Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Dalabacka benämnda gårdstomt, hvilket å en af Kommissionslandtmätaren Aino Berger affattad karta är utmärkt med en från vester till öster gående sträckad linie, samt intagit en del af det å Jakob Nymans sida af gärdesgården belägna tomtomrä det, Matts Vilhelm Jakobsson måtte fällas till straff för egenhandsrätt och åläggas icke allenast att till Nymans fria förfogande afstå det olofligen intagna området utan äfven att ånyo uppföra den borttagna gärdesgården; därå Häradsrätten medels utslag af den 16 April 1912, emedan tillförlitlig utredning icke föreställts därom, hvilkendera af sakegare ne den sålunda intagna marken tillhörde, på grund af stadgandena uti 6 SS: 10 kap. B. B., anvisat Nyman och Jakobsson att genom särskild rätte gång tvista om eganderätten till marken I anledning häraf har Jakob Nyman efter Matts Vilhelm Jakobsson ågången skriftlig stämning vid Höradsrätten framhållit, att hälften af Dalabacka tomt vid ett den 7 Juni 1836 verkställdt sämjoskifte tillagts Jacob Nyman numera tillhöriga delen af sagda hemman, samt att rän emellän parternes tomter omkring år 1898 uppgåtts såsom den sträckade linien å Kommissionslandtmätaren Berger, nämnda karta utvisade, hvarför Jakob Nyman yrkat, att hans rätt till det af Matts Vilhelm Jakobsson på antydt sätt intagna tomtområdet blefve enligt nyssnämnda rå fastställd Öfver käromålet hörd har Matts Vilhelm Jakobsson motsagt detsamma samt i sådant afseende anfört att, om ifrågavarande tomtomräde skulle tillhöra Jakob Nyman, vissa af Nymans byggnader komme att fölla utom Jakobssons tomt och icke inom densamma, såsom enligt rämjeskiftet af år 1836 varit fallet. Häradsrätten, hvarest parterne ömse sidor anhållit om ersättning för sina umgälder å rättegången, har medelst den 23 Oktober 1913 afkunnadt 1218
utslag på däri anförda grunder fast ställt Jakob Nymans rätt till den om tvistade marken samt ålagt Matts Vilhelm Jakobsson att med etthundra sjuttiofem mark godtgöra Jakob Nyman dennes kostnader å rättegången Hofrätten, under hvars pröfning Matts Vilhelm Jacobsson i vadeväg dragit målet, har medels den 16 April 1915 gifven dom, enär utredt blifvit, att det af Matts Vilhelm Jakobsson intagna, norr om den å Kommissions landtmätaren Bergers karta med sträckad linie utmärkta rän, på hvilken den nedrifna gärdesgården varit uppförd, belägna tomtområdet vid det omkring år 1898 mellan dåvaran de egarene af ifrågakomna hemmans delar verkställda sämjeskiftet tillagts den andel af hemmanet, som numera tillhörde Jakob Nyman, samt samma sämjoskifte fortfarande lände till efterrättelse, låtit bero vid det slut, emeket Häradsrätten uti saken stannat, hvarjämte Matts Vilhelm Jakobsson skyldigkänts att till Jakob Nyman erlägga afgifterna för dennes exemplar af Hofrättens dom med sexton mark åt tio penni Uti Hofrättens dom har Matts Vilhelm Jakobsson anhållit om ändring medels deduktion, hvilken Jakob Nyman bemött Kejserliga Senaten finner Matts Vilhelm Jakobsson icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges Matts Vilhelm Jakobsson att med åttio mark ersätta Jakob Nyman hans för målet härstädes hafda kostnader det alle, som vederbör, till efterrättelse lånder. Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. K. P. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer Allan Dahlbeck 1219
No 2050. Pag. 141. R. D. 1915. Lokakuun 23. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa ovat Kauppias Emil Leppänen, Virtain pitäjän Kurjen kylästä, hakija nä sekä Kauppias Kaarlo Järvinen, Peräseinäjoen pitäjän Kihmän kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 23. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itrellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Kaarlo järvinen on Virtain ja Ähtärin pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että Emil Leppänen, joka oli saanut Järviseltä velaksi kauppatavaroita, velvoitettaisiin maksamaan niistä Järviselle laskun mukaan 5345. markkaa 59. penniä korkoineen, kuitenkin vähennettyä josuoritetut 201. markkaa 57. penniä. Kanteeseen vastatessaan on Emil Seppänen väittänyt, että Kaarlo Järläsnä: F. S. A. L. B: A. J. B. -S. -V. K. J. B. F. M.
