Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Isaken hördt, har Finska Angfar tygs Aktiebolaget anmärkt, att delegare ne i Sjöassuransföreningen vid förberör da bolagsstämma beslutit, att samman draget af räkenskaperna för hvarje oktroj skulle jämte Direktionens förslag till utskrifning af förlusten granskas af särskildt utredde reverser innan slik ut skrifning vidtage, hvarför och då Direktionens beslut om det belopp, som tordehos femtonde ektrojens delegare indrifvas, icke varit öfverlämnadt till reverseres granskning och godkännande, Finska ingfartyrs Aktiebolaget motsagt krafvet. Rådstufvurätten har medels utslag den 13 April 1904 funnit utredt vara, att Finska Angfartyrs Aktiebolaget, i egenskap af delegare uti Sjöagsuranssöreningen i Finland, jämlikt dåvarande 23 SS: i de för föreningen stadfästade stadgar medels utfärdande af aderton sänkilda såkallade grundfördförbendet ser, af hvilka sexton varit dagtecknade den 1 Augusti 1892 och de två öfriga den 23 Maj 1893, åtagit sig att såsom bedrag till betäckande af kostnaderne för föreningens verksamhet under dess fem tonde arbetsöktroj, omfattande tiden från sagde 1 Augusti 1892 till samma dag år 1895. efter trettio dagars uppsägning till Direktionen för nämnda förening inbetala sammanlagdt högst etthundra fyratiofyratusen mark, hvaraf åttatusen mark belöpt sig å enhvar af dessa förbinder; att Sjöassuransföreningen vid allmän bolagsstämma den 27 Februari 1903. bemyndigat Direktionen att på grund af delegarenes i föreningen grundfondförbindelser för femtonde oktrojen genast ndrifva samma oktrojs förlust femtio femtusen niohundra femton mark femtioen penni och tillika öfverlämnat åt Direktionen att efter pröfning fastställa del belopp, som sålunda komme att indrifvas, något högre än den bokförda förlusten, hvarvid Rådstufvurätten ansett det af omordade bolagsstam ma fattade beslutet om anordnan de af särskild reversion för granskning af de skilda oktojernas bokslut och Direktionens därå grundade förslag till utskrifning af förlust eller ut 578
delning af vinst icke hafva afsett nu ifrågakomna uttädering för femtonde oktrejen, samt att Dirextio nen, som sålunda varit berättigad att omedelbart och utan någon ytterligare revision af ofvanantydd beskaffenhet fullgöra det densamma af bolagsstämman i anförd måtte meddelade uppdraget, sedermera, för medeminart betäckande af föreningens förlust under femtonde okrojen, till utskrifning hos vederbörande delegare i föreningen fastställt ett belopp af sjuttioettusen sjuhundra nittiofem mark sextiofyra penni, utgö rande tio procent af desses ansvarig hetssummer, däraf fjortontusen fyra hundra mark belöpt sig på Finska Angfartyrs Aktiebolaget, i anseende hvartill och då bolaget jämväl förkla rat sig villigt att uti nu ifrågavarande afseende erlägga ett något högre belopp än bokslutet utvisade Rådstufvurätten funnit beläget berå fullgöra de af detsamma uti om ordade grundfondförbindelser åtagna förpliktelser samt förty ålagt Finska Angfartygs Aktiebolaget jämte Kommerserådet Krogius äfvensom under rättegången aflidne Generalmajoren af Lindfors rättsinnehafvare, Professom Gustaf Magnus Mittag - Effler och dennes hustru Signe Emilia Julia Mittag - Pester, emot hvilka talan i målet jämväl utförts, att genast emot kvitto till Direktionen utbetala, Finska Angfartygs Aktiebolaget och Fem merserådet Krogius på grund af skuldoch borgesförbindelsorna af den 1 Augusti 1892, bolaget tolftusen åttahundra mark och Kommerserådet Krogius häraf, gemensamt med bolaget eller den af dem som tillgång egde, sextusen fyrahundra mark samt Finska Angfartygs Aktiebolaget, Kommerserådet Krogius och makarne. Mellag - Lofster, enligt förbindelserna af den 23. Maj 1893. likaledes samfäldt eller i män af tillgång eller sen sexhundra mark, samtliga dessa belopp med fem procents årlig ränta från den 1 Oktober 1903. tills full betalning följde 579
