Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
sakkoa kymmenen talaria eli yhdeksantoista markkaa kaksikymmentä penniä, mainitsemillaan perusteilla julistanut 20. päivänä Kesäkuuta 1899. Herman Läkkisen ja Isännöiksijä Kautun kesken tapahtuneeksi väitetyn kaupan mitättömäksi sekä velvoittanut Isännöitsijä Rautun ja Herman Läkkisen yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli, palkitsemaan Kaarle Moksuin kulut asiasta viidelläsadalla kahdellakymmenelläviidellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Isännöitsijä Kauttu ja Herman Läkkinen vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa 31. päivältä Mauliskuuta 1909. lausunut selvitetyksi tulleen, että Isännöitsija Kautun ja Herman Läkkisen välinen 20. päiväksi Kesäkuuta 1899. päivätty kauppakirja oli tehty laillisessa järjestyksessä joko samana tai seuraavana vuonna ja siis ennen kuin Herman Läkkisen ja Kaarle Moksun välinen kauppakirja 24. päivältä Lokakuuta 1904. tehtiin, mihin nähden ja kun Herman Läkkinen, huolimatta siitä että puheen alainen perintötorppa siihen aikaan ei vielä ollut emätilasta erotettu, oli odistut vielä ollut emätilasta erotettu, oli otter oikeutettu luovuttamaan oikeutensa torppaan, eikä se seikku että Isännöitsijä Kauttu, hakiessaan edelläkerrottua kiinnitystä, oli ilmoittanut Herman Läkkisen torpasta muodostetun Maksun tilan omistajaksi enemmän kuin sekään, että Isännöiksija Kauttu oli suorittanut yllämainitun vuokran, voinut vaikuttaa kaupan purkautumista, Ilovioikeus on, nojautuen M. K:n 4. luvun 4. SS:ään kumoamalla Kihlakunnanoikeuden päätöksen, nyljännyt Kaarle Mökrun asiassa ajaman kanteen ja vapauttaen Herman Läkkisen hänen maksettavakseen tuomitusta sakosta, koskee ottu näytetty, että Läkkinen vasten parepää tietvään olisi antanut selityksensä kaupasta 24. päivältä Loka kuuta 1904 määrännyt että asianosaiset saivat kukin itse kärsiä kustannuksensa jutusta. Kovioikeuden tuomioon on Kaarle 421
Moksu anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johonIsännöitsijä Kauttu ja Herman Läkkinen ovat säädetyssä järjestyksessä vastamneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kaarle Maksu ole esiintuonut syytä muuttaa Kovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää nysipäksi; ja velvoitetaan Kaarle Moksu suorittamaan Isännöitsija Rautulle ja Herman Läkkiselle heillä täällä jutussa olleiden kulunkien korvaukseksi yhteensä seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Aleksi Käpp. Maruss Peltonen B. domberg Johannes Pesonen. B. Aunberg Johannes Pesonen. B. Aunberg Johannes Pesonen. Uno Strömsten Heinäkuun 8 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta nostorahalla tulleessa, konkurssissa valvotun saatavan vahvistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Kauppiaanleski Amanda Henriksson, Hollolan pitäjän Herralan kykaupungissa asuvan Kauppiaan Paul Anders Kohosen konkurssiin luovutetun pesän toimitsijames Hovioikeudennemos tilsel Verner vastaajana: Annettu Oikeusosastessa 8. päivänä Heinäkuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jolloin kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Yllämainitussa, Helsingin kaupungin Raastuvanoikeuden käsittelemässä konkurssissa oli Amanda Henriksson Paul Anders Rehosen 11. päivänä Syyskuuta 1903. hänelle antaman velkakunnusteen 7.489. markkaa 5. penniä etuoikeudella Läsnä: A. K. J. T. 3. t. f.  st.  322 No 891. Jag. 38. K. 21/1. lästä, hakijana sekä Helsingin Kuusuvaara, Turun kaupungista, nojalla vaatinut luovutetuista varoista
