Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
dedels hektoliter hvete, en hel sjuttiosex hundradels hektoliter ärter, fem ton hela åttio hundradedels hektoliter potäter, trettiofyra kilogram fläsk, ena handa mängd smör, fyratusen åttio kilogram hö och seu metriska famnar tallved samt två slaktkor antingen i själfva varan eller i penringar efter de pris Rådstufvurätten upptagit i utslaget. Hofrätten, under hvars pröfning Berndt Nikanon Pietilä i vädeväg dragit målet har uti dom den 28 November 1907. funnit utredt vaja, att Ulrik Fabian Pietilä, innan Berndt Nikanor Pietilä den 18 Juli 1890 försålt Öfvergård hemman åt Anders Gustaf Hangalin, afsagt sig rätt att komma i åtnjutande af den sytning Ulrik Fabian Pietilä genom köpebrefvet af den 9 December 1880 betingat sig från sagda hemman, hvarför Hofrätten, med upphäfvande af Rådstuvurättens utslag, förkastat Ulrik Fabian Pietiläs i målet utförda talan Uti Hofrättens dom har Ulrik Fabian Pietilä anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Ulrik Fabian Pietilä icke halva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, hvar vid alltså skall förblifva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Bonde. P. J. Tingren Esaiakijander A. Henr. Suuman. Carl Augusti Hjufverukselm 474
Lokakuun 15. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa Lahden kaupungissa asuneen Kauppiaan Herman Fredrik Arvidsonin konkurssipesän toimitsijat nykyään Helsingin kaupungissa, asuva Kauppias Arvidson sekä Laki tieteentohtori Onni Talas ja Pankinjohtaja Edvard Carlstedt ovat hakijoina ynnä Talollisenleski Severiina Kaipainen, Pieksämäen pitäjän Hällinmäenn kylästä, vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 15. päivänä Lokakuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen evittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja jistä saanut tietää seuraavaa: Kauppias Arvidson ja hänen asiakumppaninsa ovat edellämainitussa minaisuudessaan Pieksämäen pitäjän ja Jäppilän kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa kertoneet, että beveriina Kaipainen, joka 19. päivänä Elokuuta 1902. tehdyllä kauppakirjalla oli myynyt omistamansa kolmanneksen perintötilasta No 18. yllä sanotussa Hällinläsnä: J N. G. W. E. P: W. R. No 4037. Pag 120 RD 1908.
mäen kylässä Kauppias Arvidsonille sovitusta viidentuhannen markan hinnasta, oli sen jälkeen ja sittenkun Kauprias Arvidson 31 päivänä Tammikuuta 1903. oli joutunut konkurssitilaan, Mikkelin läänin Kuvernöörin luona pyytänyt, että Arvidsonin konkussipesän hallitus kiellettäisiin, muun muassa, poisviemästä tilan metsässä kaadetut, mutta siellä vielä olevat puut ennenkuin tilanhinnasta maksamatta olevat neljätuhatta markkaa korkoineen olivat Severiina Kaipaiselle suoritetut, minkä kiellon Ruvernööri välipäätöksessä 11. päivältä Maaliskuuta 1903. ja sitä seuraavan Heinäkuun 3. päivänä antamassaan lopullisessa päätöksessä olikin myöntänyt; mutta koska Severiina Kaipaisella ei ollut sanottuihin puihin ollut parempaa; oikeutta kuin Kauppias Arvidsonin muitla saamamiehillä ja Severiina Kaipainen siten oikeudettomasti hankkimallaan kiellolla oli oikeuttanut, että kaadetuista puista oli metsään jäänyt ja siellä konkurssipesän vahingoksi arvottomiksi tunneltunut viisisataakaksi hirtti ja kaksisataa kuusikymmentäyksi kuutiometriä