vinen oli myynyt puheenalaiset tavarat Talolliselle Svante Nojoselle, jolta Seppänen oli ostanut kauppaliikkeensä; että tavarat olivat Nojosen ja Seppäsen sopimuksen mukaan joutuneet Leppäselle; ja että Nojonen oli suorittanut Jurviselle täyden maksuin niistä; ja on Emil Leppänen näin ollen vaatinut kannetta hyljättäväksi. kuulustettuaan Tvante Nojosta on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluintaan, Marraskuun 18. päivänä 1913. julistamassaan päätöksessä katsonut näytetyksi, että Kaarlo tarvinen oli Emil Seppäselle myynyt kauppatavaroita kolmentuhannen kolmensadan neljänkymmenenviiden markan viidenkymmenenykdeksän pennin arvon; minkä tahden ja koskei Seppänen ollut vastoin Järvisen huutoa toteensaattanut, että ilvante Nojonen olisi maksanut mitään kanteen perusteena olevaa laskua vastaan, sekä Leppänen oli myöntänyt vastaavansa tavarain hinnan suorittamisesta voimatta näyttää maksaneensa siitä muuta kuin Järvisen myöntämät kaksisataa yksi markkaa viisikymmentäseitsemän penniä, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Emil Seppäsen maksamaan Kaarlo Järvi selle kanteessa ilmoitetun raha määrän, siitä kuitenkin vähentän Seppäsen Maaliskuun 17. päivänä 1911. suorittamiksi myönnetyt kaksisataayksi markkaa viisikymmentäseitsemän penniä, eli siis kolmetuhatta sataneljäkymmentäneljä markkaa kaksi penniä viiden propentin vuotuisine korkoineen Maaliskuun 25. päivästä 1911., jolloin Leppänen oli saanut haasteen, kunnes täysi maksu tapahtui; ja sen ohessa viidelläsadalla viidettäkymmenellä markalla korvaamaan Järvisen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Emil Seppänen oli vetoamalla 221
saattanut jutun, on Toukokuun 14. päivänä 1915. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja vuoni tanut Emil Seppäsen hervaamaan Kaarlo Järvisellä Hovioikeudessa asiasta olleet kulut viidelläkymmenellä markalla. Kovioikeuden tuomioon on Emil Leppänen anonut muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappaloon Maanlo järvinen on vastattavakseen ottanut siihen kuitenkaan vastaamatta, minkä jälkeen suullinen kuulusteln on jutussa toimitetlu. Keisarillinen Senaatti katsoo ettei ole oihettä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Emil Seppänen velvoite taan maksamaan Kaarlo Järviselle hänellä jutun vuoksi Senaalissa otteiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. 1222 Keisarillinen Suomen Senaatti: 1un Maribok Ålfred Kiuksiala. B. Anneberg Samuli Koski. Johannes Pesonen.
