Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
1080 1o 1737. Pag. 51. R. D. 1916. Syyskuun 13 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Maanviljelijä Erland Talonen, Maarian pitäjän Hirvensalon luodolta, on hakijana ja Maanviljelijä Allan Tahe, Teiskon pitäjän Klimajärven kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Syyskuun 13 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Allan Vähe on Turun ja Porin läänin Kuvernöörille jätetyssä hakemuksessa ja, asian tultua riitaisena lykätyksi tuomioistuimeen, Nauvon Karpon ja Houtskarin pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut Erland Talosta velvoitettavaksi 22 päivänä Maaliskuuta 1909 tehdyn ja Taheen hallussa olevan, haltijalle asetetun velkakirjan perusteella suorittamaan Jäheelle 5000 markkaa kuuden prosentin korkoineen 1 päivästä TamLäsnä: A. L. - R. H. A. R. B.  K.A.
mikuuta 1912 ja 1911 vuoden korosta maksamatta olevat 180 markkaa. Erland Talonen on kieltänyt saaneensa kysymyksessä olevasta velkakirjasta rahaa sekä väittänyt sanotun velkakirjan joutuneen Väheen haltuun siten, että Talonen, kun Tahe oli lupautunut siihen takaajaksi, oli toimittanut sen Jäheelle tämän nimikirjoituksen saamista varten. Näin ollen ja koskei Allan Tahgella siis ollut mainitun velkakirjan perusteella saatavaa Erland Taloselta, on Talonen anonut kannetta hyljättäväksi. Tämän jälken on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluestaan, Syyskuun 19 päivänä 1913 julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että Allan Taheella oli kysymykseen tulleen, haltijalle asetetun ja kolmen kuukauden irtisanomisen jälkeen maksettavan velkakirjan nojalla, joka oli Väheen halussa ja Helmikuun 12 päivänä 1912 irtisanottu maksettavaksi, saatavaa Erland Taloselta kahdeksantuhatta markkaa; mihin nähden ja koskei Talonen ollut voinut todistaa väitettään että sanottu velkakirja olisi joutunut Allan Väheen haltuun muussa tarkoituksessa kuin saamistodistuksena, Kihlakunnanoikeus on, nojautuen Ulosottolain vamaan panemisesta annetun asetuksen 12 SS:ään, velvoittanut Erland Talosen, joka ei ollut edes väittänyt maksaneen. sa velkakirjan sisältöä, saadessaan alkuperäisen velkakirjan kuitattuna haltuunsa suorittamaan Allan Tahulle kahdeksantuhatta markkaa kuuden prosentin korkoineen 1 päivästä Tammikuuta 1912 ja 1911 vuoden maksamatta olevan koron satakahdeksankymmentä markkaa sekä korvaamaan Allan Taheen asiassa kärsimät kulut kolmellasadalla viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Erland Talonen oli vetoamalla saattanut jutun, on Joulukuun 20 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Erland Talo1081
sen kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Allan Väheen kulut Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Erland Talonen anonut muutosta perustelmalla, johon Allan Vähe on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Erland Talonen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Erland Talonen suorittamaan Alan Tahvelle hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. "Kisarillinen Suomen Senaatti" Alfred Kiuksiala K R. Helanen Alfredliuksiala K R. Helanen A. W. Lillman K. Auer. A. W. Lillman K. Auer. Syyskuun 13 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullees sa saatavaa koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Joonas Juhonpoika Pahikkala, Kala joen pitäjän Pohjan kylästä, hakijana sekä Talollinen Heikki Jaakonpoika Himanka, Talollisen August Tähikkala - vaina hoojana, Talollisentyttäret Janny Lydia ja Olga Amanda Juhon täjästä, ynnä Konttoristi Juho monsa Emma Lusiina Juhon tytär Kaurala, Oulun kaupunAnnettu Oikeusosastossa SyysKeisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Kalajeen ja Alavieskan pitäjien Läsnä: A. L. R. H. A. B. K. A No 1751. Pag. 37. R. D. jan alaikäisen pojan August Johan Hjalmar Pahikkalan holtyttäret Tähikkala, Kalajoen piBrynolf Kaurala ja hänen vaigista, poisjääneinä vastaajina. kuun 13 päivänä 1916. 1916.
