Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ja olevista Mellerin ja Maunun taloista rikanaan erotetun Kauniston palstatilan ja seuraavan Tammikuun 1 päivänä ottanut tämän tilan ja siihen kuuluvan myllyn haltuunsa olivat Kaarle Juho Lindström - Melleri, Mellerin ja Maunun lalojen omistajana, sekä Emil Lindström, jolla samat talot jälkeen vuoden 1899 olivat vuokralla, Erik Kustaa Johansson ille uskotelleet olevansa oikeutetut ilmoiseksi jauhattamaan äskenmainitussa nyt lyssä kaikki Mellerin ja Maunun talojen viljat ja senvuoksi saaneet maksut ta myllyssä käyttää, Kaarle Juho Lindström - Melleri vuosina 1896, 1897, 1898 ja 1899, kunakin vuonna, 50 tynnyriä rukiita 40 tynnyriä kauroja ja 15 tynneriä vehniä vuonna 1900. 15 tynnyriä rukiita, 10 tynryiä kauroja jaktynnyriä vehniä, ja vuonna 1901. 6 tynnyriä rukiita ja 4 tynneriä kauroja sekä Emil Lindström Marraskuun 1 päivästä 1900 oikeudenkäynnin alkuun asti yhteensä 24 1/2 tynnyriä rukiita ja kauroja sekä 5 tynnyriä vehniä; mutta korka Kaarle Juho Lindström - Mellerillä ja Emil Lindströmillä sitä vähemmin oli ylläsanottua naksutonta jauhattamisoikeutta kuin oli katottava Kihlakunnanoikeuden päätöksellä lyyskuun 28 päivältä 1886 eräässä jutussa, jola Kaarle Juho Lindström - Melleri oli ajanut niitä henkilöitä vastaan, jotka oli vat ennen Johanssonia omistaneet Kauniston palstatilan ja siihen kuuluvan myltyn, eli Kruununnimismies Ekblomia, Maakauppias Juho Anatolius Stenholmia ja Luut nantti Knut Börtjellia vastaan, julistaneen Lindström - Mellerin olevan sellaista oikeutta ailla, on Erik Kustaa Johansson vaatinut etå Lindström - Melleri ja Emil Lindströrm velvoitettaisiin suorittamaan Johanssonille jauhatumaksuina, rukiista 40 pennin, kauroista 30 pennin ja vehnistä 2 markan jälseen tynnyrillä Kaarle Juho Lindström Melleri kaikkiaan 290 markkaa 60 penniä ja Emil Lindström 18 markkaa 57 penniä, jonka oherra Erik Kustaa Johansson on anonut korva usta oikeudenkäyntikuluistaan Stanteesta kuulustettuina ovat Kaarle Juko Lindström - Melleri ja Emil Lindtröm selittäneet että Kaarle Juho Lindtröm - Melleri oli, myydessään kauppakiralla Syyskuun 4 päivänä 1880 Mellerin ja 315
Maunun taloista paitsi muuta sen alan, joka sittemmin muodostettiin Kauniston palstatilaksi, Luutnantti Bortjellille sanottuun kauppa kirjaan kirjoitetulla lisäyksellä pidättänyt itselleen elinajakseen oikeuden puheenalaisesja myllyssä ilmaiseksi jauhattaa kaikki anottujen talojen viljat; sekä että Maakauppias Stenholm, joka oli ostanut tämän palstatilan ja siihen kuuluvan myllyn Luutantti Börtjelliltä Lokakuun 10 päivänä 1884. ja Kruununnimismies Ekblom, joka oli saanut omakseen saman kiinteistön Stenholmilta Toukokuun 15 päivänä 1885, olivat kumpikin pysyttäneet Kaarle Juho Lindström Mellerin mainitussa oikeudessa; minkä jälkeen Erik Kustaa Johansson oli, ostaessaan Kauniston tilan Marraskuun 25 päivänä 1895. Kruununnimismies Ekblomilta, sitoutunut vastaamaan myllyllä menevistä ulosteoista ja rasituksista, joihin eri sopimuksen mukaan luettiin Kaarle Juho Lindström - Mellerin oikeus maksuttomaan jauhattamiseen useensa notussa myllyssä. Näin ollen ja kun Kaarle Juho Lindström - Mellerin puheenalainen oikeus, joka kuului yllämainittua hänen ja Luutnantti Bortjellin kesken tehtyä kiintein omaisuuden kauppaa koskeviin ehtoihin ja oli katsottava käsittävän saman kiinteistön suorittamatonta kauppahintaa, oli ilnan eri välipuhettä voimassa myös Erik tustaa Johanssonia kohtaan koskei edellä kerrotuille kaupoille oltu hankittu täylellistä