Hefrätten, under hvars pröfning Finska Angfartygs Aktiebolaget i vaderag dragit målet, har genom dem den 20. December 1906. fastställt Råd stufvurättens utslag samt därhos ålagt lolaget att med sextio mark ersätta Direktionen för Sjödsmansföreningen i Finland dess hos Hofrätten i saken hafda umgälder. Uti Hopättens dom har Tinska Angfartygs Aktiebolaget anhållit om ändring medels ingifven deduk tion, som af Direktionen för Sjö asseransföreningen i Finland uti föreskrifven ordning bemätts. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt finner Finska Angfartygs Aktiebo laget icke hafva anfört skäl tilländring i Hofrättens förenämnda dom, hvarvid förty skall förblifva; och skyldigkännes Finska Angfartygs. Aktie belaget all med åttatio mark godtgöra Sjödsmansföreningen i Finland dess härstädes i målet hafda kostnader Det alle, som vederbör, till efterrättelse lån U; Juvukjelm der Kejserliga Senaten för Finland. R. A: Bode A. Henr. Inrenmall. C. J. Timgren  Paul. August. C. J. Timgren  Paul. August. Edalakijander. 580
Joulukuun 3 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta. koskevassa jutussa, jossa Pielisjärven pitäjän Win kylästä kotosen olevat Talollisenleski Auno Kärkkäinen ja oikeudenkäynnin aikana kuolleen Talollisen Heikki Heikuran vaimo Anna Suastamoinen ynnä tämän nykyinen mies Talollinen Petter Tuppurainen sekä Heikki Heikuran alaikäisten lasten holhooja Talollinen Antti Kärki ovät toisella ja sanotun pitäjän Lieksan kylässä asuva Kauppias Fredrik Hämäläinen toisella puolen vuoroin hakijoina ja vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 3 päivänä Joulukuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Pielisjärven pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus Säsnä: R. A. B. C. J.S. - C. et. - K. R. U. S. 5811 No 1414. Pag: 209. R. D. 1906.
tuno Kärkkäisen, hänen 19 päivänä Joulukuuta 1896 kuolleen miehensä Talollisen Lauri Saastamoisen ja poikainsa hänen aikaisemmasta avioliitostaan Talollisen Matti Meriläisen kanssa Eerikki, Paavo ja Lauri Meriläisen ynnä Eerikki Meriläisen vaimon Liisa Pyykösen allekirjoituksilla varustetun, 14 päiväksi Toukokuuta 1888 pälvätyn kauppakirjan sekä Eerikki. Paavo ja Lauri Meriläisen sisaren Agneta Meriläisen holhoojan Talollisen Matti Kärkkäisen, Agneeta Meriläisen puolesta, 30 päivänä Maaliskuuta 1889 laatiman luovutuskirjan nojalla, joiden välikirjain mukaan äskenmainitut henkilöt olivat myyneet koko perintötalon No 15 ylläsanotussa Wien kylässä Fredrik Hämäläiselle, oli antanut Hamäläiselle lainhuudot ja kiinnekirjan mainittuun taloon, oli Kihlakunnanoikeus, Auno Kärkkäisen ajaman kanteen johdosta, 20 päivänä Helmikuuta 1900 julistamassaan päätöksessä, jonka Wiipurin Hovioikeus tuomiolla 23 päivänä Helmikuuta 1901 oli vahvistanut, velvoittanut Fredrik Hämäläisen luovuttamaan Auno Kärkkäiselle kolmanneksen tuosta talosta Auno Kärkkäiselle kuuluvana, jättäen samalla Auno Kärkkäiselle vallan hakea Fredrik Hämäläiseltä korvausta sanotun talonkolmanneksen, tuloista siltä ajalta, jonka se oli ollut Hämäläisen hallussa, sekä Hämäläisen