Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
hin tuli suostua Alakilkan jakokunta laisten äskenkerrelluun yhteiseen anomukseen ehdolla, että huutokauppa toimi tettaisiin noudattamalla Keisarillisen Ienaatin siinä suhteessa antamia määräyksiä. Sittemmin olikin Alakilkan jakokunnan yhteimetsästä myyty Tahanomistaja Emil Franfellille 175,328 huuta 3 markan 25 pennin, toimimi mille A. Rumanoffille i Pojalle 144, 379 puuta 2 markan 75 pennin sekä Yltersters Tråvaru Aktiebolag nimiselle mäkiyhtiölle 155, jos puuta 5 markan 15 pennin hinnasta rengolla, joten keskiliinta rinkoa kohti oli ollut vähän päälle 3 markan 7 pennin. Jaakko Tarkelälle toimitetun haasleen nojalla on tämän jälkeen tarjakka Trävaru Aktiebolagin puolesta mainitussa Kihlakunnanoikeudessa vaadella, että koska Särkelä allekirjoitta malla sekä 15 päivänä Joulukuuta 1892 Mä 27 päivänä Marraskuuta 1900 tehdyt sopimukset oli myöntänyt ne noudatettaviksi, mutta siitä huoli matta oli omaksi hyödykseen myymällä talonsa metsän toistamiseen muille, riistänyt osakeyhtiöllä tilaisuuden hyväkseen käyttää hankkimaansa oikeul la samaan metsään, Jaakko Tärkelä velvoitettaisiin suorittamaan osakeyhtiöl le korvauksiksi niistä 5827 puusta, mitkä osakeyhtiö 18 päivänä Joulukuuta 1892 tehdyn välikirjan nojalla olisi ollut oikeutettu mamaan Alukilkan jakokunnan yhteimetsästä, 3 markkaa 7 penniä puulta eli yhteensä 1785 SS markkaa 39 penniä korkoineen, siitä kuitenkin vähennettyä vastasanetussa kaupassa määrätyn hinnan maksa matta dera osa sto markkaa; minkä ohessa osakeyhtiön puolesta on anottu korvausta sen oikeudenkäyntikuluista Asiasta kuulusteltuna on Jaakko tarkala anonut kannetta kyljättäväksi, Kihlakunnanoikeus on 2 päivänä Heinäkuuta 1913 julistamallaan päätökyllä siinä mainituilla perusteilla kyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi tarjakka Tråvaru - Aktiebolag oli viteamål la saattanut julun, on 21 päivänä Elo244
kuuta 1914 antanut tuomion asiaan; ja koska kysymyksessä olevalla kauppakirjallu 15 päivältä Joulukuuta 1892, jota tehtaessa isoajakoa ei vielä oltu Alakilkan jakokunnassa toimitettu oli myyty puita hakattavaksi jakokunnan yhteisestä metsästä ja kauppakirja siis, ollakseen pätevä, edellytti kaikkien jako kuntalaisten suostumusta puiden hakkaamiseen; koska Jaakko Särkelä yn rä urat muul jakokunnan osakkaat tehtyään Varjakka Tavara Aktieela gen kanssa edellämainitun sopimuskirjan 27 päivältä Marraskuuta 1900, jolla oli jakokunnan metsästä myyty samallaina puita kuin kauppakirjat la 15 päivältä Joulukuuta 1892 ja jossa eli määrätty muun muassa, llä vieläsanottu tarjakka Tiivuun Aktiebolagille sillä välin sivretty kauppakirja oli katsottava kumotuksi, jos sopimuskirjalle saataisiin asianomainen vahvistus, olivat koettaneet oikeudenkäynnillä saada niitä jakokunnan talonomistajia, jotka eivät olleet se pimuskirjaa allekirjoittaneet, pakotetuiksi hyväksymään sen, mutta heidän siitä ajamansa kanne oli hyljätty sekä Keisarillinen Senaallikin utlemmin 26 päivänä Lokakuuta 1906 oli mitä jako kunnassa oleviin kruununliloihin tuli jättänyt sopimuskirjan vahvistamalla ja koska näin ollen myöskin oli katsoltava selvitetyksi, että oli mahdotonta saala kaikkien jakokunlalaisten suostu masta 15 päivänä Joulukuuta 1892 täpahluneeseen metsänkauppaan, joka siis 3 päivänä Syyskuuta 1886 annetun Meträtäin 5 SS:n mukaan oli rauennut ren vuoksi, ja kun tähän nähden saakko Särkelä oli ollut oikeutettu yhdessä kaikkien muiden jakokunnan talonemis tajain kanssa ja Keisarillisen Senaa tin kruununtilojen puolesta siihen an tamalla suostumuksella myymään muitle puita jakokunnan yhteisestä metsustä on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupastoksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut, sekä velvoitta nul Kirjakku Toivarii Aktiebolagen vii dellakymmenellä markalla korvaamaan Jaakko Tarkolan kulut Hovioikeudessa 215