lainhuudatusta, sekä Emil Lindtröm, Mellerin ja Maunun talojen vuokraajana, niinikään talojen puolesta nauttiänsä kysymyksessä olevaa oikeutta, ovat Kaarle Juho Lindström - Melleri ja Emil tindström, väittäen etteivät ne määrät vilaa, joita he puheeksi tulleina aikoina oli vat jauhattaneet myllyssä, olleet niin suuret kuin Erik Kustaa Johansson oli ilmoittanut sekä että heiltä jutussa vaaditut jauhatusmaksut muutenkin olivat liian isot, pyytäneet että heitä vastaan asiassa ajettu kanne hyljättäisiin. Kihlakunnanoikeus on Maaliskuun 4 päiänä 1902. julistamassaan päätöksessä, mikä i nyt on kysymyksessä, katsonut, etteivät Kaarle Juho Lindström - Melleri ja Emil Lindström, siihen nähden mitä asiassa oli rik Kustaa Johanssonin kysymyksessä olevan yllyn saannista tullut ilmi olleet näyttäneet 310
heillä olleen oikeutta ilmaiseksi jauhattaa viljaansa sanotussa myllyssä sen jälkeen kuin Erik Kustaa Johansson oli tullut sen mistajaksi; minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus, katsoen edelläkerrotut korva isvaatimukset laillisesti todistetuiksi, on elvoittanut Kaarle Juho Lindström - Mellerin ja Emil Lindströmin maksutodistus ta vastaan suorittamaan Erik Kustaa Johansonille Kaarle Juho Lindström - Mellerin kaksisataa yhdeksänkymmentä markkaa kuusikymmentä penniä ja Emil Lindströmin kahdeksantoista markkaa viisikymmentä seitsemän penniä, sekä yhteisesti taikka kellä heistä varoja oli palkitumaan Erik Kustaa Johansonille hänen oikeudenkäynti kulunsa kolmellasadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Juho Lindström - Melleri ja Emil Lindström olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla Marraskuun 26 päivältä 1904 rätkaissut asian; ja koska Kaarle Juho Lindström - Melleri, myydessään Syyskuun 4 päivänä 1880. Luutnantti Börtjellille muun muassa puheenaolevan myllyn, oli kiellä mättä pidältänyt itselleen oikeuden siinä elinaikansa ilmaiseksi jauhattaa omistamiltaan Mellerin ja Maunun tiloilta saatavat viljat sekä Kaarle Juho LindströmMelleri, sittenkuin Erik Kustaa Johansson, otettuansa myllyn, oli 1 päivänä Tammi kuuta 1896 saanut sen haltuunsa, oli kanteessa mainittuna aikana vastaan sanomatta saanut nauttia puheenalaista vapaata jauhattamisoikeutta, sentähden ja kun Emil Lindström, Melle rin ja Maunun talojen vuokraajana, oli myös aikanaan ollut oikeutettu käyt tämään talojen omistajan Kaarle Juho Lindström - Mellerin mainittua oikeutta on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Erik Stustaa Johanssonin asiassa ajaman kan teen. Hovioikeuden tuomioon on Erik Kustaa Johansson anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kaarle Juho Lindström - Melleri ja Emil Lindström ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julun; ja koskei ole näytetty että 317
Erik Kustaa Johansson on, ostaessaan kauppakirjalla 25 päivänä Marraskuuta 1895 Kruununnimismies Ekblomilta, paitsi muuta, Kauniston tilan ja puheenalaisen myllyn, sitoutunut Kaarle Juho Lindström - Mellerin ja Luutnantti Börtjellin kesken 4 päivänä Syyskuuta 1880 tehdyn sopimuksen mukaan myöntti mään Lindström - Mellerille, Mellerin ja Maunun talojen haltijana, maksuton ta jauhattamista sanotussa myllyssä tahi että Kaarle Juho Lindström - Mellerillä ja Emil Lindströmillä on muulla perusteella d lut oikeus maksuttomaan jauhattamiseen myllyssä Johanssonin tultua sen omistajaksi eivälka Kaarle Juho Lindström - Melleri ja Emil Lindström ole väittäneet että Erik Kusta Johansson on muuten kuin otettaen Kaarle Juho Lindström - Mellerillä