Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ja ylimääräisiä päivätyöksiä heinänteen ja elonteikuun aikana, kaksi täysikasvuista ja yksi nuorempi renki sekä kaksi piikaa, kuin myöskin että Amanda Juhontytär hallintoaikanaan, jolloin hänellä tosin ei ollut alituista ralvelusväkiä muuta kuin yksi renki ja yksi piika, oli neljän alaikäisen lapsensa ja palkkäväen arulla hoilanut Räkivekäran talonpuoliskoa hyvin, jonka tähden Kihlakunnanoikeus on havainnut Amanda Juhontyttären oikeutetuksi tilien menopuolelle ottamaan vuosittain kolmen rengin ja kahden pian palkan ja elatuksen, laskettuna yhdelle rengille ensimmäiseltä vuodelta viideksisadaksi markaksi ja kolmelta jälkimmäiseltä vuodelta kultakin neljäksisadaksi viideksikymmeneksi markaksi, toiselle rengille kolmeksisadaksi viideksikymmeneksi markaksi jokaiselta vuodelta ja nuoremmälle rengille kolmeksisadaksi markaksi niinikään joka vuodelta sekä piiville, toiselle kahdeksisadaksi viideksikymmeneksi markaksi ja toiselle kahdeksisadaksi markaksi vuoteensa, minkä ohessa Kihlakunnanoikeus on harkinnut että Amanda Juhontytär de emännyydestään riittävästi kovattu kolmellasadallakymmenellä markalla vuodessa. jonka määrän hän siis oli oikeutettu ettamaan kunkin vuositilin menopuolelle. Mutta koskii Amanda Juhontytär ollut voinut näyttää, että hän Mäkivekäran tilan peltoihin oli kylvänyt enemmän kuin neljäkymmen: ta leiviskää luugauhoja kunakin vuosista 1891, 1892 ja 1895, niin on hänelle myönnetty oikeus jokaiseen kolmen viimeisen tilivuoden tiliin ottaa ainoastaan sanottu määrä luujanhoja tiloissa mainitun hinnan yhden markan viidenkymmenen pennin jälkeen leiviskältä; ja koska moitteenalaiset tilit siis olivat havaitut virheellisiksi, on Amanda Juhontytär, samalla kun hän oikeutettiin tiliin menopuolelle hyväksensä lastamaan 1890-1893 vuoden tilissä kaurasiemenien hinnassa löytyvä laskuvirke sata markkaa kuin myös ne sata yhdeksänkymmen82.
tä markkaa kuusikymmentä penniä, jotka olivat tuomitut Amanda Juhontyttärelle korvaukseksi hänen miesväinajansa jälkeen tilalla tehdyistä viljelyksistä, velvoitettu kolmen kuukauden kuluessa, lukien Kihlakunnanoikeuden päätöksen julistamisesta, Amanda Juhontyttärelle siinä tarkoituksessa määrätyn kahdensadan markan saken uhalla jättämään Juho Räyhtiölle ja Vilhelmi Uusisyyringille uudet Riklakunnanoikeuden määräysten mukaan oikaistut teht. Mäkivikäran tilan hallinnosta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Amanda Juhontytär on vetoamalla saattanut jutun, on Kesäkuun 16 päivänä 1897 antamassaan tuomiossa katsonut, että Amanda Juhontytär joka ei ollut tarkemmin ilmoittanut mitä eri kuluja, jotka hänettä maitotaloutta varten Mäkivikärän tilalla. li voinut olla, ollut esittänyt syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden vedenalaista päätöstä, jonka varaan asia siis on saanut jäädä kuitenkin niin että se kolmen kuukauden aika, jossa Amanda Juhontyttären Kihlakunnan oikeuden määrämän sakon uhalla tuli Juho Häyhtiölle ja Vilhelmi Uusisyyringille antaa uudet tilit Mäkivekäran tilan hallinnosta, on julistettu luettaväksi siitä päivästä, jolloin Hovioikeuden tuomio annettiin. Hovioikeuden tuomioon on Amanda Juhontytär alamaisesti anonut muutosta perustelmalla, johon Juho Häyhtio ja Wilhelmi Uusisyyinki ovat määrätyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, että etman da Juhontytär ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi, kuitenkin siten että Amanda Juhontyttären tulee tuomioistuimien hänelle määräämän sakon uhalla Juho Häyhtiölle ja Wilhelmi Uusisyyringille jättää mainitut uudet tilit ennen Kesäkuun 1 päivää 1901. Sen ohessa velvoitetaan Amanda Juhontytär seitsemälläkymmenelläviidellä
