Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
mentti kokonaisuudessaan julistettaisiin mitättömäksi. Tähän kantaavan ovat Otto Ville ja Hilda Svan vastannud, että Matti ja Anna Liisa Pollari olivat vapaasta tahdostaan ja pakotuksella tehneet kirjallisen testamentin Huhtikuun 4 päivältä 1907; että Matti Pollari oli vaimonsa kuoleman jälkeen siihenäikaan, jolloin hän Vihtori Peltosen ja hänen asiakumppaniensa ilmoituksen mukaan ole tehnyt yllämainitun suutlisen määräyksen, ollut täyllä ymmärrystä vailla; että tuo määräys kaikasja tapauksessa oli tullut peräytelyksi sen kautta että Matti Pollari, tullu aan jälleen terveeksi, oli Helmikuun 23 päivänä 1911. Kihlakunnanoikeudessa valvonut edelläsanetun kirjallisen testamentin ja siten osoittanut tahtovan ra pysyttää sen voimassa; että Matti Pöllari toimittaessaan testamentin valvomisen oli tehnyt sen myöskin Otto Ville ja Hilda Ivanin hyväksi; sekä ettei Matti Pollari ainakaan ollut oi keutettu purkamaan kirjallista testamenttia mikäli koski Anna Liisa Polla rin omaisuutta; ja ovat Otto Ville ja Hilda Svan, jotka puolestaan olivat Malli Pollarin puheeksilalleen suullisen määräyksen kumoamisesta Kihlakunnanoikeuteen haastattaneet Vihtori Pelto sen ja hänen asiakumppaninsa, anoneet että tuo määräys julistettaisiin arvotto maksi ja että kirjallinen testamentti Huhtikuun 4 päivältä 1907 pysytettäisiin voimassa. Vihtori Pellosen ja hänen asiakumppaniensa väitettyä, että Matti Pollari tehdessään kysymyksessä olevan suulle son määräyksen oli ollut täydessä järjessä, mutta että hän vähän aikaa sen jälkeen oli saanut halvauksen ja siitä asti ollut medenhäiriassa, joten hänen toimittamansa kirjallisen testamentin valvominen oli kaikkea merkitystä vailla sekä että sanottu valvominen muuten oli voinut tarkoittaa ainoastaan Anna Liisa Pöllarin testamentilla. Antti Pollarin hyväksi tekemää määräystä, on. Kihlakunnanoikeus Marraskuun 2 päivänä 1912 julistamallaan päätök98
sellä siinä mainituilla perusteilla kyljännyt Vihtori Pellosen ja hänen asiakumppaniensa kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vihtori Peltonen ja hänen asiakumppanin sa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 30 päivänä Tammikuuta 1914 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, iltä Matti ja Anna Liisa Pellari olivat lagdellä ymmärryksellä ja vapaasta tahdostaan tehneet kysymykseen tulleen kirjallisen testamentin 4 päivältä Huhtikuuta 1907, että Matti Pollari sittemmin vaimonsa kuoltua oli Tammikuus sä 1911, täydellä järjellä ollen, peräyllänyt sanotun testamentin, jonka hän kuitenkin seuranneen Helmikuun 23 päivänä ole Kihlakunnanoikeudessa valanut, sekä että Otto Ville ja Hilda Ivan olivat, sittenkuin myöskin Matti Pollari oli kuollut, valvoneet testamentin Lokakuun 25 päivänä 1911; ja koskei voitu katsoa, että Matti Pollari valvomalla puolestaan testamentin vai monsa jälkeen oli osoittanut tahtooan sa pysyttää sen voimassa myöskin mikäli koski omaa osualtaan Pollarin aviopuotten pesässä, sekä koska se seikka että Matti Pollari oli peräyttänyt testamentin, ei vaikuttanut sen påtingg teen Anna Liisa Pollarin omaisuuteen nähden, sentähden ja kun Otto Ville ja Hilda Svan siihen nähden että testamentti visäki Pöllarin aviopuollen yhtäriä säädöksiä ja että Otto Ville ja Hilda Svantestamentin mukaan saisivat nauttia heille siinä määrättyä etua vasta melempäin testamentintekijäin kuoltua, ei vät lain mukaan ollut olleet velvolliset valvomaan testamenttia ennenkuin Matti Pollari oli kuollut, on Hovioikeus muuten kyljäten Vihtori Pellosen ja kunen asiakumppaniensa kanteen, julistanut puheenaolevan testamentin mitälle mäksi mikäli koski Matti Pollarin osuutta hänen ja Anna Liisa Pöllarin pesässä. Härviheuden tuomioen ovat Otto tille ja Hilda från anoneet muutosta perustelmalla, johon Vihtori Peltonen asiakumppaneineen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut 99