sekä Raution kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Heikki Himanka ja hänen asiakumppaninsa Joonas Tahikkalalle toimitetun haasteen nojalla lausuneet, että Huräkuun 7 päivänä 1905 kuollut Talollisenvaimo Susanna Tahikkala oli Joulukuun 29 päivänä 1898 laatimallaan kirjallisella testamentilla määrännyt, että se osa hänen jäämistöään, joka hänen jälkeensä toimitettavassa perinnönjaossa olisi kuuluva hänen pojalleen Joonas Tahikka lalle, ei lankeisikaan tälle, vaan oli annettava Susanna Tähikkalan Toukokuun 22 päivänä 1896 kuolleen pojan August Tahikkalan lapsille; että Suranna Tahikkalan jälkeen Tammi kuun 26 päivänä 1906 toimitetussa perinnönjaossa oli Joonas Pahikkalan osuudeksi luettu, paitsi muuta omaisuutta, hänen Marraskuun 1 päivänä 1902 Susanna Pahikkalalle 200 markan ynnä 6 prosentin koron maksamisesta tunnustamansa velkakirja sekä puolet hänen ja August Pahikkalan Kesäkuun 18 päivänä 1895 Susanna Pahikkalalle tunnustamasta, 4 prosentin korkoisesta 5000 markan velkakirjasta, johon oli kuitattu Toukokuun 23 päivänä 1898 maksetuksi, paitsi korot viimeksi sanottuun päivään asti, pääomaa 2413 mark kaa 90 penniä; sekä että Susanna Pahikkalan irtain omaisuus, joka vastamainitussa jakotoimituksessa oli merkitty vainajan testamentin Lokakuun 8 päivältä 1883 nojalla kuuluvaksi Joonas Tahikkalalle sekä August Tahikkalan leskelle ja lapsille ja sen vuoksi jätetty jakamatta, oli edelleen Joonas Pahikkalan hallussa, jonka luona Susanna Tähikkala kuolemaansa asti eli asunut, ja on Heikki Himanka asiakumppaneineen, ilmoittaen että August Pahikkala oli jälkeensä jättänyt, paitsi lesken Emma Rahik kalan, hänen kanssaan siitetyt lapset Fanny Lydia, Olga Amanda ja etugust Johan Hjalmar Sahekkalan ja riä Emma Susiina Kauralan ja että he olivat haltuunsa saaneet muun mainitussa perinnönjaossa Joonas 1083
Pahikkalan osalle langenneen omaisuuden, vaatineet Joonas Pahikkalaa velvoitettavaksi heille maksamaan Maaraskuun 1 päivänä 1902 tehdyn velkakirjan perusteella 200 markkaa 6 prosentin korkoineen viimemainitusta päivästä lukien, puolet Kesäkuun 18 päivänä 1895 tehdyn velkakirjan jään nössisällöstä 1293 markkaa 5 penniä 4 prosentin korkoineen Toukokuun 23 päivästä 1898 ynnä edellä mainitun irtaimiston arvo. Kanteeseen vastatessaan on Joonas Pahikkala katsonut, ettei kysymyksessä olevalle perinnönjaille voitupanna mitään arvoa, siinä kiin oli menetelty vastoin Perintökaaren 12 luvun 4 SS:n määräyksiä eikä Joo nas Tuhikkala ollut sitä allekirjoittanutkaan, minkä vuoksi, ja kiin dellä mainitut velkakirjat olivat vanhentuneita eivätkä August Tahik kalan lapset olleet yksin oikeutettuja saamaan puheeksitullutta irtaimistoa, Joonas Pähikkala on kannetta vastustanut 1084 Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytävät korrausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Maaliskuun 7 päivänä 1914 julistamassaan päätöksessä katsonut asiassa selville käyneen, että Susanna Tähikkala sittemmin lainvoiman voittaneella testamentilla Joulukuun 29 päivältä 1898 oli määrän nyt että August Pahikkalan lapsille oli hänen kuoltuaan jälella olevasta omaisuudesta tuleva se osa, joka hanen jälkeensä toimitettavassa perinnönjaossa lankieni Joonas Pahikkalalle, sekä että tuossa perinnönjaossa sitten oli Joonas Puhikkalalle langennut puolet hänen Kesäkuun 18 päivänä 1895 Susanna Pahikkalalle antaman sa velkakirjan vielä maksamatta ole vasta sisällöstä korkoineen kuin myös kin velkakirjan Marraskuun 1 päivältä 1902 sisältö korkoineen sekä senemeksi, ja kun sanottuja velkakirjoja ei voitu pitää vanhemtuneina, velvoilla nut Joonas Tahikkalan Heikki Himan galle, hänen holhoojatoimessaan, ja tämän asiakumppaneille suorittamaan
