Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
salmen kylässä nusten kernaamisesta, koska Pankinjohtaja Åberg, antaessaan Kansakouluntarkastaja Vuorisalmelle osan Kuvernöörin Pankinjohta ja Åbergin edelläkerrotun hakemuksen johdesta antamasta välipäätöksestä, oli toimitut tanut Vuorisalmelle virheellisen jäljennökren asiassa kertyneestä asiakirjavihosta ja siten oiheuttanut Kansakouluntarkastaja suorisalmelle turhia kustannuksia, velvoittanut Kansakoulun tarkastaja Vuorisalmen korvaamaan Tankinjohtaja Åbergilla Roos tuvanoikeudessa olleet kulungit neljälläsä dalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Penkirjohtaja Åberg että Kansakouluntarkastaja luorisalmi olivat vetoamalla saattaneet jutiin, on 15 päivänä Helmikuuta 1912 antamas saan tuomiossa katsonut selville käyneen, että Kansakouluntarkastaja Tuorisalmi alkupuolella Maaliskuuta vuonna 1909 oli sitoutunut ominaiseen takaukseen edellämainitussa edellisen Helmikuun 27 päivänä laaditussa kauppakirjassa sovitun kauppahinnan määräaikaisesta suorittamisesta edellyttäen että ainakin yksi toinen henki lo hankittaisiin Kansakouluntarkastaja Vuerisalmen kanssatakaajaksi kuin myös että Kauppias Väisänen sitten 20 päivänä Maaliskuuta 1909 oli sitoutunut yhteisesti Kansakouluntarkastaja Vuorisalmen kanssa samaan takaukseen; johon nähden ja kun ei Kansakouluntarkastaja Vuorisalmen puolesta edes oltu väitetty, että kysy myksenalaista kauppahintaa vastaan oli si maksettu enempää, kuin minkä Tänkin iohtaja Åberg oli myöntänyt, eivätkä kansakouluntarkastaja Vuorisalmen kannetta vastaan tekemät väitteet vaikuttaneet asian ratkaisuun, Hovioikeus on vahvistanut sen lopputuksen, johon Raastuvanoi keus päätöksessään oli johtunut, muuten paitsi että Hovioikeus, kesksi Kansakouluntarkastaja Vuorisalmi ollut tarjoutunut hyvällä suorittamaan vastapuolelle puheenalaista velkamäärää eikä se seekka, että Pankinjohtaja Åbergin Vuerisalmelle toimituttamassa, Kuvernöörinvirastesja kertyneen kirjavihon edellämainitusra jäljennöksessä oli löytynyt eräs kirjoitusvirke, ollut asian käsittelyä viivyt tänyt, on velvoittanut Kansakouluntarkastaja Vuorisalmen korvaamaan Pankinjoh792
salmen kylässä taja Åbergin hoitamalla konkurssipesällä Kuvernöörinvirastossa ja Raastuvanoikeudessa ollut kustannukset kaikkiaan seitsemälläsadalla markalla. Hovioikeuden tuomioon on Kansakouluntarkastaja Vuorisalmi anonut muutosta perustelmalla, johon Pankinjohtaja Aberg on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tänän jutun ja katsoo, ettei Kansakoulun tarkastaja Vuorisalmi ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis ää pysyväksi; ja velvoitetaan Kansakoulun tarkastaja Vuorisalmi suorittamaan Pankirjohtaja Åbergille, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, sata kaksikymmentä markkaa. Sätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Halanen K. Auer. K. R. Halanen K. Auer. Valterossarviainen. Den 3 Juli 1915 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revi sionsskilling från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet mål angående häfvande af skiljedom, emellan uti Uleåborgs stad inregistrerade aktiebolaget Oulun Simentti ja Rautabetooni Osakeyhtiö, som kande, samt Fabriksegaren Carl Jonalhan von Essen, från Jeppo socken, uteblifven svarande: Gifven i Justitiederartementet den 3 Juli 1915 Kejserliga Senaten här låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Medelst den 13 Maj 1911 ingångit entre prenadkontrakt hade bemälda aktiebolag utagit sig att åt Fabriksegaren von Essen å angifven plats uppföra en fobriksbyggnad af jembetin och hällegel i två räningar i enlighet med uppgjord ritning och arbetsbeskrifning mot vilkor, bland annat, att alla på Öfv. ds: W. A. J. P. R. H. K. t. - A.K. A. SaNo 1192. Pag 26. R. D. 1914.