samalla kuitenkin oikeuttaen osakeyktion eri oikeudenkäynnillä hakemaan lakainin mitä 15 päivänä Joulukuuta 1892. tehdyssä kauppakirjassa sovitusta kauppa hinnasta eli suoritettu Hovioikeuden tuomioen on osakeyhtio tärjakka Tråvaru Aktiebolag anonut muutosta perustelmalla, johon JaakkoSärkelä on vastannut Keisarillinen Senaalli on tutkinut tämän julun ja katsoo ettei harjakka ravara Aktiebolag de esittänyt syytä nuuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Varjakka Travara Aktiebolag suorittamaan Jaakko Poikolalle hänellä jutun vuoksi läällä olluden kulujen koriankseksi, kahdeksankymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen SenaattiWalder Andersson. Johannes Pesonen. Walder Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. E. Thesleff. Helmikuun 16 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaaten tuomio nostorahalla Kaisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullassa korvausjutussa, jossa ovat Karjakka Tränarii Akbo bolag niminen osakeyhtiö Oulun kaupungista, hakija na sekä Talolliset Lauri Pekka ja Erkki Turkkila eli Käkelä, Kuusamon pitäjän Alakitkan kylästä vastaaja na: Annettu Oikeusosastossa 16 päivänä Helmikuuta 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt intun kirjat ja niistä saanut tietää: Kauppakirjalla 6 päivältä Maaliskuuta 1896 olivat Lauri Pekka ja Erkki Turkkila myyneet Korneli Leonard Handelinille, nuoremmulle, kaikki omistamaansa Tuhkilan 1/6 manttaaliseen verotaloon, No 52 Alakitkan kylässä, kuuluvat ja nykyisten rajain sisällä löytyvät, sahatuksi kelpaavat männyt ja kuuset, jotka 7 metren 1/3 sentLäsnä: W.A. J. P. R. H. K. A. E. Thesleff. 210 Sorg 179. R. D. 1914. No 319.
timelin oli 12 kyynärän korkaudella täyttivät läpimitaten vähintäin 24 3/4 senttimeliä eli 10 kalutuumaa, ehdolla muun muassa, eltä puut olivat hakattavat kymmenen vuoden kuluessa siitä kuin kaikki kruununtilat Alakitkan jakokunnassa oli ostettu perinnöksi, sekä sillä määräyksellä että, jos myyjät tavalla tai toisella saattaisivat omistusoikeuden myytyyn metsäiin poisostajalta, myyjäin tuli maksua takaisin jo saamansa osa kauppahinnas ta korkoineen sekä vahingonkonaukseksi suorittaa ostajalle kolme mark kaa jokaisesta metsässä olevasta mainitunnittaisesta puusta. Sittenkuin sanottu hakkuusikeus oli luovutettua sakeyhtiölle Värjäkka Trävaru Aktiebolagille, oli nuisi osa Alakitkan jakokunnan osakkaita niiden joukossa myöskin Lauri Pekka ja Erkki Turkkila, 27 päivänä Marraskuuta 1900 tehnyt Osakeyhtiön kanssa kauppuopimuksen, jolla mainitut jakokuntalaiset olivat osakeyhtiölle myyneet ja luovuttaneet jakokunnalle väliaikaisesti jaetusta metsästä kaikki männyt ja kuuset, jotka 7 metrin koskeudella läpimitäten täyttivät 25 senttimetriä, ja sitä muuremmat, ehdoilla muun muassa, että osakeyhtiön tuli maksaa jokaisesta mitan täyttävästä puusta 2 markkaa 25 pen. niä, että koska suuronmalta osalta jakokuntaan kuuluna tilga oli näitten manttaalin mukaan kauppaan sisältyvä metsä ja aikaisemmin myyty. Konsuli Candelinille ja Sahanomistaja J. A. Nordbladille sekä välikirjat noista metsäkaupoista, joita vastaan jo oli nostettu rahoja, oli siirretty osakeyhtiölle, tämä oli oikeutettu ensi maksuerästä kantamaan ja kuittaamaan kullekin tilalle tulevasta rahaosasta niin raljon kuin talon metsää vastaan ennaholta oli maksettu ynnä kuuden procenten korko luosta määrästä; että äskenmainitut, tilain metsistä ennen tehdyt kaupat tulisivat kumotuiksi, jos puheenaolevalle kaup217
