Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tustanut kannetta; minkä jälkeen jo kuultuaan kanteesta myös Jyväskylän Asianajatoimistön Ruastuvanoikeus on Heinäkuun 5 päivänä 1915. julistamassaan päätöksessä katsonut Tehtailija. Muttosonin näyttäneen omistusoikeutensa kysymyksessä oleviin esineihin ja näivä nut häntä sentähden, jos hän katsoi etun sa vaativan; Kuostuvanoikeuden päätöksellä varustettuna anomaan ulosmittauksen kumoamista asianomaiselta ulosotonhaltijalta Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianajotoiminimi Korppola v. Auuleri velonmalla oli saattanut jutun, on Heinäkuun 31. päivänä 1916 antamassaan tuomiassa katsonut selvitetyksi, että puheen alaisella Elokuun 13 päivälle 1912. päivistyllä asiakirjalla, jossa Asianajaja Mester ton ilmoittaa Pihlailija. Muttosenille myyvänsä, minun muassa, vidanalaisen irtaimen omaisuuden, ei oltu todellisen dessa tarkoitettu siintiin luon edelleen Mestertonin haltuun jääneen istuimistön omistusoikeutta Muttssonille, vaan ainoastaan tuottaa Mattssonille vakuus niin tä takaus ja vekselisitoumuksista, joihin Mattsson oli Mestertonin puolesta mennyt miehen nähden ja kun Mattsson niin ollen ei ollut näyttänyt omistavansa ulos mitattua omaisuutta, Hovioikeus on kumonnut Ruostuvanoikeuden päätöksen ja hyljännyt kanteen Henrikauden tuomioen on Ihtailija Mattsson anonut muutosta perustelmalla johon asianajoloiminimi Korppola ja Auulvi on vastannut Keisarillinen Senaalli katsoo, ettei ole oikella muuttua Hovioikeuden tuomiotaOikeultija Mattsson velvoitetaan maksamaan asianajotoiminimelle Ruppola ostanleville sillä jutun vuoksi Senaalessa olleiden kulujen korvauksi kuusikymmentä markkaa Tulee kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Waltor Andersin. Johannes Pesonen. Waltor Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer T. Jännfäl 109
Tammikuun 27 päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, konkurssissa valvotun saatavan vahvistamista koskevassa jutussa, jossa Kalvolan pitäjän Sauvolan kylästä olevan Kauppiaan Wilhelm Piminoffin konkurssipesän toimitsijamies Varatuomari Kanne Kankaanpää, Hämeenlinnan kaupungista, on hakijana sekä Helsingin kaupungista oleva Varatuomari Berndt Johan Lindelöf vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Tammikuun 27 päivänä 1917. Keisarillinen Senaatti on itsellen. sä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedet: Sittenkun Varatuomari Lindelöf Sääksmäen ja Kalvolan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vireillä olleessa Kauppias Pirinenoffin konkurssissa oli valvonut Kaupunginviskaali Santeri Timentolan 14 Liisa: V. t. - J. P. R. H. K.t. (A. D. 10 No 195. Pag. 368. R.D. 1916.