ja Emil Lindströrm illä olleen sellaisen oikeuden vallinut heidän ilmoitettuina aikoina ilmaiseksi käyttää elojaan useinmainitussa myllyssä, sentähden ja kun todistettu on että se korvaus, jonka Erik Kustaa Johansson on ollut saava kysymyksessä olevasta Kaarle Juho Lindström - Mellerille ja Emil Lindströmille kerrotulla tavalla myöntä mästään jauhattamisesta, on paikkakunnallisten olojen mukaan tehnyt Kaarle Juho Lindströmin doista yhteensä kaksisataa yhdeksänkymmentä markkaa kuusikymmentä penniä ja Emil Lindströmin viljoista kahdeksantoista markkaa viiikymmentäseitsemän penniä, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, muultaen Hovioikeuden tuomion, vahvistaa sen lopputuloksen, johon Kihlakunnanoikeus on jutussa pääasiaan nähden ohtunut, joten oikaistuna Hovioikeuden tuomiomuuten eli mikäli Erik Kustaa Johanssonin vaatimus saada korvausta oikeudenkäymiskuluistaan on hyljätty jää voimaan. Tätä kaiksi asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. J.. Sohman J N Bömelund Valentin hemmans Ako Malm E. Ascholin. 318
Den 5 Maj 1905 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsätt sessionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan tillhäradshöfdingen Karl Johan Svanljung, från Helsingfors stad, sökande, och Byggnads Aktiebolaget ettgos i samma stad, uteblifven svarande. Sifven i Justitiedefvartementet, den 3 Maj 1905 Kejserliga Senaten har låtit dingarna i målet sig föredragas af dem, såvill nu är i fråga, inemtal följande: Till Rådstufvurätten i Helsingjors tad har Vicehäradshöfdingen Svanljung, de stämning å Byggnads Aktedela get dagos, anfört att sedan berörda beby uti Byggmästaren Karl Gustaf venius konkurs bevakat en fordran etthundraåttatusta mark, men anvats att genom särskild rättegång styrå sagda fordran, så hade beläget dedels den 4 November 1898 upprätult kontrakt befullmägtigat tillhäoch höfdingen Svanljung att vid Råd af S. I. W. H. J. B. åt I. B. No 451 Pag 206 R. 1904
Den 5 Maj 1905 Kejserliga Senatensson Finland dom uti ett, på nedsätt sessionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Vicehärads höfdingen Karl Johan Svanljung, från Helsingfors stad, sökande, och Byggnads Aktiebolaget Åogos i samma stad, uteblifven svarande. Sifven i Justitiedefemantet, den 3 Maj 1905 Kejserliga Senaten har låtit andlingarna i målet sig föredragas se af dem, såvitt nu är i fråga, inhemtal följande: Jul Rådstufvurätten i Helsingjors stad har Vicehäradshöfdingen Svanlaring, ter stämning å Byggnads Akkeela get Äijes, anfört att sedan berörda being uti Byggmästaren Karl Gustaf ivenius konkurs bevakat en fordran etthundraåttatusta mark, men anjats att genom särskild rättegång styrka sagda fordran, så hade beläget dedels den 4 November 1898 upprätall kontrakt befullmägtigat Juohäoch höfdingen Svanljung att vid Råd af G. T. 182 - W. W. J. B. j. f. 1/5 No 431 Pag 206 RD 1904
stufvurätten i Helsingfors stad och om det blefve nödigt äfven i öfriga instänser föra bolagets talan emot Byggmästaren Sivenius konkursmassa uti ofvantydda rättegång samt tillika förbundit sig att, vare sig målet vunnes eller förlorades, godtgöra tillhäradshöfdingen Svanljung alla kostnader å rättegången äfvensom i anode åt Tvanljung erlägga ettusen mark, men, om målet vunnes, tio procent af det bolaget tilldömda belofpet eller, i händelse förlikning komme till stund, lika många procent af förlikningssumman, samt att tillhäradshöfdingen Svanljung härå vid särskilda sammanträden såväl i som utom Rätten företrädt belaget uti förenämnda