tämän jutun ja katsoo, ollavat Otto tille ja Hilda Svan ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Otto Ville ja Hilda Svan suorittamaan Vihtori Pelloselle ja hänen asiakuppa neilleen, heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot "Keisarillinen Suomen Senaalli: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. Helmikuun 1 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisaritlisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, välikirjan julistamista mitättömäksi ja maan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Huittisten pitäjän Metsän kylästä oleva Mylläri Frans Vihtori Lähde hakijana sekä Tampereen kaupungissa oleva asianajotoimisto Procopé & Toivio vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 1 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedet: Huittisten Wampulan ja Punka laitumen pitäjien ynnä Kauvat san kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on asianajotoimisto Procopi & Soivio Frans Läsnä: A. L. J. P. R. H. - H. A. af A. D:ck. No 175 Pag 99 R. D. 1913.
Lähteelle Elokuun 14 päivänä 1909 toimitetun haasteen nojalla lausunut että Talollinen Josua Antinpoika Wähätalo ennen Käräus, oli välikirjalla Syyskuun 25 päivältä 1865 hankkinut itselleen Aetsän kylässä sijaitsevan Horon verotalon silloiselta omistajalta Juho Juhonpoika Horolta ja samassa kylässä olevan Hossan virka talon vuokraajalta Kaarle Heikinpoika Hellältä oikeuden rakentaa näiden tilojen maalle myllyn ja ottaa siihen tarvittavan käyttövoiman Kokemäenjoissa olevan tetsän kosken niinkutsutusta huoneentarvemyllyn juovasta ynnä vielä kulkutien myllylle kumpaisenkin tilan maista sekä että Josua Wähätalo oli jo aikoja sitten luovuttanut mainitun, hänen elinajakseen suostutun nautintaoikeuden muille, minkä jälkeen se oli kulkenut miehestä mieheen ja joutunut lopulta Frans Viktori Lähteelle. Koska sanottua välikirjaa ei oltu kiinnitetty Hevon taloon ja se siis oli voimaton kolmatta henkilöä kohtaan, on asianajotoimisto Procopé & Toivio Horon talon omistajana vaatinut, että mainittu välikirja julistettai siin mitättömäksi ja Frans Vihtori Lähde velvoitettaisiin siirtämään pois Horon talon maalla oleva osa myllyrakennuksesta ynnä asuin ja ulkohuonerakennukset kokonaan ja saattamaan myllyn perustuksena oleva kohta Metsän koskesta entiseen luonnolliseen tilaansa korjaamalla siitä pois myllyn perustuskivet, kuin myös tämän tehtyään jättämåän tonttimaa ja Horon talon osuus myllytiestä toimiston vapaaseen nautintaan Kanteeseen vastaten on Frans Vihtori Lähde väittänyt että sanotulla välikirjalla luovutettu oikeus kiinnittämättömänäkin oli päteva koska se oli elinkautinen ja tehty ennen Tammikuun 101
Lähteelle Elokuun 14 päivänä 1909 toimitetun haasteen nojalla lausunut, että Talollinen Josua Antinpoika Wähätalo ennen Käräus, oli välikirjalla Syyskuun 25 päivältä 1865 hankkinut itselleen Aetsän kylässä sijaitsevan Horon verotalon sillaiselta omistajalta Juho Juhonpoika Horolta ja samassa kylässä olevan Hossan virkatalon vuokraajalta Kaarle Heikinpoika Hellältä oikeuden rakentaa näiden tilojen maalle myllyn ja ottaa siihen tarvittavan käyttövoiman Kokemäenjoessä olevan tetsän kosken niinkutsutusta huoneentarvemyllyn juovasta ynnä vielä kulkutien myllylle kumpaisenkin tilan maista sekä että Josua