päivänä Elokuuta 1914 asettaman, Pirlinoffin hyväksymän ja Timentolan Kauppaneuvos N. Matrosoffille. sekä Matrosoffin Lindelöfille siirtämän, Helmikuun 14 päivänä 1915 maksettavaksi langenneen vekselin perusteella 40578 markkaa 40 penniä, on Kihlakunnanoikeus, jossa mainittua valvontaa oli vastustettu, Toukokuun 4 päivänä 1915 julistamassaan konkurssituomiossa jättänyt Lindelöfille oikeuden todistaa saatavansa eri oikeudenkäynnellä. Tämän jälkeen on Varatuomari Lindelöf haastattanut konkussige. sän toimitsijan Varatuomari Kankaanpään ynnä Kauppias Pirinoffin mainittuun Kihlakunnanoikeuteen ja siellä vaatinut puheenaolevan saatavansa vahvistamista maksettavakKanteesta kuulustettuna on Varasi. tuomari Kankaanpää väittänyt, että Kauppias. Piminoffin todellinen velka Kauppaneuvos Matrosoffille teke ainoastaan 900 markkaa; minkä vuoksi Kankaanpää on vaatinut kanteen hylkäämistä Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin myös olivat anoneet oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, on Helmikuun 3 päivänä 1916 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla vahvistanut neljäkymmentätuhatta viisisataa seitsemänkymmentäkahdeksan markkaa neljäkymmentä penniä maksettavaksi Lindelöfille konkurssipesän varoista konkurssituomiossa määrätyssä järjestyksessä ja siinä sanotulla oikeudella sekä velvoittanut Kauppias Pirinenofää konkursipesän sadalla markalla korvaamaan Varatuomari Lindelösin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Taratuomari Kankaanpää oli vetoamalla saattanut jutun, on Lokakuun 19 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut, koska Varatuomari Klankaanpää oli myöntänyt Kauppias 111
Pirninoffin hyväksyneen kysymyksessäolevan vekselin ja Kankaanpään Varatuomari Lindelösen vaatimusta vastaan esittämät muistutukset Maaliskuun 29 päivänä 1858 annetun vekselisäännön 85 SS:n mukaan eivät voineet vähentää Lindelösin oikeutta täyden maksun saamiseen puheenaolevanvekselin perusteella, minkä ohessa Hevioikeus on velvoittanut Varatuomari Kankaanpään konkussipesän varoista maksamaan Varatuomari Lindelöfille kahdeksankymmentä markkaa korvaukseksi hänellä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleista kuluista. Hovioikeuden tuomioon on Varatuomari Kankaanpää anonut muutosta perustelmalla, johon Varatuomari Lindelöf on vastannut. Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei ole aihettä muuttaa Hoviokeuden tuomiota. Varatuomari Kankaanpää velvoitetaan maksamaan Varatuomari Lindelöfille hänellä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi seitAllan Dahlbeck semänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer
Tammikuun 27 päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin. tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tuleessa velkomusjutussa, jossa Osakeyhtiö Credit Aktiebolag niminen yhtiö, Tampereen kaupungista, on hakijana sekä Kauppias A. Nurkkala, Wiipurin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Tammikuun 27 päivänä 1917. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedet: Wiipurin kaupungin Raastuvanoi keudessa on Osakeyhtiö Credit Aktiebo lagin puolesta vaadittu, että Kauppias Nurkkala, joka vuonna 1911 ostamis taan kauppatavaroista oli jäänyt velkaa osakeyhtiölle Aktiebolaget J. E. Humelinille 403 markkaa 43 penniä, velvoitettaisiin Osakeyhtiö Credit Aktiebolagille, jolle tuo saatava sittemmin oli siirretty, maksamaan mainittu velkamäärä korkoineen, minkä ohessa osakeyhtiön puolesta Läsnä: F. S - A. L. B. A. t. R. S. K. A. Sa No 196. Pag. 270 R. D. 1916.