rättegång, men sedermera af beläget egenmäktigt skiljta från sitt ombudskap i målet; och emedan Boggnads Aktielelaget Augas således brutit det kontrakt, bolaget bekräffande ifrågakomna uppdrag ärende af den ingått med ofvanljung, samt deantning vid sådant förhållande jemlikt medde kontrakt tillkomme icke allenast i nättning för af honom i och för målet bestridda utgifter tvåhundra sextiotvå mark tan äfven i arvode tio procent af beladets i Byggmästaren Sirenius konkummassa bevakade fordran eller ådertontusen mark, men Tvanljung häremot sätt uppbära endast tvåtusen mark, år Vicehäradshöfdingen Svanljung yrkal bergets förpligtande att till honom utfva återstoden af ofvanberörda tillgodonyvande eller sextontusen tvåhundra extiotvå mark jemte ränta. Ofver käromålet hördt har Byggads Aktiebolaget Åagos väl erkänt kligheten af förenämnda aftal emellan bolaget och Tiohåradshöjdingen Svanlaring, men emedan denne genom visad likgifoch och försumlighet tingat beläget 4 anlita annan person för ifrågavaende måls behöriga handhafvande samt en godtgörelse Svanlång på grund af erberörda kontrakt tillkomme vore beende af den utgång sagda mål luttigen komme att erhålla, men hemma ännu icke blifvit geom laga kraft egande dom afgjent, an af Bogenads Aktiebolaget Aros 120
emotsetts förkastande af käromålet i den förre det nu framstälts, hvaremot bolaget förklarat sig villigt att till Svanljung erlägga hvad denne måhända kunde anses tillkomma i arvode för det arbete han å målet emellertid nedlagt. Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides anhållit om godtgörelse för vina rättegångsummgäldes, har medels utslag den 20. November 1901, jemte det sine ömmades i räderig dragförenämnda belopp af tvåhundra vara mer genom dom den 31 Oktoitvå mark, emot hvilket Byggnads samt sig och väl funnit utred Äktakelagd Argor icke höst något till Byggnads Aktiebolaget Fyrahin att anmärkes, fastställs till betalning, samt åt Trehåradshöfdingen Anpå upptagna skäl förkastat tillhåll förra bolagets talan i som radshöfdingen Svanljungs anspråk att en och belaget emot Byggmästaren ligt ifrågavarande kontrakt utbekommen års konkursmassa anhängigjorda Ålaget adertantellen mark, men pro kongamål vid Rådstufvurätten och en samt förty ålagt Byggnads Akkola anhåller, samt att nämnda belag häradshöjdingen Svanljung genast utan uppdrag, utan att belaget förekast sten afdrag af de utaf Svanljung allaredan uppbarna tvalusen mark, eller säledes kokoren tvåhundra sextiotvå mark jemte fem procents ränta derå från rättegångens förjan den 13 Februari 1901, men i anende till sakens beskaffenhet och utgång lefvo umgälderna å rättegången Parterne emellan kvittade. Hofrätten, under hvars pröfning på i skäligt till erkänna Svanljung på det blifva nödigt, jemväl i öfriga inet arbete, han å merberörda rättegång tillser, mot sadant arrende ofvanbevis. edlaret, ett visade af femtusen mark äro kontrakt af den 4 November 1798 get i ägor att emot qvitto till Tio- nelmna företaget Svanlång mybetala ofvan omförmidda blepp ur ting med åligheter, på grund af hvilka Maruhundra sextiotvå mark och femtusen mark gång skulle förverkul de honom i be321