Lokakuun 23 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nestomhalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa jutus ni perinnönjaon moitteesta, jossa Piilollinen Juho Heikki Peltohuiko, Tammelan pitäjän Oiisten kylästä on hakijana sekä summa pitäjien Kojan kylässä asuva Talollinen Junettu Oikeusosastossa lokakuun 23 päivänä 1916. 1093 Keisarillinen Senuulli on itsellen Tammilan pitäjän Tuvon kylässä elevan Alilikkulan tulen entinen omistaoli, Juho Heikki Pillehusken asia ja Juhio salmari Mattilan uudensa, oli huollut No 2053 Sivu 44 Rsd ko Jalmari Mattila vastaajana Anon esittelellänyt jutun kiint ja niistä, mikiili nyt on kysymyksessä, saanut tietinja Heikki Niilonpoika Mikkola, joka lokuun 25. päivänä 1909 ja pennon icke vainajan jälkeen toimitettu Tammikuun 21. päivänä 1911. sanotulla tilalla sen jälkeen on Juho Heikki Pettehuiko, omasta puolen taan ja Heikki Niilonpojan perintöttären, sanotusta Reisten kylästä kotoisin olevan silloin alaikäisenä olleen Talollisentyt Sumn: No 1 och 1. l. R. S. K. N. S. 1916.
tären Hilma Kustaava Kauhaniemen holhoojana, Tummelan pitäjän käräjnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, ettu Heikki Niilonpoika ja hänen toinen vaimonsa, oikeudenkäynnin aikana kuollut Serafia Mikontytär, jotka kauppakirjul la Joulukuun 5. päivältä 1890 olivat Juho Jalmari Mattilälle myynyt Ahlikkalan talon, olivat kaupassa itselleen piduttä neet oikeuden omanansa myödä Ruutju vien metsälohoksi kutsutusta metsusta hvikki siitä löytyvät puut, jotka maasta melasten neljintoista julan keskaudelta täyt liviit kahdeksan summa, ja sitä suuremmal, mutta eller Juho Jalmari Mattila ilmän lupua oli myynyt tuon metsiin ja sesti hintana saanut 2500 markkaa, ja kosksi Juho Jalmarii Mattila ollut mainit tua hintan jakoon luemellanut, on Juho Heikki Petterinki, omusta ja holhollinsa malasta, vaatinut Mattilan siihen velvoitettavaksi, ja on Pillehueko samalla pyytänyt oikeudenkäyntikulujensa korvausta Kunteesta kuulluna on Juho Jalmari Mattila, kuittuin ilman lupua myynunni metsää Rautjunen lohosta, vaittänyt myynnin päivästäin tapahtuneen Heikki Niilonpojan ja Serafia Mikontyttären niminomaisesta lähdestä, mikä myös oli käsittänet luvan Juho Jalma ri Anttilalle pitää metsästä huudut rahul, johon nähden Juho Jalmari Mattila on anonut kannetta hyljuttuviiksi Kihlakunnanoikeus on Helmikuun 1 päivänä 1913 julistumussaan puoliksessa katsonut selvitetyksi, ettei Heikki Niilon poika ja Serafia Mikontylär puheeksi tullessa kauppakirjassa olivat piduttunut itselleen oikeuden vapaasti omanansa myydä kaikki Rautaiven metsälekasta löytyvät puut, jotka muusta mitäten neljemteistä jälän keskeudelta täyttivät huhdeksan tuumaa, ja sitä suuremmat kuin myös että Juho Jalmari Mattila, rillenkuin Heikki Niilonpoika ja Serafia Rikintytär olivat heille kauppakirjassa myönnelyn oikeuden nojalla myönt Talolliselle Juho Kustaa Mäkelälle sanotut la palalalle metsäi, jonka hinnan he 1224 myös olivat kuulunut, oli myynyt samas lä metsälohosta juho Kustaa Michelselle