on anottu korvausta oikeudenkäyntikuluista Merkittyään pöytäkirjaan, että Kauppias Nurkkala, vaikka asiaan haastettu, oli estettä ilmoittamatta jäänyt Oikeuteen saapumatta, on Kaastuvanoikeus Heinäkuun 6 päivänä 1912 julistamallaan yksipuolisella tuomiolla velvoittanut Kauppias Norkkalan kuitin saadessaan Osakeyhtiö Credit Aktiebolagille suorittamaan vaaditut neljäsataakolme markkaa neljäkymmentäviisi penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen haaste päivästä Kesäkuun 19 päivåstä 1912. täyden maksuen tapahtumiseen, minkä ohessa Kauppias Nurkkalan tuli kahdella kymmenelläviidellä markalla korvata osakeyhtiön oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Nurkkala oli vetoamalla saattanut jutun, on Heinäkuun 6 päivänä 1916 antanut siihen tuomion; ja koska selvitystä puuttui siitä, että toiminimi Finska Fredstgifvareföreningen, jolle Aktiebolaget J. E. Humelin oli siirtänyt kysymyksessäolevan saatavan, olisi siirtänyt tuon saatavan edelleen Osakeyhtiö Credit Aktiebolagille, eikä osakeyhtiö niin ollen ollut näyttänyt, että sillä olisi puhevalta mainitun saamisen suhteen, on Hovioikeus kumonnut Raastuvanoikeuden tuomion ja hyljännyt osakeyhtiön asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Osakeyhtiö Credit Aktiebolag anonut muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Kauppias Nurkkala on peringt asiaan sittemmin vastaamat ta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Osakeyhtiö Credit Aktiebolag on näyttänyt, että toimimimi Finska Fredelgifvareföreningen jolle Aktiebolaget J. E. Humelin on siirtänyt kysymyksessä olevan saata van, on sen perusteena olevaan laskuun tehdyllä merkinnällä edelleen siirtänyt saatavan Osakeyhtiö Credit Aktiebolagille, sentähden, ja kun Kaup114
pias Nurkkala ei ole Hovioikeudessa velkomukseen tehnyt muuta muistutusta kuin että hän olisi velotun saamisen vekselillä maksanut, väitettään kuitenkaan todistamatta, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi kumota Hovioikeuden tuomion ja jättää Raastuvanoikeuden tuomion pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset mondattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti lain Jennbruki Alpe Kiuksiala Elli Jennbruki Alpe Aliaksiala B Annberg A. J. W. Lillmanell. B Annberg A. J. W. Lillmanell. Samuli Koski. Alfred Sarva Den 29 Januari 1917 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål angående fordran emellan Sandud den Tehdas Osakeyhtiö- Sandudet Talriks Aktiebolag, från Helsinge socken, sökande samt förman Helsingesellrehaft Guhards. Hy, från residensstaden Petragrad, svarande Gifven uti Justitudepartementet den 29. Januari 1917. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Efter stämning å Bondeden Tehdas Osakeyhtiö - Sundudd Fabriks Aktiebolag har Herman Actionsseltehaft Garhard å Heij vid Häradsrätten i Helsinge sockens tingslag anfört, att förmån medels aftal, slutet emellan firman och bolaget på grund af en utaf firman den 29 December 1906. gjord offest, åtagit sig medition af bolagets för köpare i Rysland afsedSärvi: A. L. J. B. K. R. A. 115 No 204 Såg. 308 K. D. 1916
da tapillillverkningar emot en öfver enskommen provision af 1 rubel 66 kopek ryskt mynt för med bruttovikt. inberäknadt, bland annat, importtull, hvilken provision sedermera den 12. December 1912 höjts till 1 rubel 71. kopek för med, likaledes efter bruttovikt samt att förman på grund af dess speditionsverksamhet i enlighet med berörda aftal hos belaget ägde ett till godohafvande, som den 1. Januari 1913. utgjort 1092 rubel 87 kopek och sederme ra intill den 3. nästföljande Juli stigit till 19386 rubel 67 kopek. Då bolaget å nästsagda summa erlagt endast tvänne belopp om 268 rubel 7/7 kopek och 271 rubel 76 kopek eller tillsammans 539. rubel 83. kopek, har firman yrkat bolagets förpliktande att till Sirman utgifva 18386 rubel 67 kopek jämte ränta, efter afdrag af förenämnda den 31. Juli 1913 gamla skilen guldna 539. rubel 