rörda kontrakt tillagda förmåner; men alldenstund Vidhäradshöfdingen Svanljung by styrkt att Byggnads Aktiehola get Arges förbundit sig att icke iterkalla det Svanljung i antydt afseende gifna uppdraget eller, för den händelse att slik återkallelse emellertid skedde, likväl tillförsäkrat Svanljung ombudsarvode efter beräkning af hela det i Byggmästaren Sivenius konkurs af beläget i förestående måtto berakade beloppet, tyoch då Svanljung grundat sin i Jorevarande mål utförda talan utislutande å påståendet att han af bolaget blifvit egenmäktigt skild från förenämnda ombudskap samt pröfning af hvad Svanljung för sagda ombudskap tilläfventyrs tillbör på grund af derå nedlagd med la eller utgången af rättegånge emellan Byggnads Aktiebolaget till gos och Byggmästaren Sivenius kan kummassa altså i detta mål ej påkullats, fördenskull blef Rödstufvurättens utslag sålunda af Stafätten ändradt att, jemte det förenämnsa Tvanljung i ersättning för hafda; stgifter uti antydda rättegång tillerkäntvåhundrasextiotvå mark faststäldes till betalning ur de tvåtusen mark vanljung i ofvanomförmäld måtto erkänt sig redan hafva af Byggnads Aktiebolaget Agos bekommit, Spantjugo i öfrigt uti målet utförda talan förkastades samt Svanljung åtades att med trehundra mark errätta Byggnads Aktiebolaget Aos dess i saken vid Rådstufvu ätten hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Vicehäradshöfdingen Svanljung anhållit om andring. Kejserliga Senaten har taet målet i öfvervägande och finner äl lika med Ilofrätten att Bygg. och Aktiebolaget Arics uppdragit Vicehäradshöfdingen Svanljung att böra belagets talan i ofvan omförmälaf bolaget emot Byggmästaren nimies konkursmassa anhängige jorda fordringsmål vid Rådstufvurätten och 322
om det blefve nödigt, jemväl i öfriga instanser, mot sådant arvode förenämnda kontrakt af den 4. November 1898., innehåller, samt att belaget sedermera fråntagit Svanljung sagda uppdrag, utan att belaget förebragt om ständigheter, på grund af hvilka Svanlång skulle förverkat de honom i berörda kontrakt tillagda förmåner, men emedan Vicehäradshöfdingen Svanljung ej styrkt att Byggnads Aktiebolaget Arges jemväl för den händelse att bolaget återkallade det Tvänljung i antydt afseende gifna uppdraget tillförsäkrat Svanljung ombudskapsarvode efter beräkning af tio procent utaf hela det i Byggmästaren Sivenius konkurs af belaget bevakade beloppet, ty och då pröfning af hvad Svanljung för sagde ombudskap tilläfventyrs tillbör på grund af derå nedlagd möda eller utgången af rättegången emellan Byggnadsdotk tiebolaget Åges och Byggmästaren Sivenius konkursmassa af Svanlung ej pakullats, finner Kejserliga SenaVilhelm Blåfield ten tillhäradshöfdingen Svanljung icke hafva anfört skäl till ändring i det slut, hvare Hofrätten i saken stannul och hvarvid förty skall bero. Det all som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: J. Tohman Bm Lycklar Genom Hjelning J N Bömetund Genr Hjelning J N Bömetund Johannes Kittnig. 323
Toukokuun 3 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, vekselisäatavaa koskerassa nostojutussa, jossa ovat entinen Maanviljelijä Aukusti Storstrang eli Rankila Wintalan pitäjän Wintalan kylästä, hakijana ja Insinööri Wilhelm Schauman, Pietarsaaren kaupungista, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastonsa, Toukokuun 3 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen eintyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Aukusti Storstrangille toimituttamansa haasteen nojalla on Insinööri Sehausan Pietarsaaren kaupungin Raas tuvanoikeudessa vaatinut, että Storstrang doitettaisiin hyväksymäinsä neljän vekselin perusteella, joista kolme ensimäistä eli Helmikuun 21 päivältä 1899 tuhannelle markalle, saman kuun 27 päivältä kahdellituhannelle viidellesadalle markalle ja seuraavan Maaliskuun käsnä: 76. S. - R.G. - J. B. K. l. V. B. No 435. Såg. 9. R. D. 1905.