kaikki havapuut, mitkä rinnan keskaudel la olivat täyttäneet yhdeksän tuumaa sekä Tossa Aktiebolag nimiselle osakeyktiolle kahdeksan tuumaa täyttävät havapuut ynnä halkoja, mutta koska Juho ulmari Mattilan oli katsottava luotettavasti näilläneen kahden viimeksimainitun myynnin tapahtuneen Heikki Niilonpojan ja Serafia Mikontyttären tieten ja suostumuksella sekä siinä mielessä ettei Juho Jalmari Mattila saisi omanansa pitää muista myynnäistä kuittaneet rahal, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Juho Jalmari Mattilaa vastaan ajetun kanteen Hovioikeus jonka tutkittavaksi Juho Heikki Peltohuiko omasta puolestaan ja Hilma Kustaava Ruuhaniemen holhoojana, oli sitoumalla suuttunut jutun on Joulukuun 20. päivänä 1915. antumut laan tuomiollu juttunet asian Kihlakunnanoikeuden puutoksen varuun Hovioikeuden tuomioon on Juho Heikki Pillehvilko, myös edellämainitussa holhoojatuksessaan, anonut muolosta piandelmalla, johon Juho Jalmari Mattila on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja samalla kuin Keisarille nen Sennulti ei ole huomioen mitä Juho Heikki Pelloheiko on Hilma Kustaava Ruuhaniemen puolesta esittänyt sautukseen muulosta Häraden tuomioen, koska Hilma Kustunen Rauhaniemi on Kesäkuun 6 päivä nä 1915. tullut laasevaltuiseksi eikä Peltolmikoo 1225 oli myttänyt olevansa Hilma. Kustaava Maahäniemen valluuttama hakemaan muutosta Hovioikeuden luemion, katsoo Keisarillinen Knuutti, ettei Juho Heikki Pirlohuike ole esitlänyt nytä muuttua Hovioikeuden tuomestaJuho Heikki Pellohuiko velvoitetaan morittamaan Juho Jalman Mattilalle hänella julien vuoksi tänttä olluden kulujen hänen ukseksi seitsemänkymmentä markkaa Tii tu kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti till Tornbom Alfred Luukkiala till Tornbom Alfred Luukkiala B Anneberg. Samuli Koski. J. T.blikman Valborg Parviainen
Lokakuun 23. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Waasan Korioikeudesta tulleessa velkomisasiassa, jossa Isännöitsijä Petter Gallén, Porin kaupungista, Iisalmen kaupungissa olevan Pohjois-Savon Puutavara O. Y., Northern Savo Karl bo Ltd, nimisen osakeyhtiön konkussipesän toimitsejämiehenä, on hakijana ja Nikolainkaupungissa asuva Kauppias Frithiof Tikanoja, poisjääneenä vastaajana. Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 23 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen pittelyttänyt asiaan kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää: Isännöitsijä Gallén on Nikolainkan pungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että Kauppias Tikanoja Elokuun päivänä 1910. oli tilannut neljä yllämainitun yhtiön osaketta, kukin arvoltaan 50 t. markkaa, mutta laiminhyönyt suorittaa niistä maksuu; että osakeyhtiön omaisuus sittemmin oli luovutettu Läsnä- F. A. S - R. B. K. S. H. Haf A 227 No 2054. Pag. 198. R. D. 1916.
konkursiin; ja että konkurssi hallinto, joka kirjeessä oli kehoittanut Kauppias Tikanojaa suorittamaan sanottujen osakkeiden hinnan, kun Tikunoja ei ollut niitä lunastanut, oli jättänyt osakkeet Iisalmen kaupungin Maistraatille konkurssipesän hyväksi myytäviksi, mutta ettei osakkeistu toimitetussa huutokaupassa oltu mitään tarjonsta tehty, mihin kaikkan nähden Isännöitsijä Gallén on vaatinut että Kauppias Tikanoja velvoitettaisiin, saadessaan alkuperäiset osakekirjat, suorittamaan Gallenille niiden hinta kaksituhattu markkaa korkoineen. Kanteesta kuultuna on Kauppias Tikanoja, väittäen ettei hän koskaan ollut Toukokuun 2. päivänä 1895. annetun osakeyhtiöläin 9. SS:n määräämässä järjestyksessä merkinnyt osakkeita kysymyksessä olevassa yhtiössä, myöntänyt että hän, sittenkuin perustuva kokous jo oli pidetti ja osakeyhtiö Heinäkuun 26. päivänä 1911. oli ilmoitettu kauppari kisteriin, ylläsanottuna Elokuun 8. päivänä oli luvannut osakeyhtiön silloiselta Isännöitsijältä A. W. Kavolalta ostaa neljä tämän omistamaa yhtiön osaketta, mutta saatuaan