grund af kontraktet uppkommande tvister skulle af skiljemän afgöras. Jämlikt sagda arbetsbeskrifning skulle byggnadens mellantak utföras af järabeton enligt af utaf båda parterna godkänd ingeniör uppgjord och på meddelade belastningsuppgifter grundad hållfasthets beräkning samt vattentaket göras af holjcement enligt speciolutning. Under arbetets fortgång hade. Fabriksegaren von Essén anmärkt att byggnaden icke uppfördes i enlighet med arbetsbeskrifningen, och förty framställt särskilda anspråk, hvilkas afgörande öfverlämnats till i öfverensstämmelse med aftalet tillsatte skiljeman. Medelst den 4 November 1911 afkunnad dom hade skiljemännen förklarat att enligt ansagda arbetsbeskrifning till grund för byggnadsarbetet bort läggas de betästnings uppgifter som Fabriksegaren von Essen uti skrifvelse af den 26. April 1911 meddelat aktiebolaget, men att arbetet, som utförts i hufvudsak lig öfverensstämmelse med en af lägge parterna godkänd vitning, emellertid verkställts enligt en af Ingeniören Ivar Immanuel Holming före entreprenadkontraktets ingående gjord beräkning, grundad på en antagen rörlig belastning uppgående till endast hälften af den i nyssnämnda skrifvelse angifna, samt att fabriks byggnaden förty var vanvändbar för afsedt indamål; och hade skiljemannen ålagt aktiebolaget att före den 1 Februari 1912 försätta byggnaden i sådant stånd, att konstruktionerna hade den fordrade hållbarheten äfvensom vastag, pelare och vattentak, hvilket sistnämnda gjorts af beton med arfalt lager, motsvarade det afsedela andamålet. Efter Fabriksegaren von Essen ågången skriftlig stämning har å aktiebolagets vägnar vid Häradsrätten i Nykarleby, Jeppo och Munsala socknars tingslag anförts, att skiljemännen 794
förfarit felaktigt såväl däri att de grundat sin dom på Fabriksegaren von Essens förberörda skrifvelse, ehuru dess innehåll icke godkänts af aktiebolaget och densamma ej häller åberopats uti entreprenadkontraktet, ritningen eller arbetsbeskrifningen, som ock däri, att skiljemannen meddelat utlåtande angående byggnadens vattentak, ehuru detta blifvit utfördt enligt särskildt sakegarene emellan efteråt ingånget aftal med förbigående af de bestämningar arbetsbeskrifningen innehöll. På grund häraf här aktiebolaget yrkat, att Häradsrätten måtte upphäfva ifrågavarande skiljedom. Isaken hörd har Fabrikssegaren von Essen motsagt käromålet; därå och sedan målet haft den omgång handlingarna däri utvisa, Häradsrätten, hvarest sakegarene å ömse sidor tagit i anspråk ersättning för sinå umgälder å rättegången, medelst den 23 Augusti 1912 afkunnadt utslag förklarat det hafva i saken framgått, att enligt SS 18 uti ännämnda entreprenadkontrakt alla skiljaktigheter, som uppkomme på grund af kontraktet med därtill hörande ritningar och arbetsbeskrifning, skulle känskjutas till skiljemän samt att ifrågavarande arbetsbeskrifning förutsätte, att mellantaken skulle uppföras enligt af båda sakega rene godkänd ingeniörs beräkning på grund af meddelade belastnings uppgifter äfvensom att sådana uppgifter sedermera gifvits af Fabriksegaren von Essen i änsagda skrifvelse af den 26 April 1911; i anseende hvartill och då skiljemannen, oaktadt sådan af ingeniör gjord beräkning, som skulle grundat sig på de utaf Fabriksegaren von Essen gifna belastningsuppgifterna, icke blifvit upprättad, egt rätt att i sin dom beakta desamma, Häradsrätten funnit att skildemannen i detta afseende icke öfverskridet sin befogenhet. Hvad åter vattenlaket vidkom har Häradsrätten på anförda skäl till denna 795