Wähätalo oli jo aikoja sitten luovuttanut mainitun, hänen elinajakseen suostutun nautintaoikeuden muille, minkä jälkeen se oli kulkenut miehestä mieheen ja joutunut lopulta Frans Viktori Lähteelle. Koska sanottua välikirjaa ei oltu kiinnitetty Heron taloon ja se siis oli naimaton kolmatta henkilöä kohtaan, on asianajotoimisto Procopé & Toivio Horon talon omistajana vaatinut, että mainittu välikirja julistettai siin mitättömäksi ja Frans Vihtori Lähde velvoitettaisiin siirtämään pois Horon talon maalla oleva osa myllyrakennuksesta ynnä asuin ja ulkohuonerakennukset kokonaan ja saattamaan myllyn perustuksena oleva kohta Metsän koskesta entiseen luonnolliseen tilaansa korjaamalla siitä pois myllyn perustuskivet, kuin myös tämän tehtyään jättämaän tonttimaa ja Horon talon osuus myllytiestä toimiston vapaaseen nautintaan Kanteeseen vastaten on Frans Vihtori Lähde väittänyt että sanotulla välikirjalla luovutettu oikeus kiinnittämättömänäkin oli päteva, koska se oli elinkautinen ja tehty ennen Tammikuun 101
1 päivää 1893, minkä vuoksi Frans Vihtori Lähde on anonut kannetta hyljättäväksi ja korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kihlakunnanoikeus on Lokakuun 27 päivänä 1910 julistamassaan päätöksessä, koska puheenalainen välikirja ei ollut Horon taloon kiinnitetty eikä siis sitonut asianajotoimisto Procopi & Soiviota Horon talon omistajana, julistanut mainitun välikirjan, mikäli se Horon taloa koski, mitättömäksi ja velvoittanut Frans Vihtori Lähteen luovuttamaan viimeksisanottuun taloon kuuluvan osan myllypaikasta ja talon maalla olevan miellytuosuuden mainitun asianajotoimiston vapaaseen nautintaan sekä siirtämään pois äskensanotulla maalla sijaitsevan osan myllyrakennuksesta ynnä asuinja ulkohuonerakennukset kokonansa ja myöskin laitoksen perustuskivet Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Frans Vihtori Lähde oli vetoamalla saattanut jutun, on Maaliskuun 10 päivänä 1913 antamallaan tuomiolla, koska Lähde asiassa saamallaan haasteella oli tullut irtisanotuksi puheenalaisesta nautintaoikeudesta ja siis oli ollut velvollinen asianajotoi misto Procopé & Soiviolle viimeistään Maaliskuun 14 päivänä 1911 luovuttamaan mainitut alueet, jättänyt asian sen loppututoksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Frans Vihtori Lähde anonut muutosta perustelmalla, johon asianajotoimisto Procopé & Soivio on vastannut 102 Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Frans Vihtori Lähde ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Frans Vihtori Lähde suorittamaan asian
ajotoimistolle Procopé & Soiviolle korvaukseksi sillä täällä jutun vuoksi olleista kuluista kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer No 168. Pag. 17. l. R. 1915. man Dahlbeels Helmikuun 2. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa merioikeusasiassa, jossa ovat Leppävirran pitäjän Monninmäen kylässä asuva Toivuri Juho Junkkarinen hakijana sekä Venäjän Keisarikunnassa olevan Kronstadtin sataman Ylipäällikko Aniraali 1. A. Wirén vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 2. päivänä Helmikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itulleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut seuraavat tiedot: Senäjän Keisarikunnan Muimi nisterin käskystä haastatettuansa kauppaneuvos Herman Saastamoisen, Kuopion kaupungista, ja Juho Junkkärisen sanotun kaupungin Raastuvanoikeuteen on Amiraali Wiren, yllämainitun toimensa puolesta, siellä lausunut, että kauppaneuvos Saas tamoisen nykyisin omistama ja Junkkarisen kuljettama Kalervo niminen Läsnä: F. d. S.S. - B. A. - A. B. - F. K.