Kohosen 27. päivänä sen edellistä Elokuuta haltijalle asettaman sekä Kokosen ja hänen vaimonsa Emilia Kokosen vuokraoikeuteen Mansas, Landboos di Michels ja Britas nimisiin tiloihin Helsingin pitäjän Oulunkylän kylässä kuuluvaan maa-alueeseen kiinnitetyn 1000 markan velkakirjan arvosta mikä velkakirja oli panttina Amanda Henrikssonin edellämainitusta saata vasta; jonka jälkeen ja sittenkun Hovioikeudennemos Ruusuvaara oli kieltänyt kerrotun velkotunnusteen todenperäisyyden ja Amanda Henriksson sen vuoksi anonut saada eri oikeudenkäynnillä näyttää saatavansa toteen, Raastuvanoikeus oli 26. päivänä Heinäkuuta 1909. puheenaolevassa konkurssiasiassa julistumassaan luomiessa suostunut Amanda Henrikssonin askenmainittuun pyyntöön. Tämän johdosta on Amanda Henriksson, Hovioikeudennemies Ruusuvaaralle toimitetun haasteen nojassa, Raastuvanoikeudessa toistanut edelläkirrotun vaatimuksensa. Asiasta kuultuna on Hovioikeudenmivos Kuusuvaara kieltänyt Amanda Henrikssonin vaatimuksen oikeellisuu den; minkä jälkeen Raastuvanoikeus 21. päivänä Joulukuuta 1909 julistetussa päätöksessä, koska Amanda Henriksson ei ollut voinut näyttää puheenalaista Paul Anders Kohosen konkurssissa valvomaansa saatavaa oikeaksi, on hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi. Amanda Henriksson oli vetoamalla saattanut nitun, on tuomiolla 20 päivänä Joulukuuta 1910. jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan; minkä ohessa Amanda Henriksson on velvoitettu korvaamaan Hovioikeudennemies Kuusuvaaran Hovioikeudessa kärsimät kustannukset ja sitä varten hänelle suorittamaan viisikymmentä markkaa Hovioikeuden tuomioon on Amanda Henriksson hakenut muutosta perustelmalla, johon Hovioikeudennemos Ruusuvaara on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut 323
tämän jutun ja katsoo, ellei Amanda Henriksson ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden edellämainittua tuomiola, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Amanda Henriksson suorittamaan Hovioikeudennuves Ruusu vaaralle korvaukseksi hänellä jatun vuoksi täällä olleista kustannuksista kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Akksi Käpy - Kännes Peltonen Akksi Käpy - Kännes Peltonen R. Amberg Johannes Pesonen. Filop Grönvall Heinäkuun 10 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin. tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa koskevassa jutussa jossa ovat Kauppias Tuomas Suokas, Valkjärven pitäjän Sorkolan kylästä, hakijana ja Tullinhoita ja Evert Otto Henrik Savander, Tornion kaupungista, vastaajana Annettu Oikeusosastossa, 10 päivänä Heinäkuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt asiaan kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Välkjärven pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Tullinhoitaja Savander Tuomas Suokkaalle Wäävänä Lokakuuta 1906 toimitetun haastua nojalla vaatinut, että Tuomas Suokas, joka oli 1 päivänä Helmikuuta 1901 sitou324 tunut omavelkaiseen takaukseen Kauppiaan Pekka Paavilaisen viimeksi mainittuna päivänä Tullenhoitaja Saranderille antaman, yhden kuukauden irtisanomisen jälkeen maksettavan 1000 ruplan velkakirjan sisällyksen suorittaanisesta, läsnä: A. K. J. P. B. Å. f. G. No 893. Såg. 101 Rd 1909.