del upphäst skiljemännens ifrågavarande dom; vid hvilken utgång af målet sakegarene själfva fingo vidkännas sina kostnader å rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning sakegarene ömsesides i vädeväg dragit målet, har uti dom den 18. December 1913 funnit bolaget Oulun Sementti ja Rautabetooni Osakeyhtiö icke hafva anfört skäl till ändring i Häradsrättens utslag, men vidkommande Fabriksegaren von Essens talan väl ansett det vara utredt att ansagda vattentak blifvit utfördt af annat material och af annan kontruktion än sakegarene ursprungligen öfverenskommit; men då i entreprenad kontraktet förutsatts att sådana andringar i byggnadsarbetet finge vidtagas på sätt SS: 11 i kontraktet närmare utvisade och sagda andringar förty icke kunde verka därhän att kontraktets föreskrifter angående slitande af de genom byggnads arbetet uppkomna tvisterna genom skiljemän ej kunde tillämpas jämväl vidkom mande vättentaket; fördenskull och då å aktiebolagets vägnar icke ens påstätts, att detsamma inför skiljemännen yrkat att tvisten uti nästnämnda det skulle undandragas skiljemannens behandling, har Hofrätten, med upphäfvande af Härads rättens utslag i denna del, förkastat aktiebolagets talan jämväl uti ifråvarande afseende; hvarhos aktiebolaget ålagts att godtgöra Fabriksegaren von Essen dennes kostnader i Häradsrätten med trehundra femtio mark och i Hofrätten med femtio mark. Uti Hofrättens, dem har aktiebola get Oulun Tementti ja Rautabetorne Osakeyhtiö anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner aktubolaget Oulun Somentti ja Rautabetioni Osakeyhtiö icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens dom än att aktiebolaget befrias från skyldigheten att till Fabriksegaren von Es996
sen utgifva den af Hofrätten Fabriksegaren von Essen för hans därstädes, hafda kostnader tilldömda ersättningen femtio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Johannes Pesonen. K. Kelänen K. Auer. K. Kelänen K. Auer. Samuli Koski. Alfred Sarva. Heinäkuun 6 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa palovahingon korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Ylihärmän pitäjän Paloapuvyhdistys hakijana sekä Talollisenleski Walpuri Pauliina Wiitala ynnä Talolliset Yrjö ja Kustaa Wiitala, Ala härmän pitäjän Hakolan kylästa, vastaajina: Annettu Oikeusen tossa 6 päivänä Heinäkuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Haastateltuaan Ylihärmän pitäjän Paleapuvyhdistyksen Alahärmän ja Ylihännän pitäjäin käräjiäkunnan Kihlakunnanoi keuteen ovat Walpuri Pauliina Wiitala ja hänen asiakumppaninsa, edesmenneen Salollisen Yrjö Yliviitalan oikeudenomistaja na, siellä vaatineet että, koska Yrjö Yliviitalan kuolinpesään kuuluvassa Löpparin talossa Ylihärmän pitäjän Keskikylässä, luhtisivi, karjanlatoja, navettoja, riihirivi Läsnä: K. F. A. L. B. H. K. Å. A. S. No 1218. Sag: 207 R. 1914.
Pesolan 3/16. riikilatoja, jyvääittä, viljaa, työ ja ajokaluja sokä karjanehua, joka omaisuus 24 päivänä Heinäkuuta 1888 tehdyn vakuutuskirjan mukaan oli ollut palovahingon varalta vakuutettu mainitussa paloapLyhdistyksessä yhteensä tuhannesta sadasta kymmenestä markasta, Kesäkuun 2 päivänä 1903 tapahtuneessa tulipalossa oli palanut, paloapayhdistys velvoitettaisiin Walpuri Pauliina Wiitalalle ja hänen asiakumppaneilleen maksamaan sanottu rahamäärä korkoineen palopäivästä lukimKanteeseen on paloapayhdistyksen puolesta vastattu, että Yrjö Yliviitala tosin oli edellämainitun vakuutuskirjan mukaan vakuuttaneet paloapayhdistyksessä omaisuut taan Lööparin talossa; mutta koskei vakuu tusta oltu kymmenen vuoden kuluessa uusettu, kuten yhdistyksen ohjesäännöt määräsivät, ja Yrjö Yliviitala sitä paitsi oli Syyskuun 25 päivänä 1900 