pasopimukselle saataisiin asianomainen vahvistus ja semmoinen lupa, että osakeyhtiö sen perusteella voisi ryhtyä metsää hakkautta maan ja vedättämään, mutta että, jos kauppasopimukselle syystä tai toisesta ei saataisi vahvistusta tahi se muista syistä kinnon tuisi ja joutuisi mitättömäksi taikka metsän hakkauttamiseen ei annettaisi sellaista lupaa, että siitä heti voitaisiin ruveta puita vedättämään, tilain metsistä ennen tehdyt välikirjat ja kauppasopimukset jäisivät kaikin puolin voimaansa ja olivat noudatettavat; kuin myöskin että osakeyhtiöllä oli oikeus myyjäin nimessä mutta omalla kustan muksellaan koettaa oikeudenkäynnullä tahi muilla keinoin saada ne jakokantalaiset, jotka ovat suostuneet tuohon kauppaan, pakotetuiksi hyväksi, mään sen. Tämän johdosta olivat kin umat niistä tilallisista, jotka olevat tehneet vastamainetun kauppasopimuksen osakeyhtiön kanssa, Kuusamon pitäjän käräj¬kunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatineet muita Alakitkan jakokunnan osakkai ta velvoitettaviksi hyväksymään kauppasopimuksen, mutta Kihlakunnanoikeus oli 13 päivänä Kesäkuuta 1902 julistetulla päätöksellä, jonka Hovioikars oli vahvistanut tuomiolla 2 päivältä Heinäkuuta 1904, hyljännyt sanotun vaatimuksen. Samajen tilallisten sen jälkeen vuonna 1905. Oulun läänin Kuvernööriltä anottua, että heidän ja osakeyhtiön välinen kauppasopimus vahvistettaisiin, olivat mainitun jakokunnan osakkaat Kuvernöörille annetussa kirjoituksessa 6 päivältä Kesäkuuta 1906 puoli neet, että äsken kerrottu anomus ja tettäisiin huoneoonottamatta ja ja kokuutalaisille annettaisiin lupa asianomaisella metsänhoitovirkomie hellä leimauttaa kaikki jakokunnan metsissä olevat tarveet petäjät ja kuuset, jotka 6 metrin korkeudella maasta kuoren päältä täyttivät eä hintäin 22 1/2 senttimetriä, kuin myös
kin että sama metsänhoitoriika mies määrättäisiin myymään puheenalaiset puut julkisella huutokaupalla ja että saadut rahat talletettäisiin Oulun lääninsahastoon sieltä asianomaisille määräysten mukaisesti jaettaviksi; ja oli Keisarillinen Senaatti, jonka ratkaista vaksi Kuvernööri oli alistanut anan, 26 päivänä Lokakuuta 1906 jättänyt useinmainitun kauppasopimuksen vahvistamatta sekä katsonut hyväksi, mitä kruununtiloihin tuli, mostua Alakitkan jakokuntalaisten äskenkenkenottuun yhteiseen anomukseen, ehdolla että myytäviksi leimattaisiin ne puut, jotka 1,3 metrin korkeudella maasta lukien kuoren päältä täyttivät 30 senttimohä tahi enemmän, sekä että muuten huutokauppa toimitettaisiin noudattamalla Kasarillisen Senaa tin siinä suhteessa antamia määpöyksiä. Sittemmin olikin Alukitkun jekokunnan yhteimetsästä myyty Sahanomistaja Emil Granleltille 175.528 puuta 3 markan 23 pennen, toiminimelle N. Puranoffille 8 Pojalle 144. 079 puuta 2 markan 75 pennin ja Ytterstfors Träraru Aktiebolag nimiselle osakeyhtiolle 138,800 puuta 3 markan 18 pennin hinnasta rengolta, joten keski hinta runkoa kohti oli ollut vähän päälle 3 markan 7 pennin. Saari Pekka ja Erkki Turkki lalle toimitetun haasteen nojalla en tämän jälkeen Karjakka Trävaru Aktiebolagin puolesta mainitussa Kihlakunnanoikeudessa vaadettu että koska Lauri Pekka ja Erkki Turkkila olivat Konsuli Candelinen kans sa tehneet ylläkerrotun metsänhakkuuvälikirjan 6 päivältä Maaliskuun ta 1896 sekä myöskin, sittenkuin tämä välikirja oli siirretty väkyktiölle, allekirjoittamalla kauppaspimuksen 27 päivältä Marraskuuta 1900 myöntäneet sanotun välikirjan noudatettavaksi, mutta siitä huolimatta olivat omaksi hyödykseen, myymällä talonsa met219