höyrylaiva oli Syyskuun 4. päivänä 1912. Suomenlahdella noin neljän kilometrin etäisyydessä Teivistön toistosta Virkkomatalan majakkaan päin sumussa törmännyt yhteen stalaivaston perämiiskoulun Evertin Nikolai Ivanovitsch Lidenvin johdon alaisena kulkevanastotsekka nimisen Merisotolaitökselle kuuluvan koululaivan kanssa; ja kun tämä yhteentörmäys, kuten toimitetussa tutkimuksessa oli saatu velville, oli oikeutunut siitä että, vaikka koululaiva Lastotsekkaasta höyryviheltimellä annetut varotumerkit hyvissä ajoin oli höyrytäiva Kalervolla kuultu, Katervon konetta ei oltu seisautettu sekä Kalervo laivan ohjauksessa siten rikottu läiväin yhteentörmäysten välttämiseksi annettuja sään nöksiä ja että samaa höyryläivää muutenkin oli puheenalaisessa tilaiuudessa olijattu virheellisesti, niin ja koska yhteentörmäys näin ollen jäi Juho Junkkarisen viaksi, Anniraali Wiren on vaatinut, että kauppaneuvos Saastamoinen ja Juho Junkkarinen velvoitettaisiin korvaamaan konlulaivalle kerrotussa yhteentörmäyksessä oikeutuneiden vaurioiden korjauskustannukset asianomaisten työpajain tämän korjaustyön osalle laskettuine kulutuspiosentteineen ja siinä tarkoituksessa Merisotalaitokselle suoritta maan, iläastamoinen kuitenkin vain Kaleevo laivan arvosta, kaikkiaan 259. ruplaa 93. kopekkaa korkoineen sekä sitäpaitsi yhteisvastuullisesti maksamaan Merisotalaitokselle sillä asian takia olleiden kulunkien borvaukseksi, paitsi eräiden Raastuvanoikeuden pöytäkirjanotteiden lunastusmääriä, esityn laskun mukaan 1743. markkaa 90. penniä. Kanteesta kuultuina ovat kauppaneuvos Raastamoinen ja Juho Junkkarinen selittäneet, viimeksimainittu että Kalervo laivassa oli ennen yhteentörmäystä noudatettu kaikkia niitä varökineja, jotka on ullaisten sattuemen valttamiseksi saadetty, ja laivaa muutenkin säännöllisesti ohjattu, mutta että yhteen101
törmäys oli oikeutunut koululaiva Lastotsehkan suuresta kulkunopuudesta ja sen johdosta, että koululaivan suantaa välittömästi ennen yhteentörmäyksen tapahtumista äkillisesti muutettiin, sekä taastamoinen ettei hän tietänyt tapahtumasta muuta kuin minkä Junkkariselta oli kuullut; ja ovat Kauppaneuvos Saastamoinen ja Juho Junkkarinen tähän nähden vastustaneet kannetta, lausuen myös pitävänsä Lastotsekka laivan ilmoitettuja korjauskustannuksia suurempinä kuin mihin ne olisivat nousseet, jos laina olisi Suomessa korjattu, ja siitä syystä korvansvaatinusta liiallisenä, sekä sen ohessa vaatinet vähintään 600. markan suuruista oikeudenkäyntikulunkien korvausta. Raastuvanoikeus, jossa Merikapteeni Emil Kastegren ja entinen Soivuri Lassi Pekka Keinänen ovat me riasiaintuntijoina olleet asiata käsiteltäessä saapuvilla sekä antaneet siitä lausuntonsa, on Maaliskuun 16. päivänä 1911. julistetulla päätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Kauppaneuvos Saastamoisen ja Juho Junkkarisen suorittamaan Merisotalaitokselle, Taasta moisen mainitun laivansa arvosta ja Junkkarisen rajoituksetta, vaadi tuksi vahingonkorvaukseksi kaksituhatta viisisataa viisikymmentäyhdeksän ruplaa yhdeksänkymmentäkolme kopekkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien oikeudenkäynnin alusta Lokakuun 20. päivästä 1913.; mutta on Raastuvanoikeus kuitannut oikeudenkäyntikulunget asianosaisten kesken muuten paitsi että Kauppaneuvos Säästamoisen ja Juho Junkkarisen tuli yhteisvastuullisesti suorittaa meriasiaintuntijoille i kapteeni Kastegrenille ja Lassi Pekka Keinäselle, kumpaisellekin, neljäkymmentäkahdeksan markkaa palkkioksi heidän läsnäolostaan asian kasittelyssä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolen ja toisen olivat 105