irtisanoneet vakuutukren eikä se siis enää ollut voimassa puheesentulleen palon tapahtuessa, on paloapuykdistyksen puolesta vaadittu kanteen kylkäämistä Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, on 19 päivänä Huhtikuuta 1913 julistetulla päätöksellä satkaissut jutun ja katsonut siinä selville käyneen, että Yrjö Ylivutala oli Heinäkuun 24 päivänä 1888 Ylihärmän pitäjän Paloapuvyhdistyksessä palovahingon varalta vakuuttanut erinäisiä Lööparin talon maalla olevia rakennuksia ja irtainta omaisuutta kaikkiaan kahdestatuhannesta kahdestasudasta kymmenestä markasta, josta vakuutussummasta oli kannettu vakuutusmaksuu viimeksi vuodelta 190, sekä että sanotussa talossa Kesäkuun 2. päivänä 1903 tapahtuneessa tulipatossa oli edellämainitusta vakuutetusta omaisuudesta palanut rakennuksia ja irtainta omaisuutta yhteensä tuhannen sadankymmenen markan arvo, minkälahden ja kiin se seikka, että vakuutusmaksu oli peritty vuodet ta 1900, osotti että palvapayhdistys oli hyväksynyt yllämainitun vakuutuskirjan ole maan voimassa myöskin vuodesta 1898. eteenpäin, eikä paloapuvyhdistys kappi Joutiina Wiitalan ja hänen asia kumpiainen sa kieltoa vastaan ollut voinut näyttää Yrjö Yliviitalan vuonna 1900 irtisanoneen vakuutuksen, Kihlakunnanoikeus on velvoitta708
prt No 9. Korperan kylässä nut päkäpoyhdistyksen kuittia vastaan Walpuri Pauliina Wiitalalle ja hänen asia kumprandilleen suorittamaan vaaditut tuhat satakymmenen markkaa viiden prosentin korkoineen Syyskuun 7 päivästä 1904, jolloin oikeudenkäynti oli alkanut, sekä sen ohessa kuudellasadalla markalla korvaamaan Walpuri Pauliina Wiitalan ja hänen asiakumppanien sa oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asian osaiset viteamalla olevat saattaneet jutun, on tuomiolla 13 päivältä Lokakuuta 1914 jattänyt asian Kihlakunnanoikeuden pääteksen varaan muun puolesta paitsi että korko tuomitulle määrälle, tuhannelle sadalle kymmenelle markalle, oli laskettava kuuden prosentin mukaan Tammikuun 1 päivästä 1905 lukien siksi kuin täysi maksutapahtuisi, koska palvapuyhdistyksen saan töjen 5. 14 ja 30 SS:n nojalla puheena oleva pahivähingon korvaus oli katsottava jontuneen maksettavaksi viimeistään äsken sanottuna päivänä. Hovioikeuden tuomioon on Ylihärmän pitäjän Pökäpmyhdistys anonut muutosta perustelmalla, johon Walpuri Pauliina Kiitätä ja hänen asiakumppanensa ovat vastaneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esiintuotu syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Ylikerman pitäjän Taloapuyhdistys suorittamaan Väljuri Pauliina Viitalalle ja hänen asia kumppanoilleen, heillä jutusta täällad teiden kustannusten korvaukseksi, seitsemän kymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Waler Andersson. Alfted Luksiala. Alped Luksiala. Walter Andersin. Alptotuksiala. KHelonen K. Auer. Alfred Sarva 199
Den 7. Juli 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål emellan i Nikolaistad, hemmahörande "Wasa Aktie Bank" benämnda bankbolag sökande, samt i Helsingfors stad hemort egande firman Finska Torfströ Aktieba laget svarande, angående utom annat utbekommande af deras tionskoris: Vidven uti Justitiedepartementet den 7. Juli 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följande. Efter Wava Aktie Bank ågången stämning har å Finska, Torsko Aktiebolaget vägnar vid Rådstufvurätten i Helenavors anförts, att numera aflidne Profikdirektören Arvid Werner hade i uppgifven egenskar af dispo ment för sävida bolag och enligt uppgift å dess vägnar, emot skuldsedlar af den 9. Juli och 19 Augusti 1909 samt Ofd: W. A: A. R. K. K.). A. O. S. 300 No 1222. Pag. 10. R. D. 1913.