83. kopek. Isaken hördt har Sandudelin Tehdas Osakeyhtiö - Sandudd Fabriks Aktiebolag genmält, att den töpster af finskt Fabrikat i Ryssland åsatta inporttullen beräknades efter nitto vikt, men att Aetingisellrehaftljer hard & Hej, som jämlikt gällande handelsed och ifrågavarande aflats innebörd ägt godtskrifva sig tillafgifterna enligt tillkvitten, genom att i stället tillgodoräkna sig ersätt ning för sagda afgifter efter förrändelsernas bruttavikt under åren 1907- 1913 af bolaget uppburit målter 18365. rubel 56 kopek mer än för man rätteligen tillbort, och har belaget förty yrkat, att sistnämnda summa målle gå i kvittning emot ett lika stort belopp å finsmans ifrågavarande fordran. Häradsrätten hvarest parterne ömsesides framställt anspråk på ersättning för rättegångskostnäderna, har medels den 2. Oktober 1913 af kunnadt utslag funnit utredt vara, att ifrågavarande speditionskostnader skulle enligt Helenaiselle haft Gerhard i Ångs af Sandviddin Tehdus Osakeyhtiö - Sandudd Fabriks Aktiebolag 116
godkända trakt åtagande beräknas i ett för allt för pund efter de emottag na försändelsernas bruttovikt, hvarigenom kostnaderna för bland annat till innelaltades i berörda åtagande så att frågan om tillafgitternas beräknan de efter brudte eller neltvikt alldeles fölle utom parternas ifrågavarande ömsesidiga rättsförhållande, i anseende hvartill Häradsrätten, med förkastande af Sanduddin Tehdas OsakeyhtiöSandudd Fabriks Aktiebolags i rätte gången gjorda kvittnings anspråk så som obefogadt, ålagt nästsagda bolag som i öfrigt icke metsagt krafvet, att till Helsingen Behaft Gerharde Hyemot behörigt kvelle utbetala fordrade nittontusen trehundra åltiosex rubel sex tiosju kopek med fem procents årlig ränta från den 30. Juli 1913, då stamning i målet ågått Sanduddin Tehdas Osakeyhtiö - Sandudd Fabriks Aktiebolag likväl med afdrag af den 31. Juli 1913 gamla stilen erlagda tvåhundra sextio åtta rubel sju kopek samt tvåhundrasjuttioen rubel sjuttiosex kopek, hvar jämte Sandaddin Tehdas OsakeyhtiöSandudd Fabriks Aktiebolax skyldig känts att med trehundra mark errätta i toten gällsehaft Gerhard Hy dess umgälder i mälet Hofrätten, under hvars pröfning Sandaddin Pehdas Osakeyhtiö - Sandudd Fabriks Aktiebolag i vadeväg dragit målet har medels dom den 31 Juli 1916 låtit vid Häradsrättens utslag bero samt ålagt bolaget att till förman Autionoisellehaft Gerhard. den för dess i Hofrätten för målet häfda kostnader utgifva sextio mark Uti Hofrättens dom har Sand uddin Pehdas Osakeyhtiö - Sandudd Fabriks Aktiebolag anhållit om ändring medels deduktion, den finnan testiingoselsehaft Gerhard å till bemätt Kejserliga Senaten Finner skäl icke förekomma till ändring i Hofrättens dom. Sanduldin Tehdas OsakeyhtiöSandudd Fabriks Aktiebolax ålägges att till Aelionaisellsehaft Gerhard den i ersättning för dess i Senaten för målet hafda kostnader utgifva ett
hundra tjugufem mark det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Alfred Kiuksiala. Johannes Pesonen. Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen A. W. O. H. Lillman K. R. Helanen A. W. O. H. Lillman K. Auer. Uno Strömsten. Tammikuun 29 päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Kalle Vihtori Mikonpoika Suutela Soneron pitäjän Rautelan kylästä, hakijana sekä mainitun pitäjän Karilan kylästä oleva Talollinen Niilo Oskar Suutela eli Mäbelä poisjäännenä vastaajana: Annottu Oikeusosastossa Tammikuun 29. päivävä 1917 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikyli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Soneron pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kalle Vihtori Suutela lausunut, että sittenkuin hänen isänsä Eläkemies Mikko Mikonpoika Suulela oli Heinäkuun 14 päivänä 1882 tehdyllä testamentilla määrännyt, että kaikki hänelle Heinäkuun 5. päivänä 1880. laaditun kauppakirjan nojalla Rautelan kylässä olevasta Suuteläsnä: A. L. J. P. R. b. 1. K. R."G. 118 No 205. Pag 266 R. K. 1916.