markalla palkitsemaan Juho Häyhtion ja Wilhelmi Uusisyyringen täällä kertyneet kulungit. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestetin Koskeassa Timissä, Hänen Suomen Senaattinsa. A. af Nyborg. E. Johnsson. J. Wåred. Dan Honun, J. E. Heikeud. Lars Homin, J. Wåred. Dan Honun, Axel Charpenties Tammikuun 21. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaallinsa tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tullessa jutussa, jossa Vuokraaja Kustaa Ahlqvist, Lemun yksinäisestä säteristä Pernion pitäjässä, on hakijana ja Talollinen Juho Aukusti Kavander, saman pitäjän Nokon yksinäiseltä tilalta, vastaajana, ja joka juttu koskee saatavaa: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Tammikuun 21. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Juho Aukusti Kavander Turun ja Porin läänin Kuvernöörille annetussa kirjelmassä oli anonut, että koska Kavander, joka yhteisesti Kustaa Ahlqvistin ja tämän veljen entisen Talollisen Aukusti Reinhold Ahlqvistin kanssa, kukin omasta ja toistensa puolesta, oli mennyt omavelkaiseen takaukseen entiselle Maanvilje själle Kustaa Emil Himmelroosille, UskeSäsnä: A af N. Ef - J. H. L. K. A. C. 31o 47. Såg 176. R2 1899.
lan pitäjän Weitakkalan kartanosta, Salon Säästöpankista velkakirjaa vastaan Tammikuun 18. päivältä 1895. annetusta 3000. markan lainasta korkoineen, oli ollut pakoitettu Helmikuun 22. päivänä 1897. sanottuun säästöhankkiin maksamaan mainitun lainan ynnä silloin suorittamatta olleen koron, yhteensä 3023. markkaa 33. penniä, Kustaa ja Aukusti Reinhold Ahlqvist velvoitettaisiin Juho Aukusti Kavanderille korvaamaan mitä Kavander oli puheenalaisesta lainasta yli oman osuutensa suorittanut eli siis kumpikin hänelle maksamaan 107. markkaa 77. penniä paitsi korkoa ja lainhakukunkien palkkiota, niin oli Kuvernööri, kuultuaan Kustaa ja Aukusti Reinhold Ahlovistia asiassa, Huhtikuun 1. päivänä 1897. antamassaan päätöksessä velvoittanut Aukusti Reinhold Ahlqvisten Juho Aukusti, Käranderille suorittamaan vaaditut köfmarkkaa 77. penniä kasvineen ja lainhakukustannuspalkkuineen, mutta siihen nähden että Kustaa Ahlqvist selityksessään oli kieltänyt kirjoittaneen sa nimensä kysymyksessä olevan takaassitoumuksen alle lykännyt asian mitä se Kustaa Ahlqvistia koski asianomaiseen tuomioistuineen. Tämän johdosta on Juho Aukusti Kavander haastattanut Kustaa Ahlqvistin Pernion pitäjän käräjjäkunnan 1898. vuoden talvikäräjiin sekä Kihlakunnanoikeudessa toistanut edelläkerrotun hakunsa Kustaa Ahlqvistia vastaan siten, että kosk´ii Aukusti Reinhold Ahlqvistilla hänen luonaan tapahtuneessa ulosottogrityksessä ollut löytynyt mitään varoja Kuvernöörin päätöksen suorittamiseen Kustaa Ahlqvist och voitettaisiin kysymyksessä olevan takuussi, toumuksensa nojalla Juho Aukusti Kavan derille maksamaan puolet siitä mitä Kavanderin oli täytynyt Kustaa Emil Himmelroosin puolesta Salon Säästöpankkiin suorittaa elikkä siis 151. markkaa 66. penniä viiden prosentin vuotuisella korolla edelläsanotusta Helmikuun 22. päivästä 1897., jota paitsi Juho Aukusti Kavanderon pyytänyt korvausta kustannuksistaan niin hyvin Kuvernöörinvirastossa kuin Kihlakunnanoikeudessakin Kanteesta kuultuna on Kustaa Ahlqvist 35