salmen kylässä pant af nämnda banks till bolaget utfördade två depositionsbevis, lydande å respektive 1000. mark och 7000. mark, uti samma bank å dess afdelningskontor i Kelsingfors urretagit tvänne lån, det ena å 6000 mark och det andra å 4000. mark. Nusom emellertid bolagets disponent, jämlikt dess stadgar icke egde rätt att utan rådgifvande Fullmäktigs samtycke för bolaget upptaga penningelån samt belagets för tiden varande fullmäktia icke gifvit sitt bifall till upptagande af ofvannämnda lån, hvilka icke heller kommit bolaget till godo, men banken det oaktadt af bolaget fordrat betalning för lånen och väg rat att därlörutan återlämna de pantratta derositionsbevisen, har å Finska Torf strå Aktiebolagets vägnar yrkats, att saa da skuldsedlar måtte förklaras icke vara genremot, belaget bindande samt Wara Aktie Bank förpliktas att till bo laget utgifva förberörda depositionsbevis: Å Wasa Aktie Rönks vägnar har i saken genmälts, att bestämningen uti den för Finska, Todstio Aktiebolaget fastställda bolagsordning, att bolagets disponent icke utan fullmäktias samtyckfinge upptaga lån för bolaget, vore utan verkan emot banken, som i god tio, utan utskap härom beviljat ifrågavarande lån, helst bölaget då detsamma låtit i handelsregistret införa meddelande därom attrafikdirektoren Berner an tagits till bolagets disponent och berätti gats att teckna bolagets firma, uraktlåtit att därvid tillika lämna uppgift om berörda förbehåll samt Björner därjämte var prokurist för bolaget och har å lankens vägnar käromålet förty emotsagts samt anhållits om ersättning för bankens rättegångskostnader. Rådstufvurätten har medels den 28. Juli 1910, afkunnadt utslag rå upptagna skäl förkastat käromålet samt ålagt Finska Torfstra Aktiebolaget att med tvåhundra mark godtgöra Wasa AktieBank dess umgälder i målet Hofrätten under hvars pröfning Finska Torfstri Aktiebolaget i vadeväg dragit må lit, har genom den 18. November 1812. gifven dom utlåtit sig i saken; och allden stund i 11 SS: af den för nämnda bolag 801
salmen kylässä hustru hemman i fastställda bolagsordning stadvades att bolagets disponent icke egde rätt att utan räd gifvande fullmäktigs därtill lämnade samtycke upptaga penningelån för bolagets räkning, samt denna bestämning. jämlikt 34. SS: i Laarn om aktiebolad, måste anses ega gällande kraft jämväl emot tredje man, ty och då det icke visats, att Trafikdirektören Braner, som i egenskap af dispement för bolaget upptagit ifråga varande lån och pantförskrifvit omförmälda depositionsbevis, skulle hafva erhållit fullmäktias bifall till lånens upptagande eller att lånebelappen kommit bolaget till godo samt de åtgärder Träfikdirektigen Werner i antydt afseende vidtagit sålunda icke voro för bolaget bindande har Hofrösten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förklarat Finska Torfströ Aktiebolaget icke vara ansvarigt för merberörda lån samt förete ålagt Wasa Aktie Bank, att till bolaget återlämna ännämnda tvänne depositions bevis. Tid sådan utgång af saken förkastades. bankens anhållan om ersättning för dess i Hofrätten för målet hafda kostnader Uti Hofrättens dom har å Wasa Aktio Banks vägnar anhållits om ändring medels deduktion, hvilken å Finska Torfströ Aktiebolagets vägnar bemälts Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Wasa AktieBank icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva, och ålägges banken att till Finska Torfsträ Aktiebolaget i ersättning för hela gets härstädes i målet hafda kostnader, utgifva sjuttio mark Det alle, som vederbörtill efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Walter Andersin. Alfted Kiukkiala. Walter Andersin. Alfred Liiksiala. K. R. Helanen K. AuerAsian tuhannan 802
Heinäkuun 8. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa velkomesjutussa, jossa kuolleen Talollisen Kristian Danielsbackan oikeudenomistajat, hänen leskensä Anna Katarina Danielsbacka ja poikansa Talollinen Petter Edvard Danielsbacka, Pyhtään pitäjän Myllykylästä, sekä tyttärensä Toijäänhoitaja Eerda Katarina Danielsbacka, Helsingin kaupungista, Amalia Danielsbacka ja tämän mies Talollinen Emil Rygas, sanotun pitäjän Svartbäckin kylästä, ynnä Enny Danielsbacka ja hänen miehensä Kansakoulunopettaja Ludvig Wallenius, Pernajan pitäjän Kommansbyn kylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä Talollinen Henrik Böhti, Pyhtään pitäjän Brokylän kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Heinäkuun 8. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselesittelyttänyt jutun kirjat ja Läsnä: F. S. - B. t. - A. R. - S. K. /E. Th. 603 No 1225 No 1225 Rag. 134. R. D. 1913.