saattaneet jutun, on Toukokuun 28. päivänä 1915. antamassaan tuomiossa lausunut asiassa selvitetyksi, että Juho Junkkarinen, sittenkuin hän puheenalaisessa tilaisuudessa ensin oli kuullut Kalervo laivan edestä, sen vasummalta puolelta, Lastotsehka laivasta höyryvihiltimellä annettuja sumumerkkejä sekä sitten nähnyt viimeksimainitun laivan, sen tullessa sumusta esiin, niin aikaiseen että hän olisi, seisanttamalla laivansa koneen ja ohjaamalla sitä varovaisesti, voinut välttää yhteentörmäyksen, oli muuttamalla laivansa suunnan oikealle ohjannut sen kulkemaan Lastotsekka taivan suunnan poikki ja siten, kun tästä laivasta, jonka suunnan oli näytetty pysyneen samana sekä vanhdin mahdollisimman hiljaisena, ei oltu Kalena laivaa sumun takia huomattu niin ajoissa, että yhteentörmäys olisi ollut sen ehjauksessa tapahtuvalla toimella. vällettävissä, ollut syypää kysymyksessäolevaan yhteentörmäykseen, minkä vuoksi Hovioikeus on velvoittanut Kauppaneuvos Saastamoisen ja Juho Junkkarisen, sen ohessa mitä Raastuvanoikeus oli tuominnut heidät vedonalaisessa päätöksessä lähemmin mainitulla tavalla Merisotalaitokselle maksamaan, yhteisvastuullisesti suorittamaan Merisotalaitokselle tällä asian takia Raastuvanoikeudesja olleiden kulunkien korvaukseksi tuhatkahdeksansataa markkaa, joten muutettuna Raastuvanoikeuden päätös muuten, eli mikäli se koski Kauppaneuvos Saastamoisen ja Juho Junkkarisen velvollisuutta suorittaa Raastuvanoikeudessa olleille meriasiaintuntijoille määrätyt palkkiot, jäi voimaan. Hovioikeuden tuomioon on Juho siinkkarinen anonut muutosta perustelmalla, johon Amiraali Wiren on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Junkkarinen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, 106
joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Junkkarinen suorittamaan Merisotataitokselle sillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tiitä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: teris Savikoski Alfred Luikkiala teris Savikoski Alfred Kiuksiala B. Annuberg. A. W. Puumal Samuli Koski. Ilmo Strömsten Helmikuun 2 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa ovat Saarijärven pitäjän Hännilän kylästä oleva Talollinen Johan Sarin hakijana sekä Wiipurin kaupungissa oleva osakeyhtiå Paul Wahl & Co Aktiebo lag tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 2 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti metselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Saarijärven ja Uulaisten pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on sanotun osakeyktiön puolesta lausuttu, että Johan Salén, joka oli, mistanut Kantolan 1/12 manttaalisen verotalon No 30 Saarijärven pitäjän Hännilän kylässä, oli myydessään Läsnä: R. L: - J. P - R. H: - K. A. 107 Pag 154. R. 1914. No 176.