siitä myymistä metsäntuotteista; minkä jälkeen Keisarillinen Senaatti tuomiossa 4 päivänä Maaliskuuta 1902 oli katsovut jääneen toteennäyttämättä, että Auno Kärkkäinen oli myynyt Fredrik Hämäläiselle talonosansa, jonka tähden ja kun Fredrik Hämäläinen, siihen nähden mitä jutussa oli ilmitullut, ei ollut pidettävä vilpittömässä mielessä saaneen talonkolmannesta eikä Fredrik Hämäläinen siis voinut hyväkseen lukea laissa säädettyä vanhentumisaikaa, Keisarillinen Senaatti oli jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Oikeudet olivat johtuneet. Fredrik Heimäläiselle sen jälkeen 582
toimitetun haasteen nojalla ovat Auno Kärkkäinen ja Heikki Heikura, jolle tuno Kärkkäinen kauppakirjalla 28 päivältä Huhtikuuta 1902 oli elinkautista eläkettä vastaan luovuttanut talonosansa ynnä oikeutensa korvaukseen ylempänä sanotuista tuloista ja metsäntuotteista, Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Fredrik Hämäläinen, joka edellämäinitun 14 päiväksi Toukokuuta 1888 päivätyn väärän kauppakirjan nojalla oli vuodesta 1888 oikeudettomasti ja vilpillisessä mielessä hallinnut puheenalaista talonkolmannesta, oli vuonna 1896 myynyt talon metsän Toiminimelle Gustaf Cederberg 6o ja että toiminimi tuon kaupan nojalla oli metsästä hakkuuttanut toimitetun katselmuksen mukaan, kuuden ja puolen metrin korkeudelta maasta mitäten yli 20 sentimetrin läpimitaltaan paksuja tukkipuita vuonna 1897. 36,945, vuonna 1899. 3,251 ja vuonna 1900. 17.326 kappaletta, jolloin myös oli osaksi hakattu ja poisviety osaksi metsää kaadettaessa sortunut maahan 15:sta aina 20: sen sentimetriä paksuja tukkipuita vuonna 1897. 353, vuonna 1899. 41. ja vuotta 1900. 319. kappaletta sekä niitä pienempiä ynnä viallisia puita ensimäisenä vuonna 312., toisena vuonna 60. ja kolmantena vuonna 203. kuormaa; minkä vuoksi Auno Kärkkäinen ja Heikki Heikura ovat vaatineet, että Fredrik Hämäläinen velvoitettaisiin korvaa. maan kerrotulla metsän myynnillä ja hakkauksella Auno Kärkkäiselle kuuluvalle talonkolmannekselle oikeuttamansa vahinko sekä siis, kun ensiksimainitun laatuiset puut oli arvioitu 4 markaksi kappale, jokainen 15 stä aina 20:een sentimetun paksu puu 1. markaksi ja kuorma pienempiä ynnä viallisia puita 50 penniksi, siinä tarkoituksessa suorittamaan kolmas osa kaudetun ja sortuneen puumäärän hinnasta 77,028. markalla 81 pennillä koron kanssa, luettuna kunakin vuonna otettujen puiden arviomäärälle saman vuoden Huhtikuun 1 päivästä, sekä 936 markalla korvaamaan Anna 583
Kärkkäiselle ja Heikki Heikuralle hei dän katselmuskustannuksensa. Asiasta kuulustettuna, on Fredrik Hämäläinen vastustanut kannetta väittäen muun muassa että Fredrik Hämäläisen ja Toiminimen Gustaf vederberg & Co välinen metsänkauppa oli Fredrik Hämäläisen, Auno Kärkkäisen ja viimemainitun poikien yhteisestä sopimuksesta tehty Fredrik Hämäläisen kautta, sekä ettei puheenalaista korvausta missään tapauksessa voitaisi laskea korkeammaksi kuin kolmanneksi siitä rahasummasta, 31,500. markasta, minkä Fredrik Hämäläinen oli saanut talon metsästä, jota paitsi sanotusta korvauksesta ole vähennettävä kolmannes Auno Kärkkäisen ja hänen mainittujen poikien. sa 19 päivänä Heinäkuuta 1887 Fredrik Hämäläiselle antaman 4000 markan velkakirjan sisällyksestä. Kihlakunnanoikeus, jossa sekä Auno Kärkkäinen ja Heikki Heikura että Fredrik Hämäläinen ovat anoneet oikeudenkäyntikulunkiensa palkitsemista, on 16 päivänä Syyskuuta 1903 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Fredrik Hämäläisen