paperipuita, ovat Kauppias Arsidson ja hänen asiakumppaninsa vaatineet, että Severiina Kaipainen velvoitilaisiin tapahtuneen arvion mukaan Arvidsonin konkurssipesälle korvaamaan niin hyvin sanottujen puutavaroiden arvo yhteensä tuhat kolmesataa kolmetoista markkaa kuusikymmentä penniä kuin myöskin niiden arvioimiskustannus kolmekymmentäseitsemän markkaa yhdeksänkymmentä penniä. Asiassa kuulustettuna on Severiina Kaipainen vastustanut kannetta, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 17. päivänä Huhtikuuta 1905. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Severiina Kaipaisen, joka oikeutettiin haltuunsa ottamaan puheenalaiset puutavarat, Kauppias Arvidsonen konkurssipesälle korvaamaan niiden arvon, Kihlakunnanoikeuden tekemän hinnoittetun mukaan, ynnä arviokustannukset yhteensä kuhdeksallasadalla kahdeksallakymmenellä 476
markalla kuudellakymmenellä pennillä sekä oikeudenkäyntikustannukset kahdeksällakymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Severii na Kaipainen oli vetoamalla saattanut jutun, on 4. päivänä Huhtikuuta 1908. antamassaan tuomiossa antanut lausuntonsa; ja koska puheenalaiset puutavarat Severiina Kaipaisen hankkiman kiilon astuttua voimaan kiistämättä yhäedelleen olivat jääneet Kauppias Arvidsonin ynnä hänen asiakumppaniensa haltuun ja heidän velvollisuutensa siis oli allut huoltaa puiden asianmukaisesta säilyttämisestä, mutta Kauppias Arvidsson ja hänen asiakumppaninsa eivät olleet edes väittäneet ryhtyneensä minkään laisiin toimenpiteisiin niiden korjuuseen ottamiseksi, sentähden ja kun asian näinollen Kauppias Arvidsonen konkussipesälle puutavarain turmeltumisesta koitunutta vahinkoa ei voitu lukea Severiina Kaipaisen syyksi, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Kauppias Arvidsonen ja hänen asiakumppaniensa jutussa ajaman kun477 teen - Hovioikeuden päätökseen on Kauppias Arvidson ja hänen asiakumppaninsa hakenut muutosta perustelmalla, johon Seaniina Kaipainen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Kauppias Arvidsson ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä kerrottua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan sen ohessa Kauppias Arvidsson ja hänen myötäpuolensa suorittamaan Everiina Kaipaiselle, korvaukseksi häneltä juttuun täällä menneistä kuluista, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Julias Nummela Bond. Paldani. L. Widsman Eelola Lejander Isavoniul.
Lokakuun 16. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Maanviljelijä Kaarle Lanne eli Landén, Ilmajoen pitäjän Kirkonkylästä, on hakijana ja asianajotoimisto Hasselblatt v Boström. Nikolainkaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 16. päivänä Lokakuuta 1908 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saaneet tämän seuraava: Ilmassen ja Seinäjoen alajain käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on asiangjotoimisto Kasellblatt & Boxström vaatinut Maanviljelijä Lanteen, ylläsanotussä Talokunnassa Sipilikoon Lämänninen meijäin isännöistajana. Vuodenaimista asianantoimistolle maksamaan Wilhelminen uthus St. Abrahamgankommen kauhungista asianmainioitolle siirtämän, 25. päivänä Elokuuta Kronoläsnä kiinnekirjan niinä KirKontorörmäljäen kuuluvan talokolle NiinikorLäsnä: J. N. G. W. - E. S. - 3. 20. 478 No 2038 Pag. 47. R. D. 1908.