sän toistamiseen muille, siistäneet osakeyhtiöltä tilaisuuden hyväkseen käyttää hankkimaansa oikautta samaan metsään, Lauri Pekka ja Erkki Turkkila velvoitettaisiin suorittamaan osakeyhtiölle konaukseksi niistä 11,654 puusta, mitkä osakeyhtiö 6 päivä nä Maaliskuuta 1896 tehdyn valikirjan nojalla olisi ollut oikeutettu saamaan Alakitkan jako kunnan yhteismetsästä, 3 markkaa 7. penniä puulta eli yhteensä 35,77. markkaa 78 penniä korkoineen, siitä kuitenkin vähennettyä välikirjassa sovitun hinnan maksamatta oleva osa, 600 markkaa; minkä ohessa osakeyhtiön puolesta on anottu korvausta sen oikeudenkäyntikuluista. Asiasta kuulusteltuina ovat Lauri Pekka ja Erkki Turkkila anoneet kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on 2 päivänä Heinäkuuta 1913 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perustoilla kyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Karjakka Trävaru Aktiebolag. oli vetoamalla saattanut jutunon 20 päivänä Elokuuta 1914 antanut tuomion asiaan; ja koska kysymyksessä olevalla kauppakirjalla 6 päivältä Maaliskuuta 1896, jota tehtäessä isoajakoa ei vielä oltu Alakitkan ja kokunnassa toimitettu, oli myyty puita hakattavaksi jakokun nan yhteisestä metsästä ja kauppakirja siis, ollakseen pätevä, edellytti kaikkien jakokunta laisten suostumusta puiden hukkaamiseen; koska Lauri Pekka ja Erkki Turkkila ynnä arent muut jakokunnan osakkaat, tehtyään Värjäkka Trävaru Akti bolagin kanssa edellämaini. tun sopimuskirjan 27 päivällä Murraskuuta 1900, jolla oli jako kunnan meträstä myyty samat laisia puita kuin ylläsanotul250
la kauppakirjalla ja jossa oli määrätty muun muassa että vieläsanottu, osakeyhtiölle sillä välin siirretty kauppakirja oli katsottava kumotuksi, jos sopimuskirjalle saataisiin asianomainen vahvistus, olivat koettaneet oikeudenkäynnellä saada niitä jakokunnan talonomistajia, jotka eivät olleet sepinneskirjaa allekirjoittaneet. pakotetuiksi hyväksymään sen, mutta heidän siitä ajamansa kanne oli hyljätty sekä Keisa rillinen Senaattikin sittemmin 26 päivänä Lokakuuta 1906 oli, mitä jakokunnassa oleviin kruunun tiloihin tuli, jättänyt sopimus kirjan vahvistamatta; ja koska näin ollen oli katsottava selvitetyksi, että oli mahdotesta suuda kaikkien jakokuutalaisten suostumusta 6 päivänä Maaliskuuta 1896 tapahtuneeseen metsän kauppaan, joka siis 3 päivänä Syyskuuta 1886 annetun Metsäläin 8 SS:n mukaan oli rauennut, sen vuoksi, ja kun lähän nähden Lauri Pekka ja Erkki Turkkila olivat ollut oikeutetut yhdessä kaikkien muiden jakokunnan talon omistajain kanssa ja Keisarille jen Senaatin kruununtilojen puolesta siihen antamalla suostumuksella myymään muille puita jakokunnan yhteisestä meträstä, on lovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlukunnanoikeus oli johtunut, sekä velvoittanut Tarjakka Tråvaru sk. tiebolagin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Lauri Pekka ja Erkki Turkkilan kulut Hovioikeudessa, minkä ohessa Hovioikeus kuitenkin on oikeuttanut osakeyhtiön eri oikeudenkäyn nillä hakemaan takaisin mitä 6 päivänä Maaliskuuta 1896. tehdyssä välikirjassa sovitusta kauppahinnasta oli suoritettu. Hovioikeuden tuomioen on osakeyhtiö Varjakka Trävaru Akte251.