velvoitettaisiin mainitun takaussitoumuksensa nojalla Tullinhoitaja Savan derille, joka 23 päivänä Syyskuuta 1906 oli irtisanonut velkakirjan Tuomas Suokkaan lunastettavaksi, maksamaan sanotun velkakirjan sisällys 1000 ruplaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 1 päivästä Helmikuuta 1902 Kanteesta kuulustettuna on Tuomas Suokas esiintuonut, että Tullinhoitaja Savander, joka Pekka Paavilaisen jouduttua konkurssitilaan oli valvontapäivänä sanotussa konkurssissa, 24 päivänä Toukokuuta 1905, valvonut puheenalaiseen velkakirjaan perustuvan saata vansa konkursissa, oli laiminlyönyt kahdessatoista kuukaudessa sen jälkeen Tuomas Suokkaalta hakea sanot tua saatavaansa; ja on Tuomas Suokas katsovut velkomuksen vanhentuneeksi ja sen vuoksi vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus, jossa asian osaiset molemmin puolin olivat anoneet korvausta oikeudenkäymiskuluistaan, on päätöksellä 16 päivältä Marraskuuta 1906 esiintuomillaan perusteilla katsonut Tuomas Suokkaan olevan kysymyksenalaisesta takauksestaan vapaan ja sen vuoksi hyljännyt Tullinpoitaja Savanderin asiassa ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tullinhoitaja Sarander vetoamalla oli saat tanut jutun, on tuomiossa 13 päivältä Helmikuuta 1909 antanut asiasta lausuntonsa; ja koska Tuomas Suokas oli myöntänyt puheenalaisen velkakirjan ja siihen kirjoittamansa omavelkaisen takaussitoumuksen oikeaksi eikä sanotun velkakirjan sisällys, jonka maksamiselle oli varattu yhden kuukauden irtisanomisaika, ollut joutunut Tuomas Suokkaan suoritettavaksi ennenkuin velka oli häneltä irtisanottu, niin ja kun se kahdentoista kuukauden aika, jonka kuluessa Tuomas Suokasta oli puheenaolevasta velasta oikeuden kautta haettava, oli luettava siitä maksupäivästä, joka 23 päivänä Syyskuuta 1906 Suomas Suokkaalle toimitetun irtisanomisen kautta oli Suokkaalle määrätty, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden edelläkerrotun päätöksen, velvoittanut Suo325
mas Suokkaan maksamaan Tullinpoitaja Saranderille, saadessaan edellä mainitun velkakirjan kuitattuna, tuhatruplaa joko venäjän rahaa tahi maksu nikana käyvän kurssin mukaan suomen rahassa, kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 1 päivästä Helmikuuta 1902 maksiin tapahtumiseen saakka, sekä sadalle markalla korvaamaan Sarunderin Kihlakunnanoikeudessa kärsimät oikeuden käymiskulungit. Hovioikeuden tuomioon on Tuomas Suokas anonut muutosta tänne toimittamallaan puistelmalla, johon Tullenhoitaja Savander m säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän sutun ja katsoo, ettei Tuomas Suokas ole esiin tuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edellämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Tuomas Suokas maksamaan Tullin hoitaja Savanderille korvaukseksi hänellä täällä intun vuoksi ollista kustannuksista neljäkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakirKeisarillinen Suomen Senaatti Akki Käpes. Männes Tillonen Akki Käpes. Männes Tillonen B Augberg. Johannes Pesonen Filip. Gröndell Heinäkuun 10 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, häätöä koskevassa jutussa, jossa ovat Nakkuri Juho Maurits Virtanen, Hollolan pitäjän Lahden kylästä, hakijana sekä Lahden kaupunki vastaajana: Annettu Oikeusosustossa, 10 päivänä Heinäkuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli enää on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Juho Maurits Virtaselle toimitetun kirjallisen haasteen nojalla on Lahden silloisen kauppalan puolesta Hollolan, Rastolan ja Kärkölän pitäjäin käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaadittu että koska Virtanen, joka hallitsi tonttimaata, mikä ennen oli kuulunut Lahden kylän Ali-Juhakkalan tilaan, mutta raikkakunnalla äskettiin toimitetussa isonjaonjärjestelyssä siirtynyt Lahden kauppalan omistamaan, samassa kylässä olevaan Sipilän tilaan, ei ollut noudattanut hänelle kauppalan puolesläsnä: A. R. J. P. B. A. - Ja P. No 894. Pag. 291 R. D. 1902.