sataa kuusi markkaa yhdeksänkymmentä kolme penniä, josta oikeudenkäynnin kestäessä kumminkin on myönnetty lyhennettäväksi kahdeksankymmentä kuusi markkaa yhdeksänkymmentä kaksi penniä, tahi siis asianajotoimistolle suorittamaan kuusisataa kaksikymmentä markkaa yhden pennin korkoineen Kanteesta kuulustettuna on Maanviljelijä Lanne selittänyt, että kysymyksessä olevista voilähetyksistä, jotka Lamne oli Liinaniemen meijerin puolesta 22. päivästä Syyskuuta 1902. alkaen yhden vuoden aikana toimittanut toiminimelle Arthur H. Borgström, oli ollut sellainen sopimus, että toiminimen tuli maksaa voista, vapaasti lähetettynä Hankoniemeen, siellä toimitettavan virallisen punnituksen mukaan neljä kruunua viisikymmentä äyriä alle Kööpenhaminan tukkukauppiasten korkeimman noteerauksen, paitsi siinä tapauksessa että voin laadussa esiintyisi suurempia vikanaisuuksia, jolloin toiminimen, ellei se tahtonut voista suorittaa siten sovittua hintaa, tuli eri sopimusta varten heti voin saavuttua Hankoniemeen ja ennen sen laivaan lastaamista asiasta ilmoittaa Lanteelle; ja kun toiminimi asian näin ollen ei ollut oikeutettu ilman Maanviljelijä Lanteen suostumusta voista tilitämään alempia hintoja kuin mitä edellä on mainittu nyt ta toiminimi kumminkin useampia kertoja oli omyn kanssa jon tehnut om Magazilistiin, Kappebacken tilit täten oikaistuina häyvastoin osoittivat toiminimen olevan velassa Liinaniemen meijerille, anonut kanteen kysskäärvisiä Tämän johdossa on asianvia toimisto Hässeltojaitt K. Borsström vidtkännet stätyo josimus oli ollut siten ymmärrettä vä, että toiminimi Arthur H. Bergström saane siinä tapauksessa, ettei kommenimi toissa Oleviin virkeellisiksiin nähden voinut tila vastaan ottaa ylemme ja sotusta vishettomasta voista sovitusta täydestä hinnasta ulofvaniemtig vasten häut tää voin kohtuullisesti olemnetustakin kemäsellä, että, Näinnnöjässä Läneti sate toisen hvardrade ennen vaan läheva479 479
mistä ulkomaille; ja kun sellaista määräystä ei ollut onut Maanviljelijä Lanteelta saapunut, vaikka toiminimi virpeellisyksien ilmaantuessa aina oli heti niistä Lanteelle ilmoittanut, on asianojotoimisto toistanut velkomuksensa. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 17. päivänä Helmikuuta 1905. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja koskei Maanviljelijä Lanne ollut voinut toteennäyttää, että sopimus puheena olevasta voikaupasta oli ollut toisenlainen kuin vastapuolet ovat sen myöntäneet, eikä myöskään että toiminimi Arthur H. Borgström tilityksissään voin hintojen suhteen olisi poikennut tehdystä sopimuksesta, ja toiminimi niissä vielä riidanalaisessa neljässä tapauksessa, jolloin voi oli ollut virheellistä, oli voin saavuttua Hankoniemen ja ennen sen lastaamista siitä ilmoittanut Maanviljelijä Lanteelle, häneltä sen johdosta saamatta eri määräystä, sen vuoksi ja kun toiminimi siis ei tässäkään kohden ollut rikkonut sopi musta kohtuullisesti alentaessaan näissä lähetyksissä saapuneen voin hintaa, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Maanviljelijä Lanteen asianajotoimistolle Hasselblatt & Boxström, jolle toiminimi Arthur H. Borgström oli kysymyksessä olevan saatavansa siirtänyt, kuittia vastaan heti maksamaan vaaditut kuusisataa kaksikymmentä markkaa yhden pennin viiden prosentin korkoineen oikeudenkäynnin alusta 20. päivästä Syyskuuta 1904. kunnes täysi suoritus tapahtui, sekä kehdelläsadalla markalla korvaamaan asianajotoimiston oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maanviljelijä Länne oli vetoamalla saatta - nut jutun, on 30. päivänä Joulukuuta 1807 antamallagen tuomiolla, suonalla kuin Maanviljelijä Lanteen Hovioikeudessa tekemä pyyntö saada Nikolainkaupungin maatuvan oikeudessa todistajina asiastä kuulututtaa Kauppias Tuomas Sausellea ja Isakurjesti Tuomas Vilho Imsella allmän fahvitettuun tilan mäkden Juliattiin vahvistanut Kihlakunnanoi480