bolag anonut muutosta perustelmalla, johon Lauri Pekka ja Erkki Turkki la ovat vastataneet. "Käraillinen Senaatti on tutkinut tämän pitun ja katsoo, ettei Karjakka, Käraru Aktiebolag ola esittänyt syytä muuttaa Hovioikeudon tuomiota, joka siis jää pyypäksi; ja velvoitetaan Karjakka Trävaru Aktiebolag suorittamaan Lauri Pekka ja Erkki Turkkilalle, heillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, kahdeksan kymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senuatti: Walter Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer E. Thesleff. Helmikuun 16 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin 359 Pag. 100 R. D. 1914 tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausjutussa, jossa ovat Värjakka Tävaru Aktiebolag niminen osakeyhtiö Oulun kaupungista hakijana sekä Talollinen Juho Heikki Eliaksenpoika Juumajärvi, Kuusamon pitäjän Alakitkan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 16 päivänä Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Kauppakirjalla 16 päivältä Joulukuuta 1893 oli Talollinen Elias Heikinpoika Juumajärvi myynyt Konsuli Leonard Andelinille, nuoremmalle, kaikki omistamaansa puoleen Juumajärven verotaloa No 24. Alakitkan kylässä, kuuluvat ja nykyisten rajain sisällä löytyvät "sakatukeiksi kelpaavat männyt ja kuuset, jotka Joetrin 13 senttimetun eli 12 kyyniirän korkeudella täyttivät läpimitaten vähintään 24 3/4 senttimetriä eli 10 kalutuumaa, ehdolla muun muassa että puut olivat otet Läsni: H. A. J. P. R. H.  R. B. E. Thesleff. No 320 Helmikuuta 1916.
tavat kymmenen vuoden kuluessa siitä kuin kaikki kruununtilat Alakitkan jakokunnassa oli ostettu perinnöksi ja oikeus metsän hakkuuiseen oli saavutettu sekä että myyjä, jos hän toimisi niin että ostaja menetti oikeutensa myytyyn metsään, oli velvollinen maksamaan takaisin nostamansa kauppasumman korkoineen sekä suorittamaan ostajalle vahingonkorva ukseksi kolme markkaa jokaisesta metsässä olevasta, yllämainitun mitan täyttävästä puusta. Sittenkuin sanottu hakkuvoikeus oli luovutettu osakeyhtiölle Värjakka Tråvaru Aktiebolagille oli suuri osa Alakittiin jakokunnan osakkaita, niiden joukossa myöskin Juho Heikki Juuma järvi, joka oli ilmoittanut omistavansa puolen Juumajärven perintötilasta tehnyt osakeyhtiön kanssa 27 päivänä Marraskuuta 1800 kauppasopimuksen, jolla mainitut jakoosakkaat olivat osakeyhtiölle myynet ja luovuttaneet jakokunnalle väliaika sesti jaetusta metsästä kaikki terveet petäjät ja kuuset, jotka 7 metrin korkeudella läpimituten täyttivät 25 senttimeträ ja sitä isommat, ehdoilla muun muassa että osakeyhtiön tuli maksaa jokaisesta mitan täyttävästä puusta 2 markkaa 25 penniä, että koska isommalta osalta jakokuntaan kuuluvia tiloja oli näiden manttaalin mukaan kauppaan sisältyvä metsä jo aikaisemmin myyty Konsuli Candi linille ja Tahanomistaja J. A. Nordbladille sekä välikirjat noista metsäkaupoista, joita vastaan jo oli nostettu rahoja oli siir retty osakeyhtiölle, tämä oli oikeutettu ersi maksuerästä kantamaan ja kuittaa maan kullekin tilalle tulevasta rahaosasta niin paljon kuin talon metsää vastaan ennakotta oli maksettu ynnä kuuden wasentin korko tuosta määrästä; että äsken mainitut, tilain metsistu ennen tehdyt kaupat tulisivat kumotuiksi, jos puheenaolevalle kauppasopimukselle saataisiin asianomainen vahvistus ja semmoinen lupa että osakeyhtiö sen perusteella voisi ryhtyä metsää hakkauttamaan ja poisvedattämään mutta että, jos kauppasopimukselle syystä tai toisesta ei saalaisi vahvistusta tahi se muista syistä kumontuisi ja joutuisi mitättömäksi taikka metsän hakkauttamiseen ei annettaisi sellaista lupaa että 253