maksamaan Auno Kärkkäiselle ja Heikki Heikuralle yhteisesti Auno Kärkkäiselle kuuluneesta kolmanneksesta puheenalaisen jakamattoman talon hakatuista metsäntuotteista, täysimittaisista tukkipuista markka yhdeksänkymmentäviisi penniä kappaleelta ja viidestätoista kahteenkymmeneen sentimetrin paksuista puista viisikymmentä penniä kappaleelta kuin myös muistä pienemmistä ja vahingoittuneista puista viisikymmentä penniä kuormalta, sekä siis vuodelta 1897 kaksikymmentäneljätuhatta sata kaksikymmentäviisi markkaa yksitoista penniä viiden prosentin koron kanssa 1 päivästä Huhtikuuta 1897, vuodelta 1899 kaksituhat ta sata yhdeksäntoista markkaa yhdeksänkymmentäkahdeksan penniä niinikään viiden prosentin koron kanssa. 1 päivästä Huhtikuuta 1899 ja vuodelta 1900 yksitoistatuhatta kaksisataa viisikymmentäkahdeksan markkaa 581
kahdeksankymmentäkuusi penniä samanlaisen koron kanssa 1 päivästä Huhtikuuta 1900, jota paitsi Fredrik Hämäläisen tuli suorittaa Auno Kärkkäiselle ja Heikki Heikuralle, korvaukseksi heillä asian vuoksi olleista kulungeista, tuhat kaksisataa viisikymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Fredrik Hämäläinen oli vetoamalla saattanut jutun, on 28 päivänä Heinäkuuta 1906 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi että, sittenkun Auno Kärkkäinen, joka siihen aikaan yhdessä poikiensa Eerikki Paavo ja Lauri Meriläisen sekä alaikäisen tyttärensä Agneeta Meriläisen kanssa omisti koko perintötalon No 15 Wien kylässä, 19 päivänä Heinäkuuta 1887, jolloin Auno Kärkkäinen sekä hänen mainitut på kansa ja Agneeta Meriläisen holhooja Matti Kärkkäinen olivat Fredrik Hämäläiseltä velkakirjaa vastaan lainaksi saaneet neljätuhatta markkaa kuuden prosentin korolla, puolestaan oli oikeuttanut Fredrik Hämäläisen myymään kysymyksessä olevan talon metsässä kasvavat tukkipuut ja niinmuodoin saaduista rahoista tuon velan maksuksi pidättämään neljätuhatta, markkaa ynnä karttuneen korkomää. rän, jota vastoin Fredrik Hämäläisen tuli antaa tähdesahat Auno Karkkäiselle ja hänen lapsilleen, sekä Eerikki, Paavo ja Lauri Meriläinen ynnä Matti Kärkkäinen kauppakirjalla 25 päivältä Elokuuta 1887, mikä välikirja oli ollut varustettuna myöskin Auno Kärkkäisen nimikirjoituksella ja puumerkillä, mitkä Auno Kärkkäinen kumminkin oli kieltänyt antaneensa, olivat Fredrik Hämäläiselle myyneet kaikki talon metsässä kasvavat yhdentoista ja puolen kyynärän pituudelta seitsemän ja puoli tuumaa, latvasta läpimitaten, täyttävät ja sitä paksummat pitäjä- ja kuusipuut, Fredrik Hämäläinen, joka ylempänä mainituilla kauppakirjoilla 14 päivältä Toukokuuta 1888 ja 30 päivältä Maaliskuuta 1889 oli saanut lainhuudot 585
ja kiinnekirjan koko taloon, mutta sittemmin Keisarillisen Senaaten tuomiolla 4 päivältä Maaliskuuta 1902, kun ei oltu näytetty, että Auno Kärkkäinen oli myynyt hänelle naimaosana kuuluvaa kolmannesta taloa ja Fredrik Hämäläinen ei ollut pidettävä vilpittömässä mielessä saaneen sanottua talonosaa, velvoitettu Auno Kärkkäiselle luovutta maan talonkolmannes, oli välikirjalla 9. päivänä Marraskuuta 1896 myynyt kaikki talon metsässä kasvavat kuuden ja puolen mitrin pituudella, kaksikymmentä sentimetriä latvaleikkauksesta läpimitaten, täyttävät ja sitä paksummat pitäjä ja kuusipuut kolmenkymmenenyhdentuhannen viidensadan markan kauppahinnasta, minkä Fredrik Hämäläinen saman Marraskuun 11 päivänä oli kantanut Toiminimeltä Gustaf Cederbergs Co, joka sitten vuosina 1897. 