keuden päätöksen sekä velvoittanut Maan viljelijä Lanteen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan vastapuolensa kulut Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Maanviljelijä Lanne anonut muutosta perustelmalla, johon asianajotoimisto Hasselblatt x Boxström on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Maan viljelijä Lanne ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä kerrottua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja tulee Maanviljelijä Lanteen suorittaa asianajotoimistolle Kaselblat „ Boström, korvaukseksi siltä jutun vuoksi täällä olleista kustannuksista, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhris Nummelin Edvard Pardani E. Wilskman Eilaga klander. asavonul. Lokakuun 19. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostoteitse Waasan Hovioikeudesta tulleessa, kaupungintalon lunastamista koskevassa jutussa, jossa Kajaanin kaupungin Rahatoimikamari on hakijana sekä Kauppias Ivan Sergejeff ja Talonomistaja Heikki Huttunen, sanotusta kaupungista, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 19. päivänä Lokakuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Kauppias Sergejeff ja Talonomistaja Huttunen olivat kauppakirjalla 17. päivältä Kesäkuuta 1905. Talonomistaja Pekka Karhulta ja hänen vaimoltaan Amanda Karhulta kuudentuhannen markan kauppahinnasta ostaneet talon ja tontin No 79. Kajaanin kaupungin neljännessä korttelissa, on mainitun kaupungin Rahatoimikamari, haastatettuaan Kauppias Sergejeffin ja Talonomistaja Huttusen saman kaupungin Raastuvanoikeuteen, siellä vaatinut Läsnä: J. N. S. W. E. P. A. G. j 18 No 2049. Sågs Rd 1908.
että, koska sanottu tontti, josta kaupungille maksettiin tonttiäyrejä, oli ehdollista maata ja kaupunki siis, tontin omistajana, oli oikeutettu lunasta. maan mainitun talon ja tontin samasta hinnasta, kuin Kauppias Sergejeff ja Talonomistaja Huttunen olivat siitä suorittaneet. Kauppias Sergejeff ja Talonomistaja Huttunen velvoitettaisiin Rahatoimikamarin Raastuvanoikeuteen tallettamaa kuudentuhannen markan lunasturahaa vastaan Kajaanin kaupungille heti luovuttamaan puheenalainen tontti kaikkine rakennuksineen. Kauppias Sergejeffin ja Talonomista ja Huttusen vastustettua kannetta, on Raastuvanoikeus 16. päivänä Lokakuuta 1905. julistamassaan päätöksessä, koskei ottu esitetty laillista selvitystä siitä että kysymyksessä oleva tontti oli ehdollista maata ja kaupunki sen omistaja, hyljännyt Rahatoimikamarin asiassa ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Rahatoimikamari oli vetoteitse saattanut ja tun, on tuomiossaan 16. päivältä Marras182 kuuta 1907. vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen, sen ohessa velvoittaen Rahatoinikamarin korvaamaan Kauppias Sergeelfille ja Talonomistaja Huttuselle maksut heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuoniota kymmenellä markalla kahdeksallakymmenellä pennillä Hovioikeuden tuomioon on Rahatoimikamari hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut täjan jutun; ja koska yksin se seikka, että puheena olevasta tontista kaupungille nytyään maksetaan tonttiäyrejä, ei ole omansa laillisesti osottamaan, että sanottu tontti m ehdollista alaa, eikä sitä muutenkaan ole näytetty, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Rahatoimikamari ole esiintuonut syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus on ylempänä kerrotussa tuomiossaan johtunut ja joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Julris Nummelin Edvard Paldani. A. Wiesman A. W. Granström Wannu
Lokakuun 20 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin vioikeudesta tulleessa, korvaussa Revonlahden kappelissa asuva Torppari Hiskias Ilola on tä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 20 päivänä Lokakuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Siikajoen, Paavolan ja Rantsilan pitäjäin sekä Revonlahden kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Emil Kuggas lausunut, että Hiskias Ilola, joka kontrahdilla 18 päivältä Joulukuuta 1902 oli sitoutunut kesällä vuonna 1903 ennen 15 päivää Heinäkuuta Raahen kaupungin satamaan Emil Kuggaselle hänen palkkaamana laivan sivulle hankkimaan kolmesataa Läsnä: f. N. G. W. - E. P. C. A. - A. Y. J. S. 183 No 2064 Pag. 15. R. D. tuomio maksuitta Waasan Hota koskevassa nostojutussa, joshakijana ja Puutavarakauppias Emil Kuggas, Pyhtään pitäjäs
metristä kuutiosyltä paperipuita neljänkymmenen kuuden markan hinnasta kuutiosyleltä, oli mainittuna kesänä Emil Kuggaselle osaksi meritse sanottuun satamaan osaksi rautatutje sataman rannalle toimittanut airoastaan kaksisataa neljäkymmentäyksi ja neljäs osaa metristä kuutiösyltä paperipuita; ja koska Emil Kuggas, jolle Hiskias Ilola hankintamäärästä siten puuttuvista viidestäkymmenestä kahdeksasta ja kolmesta neljäs osasta kuutiosylestä paperipuita oli velvollinen, kontrahdissa olevan määräyksen mukaan maksamaan vahingonkorvausta kaksitoista markkaa jokaiselta kuutio syleltä eli siis yhteensä seitsemänsataa viisi markkaa, sitä paitsi oli niinhyvin Hiskias Ilolalle hankintaa arten ennakkarahoina antanut kaikkiaan yksitoistatuhatta kahdeksansa taa markkaa kuin myös hänen puolestaan suorittanut rautanvauniin vuokraa kymmenen markkaa kahdeksankymmentä penniä, rautatienvaunun lastaamisesta viisi markkaa, tuutaaki - ja liikennemaksua Raahen kaupungille sataviisikymmentäneljä markkaa neljäkymmentä penniä, hankittujen puiden, soitteerauksesta ja keräyksestä sataviisikymmentäykyksi markkaa sekä niiden toimittamisesta laivan sivulle kolmesataa kolmekymmentä markkaa, on Emil Kuggas Oikeuteen annetun laskun mukaan, mihin yllämainitut yhteensä kolmetoistatuhatta viisikymmentäkuusi markkaa kaksikymmentä penniä tekevät erät oli pantu Hiskias Ilolan maksettavaksi, mutta hänen hyväkseen merkitty hankittujen paperipuiden hinta yksitoistatuhatta yhdeksänkymmentä: seitsemän markkaa viisikymmentä penniä sekä sitä paitsi kolmekymmentäseitsemän markkaa kolmekymmentä penniä, vaatinut Hiskias Kolan velvoittamista maksamaan Emil Kuggaselle kaksituhatta kaksitoista markkaa neljäkymmentä penniä korkoineen. Asiasta kuulustettuna on Hiskias Ilola, myöntäen saaneensa Emil Kus484