lan talosta tulevat edut Mikko Mikon poika Suutelan kuoleman jälkeen olivat jäävät hänen poikansa Poliisikons taapeli Mikka Mikonpoika Suutelan nautittavaksi kolmenkymmenen vuoden ajaksi sekä että, jos nuorempi Mikko Tuutela kuolisi ennenkuin mainittu aika oli kulunut umpeen, tämän nuoremmat sisarukset Amanda Sofia, Juho August ja Niilo Oskar Suutela saisivat loppuajan nautta sanottuja etuja, niin oli Niilo Oskar Suutela, nuoremman Mikka Suutelan kuoltua Joulukuun 18 päivänä 1916, valvonut kerrotun testamentin hänen jälkeensä Maaliskuun päivänä 1907. Mutta kun Niilo Oskar Suutela oli laiminlyönyt vanhemman Mikko Suutelan 17. päivänä Lokakuuta 1903 tapahtuneen kuoleman jälksen säädetyssä ajassa valvoa kysymyksessä olevaa testamenttia, on Kalle Vihtori Suutela vaatinut että testamentti julistettaisiin mitättömäksi. Jos Kihlakunnanoikeus kuitenkin, katsoisi, että testamentti Niilo Oskar Suutelan puolesta oli laillisesti valvottu, on Kalle Vihtori Suutela huomauttanut, ettei Niilo Oskar Tuutela missään tapauksessa ollut oikeutettu testamentin nojalla saamaan muuta kuin kolmannen osan mainituista eduista, koska Amanda Sofia ja Juho August Suutela ja oli vat kuolleet, minkä ohessa Kalle Vihtori Suutela on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluestaan sittenkuin Niilo Oskar Suutela oli vastustanut kannetta, on Kihlakunnanoikeus lokakuun 29. päivänä 1913 julistamassaan päätöksessä, koska puheenaolevassa testamentissa Niilo Oskar Tuutelan oikeus päästä testamentissa mainittujen etujen nautintoon oli riiprunut siitä, kuoliko nuorempi Mikko Suutela lapsetonna ja ennen Niilo Oskar Suutelaa, katsonut, ettei Niilo Oskar Suutela, joka ei ollut voimet käyttää sanotun testamentin määräyksiä hyväkseen kohta vanhemman Mikko Puutelan kuoltua, ollut ottut velvollinen vanhemman, likko huute lan jälkeen, päästäksensä testamenttietu jen naulintoon, valvomaan sanottua 119
testamenttia, minkä nuorempi Mikko Suutela oli isänsä jälkeen valvonut laillisessa ajassa. Tähän nähden ja kunNiilo Oskar Suutela, nuoremman Mikko Suutelan kuoltua Joulukuun 18. päivänä 1906, oli Maaliskuun 5. päivä nä 1907. eli siis laillisen ajan kuluessa valvonut saman testamentin sekä siinä mainitut edut, toisten nauttijain kuoltua, huonnostaan siirtyivät eloon jäännen nautittaviksi, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Kalle Vihtori Suutelan kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kalle Vihtori Suutela oli vetoamalla saattanut jutun, on Heinäkuun 10 päivänä 1916. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon on Kalle Vihtori Suutela anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja koska Niilo Oskar Suutela isänsä vanhemman. Mikko Suutelan Lokakuun 17 päivänä 1903 kuoltua ei ole laillisessa ajassa valvonut puheena olevaa testamenttia, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistaa sanotun testamentin mitättömäksi mikä li sillä on rajoitettu Kalle Vihtori Tuutalan oikeutta isänsä jäämistöön muiden kuin nuoremman Mikko Suutilan eduksi Tätä kaikki asianomaiset neudattakoot Keisarillinen Suomen Senaalle. Alfred Kiuksiala. Johannes Pesonen. Afred Liuksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer A. J. Huuruvara Uno Strömsten. 120