yhä kieltänyt sitoutuneensa takaukseen puheenaolevasta lainasta sekä sen vuoksi anonut kanteen kumoamista ja että hänelle tuomittaisiin palkkiota oikeudenkäyntikuluistaan, minkä ohessa Kustaa Ahlqvist on väittänyt, ett'ei Juho Aukusti Kavander ollut antanut Kustaa Ahlqvistille osaa Kuvernöörin yllämäine tusta päätöksestä, jonka tähden ja kunsanottu päätös siis ei ollut voittanut lain voimaa Kustaa Ahlqvistia vastaan Kustaa Ahlqvist on pitänyt, kanteen liika aikasin nostettuna. Kihlakunnanoikeuden eripäätöksessä Syyskuun 13. päivältä 1898. hyljättyä tämän väitteen on Kustaa Ahlqvist vielä lisäksi huomauttanut, ettei hän missään tapauksessa ollut velvollinen suorittamaan enempää kuin kolmatta osaa Juho Aukusti Kavanderin Salon Säästöpankkiin maksamasta rahamäärästä, koska Kavander oli laiminlyönyt saattaa takavarikkeen Talollisen Kaarle Kaarlosen takana olleita Aukusti Reinhold Ahlqvistille kuuluvia rahoja ja tältä siten ei oltu voita mitään ulossaada. Kun Juho Aukusti Kavander oli vaatinut Kustaa Ahlqvistille rangaistusta siitä että Kustaa Ahlqvist vastoin parempaa tietoansa oli kieltänyt allekirjoituksensa, on Kihlakunnanoikeus, jossa todistajain kuulustelu asiassa on tapahtunut, yllämainittuna Syyskuun 13. päivänä 1898. julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen että Kustaa Ahlqvist oli Juho Kustaa Kavanderin ja Aukusti Reinhold Ahlqvistin kanssa sitoutunut ominaistakaukseen Kustaa Emil Rimmelroosen puheenaolevan kolmentuhannen markan suuruisen lainan ynnä sille määrätyn koron maksamisesta ja että Juho Aukusti Kavander oli tuon lainan korkoineen yhteensä kolmellatuhannella kahdellakymmenelläkolmella markalla kolmellakymmenelläkolmella pennillä Salon Säästöpankkiin suorittanut, minkä vuoksi ja koska myöskin selvitetty oli että Aukusti Reinhold Ahlqvist, illa, joka Turun ja Porin läänin Kuvernöörin Huhtikuun 1. päivänä 1897. antanan päätöksen kautta oli velvoitettu maksamaan osuutensa kysymyksessä olevasta 36
takaussummasta tuhannella seitsemällä markalla seitsemällä kymmenelläseitsemällä pennillä, ei ollut löytynyt varoja sanotun makseen suorittamiseen, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Kustaa Ahlqvistin kuittia vastaan heti Juho Aukusti Kavanderille suorittamaan puolen siitä mitä Kavander takausmiehenä sanotusta velasta oli maksanut eli tuhat viisisataa yksitoista markkaa kuusikymmentäkuusi penniä viiden prosentin vuotuisella korolla Helmikuun 1. päivästä 1898., jolloin juttu Kihlakunnan oikeudessa oli vireille pantu, kunnes täydellinen suoritus tapahtuu, ja on Kihlakunnanoikeus, koska Kustaa Ahlqvist vastoin parempaa tietoänsä oli kieltänyt allekirjoittaneensa kysymyksenalaisen täkaussitoumuksen, rikoslain 38. luvun 7. SS: än nojalla, tuominnut Kustaa Ahlqvistin velamaan sakkoa, kolmesataa markkaa jola paitsi Kustaa Ahlqvist on velvoitettu palkitsemaan Juho Aukusti Ravanderille hänen kulunkinsa asiassa Kuvernöörinvirastossa neljälläkymmenellä markalla ja Kihlakunnanoikeudessa sadalla markalla eli siis kaikkiaan sadalla neljälläkymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Ahlqvist on veteamalla saattanut jutun anoen samalla muutosta myöskin edellä kerrottuun väitepäätökseen, on tuomiolla Kesäkuun 13. päivältä 1899 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden puheenalaisten vältepäätöksen ja lopullisen pääiöksen varaan, minkä ohessa Kustaa Ahlqvist on velvoitettu kuudellakymmenelläviidellä markalla suorittamaan Juho Aukusti Kavanderille hänen jutussa Hovioikeudessa kärsimänsä kulungit. Hovioikeuden tuomioon on Kustaa Ahlqvist joka jo Hovioikeudessa on pannut takauksen hänelle Kihlakunnanoikeudessa tuomitusta sakosta, alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Aukusti Kavander on määrätyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tämän asian tutkinut ja katsoo, ettäi Kustaa Ahlqvist ole esiintuonut syytä muuttaa Hopoikeuden ylempänä mainittua tuomiota, 37.