ta ennen Tuomaanpäivää 1903 annettua muuttokäskyä, Virtanen velvoitettaisiin muuttamaan sanotulta maalta ja jättä mään se Lahden kauppalan haltuun. Kanteesta kuultuna on Juho MauritsVirtanen, selittäen että hän oli välikirjalla päivältä Lokakuuta 1892 Ali-Juhakkalan tilan silloiselta omistajalta vuokran nut puheenalaisen tonttimaan viideksi kymmeneksi vuodeksi sekä että vuokraoikeuden vakuudeksi 17 päivänä Huhtikuuta 1895 sanottuun tilaan vahvistettu kiinnitys oli uudistettu 17 päivänä Maaliskuuta 1902, vastustanut kannetta sitlä perusteella, että Lahden kauppala, joka Joulukuussa 1902 oli ostanut AliJuhakkalan tilan ja siten joutunut vastuunalaiseksi kaikista siihen kiinnitetyistä rasituksista, siis myöskin Juho Maurits Virtasen vuokraoikeudesta, oli myydessään sittemmin 12 päivänä Helmikuuta 1904, jolloin isonjaonjärjestyjo oli toimitettu, vaikkei sitä vielä oltu vahvistettu, sanotun tilan, pidättänyt itselleen osan siitä eikä ollut varauttanut itseään mainitusta vastuun alaisuudesta. Maaliskuun 28 päivänä 1906 julistamallaan päätöksellä on Kihlakunnan oikeus mainitsemillaan perusteilla hyljännyt edelläkerrotun kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Lahden kauppalasta muodostettu Lahden kaupunki oli vetoamalla saaltanut jutiin, on tuomiossa 31 päivältä Heinäkuuta 1909 antanut asiasta lausuntonsa; ja samalla kuin Juho Maurits Virtasen tekemä muistutus siitä, ettei kaupungin puolesta Hovioikeudessa esiintynyt asiamies ollut kaupungin laillisesti valtuuttämä, oikeettomana jätettiin varteen ottamatta, on Hovioikeus, koska ei oltu väitettykään että Lahden kauppala olisi Sipilän tilan omistajana isonjaon järjestelyn jälkeen sitoutunut noudat tamaan Juho Maurits Virtasen yllä kerrotussa, Ali - Juhakkalan tilaan kiinnitetyssä välikirjassa määrättyä hallintaoikeutta, eikä se seikka, että Lahden kauppala, myydessään ennenkuin isonjaonjärjestely oli lopullisesti vahvistettu sitä ennen omistamansa Ali-Juhakka 327
lan tilan, oli pidättänyt itsellensä tuosta tilasta kaksi pientä maa aluotta, vaikintanut asiaan, katsonut ettei Juho Maurits Virtanen ollut oikeutettu vastoin Lahden kaupungin tahtoo pitämään mainittua tonttimaata hallussaan, jonka tähden Hovioikeus on, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Juho Maurits Virtasen, joka ennen Tuomaanpäivää 1903 oli irtisanottu sanotun tonttimaan hallinnasta ja siis oli ollut velvollinen sieltä muuttamaan viimeistään 14 päivänä Maaliskuuta 1905, heti muuttamaan useinmainitulla tontilta ja jättämään sen Lahden kaupungin vapaasti hallittavaksi. Hovioikeuden tuomioon on Juho Maurits Virtanen hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Lahden kaupunki on säädetyssä järjes tyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Juho Maurits Virtanen ole esiintuoneet syytä määtaa Hovioikeuden edellämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja vel./. Filip Grönvall voitetaan Juho Maurits Virtanen Lahden kaupungille, korvaukseksi kaupungilla jutun vuoksi täällä ollaista kustanauksista, suorittamaan kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Aleksi Käpy Hä Py. Männes Peltonen B. Annberg. Johannes Pesonen. 328
Heinäkuun 11. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta nostorahalla tulleessa konkurssiasiassa, jossa ovat Vuorineuvos William Ruth ja Karhula Osakeyhtiö, Kymin pitäjästä, Kuopion kaupungissa asuvan Asioitsijan Kristian Jurvan konkurssiin luovutetun pesän velkopna, hakijoina, sekä saman konkussipesan vilkoja Asianajotoimisto Castrén 1o Snellman. Helsingin kaupungista, saapuville tulleena ynnä Kristian turva ja hänen konkussipesansa muut velkojat poisjaaneina vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, 11. päivänä Heinäkuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensa esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Kuopion kaupungin Raastuvanoikeus Kristian Jurvan hakemuksesta oli päätöksellään 6 päivältä Joulukuuta 1909 asettanut KrisLäsnä: A. K. - J. P. B. A. - Ja P. F. G. No 876 Pag. 318. R. D. 1910.