velkakirjan Kesäkuun 18 päivältä 1895 nojalla tuhatkaksisataa yhdeksänkymmentäkolme markkaa viisi penniä neljän prosentin korkoineen Toukokuun 23 päivästä 1808 ja velkakirjan Marraskuun 1 päivältä 1902 sisältö kaksisataa markkaa kuuden prosentin korkoineen vastamäinitusta päivästä; ja samalla kuin määrättiin, että Joonas Pahikkalan oli Heikki Himangalle ja hänen asiakumppaneilleen luovutettava kaikki se Susan na Pahikkalan jälkeen jäänyt irtain omaisuus, mikä vielä hänen hallussaan oli ja mikä testamentin ja perinnönjako kirjan mukaan heille kuului, velvoitettiin Joonas Pahikkala kolmellasa dalla markalla korvaamaan vastapud tensa oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Joonas Tähikkälä oli vetoamalla saat tanut jutun, on Joulukuun 30 päivänä 1915 antanut asiaan tuomion; ja koskee Joonas Tahikkala ollut väittänytkään että hän laillisessa järjestyksessä olisi moittinut Susanna Pähikkalan  Joulukuun 22 päivänä 1898 laatimaa 1085 testamenttia ja hänen jälkeensä toimitettua perinnönjakoa, ja ne siis Joonas Tähikkalaan nähden olivat saaneet lain voiman, senvuoksi, ja kun Joonas Tahikkala Syyskuun 20 päivänä 1905 ilmoittaessaan Susanna Pahikkalan jäämistön pesänkirjoitukseen oli allekirjoittamassaan pesäkirjoituskirjassa pesän varoiksi merkinnyt nyt kysymyksessä olevat velkakirjat, on Hovioikeus vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja velvoittanut Junas Pahikkalan viidelläkymmenellä markalla korvaamaan vastapuolensa Hovioikeudessa ollut kulut. Hovioikeuden tuomioon on Joonas Tahikkala hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Joonas Pahikkala, jonka nostaman kanteen edellämainitun, Joulukuun 29 päivänä 1898 tehdyn testamentin mitättömäksi julistamisesta Keisarillinen Waasan Hovioikeus on lainvoinan saaneella tuomiollaan Huhtikuun 1 päivältä 1908 hyljännyt, ole esittänyt
syytä muuttaa Hovioikeuden tässä jutussä antamaa tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Luksiala. A. H. Linnblifvit K. R. Helanen. K. Auer. /. Tjännibell Syyskuun 14. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa, välitystuomion kumoamista koskevassa jutussa, jossa Talolliset Kalle ja Gustaf Kurttila, Iin pitäjän äteläiin kylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä Iijoen lauttaasyhdistys ja sanotun pitäjän Pohjoisiin kylässä asuva Työnjohtaja Kalle Palomaa, niinikään yhteisesti vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Syyskuun 14. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen. sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Tijoen lauttausyhdistykulta kesällä vuonna 1912 oli Nijoen suulta päässyt tukkeja mereen ja näitä ynnä Parrienhaaraan laskettua tukkija oli säilytetty ja tehty merilänteiksi niinkutsutussa Tupakkiperässä Gustaf Kurttilan talon maan rannassa sekä hänen ja Kalle Kurttilan lohonkalaspaikan läheisyydessä, olivat Kalle ja Gustaf Rusttila, koska Läsnä: A. L. R. C. A. K. K:t. 1086 No 1739. såg. 120. R. D. 1915
syytä muuttaa Hovioikeuden tässä jutus sä antamaa tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Alfred Liuksiala. K. R. Helanen. Alfred Liuksiala. K. R. Helanen. A. V. Lillensuu K. Auer /T. J. Wibbl" Syyskuun 14. päivänä 1916. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, välitystuomion kumoamista koskevassa jutussa, jossa Talolliset Kalle ja Gustaf Kurttila Iin pitäjän Eteläiin kylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä Tijoen lauttausyhdistys ja sanotun pitäjän Pohjoisiin kylässä asuva Päörjohtaja Alalle Välomaa, niinikään yhteisesti vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Syyskuun 14 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleene vitteluttäneet jutun kirjat ja niistä, mikäli nut on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Iijoen lauttausyhdistykseltä kesällä vuonna 1912 oli Tijoen suulta päässyt tekkeja mereen ja näitä ynnä Parrienhaaraan laskettua tukkeja osi säilytetty ja tehty merilantoiksi niinkulentussa Turukkiperässä Gustaf Kurttilan talon maan rannassa sekä hänen ja Kalle Kurttilän lohonkaluspaikan läheisyydessä, olivat Kalle ja Gustaf Anttila, koska Läsnä: A. L. B. K. R. A. 1086 No 1739. såg. 120. R. D. 1915
heille sanotusta lauttauksesta oli syntynyt vahinkoa, jättäneet tuon vahingon korvaaksen määräämisen välimiesten tutkittavaksi, joista Kalle ja Gustaf Kurttila yhteisesti olivat välinneet toisen sekä Kalle Talomaa, lauttaasyhdistyksen paikallisasiamiehenä, toisen välimiehen; ja kiinnämä välimiehet eivät ollut sopineet koskenään valitsemaan puheenjohtajaa, oli Tin kunnan kuntakokouksen esimies heidän anomuksestaan välimiesten rakenjohtajak si määrännyt mainitun kunnan kunnallislautakunnan esimiehen Heikki Weijolan minkä jälkeen välimiehet tuomiolla Heinä kuun 10. päivältä 1912 olivat velvoittaneet sijoen lauttäyhdistyksen ja Kalle V. Elomaan suorittamaan Kalle ja Gustaf Kurftilalle korvaukseksi puheenalaisesta vahineasta 665 markkaa sekä palkitsemaan näiden kulut 108. markalla Kalle ja Gustaf Kurttilalle toimite tun haasteen nojalla ovat Sjoen lauttaus yhdistys ja Kalle 4. domaa sittemmin Iin, Kiimingin ja Haukiputaan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet että, kun puolin ja toisine valitut välimiehet olivat olleet voineet sopiaitselleen valitsemaan puheenjohtajaa, sellainen olisi ollut paikkakunnalla asuvan kihlakunnantuomarin määrättävä, minkä vuoksi, ja kun välitysoikeuden puheenjohtajaa niinmuodoin ei oltu laillisesti määrätty Tijoen lauttausyhdistys ja Kalle J. H. Ilomaa ovat vaatineet, että ylläkerrottu välitystuomio kumottaisiin sekä Kalle ja Gustaf Kurttila, jotka läntäntöonpanemalla välitystuomion olevat Tammikuun 23. päivänä 1913. perinut 98 markkaa, velvoitettaisiin yhteisvastuullisesti maksamaan takaisin tuo rahamäärä korkoineen Jutussa ovat Kalle ja Gustaf Kusttila vastannut, että asianomainen kihlakunnantuomari, joka lasin asui Iin pitäjässä, sillä kertaa oli ollut käräjamät kalla eikä tiettävästi kolmessa päivässä välimiesten valitsemisen tapahduttua olisi saapunut paikkakunnalle; minkä johdesta ja kun välimiehillä sentähden oli katsottava olleen oikeus puheena olevassa tarkoituksessa kääntyä asianomaisen kuntakokouksen esimiehen puoleen, Kalle ja 1087
Gustaf Kurttila ovat vastustaneet kannetta sekä anoneet korvausta oikeudenkäyntikuliustaan. Jutun ottua asiakirjoista havaittavan käsittelyn alaisena, on Kihlakunnanoikeus Lokakuun 16 päivänä 1913. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta, ja koska Iin kunnan kuntakokouksen esimies oli määrännyt puheenjohtajan välimiehille kysymyksessä olevaa asiaa ratkaisemaan vaikka Kemin tuomiokunnan tuomari asui Iin pitäjässä, on Kihlakunnanoikuus, nojautuen Heinäkuun 23 päivänä 1902. annetun Vesioikeuslain 2. luvun 22 SS:ään, rekistanut puheenalaisen välitystuomion mitättömäksi sekä velvoittanut Kalle ja Gustaf Kurttilan, kuitin saadessaan, suorittamaan Tijoen lauttausyhdistykselle ja Kalle V. olemaalle takaisin heidän jo kantamansa yhdeksänsataa kahdeksan toista markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Tammikuun 23 päivästä 1913, kunnes täysi maksu toimitettiin Hovioikeus, jonka tulkittavaksi Kalle ja Gustaf Kurttila olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Huhtikuun 16 päivänä 1915 antamallaan tuomiella Kihlakunnanoikeuden mainitsemalla perusteellä sekä koska asianosaisten kysymyksessä olevassa tarkoituksessa valitsemat välimiehet puheenjohtajan määräämistä varten olivat kääntyneet Iin kunnan kun takokouksen esimiehen puoleen, vaikka se, ylläsanotun lainkohdan mukaan, olisi ollut asianosaisten itsensä tehtävä jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioen ovat Kalle ja Gustaf Kurttila anoneet muutostä perustelmalla, johon Tijoen lauttausyhdistys ja Kalle 1. olemaa ovat vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, Maivat Kalle ja Gustaf Kurttila ole esittäneet syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi Kalle ja Gustaf Kurettila velvoitetaan suorittamaan Tijoen lauttaus yhdistykselle ja Kalle Talomaalle yhtiiesti heillä jutun vuoksi täällä olleiden kuhjen korvaukseksi seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asian 1088
omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Alfred Luksiala K. R. Helanen Ayro Luksiala K. R. Helanen Alpen Luksiala A. W. Brunvaara. K. Auer. Asian Schauman Syyskuun 14. päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa vekselijutussa, jossa Kauppias Antti Nissinen Ruskealan pitäjän Hämekoskon kylästä, on hakijana sekä Portavalan pitäjän Laskilan kylässä asuneen, nyttemmin kuolleen Kauppiaan Andra Sjerido noff Josephkon konkurssipesän toimitsijamies, Varatuomari Anton Kotonen vastaajana: Annettu Oikuisosastossa Syyskuun 14 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kauppias Nissiselle toimitetun hausteen nojalla on Kauppias Wasako Ertavalan kaupungin Raastuvanoikeudessa vaatinut, että lissinen velvoitettaisiin Wasakholle suorittamaan Talollisen Pekka Huovisen 4 päivä na Huhtikuuta 1914 tunnustaman 1900. markan määräisen, Kauppias Såsvä: t.S. n. 4. t. R. 3. K.t. O. S. 1089 No 1740. Pag. 133. Rd. 1916
Nissisen asettaman, neljän kuukauden kuluttua mainitusta päivästä maksettavaksi erääntyneen ja Kauppias Härkolle siirretyn vefselin nojalla, joka oli puuttuvan maksun vuoksi asianmukaisesti protostattu, 14551 markkaa 49 penniä korkoineen ja provisiae neineen Jutussa kuulusteltuna on Kauppias Nissinen selittänyt, puheenalaiselle vukselille kyllä kirjoittaneensa nimensä asettajaksi ja siirtäjaksi sekä vekselimääräksi numeroilla merkinniensa 950 markkaa mutta muuten jättäneensä sen täyttämattä. tämän johdosta ja kun vekseli, johon Pekka Huovinen oli kirjoitta nut tekstin, muun muassa vekselin anto- ja sääntymispäivän, sittemmin oli vaarennetty siten, että luvun 950. eteen oli merkitty numero 1 ja sen jälkeen numero o sekä näin tavoin muodostettu luku kirjoitettu vekselimääräksi myöskin kirjaimilla, mistä kaikesta Kauppias Käsekko oli ollut tietoinen, on Kauppias Nissinen vastustanut kannetta sekä anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Raastuvanoikeus, jossa Pekka Kuovistakin oli asiasta kuultu, on Marraskuun 16. päivänä 1914 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla nyljännyt Kauppias Waschkon jutussa ajaman kanteen sekä velvoittanut Waselikon kolmellasadalla markalla korvaamaan kauppias Nissisen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Wasehko oli vetoamalla saat tanut jutun on Maaliskuun 2 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla rätkaissut sen, ja koska Kauppias Nissinen oli myöntänyt kysymyksessä olevalle vekselille merkityt ninekirjoituksensa oikeiksi eikä oikeli ollut ollut valmiiksi kirjoitettu, kiinse joutui Pekka Huoviselle, vaan muun muassa vekselinvaara oli oilut vefseliin kirjaimilla merkitsematta sekä Nissisen niinmuodoin oli katsottava sitoutuneen vastaa