siitä heti voitaisiin ruvela puita poisvedättämään, tilain metsistä ennen tehdyt välikirjat ja kauppasopimukset jäisivät kaikin puolin voimaansa ja olisivat noudatettavat; kuin myöskin että osakeyhtiöllä oli oikeus myyjäin nimessä mutta omalla kustannuksellaan boettaa oikeudenkäynnillä tai muilla ksinoin saada ne jakokuntalaiset, jotka ei vät suostuneet tuohon kauppaan, pakotetuiksi hyväksymään sen. Tämän johdosta olivatkin useat niistä tilallisista jotka olivat tehneet vastakerratun kauppasopimuksen osakeyhtiön kanssa, Kuusamon pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatineet muita Alakitun jakokunnan osakkaita velvoitettaviksi hyväksymään kauppasopimuksen, mutta Kihlakunnanoikeus oli Kesäkuun 13 päivänä 1902. Julistetulle päästöksellä, jonka Kivioikeus oli vahvistanut tuomiolla 2 päivältä Heinäkuuta 1904, hyljännyt sanotun vaatimuksen. Samojen tilallisten sen julkeen vuonna 1905 Oulun läänin åkuvernööriltä anottua, että heidän ja osubys tiön välinen kauppasopimus vahvistettuiniin olivat ylläsanotun jakokunnan osak kaat Kuvernöörille annetussa kirjoituksessa 6 päivältä Kesäkuuta 1906 pyytäneet, että äskenkerrottu anomus jätettäisiin, huomioonottamatta ja jakokuntalaisille annettaisiin lupa asianomaisella metsän hoitoviskamiehellä leimauttaa kaikki joka kunnan metsissä olevat terveet petäjät ja kuuset, jotka Ometrin korkeudella maasta kuoren päältä täyttivät vähintäin 29 1/2 senttimetriä, kuin myöskin että sama metsänhoitovirkamies määrättäisiin myymmin puheenalaiset puut julkisella huutokaupalla sekä että saadut rahat talletettaisiin Oulun lääninrahastoon sieltä asianomaiselle maanomistajille määräysten mukaan jaettaviksi; ja oli Keisarillinen Senaatti, jonka rattaislavaksi Kuvernööri oli alistanut asian, 26 päivänä Lokakuuta 1900 jättänyt useinmainitun kauppasopimuksen vahvistamutta sekä, mitä kruununtiloihin tuli suostunut Alakitkan jakokuntalaisten äskenberrottuun yhteiseen anomukseen ehdolla että myytäviksi leimattaisiin ne puut, jotka 1.3 metrin korkeudella maasta lukien suoren päältä täyttivät 30 senttimetriä tahi e251
nemmän, sekä että muuten huutokauppa toimitettaisiin noudattamalla Keisarillisen Senaatin siinä suhteessa antamia määräyksiä. Sittemmin oli Alakotkan jakokunnan yhteismetsästä myyty Tuhanomistaja Emil Granfeltille 17558 puuta 3 markan 25 pennin, toiminimelle N. Rusanoffille" Pajalle 144079 puuta 2 markan 75 pennin sekä Ytterstfors Tråvaru Aktiebolag nimiselle osakeyhtiölle 13,8800 puuta 3 markan 18 pennin hinnasta rungolta, joten keskihinta runkoa kohti oli ollut vähän päälle 3 markan 7 pennin. Juho Heikki Juumajärvelle toimitetun haasteen nojalla on tämän jälkeen Varjukka Trävaru Aktiebolagin puolesta mainitussa Kihlakunnanoikeudessa vaadittu että koska Juho Heikki Juumajärvi, allekirjoit tamalla kauppasopimuksen 