gaselta tämän ilmoittamat ennakkora hat, väittänyt ennen määrättyä päipää hankkineensa hänelle Raahan kaupungin satamaan koko suostutun määrän paperipuita, mutta ettei Emil Kuggas ollut toimittanut ketään pui ta vastaanottamaan eikä laivaa niitä noutamaan ennenkuin vasta Elokuun lopussa vuonna 1903, sekä että sitä ennen samassa kuussa kova myrsky oli vienyt meritse tuoduista puista sen osan, jonka Emil Kuggas oli ilmoittanut jääneen häneltä saamatta; ja on Hiskias Ilola, koskei Emil Kuggasen vaatima vahingonkorvaus näin ollen saattanut tulla kysymykseen eikä Hiskias Ilola myös kään ollut velvollinen suorittamaan yllämainittuja muita maksuja ja kustannuksia, vastustanut kannetta, samalla pidättäen itselleen oikeuden vaatdes vaatia Emil Kuggaselta sekä hankkimiensä puitten loppuhinnan että hyvitystä puiden vartioimisesta satamassa johtuneista kulungeista. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta heillä asian vuoksi olleista kustannuksista, on 26 päivänä Lokakuuta 1904 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt kanteen se kä kuitannut oikeudenkäyntikulut asianosaisten kesken muun puolesta, paitsi että Emil Kuggas velvoitettiin, korvaamaan Hiskias Ilolalle ne palkkiot, yhteensä viisikymmentä markkaa neljäkymmentä penniä, jotka Hiskias Kolan tuli makaa kahdelle jutussa kuulustellulle todisjalle korvaukseksi heidän käynnistään Kihlakunnanoikeudessa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Emil Kuggas oli vetoamalla saattanut jutun on tuomiossa 28 päivänä Marraskuuta 1907 antanut lausuntonsa asiasta; ja sen ohessa että Hovioikeus mainitsemillaan perusteilla on vahvistanut sen lopvupaätelmän, johon Kihlakunnanoikeus, mikäli koski Emil Kuggasen vaatimaa korvausta hankkimatta jätetystä puumää Tästä sekä suorittamistaan tuulaaki- ja liiken ne maksuista, oli päätöksessään johtunut, on Hovioikeus muutoin katsonut 485
Hiskias Ilolan, koska tämä edelläsanotun kontrahdin mukaan olisi ollut velvollinen kuljettamaan paperipuut Emil Kuggasen palkkaaman laivan si vulle ja vartioimaan niitä, kunnes Kuggas oli ne vastaanottanut, velvolliseksi korvaamaan Emil Kuggaselle niinhyvin ne kustannukset, yhteensä sataviisikymmentäyksi markkaa, jotka Emil Kuggas, esitetyn selvityksen mukaan, oli kärsinyt Hiskias Ilolan hankkimien, kysynykseen tulleen mynskyn vallasta peastettujen paperipuiden keräyksestä ja lajittelemisesta, kuin myös seuraavat määåt, jotka Emil Kuggas oli näyttänyt naksaneensa, nimittäin: hänen vastaan: ottamiensa puiden kuljettamisesta laival le kolmesataa kolmekymmentä markkaa, autatienvaunun vuokrasta osasta papejupuita kymmenen markkaa kahdeksankymmentä penniä ja rautatienvaurun lastaamisesta viisi markkaa, min kä vuoksi ja kun Hiskias Ilola, oman myönnytyksensä mukaan, oli saanut Emil Kuggaselta hankintaa varten ennakkara hänä kaikkiaan yksitoistatuhatta kahdek jansataa markkaa, Hovioikeus on, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä näiltä osilta, velvoittanut Hiskias Ilolan heti kuitin saadessaan suorittamaan Emil Kuggaselle kaikki edellä luetellut määrät, jotka tekivät yhteensä kaksitoistatuhatta kakvisataa yhdeksänkymmentäkuusi markkaa kahdeksankymmentä penniä, siitä kuitenkin vähennettyä Emil Kuggasen laskuun Hiskias Ilolan hyväksi merkityt yksitoistatuhatta satakolmekymmentäneljä markkaa kahdeksan kymmentä penniä, eli siis tuhat satakuusikymmentäkaksi markkaa viiden prosentin koron kanssa 29 päivästä Syyskuuta 1903, jona päivänä haaste oli Hiskias Ilolalle annettu, kunnes täysi makja toimitettiin, mutta kuitattiin jutun näin päättyessä oikeudenkäyntikustan nukset asianosaisten kesken. Hovioikeuden tuomioon on Hiskias Ilola anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, jonka kaksoiskap paleen Emil Huggas on täältä ottanut, vastuuta perustelmaan kuitenkaan antamatta 486