13 päivältä tuhannelle viidellesadalle umkalle olivat Insinööri Schaumanin asettamat ja neljäs, tuhannen markan vekseli Maaliskuun 28 päivältä oli Kauppias Viktor Nymanin asottama ja sittemmin Schaumanille siirtämä sekä jetka vekselit Insinööri Schauman oli joutunut lunastamaan pankista, missä ne olivat ollut diskontatut, Insinööri  Schaumanille suorittamaan edellämainitut vekselimäärät, yhteensä kuusituhatta markkaa korkoineen kuin myös oikeudenkäyntikulujen korvausta. Kanteesta kuultuna on Aukusti Storstrang, myöntäen vekselit oikeiksi, lausunut että niiden sisällys oli tullut hänen hyväkseen etumaksuna propsipuista, jotka Storstrang kontrahdilla Helmikuun 18 päivältä 1899 oli sitoutunut hankkimaan Insinööri Schaumanille, vaan että Schauman sitten oli purkanut ranotun kontrahdin ja saanut Storstrangin kauppakirjalla Toukokuun 5 päivältä 1899 Schaumanille luovuttamaan kaikki Aukusti Storstrangin omistamaan Wintalan pitäjässä olevaan Storstrangin piintötaloon kuuluvalla Sääksjärven tasametsä palstalla sekä Storstrangin ostanilla Tuomalan ja muihin taloihin sanotussa ja Wetelin pitäjissä kuuluvilla metsäpalstoilla kasvavan metsän ynnä mainituilla palstoilla löytyvät hakatut propsipuut ja tukit, sitä vastaan että Insinööri Schauman pankista lunastaisi puheenalaiset vekselit; ja koska Aukusti Storstrang kertulla tavalla oli Insinööri Schaumanille suorittanut veksction sisällyksen, on Storstrang anonut kanteen hylkäämistä sekä, Insinööri  Schaumanille annetun vastakaasteen nejalla, vaatinut hänen velvoittamistaan jättämään Storstrangille mainitut vekselit takaisin. Maastuvanoikeuden jutussa julistamallaan päätöksellä velvoitettua Aukusti Storstrangin suorittamaan Insimäiri. Schaumanille edellämainitut vekselisaatavat korkoineen ynnä oikeudenkäyntikulujen korvausta sekä Hovioikeuden asiassa antamallaan tuomiella vahvistettua sanotun päätöksen, on Keisarillinen Senaatti, jonka tutkittavaksi Au325
kusti Storstrang oli saattanut jutun, tuomiossa Marraskuun 6 päivänä 1902 katsonut puolen todistusta esitetyksi siitä että asianosaiset, sittenkuin kerrottu hankintasopimus Helmikuun 18 päivältä 1899 oli tullut paretuksi, Toukokuun 5. päivänä viimeksisanottuna vuonna olivat keskenään tehneet sellaisen sopimuksen että Aukusti Storstrang omistamaltaan Sääksjärven takametsäpalstalta kuin myöskin niiltä metsäpalstoilta, joihin Aukusti Storstrang oli Wintälän pitäjässä olevain Tuomalan, Lillja Storstrangin, Huopanan ja Lokasen talojen sekä Wetelin pitäjässä olevain Pöyhösen ja Nykäsen talojen omistajilta hankkinut itselleen hakkuusikeuden, luovutti Insinööri Schaumanille kaikki hakatut propsipuut ja tukit sekä kasravan metsän, sitä vastaan että Insinööri Schauman otti lunastaaksensa pankista kysymykseen tulleet neljä vekeliä; minkä vuoksi ja kun Schauman oli tämän vakaasti kieltänyt eikä tituutta muulla tavoin voitu saada ilmi, Keisarillinen Senaatti, kumeten Hovioikeuden tuomion ja Raastuvanoikeuden päätöksen sekä siirtäen jutun takaisin