tian Jurvan konkurssitilaan on konkussin paikalletulopäivänä, 21. päivånä Helmikuuta 1910, paitsi muita velkoja, Karhula Osakeyhtiö vaatinut konkussipesan varoista yhtiölle tuomittavaksi: viisituhatta kolmesataa viisikymmentä markkaa kuusikymmentä penniä vii den prosentin korolla 23 päivästä Lokakuuta 1905 Hollolan, Nastolan ja Kärkölän pitäjäin käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeuden 21 päivänä Marliskuuta 1906 julistaman päätöksen: nojalla; tuhat kahdeksansataa neljä kymmentäyhdeksän markkaa kaksi kymmentä penniä samallaisine korkoineen 23 päivästä Maaliskuuta 1905 sekä tuomittuja kuluja alioikeu dessa sataviisikymmentä markkaa. Keisarillisen Turun Hovioikeuden 15 päivänä Marraskuuta 1909 antaman tuomion perusteella; sekä kaksi kymmentä markkaa kahdeksankymmentä penniä mainitun Hovioikeuden tuomion lunastuksena Asiassa sen jälkeen 4. päivänä Huhtikuuta 1910 toimitetussa toisessa esiinhuudossa ovat Karhula Osakeyhtiö ja Kuorineuvos Ruth Raastuvan oikeuteen jätetyissä kirjelmissä ilmoitta neet, että Karhula Osakeyhtiö oli 10 päivänä Maaliskuuta 1910 siirtänyt edellämainitut konkursissa valvomansa saamiset Kuorineuvos Ruthille, minkä ohessa Vuorineuvos Reeth on anonut että samat saamiset tuomittaisiin hänelle maksettaviksi sekä että hänet oikeutettaisiin kuittaamaan niillä velkaansa Kristian Jurvalle, jolle Kuori neuvos Ruth Keisarillisen Wiipurin Hovioikeuden 18 päivänä Syyskuuta 1909 antamalla tuomiolla oli velvoitettu maksamaan 11,267 markkaa 26 penniä viiden prosentin korolla 12 päivästä Lokakuuta 1905 sekä oikeudenkäyntikuluja 2000 markkaa, mikä tuomio oli saatettu Keisarillisen Majesteetin tutkittavaksi. Kristian Jurvan ja erään hänen velkojansa vastustettua Kuorineuvos Ruthin kerrottua anomusta, on Raastuvanoikeus 6 päivänä Kesäkuuta 1910 julistamallaan tuomiolla 330
määrännyt konkussipesän varoista Vuorineuvos Ruthille maksettaviksi ne edellämainitut rahamäärät, mitkä Karhula Osakeyhtiö oli konkurssissa valvonut, ja oikeuttanut Kuorineuvos Ruthin käyttämään täman saatavansa kuittaukseksi sitä rahamaaraa vastaan, jonka Kristian Jurva ehkä jäisi lopullisesti sanotussa Keisarillisen Majes teetin tutkittavaksi saatetussa riitajutussa Vuorineuvos Ruthilta saamaan Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Asian ajotoimisto Castrén & Snellman ynnä eräät muut konkurssipesän velkojat olivat vetoamalla saattaneet jutun on tuomiossa 14 päivänä Lokakuuta 1910. antanut lausuntonsa asiasta; ja koskei Vuorinenoos Ruth, jolle vasta konkurssin alkamisen jälkeen oli siirretty hänelle konkussipesän varoista tuomitut rahaerat, ollut oikeutettu käyttämään mainittuja rahoeriä Kristian Jurvalle olleen velkansa kuittaamiseksi, on Hovioikeus hyljännyt Raastuvanoikeuden Korineuvos Ruthille myöntämän kuittausoikeuden. Hovioikeuden päätökseen ovat Kuorineuvos Ruth ja Karhula Osakeyhtiö hakeneet muutosta perustelmalla, johon Asianajotoimisto Castrén & Snellman on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut vos Ruth ja Karhula Osakeyhtiö ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden edellämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kuorineuvos Ruth ja Karhula Osakeyhtiö suorittamaan Asianajotoimistolle Castrén & nellmanille korvaukseksi sillä jutun vuoksi täällä olleista kustannuksista kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Aleksi Käpy. Marnes Peltonen. R. Amberg. Johannes Pesonen, Filip Grönvall tämän jutun ja katsoo etteivät Wuorineu331