1899 ja 1900 oli hakkauttanut ja pois vedättänyt mainitut puut; johon nähden ja kun Auno Kärkkäinen ei ollut näyttänyt, että hän olisi peruuttanut Fredrik Hämäläiselle myöntämäänsä oikeutta myydä talon metsää, eikä se seikka, että Fredrik Hämäläinen koko talon omistajana eikä, mikäli Auno Kärkkäisen osaan talosta tuli, kerrotun myymäoikeuden nojalla oli myynyt sanotut tukkipuut, voinut vaikuttaa Fredrik Hämäläisen velvoittamiseen suorittamaan Auno Kärkkäiselle tahi Heikki Heikuralle, jolle Auno Kärkkäinen oli siirtänyt kysymyksessä olevan saamisensa, Anna Kärkkäisen talonkolmannekselta myydyistä tukkipuista enempää kuin kelmanneksen siitä kauppahinnasta, jonka Fredrik Hämäläinen oli koko talon tukkipuista saanut Teiminimeltä Gustaf Cederberg & Co, eli kolmestakymmenestäyhdestatuhannesta viidestäsadasta markasta, eikä Fredrik Hämäläinen näin ollen myöskään ollut velvollinen korvaamaan Auno Kärkkäiselle toimitetuista katselmuksista ja arvioista kertyneitä kustannuksia, Hivioikeus, hyljäten Auno Kärkkäisen ja Heikki Heikuran sen enemmän vaatimuksen, on velvoittanut Fredrik Hämä586
läisen suorittamaan Heikki Heikuralle kymmenentuhatta viisisataa markkaa viiden prosentin koron kanssa oikeudenkäynnin alusta 27 päivästä Kesäkuuta 1902, siitä kuitenkin vähennettyä kolmannes edellämäinitun 19 päivänä Heinäkuuta 1887 annetun velkakirjan sisällyksestä neljästatuhannesta markasta ja siitä velkakirjan antopäivästä karttuneesta kuuden prosentin korkomäärästä, minkä ohessa Fredrik Hämäläisen tuli kuudellasadalla markalla korvata Auno Kärkkäiselle ja Heikki Heikuralle heillä Kihlakunnanoikeudessa asian vuoksi olleet kulungit. Hovioikeuden tuomioon ovat sekä Auno Kärkkäinen ja hänen yllämainitut asiakumppaninsa että Fredrik Hämäläinen anonut muutosta tänne toimittamillaan perustelmillä, minkä jälkeen asianosaiset ovat säädetyssä järsestyksessä vastannut toistensa muutöksenhakemuksiin sekä suullinen kuulustelu jutussa täällä tapahtunut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Fredrik Hämäläinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota. Mitä sitten tulee Auno Kärkkäisen ja hänen asiakumppaniensa muutöksenhakemukseen, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei se anna aihetta muulla tavoin oikaista sanottua tuomiota kuin että Fredrik Hämäläinen, koska hänen olisi pitänyt heti kannettuaan Toiminimeltä Gustaf Cederberg & Co hinnan myydystä metsästä tehdä Auno Kärkkäiselle till hänen osuudestaan tuosta hinnasta, velvoitetaan ylläsanotuista kymmenestätuhannesta viidestäsadasta markasta suorittamaan korkoa kuusi sadalta vuodessa, lukien 11 päivästä Marraskuuta 1896 kunnes täysi maksu toimitetaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde. - A. Hem. tullmänR. A. Bonde. - A. Hem. tullmänC. J. Timgren Wälikijande Jac August Uno Strömsten 387
Joulukuun 5 päivänä 1907 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa nyttemmin kuolleen Talollisen Juoseppi Tainulaisen oikeudeno mistajat hänen leskensä Helenä Karttunen ja poikansa Talolliset Juoseppi ja Eljas Kainulainen, Kiteen pitäjän Juurikkajärven kylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä Kauppias Anders Auvinen, Savonlinnan kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 5 päivänä Joulukuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kiteen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kauppias Auvinen lausunut, että sitten kun Savonlinnan kaupungin Raastuvanoikeus päätöksessä 14 päivälläsnä: f. N. G.ld. T. S. - C. P. - A.G. E. Alf. 588 No 1428 Pag 22 R. D. 1907.