joka siis jää pysyväksi, minkä ohessa Kustaa Ahlqvist velvoitetaan Juho Aukusti Kavanderille hänen täällä kärsimiensä kulujen korvaukseksi suorittamaan yhdeksänkymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa A. af Nyborg. J; Wiekel. E. Johansson. Lars Homén Axel Marpentie Den 22 Januari 1901. 1 Hans Kejserliga Majestäts Hoga NämnDess Senats för Finland dom uti ett på nedsatt reverskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Bonlen Anders Johan Andersson Söderström och Bondeenkan Hedvig Amanda lia Andersdotter Markström, hvar lera från Gammelgård by i Esbo socken, gemensamt sökande, samt Landt hushållaren Rudolf Adolf Tockenberg jemväl från sagda by såsom målsmanför sin hustru Ida Wilhelmina Söder ström, svarande, angående bättre rätt till arf: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departement, i Helsingfors, den 22 Januari 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt numera är i fråga, inhemtal följande: Efter det Bonden Karl Gerhard Söder ström, från ofvannämnda Gammelgård by, den 26. Juni 1897. afledit hafva Anders Johan Södersbom och Hedvig Amalia Mark ström, på stämning å hans efterlemnade Qd. A. af N. E. J. Bål - L. H. RNo 61 Pag. 190. R. D, 1879.
enka Ida Wilhelmina Södersström och tillförordnade förmyndaren för hennes min deråriga dotter Anna Lovisa, Bonden Edvard Åberg, jemväl från mersagda by, inför Häradsrätten i Esbo sockens tingslag den 4. påföljande December anfört, hurusom Ida Wilhelmina Söderström, hvilken den 24. September 1896. sammanvigts till äktenskap med Karl Gerhard Söderström, redan den 17. November samma år framfödt sin nyssbemälda dotter, men att denna icke varit aflad af Karl Gerhard Söderström, hvilken vid tiden för Anna Lovisas aflelse icke ens sammanträffat med Ida Wilhelmina Söderström, hvar före och då vid sådant förhållande Anders Johan Söderström och Hedvig Amalia Markström, såsom Karl Gerhard Söderströms aflidne faders syskon, vore dennes närmaste arfvingar, Anders Johan Söderström och Hedvig Amalia Mankström yrkat Ida Wilhelmina Söderströms och Edvard Åbergs förplig tande att till Anders Johan Toiler ströms och Hedvig Amalia Manketröms fria förfogande afträda dem i arf efter Karl Gerhard Söderström tillkommande ej mindre Nypers eller Kapral hemman i Gammelgård by än hälften af den af lidnes efterlemnade lösa egendom. Sedan Ida Wilhelmina Söderström och Edvard Åberg afgifvit svaromål, hvari de på anförda skäl emotsett förkastande af käromålet, samt Edvard Åberg, efter det Anna Lovisa Söderström den 15. Februari 1898 aflidit, skiljts från målet, har Häradsrätten, hvarest parterne å ömse sidor äfven gjort anspråk på ersättning för sina umgälder i rättegången, medelst den 22. Juni 1898. afkunnadt utslag utlätit sig i målet, att alldenstund Karl Gerhard Söderström såväl förr än han i lifstiden ingått äktenskap med Ida Wilhelmina Söderström som äfven vid förbemälda Anna Lovisa Söderströms sedelse erkänt denna såsom sitt barn fordenskull och då Anders Johan Söderström och Hedvig Amalia Mankströms cke förmält utreda, att Karl Gerhard Söderström och Ida Wilhelmina Söderström icke kunnat träffas under den tid samma barn blifvit afladt, har Hä39
radsrätten förkastat käromålet såsom ostyrkt, men i anseende till sakens beskaffenhet qvittat rättegångskostnaderna parterna emellan. Hofrätten, under hvars pröfning Anders Johan Söderström och Hedvig Amalia Markström i vadeväg dragit målet, har medelst dom den 30. Juni 1899. gillat det slut, hvari Häradsrätten genom det motvädjade utslaget stannat. Uti Hofrättens dom hafva Anders Johan Söderström och Hedvig Amalia Mankström gemensamt i underdång het sökt ändring, medelst ingifven de duktion, den Landthushållaren Rudolf Adolf Sockenberg, med hvilken Ida Wilhelmina Söderström numera ingått äktenskap, för egen del och såsom måls man för sin bemälda hustru i behörig ordning bemött. Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och pröfvar rättvist på de af Häradsrätten anförda skäl låta förblifva vid det slut, hvari domstolarne i saken stannat; hvar hos Anders Johan Söderström och Hedvig Amalia Markström ålägges att gemen samt godtgöra Rudolf Adolf Sockenberg för hans härstädes hafda kostnader i målet med sjuttiofem mark. Ort allesom vederbor, till underdånig efterrättelse lander 1 Hans Kejserliga Majestäts Hijo NamnDess Senat för Finland: A. af Nyborg. 1 Wieinet. E. Johansson Lars Hamen. Axel Charpentie
Tammikuun 22 päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Timessä Hänen Suomen Senaattinsa tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa nostojutussa, jossa Kuopion kaupungista kotoisin olleen Varanimismiehen Adam Fribergvainajan veljenlap set Itsellisentytär Katri Friberg ja Kylänloppulainen Adam Friberg, Maaningan pitäjästä, sekä Työmies August Friberg, Ruo pion kaupungista, ynnä näitten velivainajan lapset Wilhelm, Sylvester ja Gustaf Friberg, sanotusta pitäjästä, sekä Maria Lovisa ja Abel Friberg ynnä Maria Lovisa Fribergin mies Maalari Simo Hämäläinen, Kuopion kaupungista, ovat hakijoina, sekä useinsänetun kaupungin. Aahatoimikamari, tulematta jäänee nä vastaajana, ja joka juttu koskee testamentin meittimista: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissa, Tammi Läsnä: taf T. E; J.  J. E. H. L. H No 62 Tåg. 208. R. 3. 189.
kuun 22 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut tietää seuraavaa: Kuopion Rahatoimikamarille toimitetun haasteen nojalla ovat KatieFroberg ja hänen asiakumppaninsa sanotun kaupungin Maastuvanoikeudessa lausunut, että Varanimismies Friberg ja hänen vaimonsa Kristina Proberg 13 päivänä Kesäkuuta 1863 olivät keskinäisessä testamentissa säätaneet, että toisen heistä kuoltua jälelle jääpä saisi elinajakseen hallita koko heidän pesuutensa jakamattomana, mutta että sama pesuus toisenkin heistä kuoltua oli lain mukaajaettava heidän perillistensä kesken Kun Kristina Friberg kuitenkin tasta huolimatta 15 päivänä Marras kuuta 1894 tehdyssä kirjallisessa lestamentissa oli määrännyt, että mainittu pesuus, joka Varanimismies Fröbergin kuoltua vuonna 1872 ylempänä sanotun keskinäisen testamenttin nojalla oli jäänyt Kristina Fribergin hallittavaksi, eli lankeava Ruopion kaupungille sekä Kuopion kanpungin Rahatoimikamari Kristina Irobergin vuonna 1897 tapahtuneen kuoleman jälkeen myöskin oli tämän Kristina Fribergin yksityistestamentin valvonut, ovat Katri Friberg ja hänen asiakumppaninsa Varanimismies Probergin likimäisinä perillisenä vaatineet, että edelläkerrottu yksityistestämentti kumottaisiin sikäli kuin se loukkasi Katri Fribergin ja hänen asiakumppaniensa oikeutta. Sittenkuin Kuopion kaupungin Kahatoimikamaria oli asiassa kuulustettu, on Raastuvanoikeus Joulukuun 19 päivänä 1898 julistanut päätöksen jutussa; ja koska Varanimismies Kobergin ja Kristina Fribergin Kesäkuun 13 päivänä 1863 tekemä testamentti selvin sanoin sääsi, että aviopuolisoista Friberg se, joka toisen kuoltua jäisi elämään, saisi heidän yhteisen pesuutensa ei ainoastaan ja kamattomana hoitaa, vaan myöskin 42
miehensa mukaan täydellä omistusoikeudella käyttää sekä, että jos eloon jäänyt ei olisi pesuudesta eläessään mitäänn määräyksiä tehnyt, se, hänen kuoltuaan, lankiisi heidän perillisillensä lainmukaan jaettavaksi, eikä ollut toteutettu että mainittu testamentti olisi toisin ymmärrettävä, sentähden ja kiinKristina Thöberg, joka oli miehensä jälkeen eloon jäänyt, niin muodoin ja siihenkin nähden ett'ei hänellä ollut rintaperillisiä, 5.sta 17 luvun 5 SS:n mukaan, semmoisena kuin tämä lainpaikka on asetuksessa ja selityksessa Elokuun 19 päivältä 1762, oli ollut oikeutettu testamenttinsa kautta Marraskuun 15 päivältä 1894 tekemään määräyksiä koko pesuudestaan, on Raastuvanoikeus hyljännyt kanteen perusteettomana. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi. Antti Freberg ja hänen asiakumppaninsa ovat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla Heinäkuun 29 päivältä 1874 koska Kristina Treberg Maastuvan. oikeuden mainitsemillä perusteilla ei ollut estetty, miehensä kuoltua, tekemästa uutta testamenttia myöskin siitä osasta pesuudesta, joka oli Kristina Fröbergille langennut edelläkerrotun keskinäisen testamentin nojalla, jättänyt asian Raastuvanoikeuden edellämainitun päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Katri Freberg ja hänen ylempänä mainitut asiakumppaninsa alamaisesti anoneet muutesta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettivät Katri Iroberg ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeulen ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudat takoot. Keisarillisen Majesteetin. Korkeassa Simissä, Hänen Suomen Senaallensa. a. af Nyberg J. Ekerkel. 43
Tammikuun 24. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteelin Korkeassa Nimessä, "Känen Suomen Senaattinsa tuomio nostor rahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, metsänkauppojen mitättömiksi julistamista koskevassa jutussa, jossa Nimituomari Frans Albert Pehkonen, Nikolainkaupungista, on hakijana, sekä Kauppahuone Oulun kaupungissa J. W. Snellman G:son ja Kemin kaupungissa oleva Puutavara osakeyhtiö Kemi, ynnä Talokkaanleski Anna Maria Mikkasaari, Talokkaat Juho Aappo ja Matti Matinpojat Miekkasaari Talokkaantytär Maria Eriika Matintylär Mikkasaari sekä Talokkaanvaimo Ruta Leena Matintytär Mäntyjärvi ja tämän mies Talokas Aukusti Mäntyjärvi, kuolleen Talokkaan Matti Matinpoika Miekkasaaren eli Täkkisen oikeuden omistajina, entinen Talokas Antti botaniemi ja hänen poikansa Talokkaut Antti ja Oskari Antinpojat Sotaniemi, Eläkemies Matti Kylmaniemi eli Mursu, niin hyvin omasta puolestaan kuin alaikäisen poikansa Alfred Matinpoika Kylmaniemen helSäsnä: H. B - E. F. A. K - E A. ch Enoff. No 66 Pag 17. R2. 1899.
hojana, sekä hänen täysiikäiset poikansa Talokkaat Frans Oskari ja Pekka Matinpojat Kylmaniemi, Talokas Matti Lehtiniemi eli Mursu, entinen Talokas Sippa Särkisääri ja hänen poikansa Talokkaat Erland ja Matti Sipanpojat Särkisaari, Talokkaat Heikki Oiva eli Jungisko, Matti Heikinpoika Hämeenniemi, Aappo Ruokamo eli Hämeenniemi, Herman mi Ruokamo eli Ylimokamo, Juho Juhonpoika Ruokamo eli Ylimokamo Pekka Matinpoika Alaruokamo, Matti Juhonpoika Ojaniemi eli Ojala, Sippa Antinpoika Laulaja eli Mursu, Matti Mouruniemi eli Luokka nen ja Aappo Paloniemi eli Takkinen ynnä entinen Talokas Juho Pekka Wanhala ja hänen poikan sa Talokkaat Matti Aukusti ja Aaron Fredrik Wanhala, kaikki Kuusamon pitäjän Posion kylästä, sekä Talokas Juho Aappo Aikio, Kemijärven pitäjän Isostäkylästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Tammikuun 24. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kauppahuone J. W. Snellman S.sonille ja Puutavaraosakeyhtiö Kemille sekä Anna Maria Miekkasaarelle ja hänen yllämainituille asiakumppanailleen toimitettujen kirjallisten haasteiden nojalla on Nimituomari Pehkonen Kuusamon pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa kertonut, että sittenkuin Huhtikuun 5. päivänä 1879. annetussa julistuksessa Kuusamon, Kemijärven ja Kuolajärveen pitäjäläisten kanssa tehtyjen knihtikontrahtien muuttamisesta oli tilanhaltijoille sanottujen pitäjäin jokaisessa jakokunnassa myönnetty, kohta Kruununlickamaitten väliaikaisen pyykityksen tapahdut tua, jakokunnalle tulevaan metsämaa ran sellainen käytäntöoikeus sekä kototarpeiden että myymisen suhteen, kuin osallisilla jakamattomassa maassa lain ja asetusten mukaan oli, niin oli väliai45