kauppakirjalla Syyskuun 30 päivältä 1885 mainitun talon talolliselle Matti Heinäselle ja hänen vaimolleen Henriikka Heinäselle itselleen pidättänyt hakkuuoikeuden kaikkiin niihin saman talon metsässä oleviin pitäjä- ja kuusipuihin, jotka kymminen kyynärän korkeudella maasta täyttivät kahdeksan tuimaa läpimitäten tahi olivat sitä vahvemmat, poisotettaviksi kahdeksan vuoden aikana siitä päivästä, jolloin Hännilän jakokunnassa silloin toimitettavana oleva isonjaonjärjeltely oli päättynyt; että Johan Sarén välikirjalla Heinäkuun 26 päivältä 1892 oli toimine melle Paul Wahl & Co luovuttanut siten itselleen pidättämänsä hakkunoikeuden kaikkine kanspakirjassa määrättyine etuineen, erottamalla kuitenkin kaupasta Sarenen Kauppaneuvas Carl Henrik Ahlqvistille välikirjalla Lokakuun 20 päivältä 1884 myymät, kahdentors tä kyynärän korkeudella kahdessasta tuumalta aina kahteentoista tuumaan määrälleen täyttävät tukkipuut; sekä että mainittu toiminimi, joka kaupanteossa oli johan Sarenille antanut käsirahaa, 3000 markkaa, ylläkerrotun ison jaonjärjestelyn vuonna 1895 tultua vahvistetuksi oli ryhtynyt, ottamaan metsästä välikirjassa mainittuja puita, mutta ettei niitä oltukaan saatu kuin vähempi määsä syystä että Kauppaneuvos Ahlqvist, jolle kuuluivat paitsi ylläsanotussa välikirjassa Lokakuun 20 päivältä 1884 mainitut tukkipuut myöskin erään toisen Maaliskuun 22 päivänä 1870 tehdyn ja sanottuun taloon kiinnitetyn välikirjan nojalla kaikki ne sahatukaksi kelpaavat petäjät, mitkä kahdentoista kyynä rän korkeudella olivat kahtatoista tuumaa vahvemmat, oli hakkuuttanut ja metsältä vedättänyt kaikki niillä välikirjoilla Ahlqvistille luovitetut puut; minkä vuoksi ja kun Johan Sarén, joka siis oli toi100
minimelle myynyt sellaisia puita, joihin hänellä ei ollut omistusoikeutta, oli saanut käsirahoja paljoa enemmän kuin toiminimen metsästä saamain puiden arvo oli, on osakeyhtiön puolesta katsottu Johan Sarén velvolliseksi osakeyhtiölle jolle toiminimi oli siirtä nyt kaikki oikeutensa, takaisinmaksamaan se osa kälirahoista, joista valtiketta ei oltu metsästä saatu, korkoineen, ja on sentähden os, akeyhtiön puolesta vaadittu Johan Sarenia velvoitettavaksi osakeyhtiölle suorittamaan konttokuranttilaskun mukaan 3857 markkaa 65 penniä korkoineen. Kanteelta kuultuna on Johan sarin kieltänyt vakuuttaneensa toiminimelle Paul Wahl & Co, että puheenalaisella metsällä olisi määrätty luku välikirjan mukaisia puita tahi että Saren olisi sitoutunut toiminimelle suorittamaan korkoa käsilakoille; jonka tähden ja kun Kantolan talolle isonja onjeljestelyn yhteydessä toimitetussa metsän suorituksella oli jaettu iso määrä toiminimen ja Johan Sarénin välikijassa mainitun mitan täyttäneitä puita Virvikon, Hietalan, Peltoahon, Kaipomäen ja Kalliomäen talojen mailta sekä nämä puut, jotka olivat julkautuneet sanottuun kauppaan, siis olisivat olleet toiminimen aikanaan otettavat metsästä ja luettavat Sareninhyväksi, vaikka toiminimi oli sen taiminlyönyt ja päinvästoin pallinut Kauppaneuvas Ahlqvistin nesieltä vedättää, on Johan Saren anonut kannetta hyljättäväksi Sittenkuin osakeyhtiön puolesta oli myönnetty konttokurantin loppusummasta vähennettäväksi hinä mainittujen kuiden lisäksi vastaanotetuista tuleista 91 markkaa 42 penniä, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset olivat melemmin puolin anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluutaan, ratkaissut asian Huhtikuun 29 päivänä 109