tä Maaliskuuta 1892 oli velvoittanut muun muassa, sittemmin kuolleen Talollisen Juho Ukkosen vekselin nojalla suorittamaan Kauppias Auviselle 1,275 markkaa kuuden prosen tin koron kanssa 6 päivästä sanottua Maaliskuuta, kolmanneksen prosenttia vekselimäärästä provisionia sekä 6 markkaa protestija 25 markkaa oikeudenkäyntikulunkien korvaukseksi siitä kuitenkin vähennettyä 7 päivänä samaa kuuta maksetut 305 markkaa ja Kruununnimismies Knut Winter 14 päivänä senjälkeistä Toukokuuta oli pannut takavarikkoon Juho Ukkosen irtainta omaisuutta 1,500 markan arvosta Kauppias Auvisen äskenmainitun sekä eräiden muiden velkojain saatavain, kaikki yhteensä 1,470 markkaa suorittamiseksi, oli Juoseppi Kainulainen vanhempi Kuopion läänin Kuvernöörin luona anonut ulosmittauksen kumoamista sillä perusteella, että Kainulainen oli 9 päivänä Toukokuuta 1892 ostanut ulosmitatun omaisuuden Juho Ukkosel ta; ja oli Kuvernööri välipäätöksella 27 päivänä samaa Toukokuuta toistaiseksi keskeyttänyt ulosoton Juoseppi Kainulaisen ulosottomiehelle toimitettavaa takausta vastaan kaikesta vahingosta, jonka Kauppias Auvinen voisi ulosoton epuuttamisen ja ulosmitatun tavaran häviämisen kautta tulla kärsimään, sekä sittemmin päätöksessään siirtänyt asianriitaisena Kihlakunnanoikeuteen, joka 1 päivänä Marraskuuta 1893 oli kyljännyt Juoseppi Tainulaisen valituksen aiheittomana, minkä Kihlakunnanoikeuden päätöksen Wiipurin Hovioikeus 30 päivänä Toukokuuta 1894 antamassaan päätöksessä oli vahvistanut. Tähän katsoen ja koska kerrotun Juoseppi Kainulaisen ajaman ulosottavakitusjutun kestäessä osa ulosmitattua omaisuutta oli härinnyt ja Juho Ukkonen tehnyt konkurssin, joka oli katsottu alka neen 25 päivänä Toukokuuta 1893, sekä se osa sanottua omaisuutta, 589
mikä talloin vielä oli ollut jälellä, oli mennyt konkussipesään eikä Kauppias Auvinen, valvottuaan saatavansa ollut siitä saanut konkussipesästä eikä jälestäpäin ulos oton kautta Juho Ukkoseltakaan enempää maksua kuin että saamisesta oli jäänyt suorittamatta 743 markkaa 94 penniä pääomaa ja sen korkoja sekä prosisioni ynnä protesti - ja oikeudenkäymisku lunkien korvaukset 34 markkaa 23 penniä niin ja kun takavarikkoon kirjoitettu omaisuus, jos se olisi aikanaan ollut käytettävissä Juho Ukkosen puheena olleiden velkain uoritukseksi, olisi kyllin riittänyt niiden ja siis myöskin Kauppias Auvisen saamisen maksoksi, mutta Juoseppi Kainulainen oli edelläkerrotun oikeettomasti tekemänsä valituksen kautta aikaansaanut, et tä Kauppias Auvisen jäännössaa tava oli vielä maksamatta, on Kauppias Auvinen vaatinut, että Juoseppi Hainulainen velvoitettaisiin Kauppias Auviselle maksamaan seitsemänsataa seitsemänkymmentäkahdeksan markkaa seitsemäntoista penniä ynnä korkoa 743 markasta 94 pennistä, lukien 1 päivästä Lokakuuta 1902, sekä korvaamaan Auviselle hänen oikeudenkäyntikustanmuksensa. Asiasta kuulustettuna, on Juoseppi Hainulainen vastustanut kan netta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on päätöksessä 21 päivänä Lokakuuta 1903. mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Kauppias Auvisen kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Auvinen oli vetoamalla saåttanut jutun, on tuomiossa 18 päivänä Joulukuuta 1906 katsonut toteensaatetuksi, että sittenkun Juho Ukkoselta oli Savonlinnan kaupungin Raastuvanoikeuden puheenalaisen päätöksen 14 päivältä Maaliskuuta 1892 suorittamiseksi ulosmitattu omaisuutta sen verran, että tämä olisi riittänyt päätöksen sisäl590