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Hiskias Ilola ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä kerrottua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan sen ohessa Hiskias Ilola suorittamaan Emil Kuggaselle maksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota, kaksikymmentäkuusi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Juhris Nummelin L. Wieskeman Juhris Nummelin L. Wieskeman Edvard Pardani. A. V. Granström. Karl. Ilmqvist Wavonius. Lokakuun 22. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Haapajärven pitäjän Haapajärven kylästä kotoisin oleva Kauppiaanleski Thilda Kattelus on hakijana sekä Talollisenpoika Erik Leppälä, samasta kylästä, vaimonsa Kustaava Leppälän edusmiehenä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Lokakuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja viistä saanut tietää seuraavaa: Haapajärven ja Reisjärvven pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Erik Leppälä Thilda Kattelukselle toimittamansa haasteen nojalla lausunut, että Thilda Katteluksen nyttemmin kuollut mies Kauppias Juho Kattelus ja tämän ensimmäinen vaimo, joka oli Kustaava Leppälän täti, olivat Syyskuulla 1881. ottaneet luokseensa kasvatettavaksi Kustaava Leppälän, joka siihen aikaan oli neljäntoista vuoden ikäinen; että Säsnä: J. N. G. t. - E. P. - B.G. 487 No 2083. Pag. 125. R. D. 1907.
Kustaava Leppälä vuonna 1884. oli, tarkoituksessa elättää itsensä, aikonut hankkia itselleen poikan muulla, mutta että hän Juho Kattelus vainajan pyynnöstä oli jäänyt hänen palvelukseensa sekä sittemmin toiminut tämän harjoittamassa kauppaliikkeessä puotipalvelija na ja kirjanpitäjänä, kunnes Kustaava Leppälä Toukokuulla 1893. joutui naimi siin Erik Seppälän kanssa; ja koskei Kustaava Leppälä siitä ollut saanut Juho Kattelukselta mitään hyvitystä paitsi vapaata ylöspitoa sekä piirongin ja rukin, on Erik Leppälä vaatinut, että Thilda Kattelus, joka testamentin kautta oli saanut miesvainajansa koko omaisuu, den omakseen, hänen oikeudenomistaja naan velvoitettaisiin Leppälän aviopuolisoille suorittamaan Kustaava Leppä lälle hänen palvelusajastaan Juho Katteluksen luona tuleva palkka, laskun mukaan kolmetuhatta kolmesataa markkaa, josta kuitenkin olisi poisvedettävä piironoista kaksikymmentä ja rukista kuusi markkaa. Asiasta kuulustettuna on Thilda Kattelus vastustanut kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asialliset molemmin puolin ovat anoneet oikeudenkäyntikustannustensa korvausta, 21. päivänä Marraskuuta 1905. asiassa julistamassaan päätöksessä on katsonut selvitetyksi että Kustaava Leppälä Syys kuusta 1881, jolloin hänet otettiin Juho katteluksen luo kasvatettavaksi, siihen asti kun hän Toukokuulla 1893. meni saimisiin Erik Leppälän kanssa, oli avustanut Juho Kattelus vainajaa ja hoitanut hänen kauppaliikettään, mihin jähden ja kun sen ohessa oli selvitetty, että Juho Kattelus, vaikki hän kos kaan ollut suoranaisesti sitoutunut Kuotaava Leppälälle suorittamaan siitä palkkaa, kumminkin useammassa tilaisuudessa ja myöskin kymmenen viime vuoden kuluessa oli myöntänyt, ettei Kustaava Leppälä ollut työstänsä saanut täyttä hyvitystä, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Thilda Katteluksen Juho Katteluksen oikeudenomistajana Erik ja Kustaava Leppälälle heti vaaditussa suhteessa suorittamaan yhteensä tuhat 188