Herr Senats och att uppodla att niistä saanut tietää: Sittenkuin Henrik Böhti, joka Kristian Danielsbackan kanssa oli useampain vuosien kuluessa heidan yhteiseen laskuunsa ostanut metsiä sekä niistä hakkauttanut ja myynyt tukkia, propsia ja halkoja, oli Kristian Danielsbackalle antanut titen siitä, mitä Nohti, joka tavallisesti oli suorittanut ostettujen metisen hinnat ja työpalkat niiden hakkauttamisestä sekä hautanut myydyistä metsantuotteista saadut rahat, niin muodoin oli Lokakuun 1. päivästä 1890. samaan päivään vuonna 1892. Henrik Bohlen ja Kristian Danielsbackan yhteiseen laskuun kantanut ja suorittanut, sekä Kristian Danielsbacka oli 1893. vuoden syyskäräjissä Kymin ja Pyhtään pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa moittinut sanottua tiliä ja vaatinut sitä oikaistavaksi useassa kohdassa sekä Henrik Böhtia velvoitettavaksi makiamaan Kristian Danielsbackalle, mitä Böhti tämän oikaistun tilin mukaan jäi Kristian Danielsbackalle velkaa, oli Kihlakunnanoikeus Tammikuun 25. päivänä 1877. julistamassaan päätöksessä palsonut Henrik Bohlin jääneen Kristian Danielsbackalle heidan yhteisestä metsäliikeasioistaan velkaa 1105. markkaa 79. penniä ja velvoittanut Böhlin suorittamaan sanotun rahamäärän Kristian Danielsbackalle. Heidän vedoltuaan molemmin puolen tuosta päätöksestä Kovioikeuteen, oli Hovioikeus tuomiossa Kesäkuun 16. päivältä 1900. katsonut selvitetyksi, että Kristian Danielsbacka oli puheenaolevissa metsälukeasioissa kysymykseen tulleena aikana saanut Henrik Bohdilla oman myönnytyksensä mukaan 9,694. markkaa sekä esitetyn näytöksen mukaan sitä paitsi 5,500. markkaa eli yhteensä 15,194. markkaa, mutta sitä vastoin Henrik Böhtille samaan aikaan suorittanut oinoastaan 13,058. markkaa, että kristi an Danielsbacka oli nostanut yhteessa väräjä oman myönnytyksensä mukaan 18,611. markkaa 53. penniä, joista Da801
hemman i Kasevannielsbackan hyväksi oli luettava Danielsbackan Henrik Böhlin myönnytyksen nukaan heidän yhteiseen laskuunsa suorittamat 10,937. markkaa 84. penniä sekä ne 8, 176. markkaa 19. penniä, jotsa Kihlakunnanoikeus oli hatsonut Danielsbackan käyttäneen yhteisiin asioihen yli edellisen rahamäärän, eli siis yhteensä 19,114. markkaa 3. pennä, joten Kristian Danielsbacka oli kantanut yhteisiä varoja 9,497. markkaa 50. penniä enemmän kuin hän oli yhteiseen laskuun suorittanut, sekä että Kristian Danielsbacka, kun lukettu oli harjoitettu tasan asiallisten yhteiseen laskuun, siis oli vastuunalainen Henrik Böhlille yllämainittujen 15,194. markan ja 13,055.markan rien erotuksesta 2, 136. markasta sekä puolesta sanotuista 9,497. markasta 50. pennistä eli yhteensä 6,584. markasta 75. pennistä; mihin nähden ja kiin Henrik Böhti, joka oli Kristian Daniel backalle vasttuunalainen ainoastaan suolesta niistä 2,5772. markasta 5. penni stä, jotka Bohti puheena olevana aikana oli kantanut yhteisiä varoja enemmän kuin mitä Böhti samaan aikaan oli suorittanut yhteisiä menoja, siis le ollut Kristian Danielsbackalta saapa 5,678. markkaa 71. penniä, Movioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen hyljännyt Kristian Daniels rackan kerrotun kanteen, minkä Koroikeuden päätöksen Keisarillinen Tenaatti, jonka tarkastettavaksi Danielsbacka oli saattanut jutun, oli Touko305 kuun 31. päivänä 1901. antamallaan tuoniolla vahvistanut. Tämän jälkeen on Henrik Bohti, haastattuansa mielisairaaksi jouluneen Kristian Danielsbackan holhoodan Petter Edvard Danielsbackan, yllä sanotun käräjäkunnan 1904. vuoden varsinaisiin syyskäräjiin, Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Henrik Böhlin ja Kristian Danielsbackan yhteiseen laskuun harjoittamat puheenalaiset metsälukeasiat ajalta Lokakuun 1. päivästä 1890. samaan päivään vuonna 1892. olivat pää tyneet siten että Danielsbacka oli, hu