lön maksamiseksi, oli Juoseppi Mainulainen edellä mainitun ulosmittauksesta tehdyn ja sittemmin Kihlakunnanoikeuden ja Hovioikeuden kerotuilla päätöksillä kumotun valituksen kautta matkaansaaltanut, että ulosmittaus oli keskeytetty ja Kauppias Auvinen, joka, ellei tuota valitusta olisi tehty, olisi saanut täyden maksun saatavastaan Juho Ukkoselta, oli sitä vastaan kantanut ainoastaan yllämainitut 7 päivänä Maaliskuuta 1892 maksetut kolmesataa viisi markkaa sekä sen jälkeen suoritetut 25 päivänä Huhtikuuta 1895 sata viisikymmentä markkaa, 28 päivänä Joulukuuta 1895 sata kaksikymmentäseitsemän markkaa neljäkymmentä penniä, 4 päivänä Heinäkuuta 1898 kolmesataa viisikymmentä markkaa ja 25 päivänä Maaliskuuta 1902 neljä markkaa kahdeksankymmentäkuusi penniä; johon nähden ja kun Juoseppi Kainulainen oli vastaava sen vahingon korvaamisesta, jonka hän oli ulosottovalituksensa kautta Kauppias Auviselle oikeuttanut, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on velvoittanut Juoseppi Kainulaisen korvaamaan Kauppias Auviselle sanotun vahingon ja siinä tarkoituksessa Auviselle maksamaan Raastuvanoikeuden 14 päivänä Maaliskuuta 1892 julistaman ylläkerro tun päätöksen sisällön tuhat kaksisataa seitsemänkymmentä viisi markkaa ynnä kuuden prosentin koron niistä, lukien 6 päivästä sanottua kuuta, kolmanneksen prosenttia tästä pääomasta prövisio ninä, kuusi markkaa protesti - ja kaksikymmentäviisi markkaa oikeudenkäyntikulujen korvausta, siitä laillisessa järjestyksessä lyhennettyä äsken luetellut Kauppias Auvisen kantamat rahamäärät, ja tuli suoseppi Kainulaisen sitä paitsi sadaltä markalla korvata Kauppias Auviselle hänellä Kihlakunnanoikeu dessa jutun vuoksi olleet kustannukset, 991
Hovioikeuden tuomioon ovat Helena Karttunen sekä Juoseppi ja Eljas Juosepinpojat Kainulainen, Juoseppi Kainulaisen. sillä välin kuoltua, anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Kauppias Auvinen on perinyt, hänen kuitenkaan vastaa matta asiaan. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät He lena Karttunen ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota muun puolesta, paitsi että koska kauppias Auvinen on edelläkerrotusta hänelle tuomitusta vahingonkorvauksesta vaatinut ainoastaan sen määrän, minkä hänen kanteen sa sisältää, Helena Karttunen ja hänen asiakumppaninsa siis velvoitetaan Juoseppi Kainulaisen kuolin pesän varoista Kauppias Auviselle vaaditussa tarkoituksessa kuittia vastaan maksamaan seitsemänsataa neljäkymmentäkolme markkaa yhdeksän kymmentäneljä penniä ynnä kuuden prosentin vuotuisen koron niistä, lukien 1 päivästä Lokakuuta 1902, kuin myöskin edelläkerrottujen prosioni, protesti - ja oikeudenkäyntikulunkien korvaamiseksi yhteensä kolmekymmentäneljä markkaa kaksikymmentäkolme penniä. Näin oikaistu nä jää sanottu tuomio Helena Karttuneen ja hänen asiakumppaniinsa nähden muuten eli mitä tulee Hovioikeuden Kauppias Auviselle tuomitsemaan korvaukseen hanellä Kihlakunnanoikeudessa jutun vuoksi olleista kustannuksista pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Julius Nummelin A. Wiesman Fredr. Lundenius. Adolf Pardani. Fredr. Lundenius. Adolf Pardani. A. W. Granström. E. Thesleff. 592