Ek. S. 1913. No 235.
Alajärven pitäjän Alajänen kylässä ja siihen paikkaan koskea, missä Koin, Anttilan ja Sissalan taloilla oli kaksi jotka myllyä, oli Kuvernööri Toukokuun 11 päivänä 1850 antamallaan päätöksellä Kauppias Isaac William Fellmanille, jolle Ruasti lillman sillä välin oli lainuttanut mainitun talonosuutensa, antanut luvan perustaa tullijauhamyllyn Heinkosken länsrannulle, minkä jälkeen Kauppias Tillman de rukennuttanut myllyn kosken itärannalle sanotun talonosansa maalle, että Kaupnias Sillmanin oikeudenomistajat olivat kauppakirjalla Huhtikuun 13 päivältä 1876 myyneet saman talonosan ja siten rakennetun, Sorvarinmyllyksi kutsutun myllyn Kruununnimismies Anten Adolf Wilhelm Högohundille, joka viimebeisandt na päivänä tehdyllä kauppakirjalla eli myynyt puolet talonosuudestaan ja myllyslään Metsänhoitaja P. A. Kerrottille, sekä että Hägglund ja Stersell kauppakirjalla Kesäkuun 14 päivältä 1876 olivat luovuttunut koko 10/18 manttaalisen osuuden Torvarin taloa Talolliselle Henrik Lillstrangille, joka kauppakirjalla Toukokuun 31 päivältä 1902 oli af myynyt saman talonemuden ja tullijauho myllyn pojalleen Taneli Ullstrangille. Kunkauppakirjassa Kesäkuun 14 päivältä 1870 " ottu vaitettu myllyä myydystä talonemudesta sekä nyt kysymyksessä dera mylly myöskään voinut olla se, jonka perustamiseen Hö inkosken länsirannalle edellämainitulla kuvernöörinpäätöksellä oli annettu lupa, on Taneli Sillstrang vaatinut että, koska Matti ja Sander Hörillä, jotten kanssa Taneli tillstrang kyllä ole nautlinut myllyä siinä karta kuulessa, että heillä oli laillinen oikeus siihen si ollutkaan mitään oikeutta myllynpaik kaan, jota varten Toivanin talolla vuonna 1887 päättyneessä holkomisiaossakaan ei olta jätetty edes erityistä tonttia, Matti ja hander Hiri velvoitettaisiin haaden uhalla luvuttamaan myllynpoikka Samti Turuhangin hallintaan sekä konaamaan hänen oikeudenkäyntikulunen Kanteeseen vastaten ovat Matti bonden Herr plittänel ottä, sittenkuin Kruununnimismies Hägglund etellämäeni sella kauppakirjalla Huhtikuun 18 päivältä 1870 eli ostanut muun muassa koko Sorminmyllyn ja samana päivänä luovut 1500 1489
tanut puolel myllystä Metsänhoitaja Korsellille, oli Hägglund, jolle niinmuodoin oli jäänyt toinen puoli myllystä kauppakirjalla Maaliskuun 4 päivältä 1899 myynyt jäljelläolevan puolen myllystä, myllypaikasta sekä muusta siihen kuuluvasta maasta ja huoneuksista. Matti Hirille ja tämä suhja kirjalla Maaliskuun 16 päivältä 1906 lahjoittanut mitä puolet Flander Poille, ja kun Matti ja Leander Höri siis laillisesti omistivat puolet myllystä myllynpaikkoineen ovat he annut kannettu hyljättäväksi sittenkuin Kruununnimismies Hägglund vainajan ainoaksi oikeudenomistajaksi ilmoitettua Prokuristen Sanfrid Leonard Kiisin vaimoa Martta Maria Priisiä ehvitussa kuultu, on Kihlakunnanoikeus Huhtikuun 3 päivänä 1912. julistamassa on pääliksessä lausunut selvitetyksi että sittenkuin Kauppias Tillman oli edelläsanotun talonosansa maalle rakennuttanut puheenalaisen tullijankomyllyn, oli Kruununnimismies Hägglund kauppakirjalla Huhtikuun 18 päivältä 1876 Kauppias Sillmanin oikeudenomistajilta ostanut tuen talonosan ja myllyn sekä samana päivänä myynyt puolet talonosasta ja myllystä Metsänhoitaja Forsellille ja kauppakirjalla Maaliskuun 1 päivältä 1899 tuon puolen myllystä siihen kuuluvine myllyn paikkoineen Matti Hönelle, joka taas lahja kirjalla Maaliskuun 16 päivältä 1906 de huvittanut puolet myllynosastaan Leander Hörille, että Taneli Tillstrangin iså Henrik Tillstrang oli ostanut kauppakirjalla Kesäkuun 14 päivältä 1876 Kruununnimismies Hägglundilta ja Metsänhoitaja Forsellilta koko mainitun talonosan ilman että kauppakirjassa mainittun mitään kyymyksessä olevasta myllystä tai myllynpoikasta, ja kauppakirjalla Elokuun 17 päivältä 1885 Metsänhoitaja Forollin oikeuden mistajilta 10/192 manttaalisen osuuden Korvärin perintötaloa ynnä puolet puheenalaista myllyä, sekä että Henrik Lillstrang kauppakirjalla Toukokuun 31 päivältä 1909. oli Taneli tillkangille myynyt ennen mainitun 3/48 manttaalisen osuuden samasta perintötalosta ynnä talon maalla olevan jauhomyltyn; mihin nähden ja kun Henrik Allsträngn hallessa siis ei ollut ollat kuin toinen puolkyysmyksessä olevasta myllystä eikä hän 1500 1490
ollut voinut Taneli tillstrangille myydä emempää kuin hänellä itsellään oli ollut, eikä Taneli Tillstrang ollut vainut näyttää, että keko myllynpaikkakaan olisi hänelle siirtynyt, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen Worioikeus, jonka tutkittavaksi Tambla Sillstrang vetoamalla oli saattanut jutun, on Kesäkuun 27 päivänä 1913 antamallaan tuomiolla, katsoen ettei se kanteen perustecksi esiintuetu seikka, ettei edelläkerrotussa keneniönpäätöksessä myönnetty lupa tullijauhenyllyn perustaminen Höunkosken länsirannalle voinut tarkoittaa lupaa puheenalaisen, kosken itärannalle rakennitun myllyn perustamiseen, vaikuttanut riidan alaisen asian ratkaisuun, jättänyt jutun Kihlakunnanoikeuden päätöksen veraan Hovioikeuden tuomion on Samle Sillstrang anonut muulesta perustelmalla, joka Matti ja Leander Hirvat vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsee, ettei Taneli Lillstrang ole esittänyt syytä muuttaa Hoioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja oikeitetaan Tämti Lillsträng suoritta /Hans Bergratte maan Mulle ja Leander Hönelle, heillä täällä jutun vuoksi oikeiden kulujen kovaukseksi, yhteisesti seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset nouTattakoot Keisarillinen Suomen Senuatti: teris Tornbok Alfted Kiukkala. terr Tornbonde Alfred Lillksiala teris Saanikoski B Anneberg A. F. Ullman Sameli Koski. 1500 1491