lähempiä tietoja osakeyhtiön asioista kieltäyty nyt osakkeita ottamasta. Sittenkuin Isännöiksija Gallén vastineen johdosta oli huomauttanut, että Kauppias Tikanoja oli omakätisesti merkinnyt kysymyksessä olevat neljä osakettu samaan merkintälistaan, johon Isännöitsijä Havelakin sitä enren oli merkinnyt 50. osaketta, ja että le seikka, ettei merkintä ollut tapahtunut siinä järjestyksessä kuin osakeyhtiölain 9. SS:ssä säädettiin, ei saman lain 15. SS:n mukaan tehnyt merkintää laittomaksi, on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikirluistaan, Joulukuun 3. päivänä 1915. julistamallaan päätöksellä, koskei Isännöitsijä Gallén ollut voinut Kauppias Tikanojan kielten vastaan näyttää, että Tikanoja olisi sanotun lain 9 SS:ssä säädetyssä järjestyksessä merkinnyt osak1228
keita Pohjois- Savon Puutavara Osakeyhtiössä, hyljännyt kanteen ja velvoittanut Isännöitsijä Gallénin sadalla markalla korvaamaan Kauppias Tikanojan oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Isännöitsijä fallen vetoamalla oli saattanut jutun, on Toukokuun 12 päivänä 1916. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Gallenin suorittamaan Kauppias Tikanojalle maksut hänen kappulustaan Hovioikeuden tuomiötä kuudellatoista markullu kahdeksallakymmenellä pennillä. Hovioikeuden tuomioon on Isännöitsiin Callen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja koskei Isännöitsiin Gallén ole näyttänyt, että Kauppias Tikanoja olisi perus tajain hyväksymällä kirjoituksella ottanut puheenalaisen yhtiön osakkeita, harkitsee Keisarillinen Semaatti oikeaksi jättää asian sen lop/ HAttellen pupäätöksen varaan, johon Hovioikeus on asiasta johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen SenaattiB. Anneberg Samuli Koski. Alped Luksiala. A. N. Lillsman 1229
2330 No 2062. Pag 158 Rd 1915. Lokakuun 24. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulluessa korvausjutussa, jossa Porin kaupungista oleva Kauppias Fritz Arthur Juselius on hakijana sekä Honkajoen pitäjän Antilan kylästä oleva Itsellinen Juho Edvard Lindström vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 24. päivänä Lokakuuta 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedet Kankaanpään, Karvian ja Honkajoen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Edvard Lindström lausunut, et tä hän ollessaan sahouslyössä Kauppias Juseliuksen Antilan kylässä omistamalla, Jalajan kosken varrella sijaitsevalla sahalla eli Lokakuun 30. päivänä 1905 käyt tänyt lautoja sirkkelin läpi ja saadakseen erään tavallista lesäsnii Huh¬ K. H. R. A -
vämmän laadan mahtumaan sirkkeliin nostanut sirkkolin päältä pois siinä olleen suojuksen. jolloin Lindströmin vasen käsi eli tapahinnasta joutunut virkkiin ja siinä vahingoittunut niin ittä käden peukalo ja etusormi oli val pysyväisesti menelläneet osan lukuplakyvystään sekä muut sörnet ainaiseksi jääneet koukkuun, kuten Kunnanlääkäri, Sääketinteentisensiaatti William Tarlavaara oli Syyskuun 8. päivänä 1907. antamassaan lausunnossa todistanut; minkä vuoksi ja kuiKauppias Juselius ei ollut vakuuttanut tyväkedar missään vakuutuslaitoksessa, Juho Edvard Lindström on ilmoittaen vuotuisen aseansionsa olleen 600. markkaa, vaatinut, että Kauppias Juselius velvoitettaisiin hänelle suorit lamaan vuotuista vahingon korvausta tapalurman oikeuttamas ta työkyyn vähenemisestä se kä siirtämään maksuvelvollisuu1231 lensa jollekin elinkorkolaitokselle sai elinkorko vakuutusyhtiölle Kanteeseen on Kauppias