1913 julistetulla päätöksellä; ja koska oli selvitetty, että Johan Sälén, joka kauppakirjassa Syyskuun 30 päivältä 1885 oli itselleen pidättänyt hakkuusikeuden kaikkiin mihin Kantolan talon maalla oleviin petäjä - ja kuusipuihin, jotka kymmenen kyynärän korkeudella täyttivät kahdeksan tuumaa läpimitäten tahi olivat sitä vakvemmat, sittemmin välikirjalla Heinäkuun 26 päivältä 1892 oli luovuttanut tähän perustuvan oikeutensa toiminimelle Paul Wähls Coerottamalla kuitenkin kaupasta kauppaneuvos Ahlqvistille myymässä tukkipuut, ja käsilahoina toiminimeltä kantanut kolmetuhatta markkaa; sentähden, ja kun ei ottu näytetty toiminimen saaneen enempää tukkeja kuin osakeyhtiön puolesta oli myönnetty saaduksi eli kuudensadan kolmenkymmenenkuuden markan viiden - kymmenenkuuden pennin arvo tahi että toiminimi olisi voi nut niitä enempää saada mutta jättänyt ottamatta, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Johan Sarenin osakeyhtiölle Paul Wahl Co Aktiebolag suorittamaan takaisin liikoina kälillahoina kantamansa kaksituhatta kolmesataa kuusikymmentäkolme markkaa neljäkymmentäneljä penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen oikeudenkäynnin alustaHelmikuun 12 päivältä 1901 täyden makseen tapahtumiseen, minkä ohesla Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Johan Särenin sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan osakeyhtiön oikeudenkäyntikulut asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johan Saren vetoamalla oli saattanut jutun, on Kesäkuun 10 päivänä 1914 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Johan Sarénin osakeyhtiölle Paul Wahl & Co Aktiebo110
lag suorittamaan maksut kaksikymmentäkaksi markkaa kolmekymmentä penniä osakeyhtiön kappaleelta Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Johan Sarén anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Johan Sarén ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikko asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: AlprotKukkiala. K. R. Helanen. Johannes Pesonen. F. Auer. Allan Dahlbek Helmikuun 2 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Räätäli Brynolf Waldemar Strandberg ja hänen vaimon sa Alma Maununtytär Strandberg, Tampereen kaupungista, ynnä Jämsän pitäjän Kankkialan kylässä asuvat Talollinen Onni Elianpoika Hyppölä ja hänen vaimonsa Aleksandra Auruura Maunun tytär Hyppölä, yhteisesti, hakijoina sekä Talollisenleski Eriikka Hatsaelintytär Vendto la, Kuhmoisten pitäjän Tapialan kylästä, saapuville tulle na, mutta Talollinen Eräjärven pitäjän Järvenpään kylästä Vihtori Rekola tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 2 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen Läsnä: W. A. J. P. R. H. H - K. A. No 177. Såg. 145 R. D. 1914.