Heinäkuun 17. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullees sa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Wiipurin kaupungissa asuvat Käpteeni Dmitri Ivanovitsek Markovets ja hänen vaimonsa Helena Andrajerna Markovets ovat hakijoina sekä Ravintoloitsijan Osear Wahlbergin konkurssipesän toimitsijamies, niinikään Viipurissa asava Varatuomari Edvard Hallfors saapuville tulleena, mutta sanotun konkussipesän toinen toimit sijamies Kauppias Georg Taht, samasta kaupungista, poisjääneenii, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 17. päivänä Heinäkuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Wiipurin kaupungin Raastuvan oikeudessa ovat Smitri ja Helena Markovetz. Ravintoloitsija Wahlbergin konläsnä: A. K. Wit - J. P. B. / E. Th. 332 No 925. Pag 13. R. D. 1911.
kursoipesän toimitsijamiehille Saratuomari Hällforsille ja Kauppias Tahtille toimitetun haasteen nojalla, lausuneet ostaneensa 14. päivänä Joulukuuta 1908 tehdyllä kauppakirjalla 24,000 markan hinnalla" Salmela nimisen palstatilan R.No 2:15 Viipurin pitäjän Nikoskelan kylässä sekä kaikki sanotulla palstatilalla olevat hyvila-, ulkohuone- ja muut rakennukset sanotun konkurssipesän silloiselta hallinnolta, jonka puolesta Ravintoloitsija Wahlberg oli kaupan tekotilaisuudessa vakuuttanut, että myytyyn palstatilaan kuului koko sanottua palstatilaa ympäräivän aitauksen sisässä oleva maa-alue Mutta kun palstatilalla sittemmin 15. päivänä Heinäkuuta 1909. toimite tussa katselmuksessa olikin käynyt ilmi, että aitauksen sisällä olevasta maasta 5,576. neliömetriä kuului Kaupriaille J. Hallenbergille ja Sergei Moskoinille ja että ulkohuonerakennus, jossa oli kaksi asuinhuonetta, tälli sekä vannu-ja halkovaja, oli osaksi sanotulla vieraalla maalla ja mainittu ulkohuonerakennus sen vuoksi, samoin kuin ulkohuoneelle johtava tiekin, oli siirrettävä, ulkohuone palstatilan oikeiden rajojen sisapuolelle sekä tie siihen raikkaan, jossa jääkellari oli ja jos ta paikasta siis jääkettäri oli poismuutettava, jota paitsi palstatilalla löytyvät aimahuone ja pesutupa ynnä Dmitri ja Helena Markovetzin rakennettavana olevan pienemmän hwilarakennuksen kivijalka, jotka kaikki olivat liian lähellä rajaa olivat myöskin siirrettävät nykyisiltä paikoiltaan, ovat Dmitri ja Helena Markovets vaatineet, että Ravintoloit sija Wahlbergin konkurssipesä velvoitettaisiin heille suorittamaan korvaukseksi 5,896. neliömetristä maata, 60. pennin jälkeen neliömetriltä, 3,477. mark kan 60. penniä, ulkohuonerakennecksen siirtämisestä 3000. markkaa, uuden tien tekemisestä 50. markkaa, jääkella rin uudestaan rakentamisesta 1,200. markkaa sekii uimahuoneen, pesutuvun ja kivijalan siirtämisestä yhteen333 ran kylässä