Den 29 Januari 1917. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit mål emellan Bondesonen Isak Eriksson Bränn och Backstugufarten Carl Eriksson Brönn, Bonden Erik Johansson Fogde, i egenskap af godman för å utrikes ort vistande Bondesönerne Mathias och Wilhelm Erikssöner Brann Bondedöttrarna Anna Lisa och Solia Eriksdöttrar Brann, Bonden Matts Johan Eriksson Tuuf och dennes hustru Maja Lisa Eriksdotter Tuaf samt Bonden Jonas Abrahamsson Öre och dennes hustru Ulla Beata Eriksdotter Öre, alla från Yttermalaks by i Nalaks beken, äfvensom Bonden Johan Erik Mattsson Selkas och dennes hustru Stina Kajsa Eriksdotter Seblas, från Petalaks by i Petalaks kapellförsamling, gemensamt sökande samt Bonden Johan Israel Mattsson Svenn äfvensom dennes barn, Bonden Johan Israel Svenn eller Skinnar, 42 sk R. A. Rit. 69. 12 No 208. Pag 113. R. S. 1916
Bondesonen Isak Svenn, Bondedott, rarna Ulla Reata och Anna Sofia Svenni, Bondehustrun Brita Lovisa Brann och hennes man, Bonden Jonas Eriksson Bränn Backstugus kartshustrun Albertina Fogde och hennes man, Backstugukarlen Mathias, Israelsson Fogde samt aflidne sonen, Bonden Matts Svenns myndige son Johannes Mattsson Svenn och änra Stina Lisa Jonasdotter Svenn, såsom förmyndare för sina omyndiga barn samtliga från Yttermalaks by, äfvensom sonen, Gårdsegaren Jonas Svenn, från staden Sikolaistad, jämväl gemensamt svarande, angående afträdande af hemman: gifven uti Justitiedepartementet den 29 Januari 1917. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter Johan Israel Mattsson Svenn ågången stämning hafva Isak Brönn och hans ofvanbemälde medparter vid Häradsrätten i Malaks, Solf, Pertom och Bergö socknars tingslag anfört, att Isak Carl, Mathias, Wilhelm Anna sisaoch Sofia Bränn samt Maja Lisa TuufUlla Beata Öre och Stina Kajsa Sekbas vore barn till Bonden Erik Johansson Bränn och dennes hustru Maria Johansdotter Bränn, hvilka aflidit, Manria Bränn den 22 Januari 1870 och Erik Bränn den 24 Juni 1908, att Erik och Maria Brann varit egare till 7/48 mantal af Bränn skattehemman No 2 i Yttermalaks by, som vid den 14 Februari 1871 efter Maria Bränn förrättadt bo- och arfskifte skiftats sålunda; att Erik Bränn i giftorätt bekommit två tredjedelar eller 7/72 mantal samt makarna Bränns förenämnda barn jämte numera aflidne sonen Johan Erik Brann och sonen Jonas Bränn gemensamt tilldelats en tredjedel eller 7/144 mantal; att Erik Brann den 17 Februari 1870 vid Häradsrätten bevakat ett den 20 November 1866 emellan makarna frambelefvadt skriftligt testamente, dessme22