Juselius vastannut, ettei puheenalainen sahalaitos ollut työnantaan vastuunalaisuudesta työntikijää kohtaavasta ruumiinvamnasta Joulukuun 5. päivänä 1895. annetun lain määräysten alainen ja että Juho Edvard Lindström oli tarkiällä huolimattomuudellaan oikeuttanut saamansa ruumiinvamman, sekä siis anonut kannetta hyljättäväksi, pyytäen kuitenkin saada, siltä varalta että hänet velvoitettaisiin vaadittua korvausta maksamaan, sitä vastaan kuitata Kihlakunnanoikeuden Syyskuun 4. päivä nä 1903. Juho Edvard Lindströmin konkursissa julistetussa tuomies su Kauppias Juselukselle, Turuja Porin läänin Kuvernöörin Maaliskuun 5. päivänä 1902 antamanpäätöksen perusteella, maksettaviksi määräämät 1850 markkaa
kuuden prosentin korkoineen Heinäkuun 19. päivästä 1901. ynnä 55. markkaa lainhakukulujen korvausta. Kihlakunnanoikeus, jossa asian osaiset myös olivat molemmin puolin anoneet korvausta oikeuden käyntikuluistaan, on Helmikuun 2. päivänä 1909. julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Juho Edvard Lindström och lessaan Lokakuun 30. päivänä 1905. työntekijänä puheenalaisessa Kauppias Juseliuksen omistamassa sahalaitoksessa, oli tapaturmaisesti, ilman että huolimalle muutta voitiin hänen syykseen laskea, loukannut vasemman kätensä siten, että sen keski, nimeton ja pikkusormi olivat jääneet koukkuun pysyväisesti sekä penkalo ja etusormi menettä neet jonkun osan lukunta kyvys lään, sekä että puheenaoleva sahalaites oli pidettävä sellaisena hollisuuslaitoksena, jonka työväki oli Joulukuun 5. päivänä 1895 anne tun lain mukaan pidettävä vakuutettuna tapahinnan varalta; minkä vuoksi ja kun Kauppias Juselius oli vakuutusvelvollisuutensa laiminlyönyt, Kihlakunnanoikeus on, mainitun lain 9 SS:n ja niistä perusteista, joitten mukaan invatidisteattiasta oli arvioitava, Joulukuun 9. päivänä 1897. annetun Keisarillisen asetuksen 2 SS:n nojalla, velvoittanut Kauppias Juseliuksen korvaamaan sanotun tapahinnan Juho Edvard Lindströmille oikeut taman osittaisen työkysyttömyyden, jonka Kihlakunnanoikeus oli katsonut olevan kolmekymmentä prosenttia täydellisestä työkyvyt tömyydestä, siten että, kun Lindströmin vuosipalkka oli hänen ilmoituksensa mukaan, jota Juselius ei ollut kieltänyt, ennen tapahinnaa noussut kuuteen1232 sataan markkaan ja hänelle siis täydellisen lyökyvyttömyyden sättuessa olisi ollut suori tettava kuusikymmentä prosenttia
tuosta vuositulostaan eli kolmesataa kuusikymmentä markkaa, josta määrästä kolmekymmentä prosenttia teki satakahdeksan markkaa, Kauppias Juseliuksen tuli maksaa Juho Edvard Lindströmille satakahdeksan markkaa vuodessa, vamman paranlumisesta eli Syyskuun 8. päivästä 1907. alkaen niin kauankuin Lindström oli, ja siirtää tämä maksuvelvollisuutensa jollekin maassa toimivalle elinkorkelaitokselle lahi elinkorkovakuutusyhtiölle siten kuin mainitun lain 15. SS lähemmin saasi, mutta mitä tuli Kauppias Juseliuksen kuittausvaalimukseen, on Kihlakunnanoikeus mainitsemittaan perustoilla hyljännyt sen lakiin perustumattomana ja velvoittanut Kauprias Juseliuksen sadalla kuudella kymmenellä markalla korvaamaan Juho Edvard Lindströmin oikeuden käyntikulut. Hovioikeus, jonka tulkittavaksi Kauppias Juselius oli veloamalla 1233 saattanut julun, on Tammikuun 9. päivänä 1915 antamallaan tuoniolta, Kihlakunnanoikeuden pääsöksessään lausumilla perustoilla ja kun lyönantajan vastuunalaisuudesta lyönlekirjaa kohlaavasta ruununrannasta Joulukuun 5. päivänä 1875 annetun lain nojalla henkilöä