sä 1,450. markkaa eli siis kaikkiaan 9,177. markkaa 60. penniä korkoineen, minkä ohessa Dmitri ja Helena Markovetz ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Asiasta kuulustettuna, on Varatuomari Hällfors Ravintoloitsija Wihlberg in konkurssipesiin puolesta vastusta nut kannetta; minkä jälkeen Raasta vanoikeus on 17 päivänä Helmikuuta 1910. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla, hyljäten Dmitri ja Helena Markovetzini muut vaatimukset, velvoittanut, Varatuomari till forsin ja Kauppias Tähtin Ravintoloitsija Wahlbergin konkurssipesiin varoista maksamaan Dmitri ja Helena Markovet sille korvaukseksi ulkohuonera kennuksen siirtämisestä toiseen paikkaan kolmetuhatta markkaa, uuden tien tekemisestä viisi kymmentä markkaa ja jääkettarin uudestaan rakentamisesta tuhat kaksisataa markkaa eli siis yhteensä neljätuhatta kaksisataa viisikymmentii markkaa sekä sitä, paitse oikeudenkäyntikustannusten korvaukseksi sata viisikymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Dmitri ja Helena Markovets että Varatuomari Källfors olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 10. päivänä Marraskuuta 1910. katsonut, ettei asiassa oltu näytetty, että Dmitri ja Helena Markovetsia olisi puheenalaisessa kaupantekotilaisuudessa erehdytetty myydyn palstan rajoista, minkä vuoksi Hovioikeus, kumoten Ruistuvanoikeuden päätöksen on kyljännyt Dmitri ja Helena Markovetsin jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomiooon ovat 2mit ri ja Helena Markovets anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Varatuomari Hällsors on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Dmitri ja Helena Markovets edelleen ovat pysyneet kaupassaan eivatka he niin ollen lain mukaan ole oikeutettuja Ravintoloitsija Wahlbergin konkurssipesältä saamaan mitään korvausta sen perusteella että osa 334
palstatilan aitauksessa olloista alueesta sittemmin on havaittu kuuluvan kolmannelle henkilölle, katsoo Keisurillinen Senaatti, etteivät Dmitri ja Hele ja Markovet ole esiintuoneet syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Kovioikeus on jutussa johtunut ja jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Dmitri ja Helena Markovets viidellä kymmenellä markalla korvaamaan Varatuomari Källforsille hänellä jutun vuoksi täällä olleet kustannuk set. Tätä kaikki asianomaiset noudattakort. Keisarillinen Suomen Senaatti: Aleksi Kapp. Waller Andersin. Aleksi Käpp. Wallden Andersin. Johannes Pesonen B. Anneberg E. Thesleff. Den 17 Juli 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt ravisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål angående tvist om intecknings giltighet, emellan Aktiebolaget Axel Wiklund, med hemort i Åbo stad sökande, samt Vicehäradshöfdingen Herman Fagerlund, jämsäl från sagda stad, i egenskap af sysslo man i Gäsmästaren Johan Mauritz Rambergs till konkurs upplåtna bo, svarande: gifven uti Justitiedskat tamentet, den 17 Juli 1811 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föndra gas och af dem inhämtat följande: Sedan Vicehäradshöfdingen Fagerlund, i sin omförmälda egenskap, å inställelsedagen i Byggmästaren Axel Walenius Tahtunens och dennes hustru Emilia Emorentta Fabtinens vid RädstufvuNärv: A. K. J. P. B. A. J: P. 335 No 926 Pag M. RD prt No 9. Korpesalmen kylässä