dels den efterlefvande makon skulle ega rätt att under sin återstående lifstid besitta all makarna Bränn gemensamt tillhörig egendom, hvilken efter hvarderas död skulle tillfalla deras lagliga arfvingar; samt att Erik Bränn genom köpebref af den 11. Mars 1874 till Johan Israel Mattsson Svenn och den nes sedermera aflidna hustru KajsaIsraelsdotter Svenn försålt hälften eller 7/96 mantal af sagda hemman samt därpå medels afhandling af den 3 Juli 1878 till Jonas Bränn öfverlåtit den andra hälften af samma hemman; men emedan Erik Bränn, som på grund af förberörda testamente endast varit berättigad att till sin död besitta boets egendom, genom köpebrefvet af den 11 Mars 1871 till Johan Israel och Kajsa Svenn öfverlåtit af ven hälften af Isak Bränus och hans medparters arfsandelar i boets fasta egendom samt detta skett utan nästa fränders råd och utan att Erik Bränn till försäljningen utverkat Häradsrättens tillstånd, har Isak Brönn jämte medparter yrkat, att Johan Israd Mattsson Svenn måtte åläggas att till Isak Bränn och hans medparter af den till Johan Israel och Kajsa Svenn försålda hemmansdelen afträda den enhvar af dem såsom modernearf tillkommande andel. I målet hörd har Johan Israel Mattsson Svenn emotsett förkastande af käromålet Sedan jämväl Johan Israel, Isaksonas, Johannes, Ulla Beata och Anna Sofia Svenn, Jonas och Brita Lovisa Bränn, Mathias och Albertina Fogdesamt Stina Lisa Svenn, i sin ofvannämnda förmyndare - egenskap, blifvit i saken hörda, har Häradsrätten medels den 23 Februari 1914 afkunnadt utslag på däri upptagna skäl förklarat ifrågavarande hemmansförsäljning ogiltig till den del densamma omfattade Isak Carl Mathias, Wilhelm, Anna Lisa och Sofia Bränn samt Maja Lisa Tuuf, Ulla Beata Öre och Stina Kajsa Petlas i arf efter deras moder Maria Brönn till123
fallna andelar uti den försålda hälften, af den sistnämnda tillhöriga 7/144 mantal eller 7/288 mantal af Bränn skattehemman, samt ålagt Johan Israel Mattsson Svenn, som sätt i besittning af hemmansdelarna, att desamma till Isak Bränn och hans medparter afträda Hofrätten, under hvars pröfning Johan Israel Mattsson Svenn och hans förbemälde medparter i vadeväg dragit målet, har genom den 5 Februari 1916 däri gifven dom utlåtit sig i saken; och enär Isak Bränn och hans medparter, hvilka redan innan de blifvit myndiga haft vitskap om den genom köpebrefvet af den 11. Mars 1871. till Johan Israel och Kajsa Svenn skedda försäljningen af ifrågakomna, Isak Bränn jämte medparter i arf efter deras moder tillfallna andelar af Bränn skattehemman, icke inom natt och år, efter det de uppnått myndig ålder och sålunda kommit i tillstånd att sin rätt bevaka, anhängiggjort talan om klander af berörda försäljning, fördenskull och emedan Isak Bränn och hans medparter på grund af Kungliga förklaringen af den 14 Maj 1805 sålunda försuttit sin talan i saken har Hofrätten, med upphäfvande af Häradsrättens utslag, förkastat Isak Bränns och hans medparters i målet utförda talan. Uti Hofrättens dem hafva Isak Brönn och hans medparter anhållit om ändring medels deduktion, den Johan Israel Mattsson Svenn jämte medparter bemött Kejserliga Senaten finner skäl icke serekomma till ändring uti Hofrättens dom Isak Bränn och hans medparter äläggas att till Johan Israel Mattsson tvann jämte medparter i ersättning för deras i Senaten för målet hafda kostnader utgifva sjuttiofem mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen Alfredz Lukkiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. A. J. Brununen K. Auer Ruankikauman 124