kohdanneesta vahingosta suoritettavaa korvausta, saman lain 29. SS:n mukaan, ei voinut vasta saatavat la kuitata, jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut ja velvoittanut Kauppias Juseliuksen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Juho Edvard Lindströmiltä jutusta Hovioikeudessa olleet kulut Hovioikeuden luomioon on Kaupnias Juselius anonut muutosta peustelmatta, joka Juho Edvard Lindström on vastannut Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei ole aihelta muuttaa Hovioikeuden tuomiola Kauppias Juselius velvoitetaan
maksamaan Juho Edvard Lindströmit le hänellä jutun vuoksi Senaalissa olleiden kulujen korvaukseksi soitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen SenaattiWalder Andersin. Johannes Pesonen. Walder Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer Allan DahlbeelDen 25 Oktober 1916 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsätt reversi 1234 No 2070. öreskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål angående klander af förmynderskapsredovisning emellan Byggmäs taren Gabriel Keinänen, från Helsingfors stad sökande samt Afsärsmannen Harald Karl Edvard Nordström från sagde stad, tillstädeskommen och dennes broder Artisten Engelberth Gustaf Adolf Nordström jämväl från berörde stad uti blifven, svarande: gifven i Justitiede parlementet, den 25 Oktober 1916 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Efter stämning å Byggmästaren Heinänen hafva Affäromannen Nordström och Antisten Nordströmi vid stadstufvurätten i Helsingfors anfört, att Byggmästaren Reinänen, som den 30 Förvarande: F. S. - Å 2. B. A. Å. R. G. Hof H Pag 260 R. D. 1915
Januari 1899 af Rädstufvurätten förordnats till förmyndare för Affärsmannen Nordström och Artisten Nordtröm deras fader Gärdsegaren Gustaf Edvard Engelberth Nordström och fem omyndiga systrar, af hvilka Gärdsegaren Nordström den 23 Augusti 1903 aflidit, hade efter det Affärsmannen Nordström och Artisten Nordström uppnätt myn dig ålder, beredt dem tillfälle att granska de redovisningar Keinänen öfver sin förmyndarebefattning för åren 1899 - 1911 afgifvit till Förmynda enämnden i Helsingfors jämte redevisningarna närlagda verifekat, men att Aflärsmannen Nordström och Artisten Nordström funnit skäl ett emot dessa redovisningar anmär ka utom annat att det af Byggmästa ren Keinänen för hvarje år sig till goda beräknade arfvodet för förmynderskapets förvaltning 300 mara vore öfverdrifvet och borde nedsat tas till hälften däraf. Så grund haraf och då Byggmästaren Reinänen vägrat att tillhandahålla affaroman 1235 ren Nordström och Arlisten Nordeström slutredovisning öfver sin förvaltning af deras medel, hafva desse yrkat Keinänens förpliktande att till dem af gifva icke allenast redovisning för förenämnda tretton år, i hvilken förmynderskaps arfvodet nedsatts till et af Aflärsmannen Nordström och irtisten Nordström medgifna belof ret, utan ock å behöriga verifikat rundad slutredovisning öfver Aflänsmannen Nordströms och Artisten Nordströms af Keinänen omhänder hafvande medel Isaken hörd har Byggmästaren Leinänen förklarat sig villig att till Af försmännen Nordatren och Arlisten Nordström aflämna slutredovisning öfver sitt för dem omhänderhafda för mynderskap, men motsagt käromå det i öfrigt; hvarhos Byggmästaren Keinänen gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden Rådstufvurätten har medels den 10 Februari 1913 afkunnadt utslag funnet Affärsmannen Nordström och Ar