27 päivältä Marraskuuta 1900 oli myöntänyt ylläkerrotun 16 päivänä Joulukuuta 1893 Elias Juumajärven sekä Konsuli landelinin valillä tehdyn kauppakirjan noudatettavaksi, mutta siitä huolimatta oli omaksi hyödykseen, myymällä talonsa metsän toista miseen muine, riistänyt osakeyhtiöltä mak dollisuuden hyväkseen käyttää hankkinaansa oikeutta samaan metsään, Juho Heikki Juumajärvi velvoitettaisiin osakeyktiölle suorittamaan korvaukseksi niistä SS: 70 vuista, mitkä osakeyhtiö 16 päivänä Joulukuuta 1893 tehdyn kauppakirjan nojalla olisi ollut oikeutettu saamaan Alukettiin ja kokunnan yhteismetsästä, 3 markkaa 7 penniä puulta eli yhteensä 2683 markkaa 80 penriä korkoineen, siitä kuitenkin vähennettyii kauppakirjassa määrätyn 4333 markan hinnän maksamatta oleva osa 600 markkaa, minkä ohessa osakeyhtiön puolesta on anottu korvausta sen oikeudenkäyntikuluista. Asiasta kuulusteltuna on Juho Heikki Juumajärvi anonut kannetta hyljättä väksi. Kihlakunnanoikeus on 2 päivänä Heinäkuuta 1913 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi tarjakka Tråvaru Aktiebolag oli vetoamalla saattanut jutun, on 20 päivänä Elokuuta 1914 antanut tuomion asiaan; ja koska kysymyksessä olevalla kauppakirjalla 285
16 päivältä Joulukuuta 1893 jota tehtäessä isoojakoa ei vielä oltu Alakitkan jako kunnassa toimitettu, oli myyty puita hakattaviksi jakokunnan yhteisestä metsästä ja kauppakirja siis, ollakseen patevä, edellytti kaikkien jakokuntalaisten suotumusta puiden hakkaamiseen; koska Juho Heikki Juumajärvi ynnä useat muut jakokunnan osakkaat, tehtyään Tarjakka Tråvaru Aktiebolagin kanssa edellämainitun sopimuskirjan 27 päivältä Marraskuuta 1900, jolla oli jakokunnan metsästä myyty samallaisia puita kuin ylläsanotulla kauppakirjalla ja jossa oli määrätty muun muassa että vieläsanottu osakyhtiölle sittu välin siirretty kauppakirja oli katsottava kumotuksi, jos sopimuskirjalle saataisiin asianomainen vahvistus, olivat koettaneet oikeudenkäynnillä saada niitä joukokunnan talonomistajia, jotka eivät olleet sopimuskirjaa allekirjoittaneet, pakoitetuiksi hyväksymään sen, mutta heidän siitä ajamansa kanne oli hyljätty sekä Keisarillinen Senuuttikin sittemmin 26 päivänä Lokakuuta 1906 oli mitä jakokunnassa oleviin kuuventiloihin tuli, jättänyt sopimuskirjan vahvistamatta. ja koska näin ollen myös kin oli katsottava selvitetyksi, että oli mahdotonta saada kaikkien jakokunta laisten suostumusta 16 päivänä Joulukuuta 1893 tapahtuneeseen metsän kauppaan, joka siis 3 päivänä Syyskuuta 1886 annetun Metsäläin 8 SS:n mukaan oli rauennut; senvuoksi, ja kun tähän vähden Juho Heikki Juumajärvi oli ollut oikeutettu yhdessä kaikkien muiden joka kunnan talonomistajain kanssa ja Keisarillisen Senaatin kruununtilojen puolesta siihen antamalla suostumuksella myymään muille puita jakokunnan yhteisestä metsästä, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut, sekä velvoitta nut Karjakka Trävaru Aktiebolagin vii delläkymmenellä markalla korvaamaan Juho Heikki Juumajärven kulut Hovioikuudessa; minkä ohessa Hovioikeus kuiten kin on oikeuttanut osakeyhtiön eri oikeudenkäynnittu hakemaan takaisin mitä 10 päivänä Joulukuuta 1893 tehdyssä kauppakirjassa sovitusta kauppahinnasta oli suo236