viimeksimainittuun Oikeuteen velvoitti Insinööri Schaumanin omalla valallaan, jos hän sen tehdä voisi, torjumaan Aukusti Storstrangin väitteen että Storstrang niin tavoin oli suooittanut mainittujen vekselien sisällyksen. Raastuvanoikeudessa, jossa juttu sitten oli ilmoitettu jälleen käsiteltäväksi ja asianosaiset molemmin puolin olivat toistanut edelläkenotut kauteensa, on Insinööri Schauman vannonut ylempänä mainitun valan; minkä jälkeen Raastuvanoikeus on Lokakuun 5 päivänä 1903 julistamallaan päätöksellä, koska Insinöeri Schauman oli käynyt hänelle määrätyn valan, voimassa olevan vekselisäännön nojalla velvoittanut Aukusti Storstrangin, saadessaan alkuperäiset vekselit kuitattuina, Insinööri Schaumanille maksamaan vaaditut kuusituhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen vekselien lankeemispäivistä eli 320
tuhannelle markalle Kesäkuun 28 päivästä 1899, tuhannelle viidellesadalle markalle seuraavan Heinäkuun 15 päivästä, kahdelletuhannelle viidellesadalle markalle saman Heinäkuun 27 päivästä ja tuhannelle markalle Elokuun 21 päivästä 1899, sekä sen ohessa tuhannella kahdellasadalla markalla korvaamaan. Insinööri Schaumanille hänen oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aukusti Storstrang oli pidättämänsä veden nojalla saattanut jutun, on tuomiella Marraskuun 29 päivältä 1904 vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen muun puolesta, paitsi että Aukusti Storstrans, O. Ra21 luvun 3 SS:n nojalla, vapautettiin suorittamasta hänen maksettavakseen määrättyä oikeudenkäyntikulujen korvausta; ja eli Aukusti Storstrangilla kuitenkin valta, jos hän luuli itsellään olevan jotakin saamista Insinööri Schaumanilta, siitä erittäin laillisessa järjestyksessä ajaa kannetta. Hovioikeuden tuomioon on Aukusti Storstrang hakenut muutosta. Vilhelm Blåfield Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Aukusti torstrang ole esiintuonut syytä muuttaa, Hovioikeuden edellämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. TohmarValentin Gummeral. J N Bönderne A. O. Malin. 327
No 437. Pag 66. R2. 1904. Den 5. Maj 1905. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt inkommet revisionsmål emellan Sågenhetaren Gustaf Adolf Eklund, från Hangö stad, sökande, samt Tiskars Aktiebolag och Landbonden å halfva Skriftskog enstaka hemman i Pojo socken Johan Henrik Alfred Winberg, hvardera för sig svarande, angående, utom annat, bättre rätt till fastighet: Gifven uti Justitiedepartementet, den 5. Maj 1905 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat: att Kungliga Svenska Kammarkollegium medels den 9. November 1758. utfärdadt skattebref under skattemannabörd och rättighet åt Handelsmannen Carl och William Tottie till Kullamasugns i Tenala socken underhåll och drift försålt förenämnda Skriftskog hemman, hvilket derintills varit af krono natur, jemte en annan lägenhet för en skättelösen uppgående till sammanlagdt tvåhundrasextiotvå daler tolf öre Ofde: A. R. Bm S - W H. - ssr /Bom./