maan siitä määrästä, joka sittemmin oli vekseliin kirjoitettu, niin ja kun se seikka, että vekselimäärä olisikin tullut merkityksi vekseliin suuremmaksi, kuin Kauppias Nissinen ehkä oli tarkoittanut, ei voinut vapauttaa Nissistä vastaamasta vekselin sisällyksestä Kauppiasasehkolle, koska oltu näytetty Waschkon, vekselin vastaanottaessaan, olleen tietoisen siitä että vekselimaara oli Kauppias Nissisen tietämattä korotettu, on Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, velvoittanut Kauppias Nissisen, alkuperäisen kuitatun vekselin haltuunsa saadissaan, suorittamaan Kauppias Hasehkolle vaaditut neljätoistatuhatta kolmesataa kolmekymmentäyksi markkaa neljäkymmentäyhdeksän penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien vekselin erääntymispäivästä Elokuun 4. päivästä 1914, ynnä kolmannen osan prosenttia sanotusta määrästä provisioomia. Hovioikeuden tuomioen on Kauppias Nissinen anonut muutosta perustelmalla, johon, Kauppias Wasakkon sillä välin kuoltua ja sittenkun tämän jälkeensä jättämä pesä oli luovatettu konkurssiin, Varatuomari Kotanen edellämainitussa toimitsijantoimissaan on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvitetyksi, että, Kauppias Nissisen asetettua puheena olevan vekselin ja merkittyä numeroilla sen sisällykseksi 950 markkaa sekä annettua vekselin avoimella siirrolla varustettuna Pekka Huoviselle, viimeksimainittu on luvattomasti niinhyvin muuttanut Kauppias Nissisen merkitseman vikselimäärän Nissisen edelläkertomalla tavalla kuin myös kirjaimilla kirjoittanut vekselimaaran niin muodoin muuttamansa määrän 1800. markan suuruiseksi sekä luovuttanut vekselin, varustettuvan sen muun muassa hyväksymisellään ynnä anto- ja erääntymispäivälle, Kauppias Wasehkolle, tämän ollessa 1000
tietoisena Pekka Huovisen kerrotusta liivattomasta menettetystä vekselin sisällyksen määrään nähden ja siis vilpillisessä mielessä; minkä vuoksi ja kun Kauppias Nissinen näin ollen ei ole velvollinen vekselistä maksamaan enempää kuin sen määrän, jolle Nissinen on vekselin asettanut, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, muutaan Hovioikeuden tuomiota, velvoittaa Kauppias Nissisen saadessaan alkuperäisen vekselin haltuunsa suorittamaan Kauppias Waschkovai najan konkurssipesälle yhdeksänsataa viisikymmentä markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien vekselin erääntymispäivästä Elokuun 4. päivästä 1914 ynnä kolmannen osan prosenttia vastasanotusta määrästä provisioonia. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Alfne Luukkala K. R. Helanen A.V. Rummala K. Auer. A. W. Lillénmäki K. Auer. Maanbihannan Den 14. September 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Kejserlige Wasa Hofrätt inkomnet revisionemål emellan förre Handlanden Erik Sandår, från staden Nikolaistad, sökande, samt Drätsekammarin i sagde stad, svarande, angående afträdande af markGifven uti "ustitiederastamentet den 14. September 1816 Kejserliga Senalon har lutit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtal följande: Efter Erik Sandås ågången stämning här å Drätselkammarens vägnar och Kalstufvurätten i Kekolaistad anförts, att Sandås af den Nikelaistad tillhöriga såkallade denationsjerd innehade ävitet ten No 27 å andra karladeten af den öfver stadens ägor upprättade karta, samt att Erik Sandås till Sölid af Proteckani marens, jämlikt Stadsfullmäktiäis i Nikolaistad beslut rörande den framtida dennesikomne och stadens jord, till honom ställda Förmågan den 6. November 1893. skriftligen 6.SS: 1.S. R. G. l. B. K. R.) osal No 1 741. Såg 223. R. S. 1915