Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
af märket Tama att afskappas i April mårad, hade bemälde firma försummat att tid kverera öfriga mjölpartier utom etthundrafemtio sockar, hvarje om etthundra kilagram, af märket Faina, hvarjämte hela partist mjöl af nästnämnda märke varil af samre hvalitet än aftalet innehållit men enär Handlanden Hedman, som mottagit och förfogat öfver samtliga förenämnda mjölpartier, icke kunnat styrka att honom genom sagda försummelse vid leve ansernas utförande skulle tillskyndats skada eller beloppet däraf har Rådstufmerätten förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Hedman i väderag dragit målet, har medels dom den 12 April 1910 låtit vid Rådstufvurättens utslag bero, jämco det Handlanden Hedman ålagts att med femtiofem mark ersätta Handels Aktieselskalet W. Ströier & Cden konkurssa dess i Hofrätten hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Handlanden Hedman anhållit om ändring medelikt ingifven deduktion, den sysslomännen i finnan Handels Aktieselskabet W. Ströier 6de konkursso bemält hvarefter på anhållan af Handlanden Hedman vittnesförhör en ligt därom vidtagen författning verkställts vid Rädstufvurätten i Nikolaistad Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner utredt vara ej mindre, att firman Handels - Aktieelskabet W.ström erb: försummat att å öfverenskommen tid till Handlanden Hedman leverera före nämnda femhundra socken, hvarje om femtio kilogrann, anesäkerhet hvelemjölaf märket Kapert samt tvåhundrafemtio säckar likaledes om femtio kilogram, och trehundrafemtio säckar, om etthundra kilogräm, hvarje, äensaikanskt hvestemjöl af märket Tämä äfvensom tvåhundrafemtio såckar rågmjöl, än äfven att Handlanden Hedman i följd af denna försummelse tillskyndats en handelsförlust af en mark för hvarje väck om femtio kils grann och två mark för dock om ett hundra kilogram eller således för berör da femhundra väckar hvelemjöl af märket Kapert femhundra mark, för två hundrafemtio säckar af märket Tämä tvåhundrafemtio mark samt för tre
hundrafemtio säckar af sistnämnda märke sjuhundra mark; i anseende hvartill och jämte det Handlanden Hedmans anspråk på ersättning för förse nad levarans af nämnda parti rågmjöl, enär Hedman genom nytt aftal om inköp af sagda parti måste anses hafva i godo uppgjort saken i denna del, förbadas, Kejserliga Senaten pröfvar rättvist, med ändring af Hofrättens dom, ålägga Öfversältssakföraren Carlsson och Högsterätts sakföraren sidoro, i deras förberörda egen skap af sysslomän i finnan Handels - Aktiseslakabet W. Ströier & Co konkursbo, att till Handlanden Hedman i ersättning för den honom sålunda tillskyndade skadan utgifva nyssuppräknade belopp med sammanlagdt ettusen fyrahundrafemtio mark jämte fem procents årlig ränta där å från rättegångens början den 10 Augusti 1900 äfvensom att godtgöra Hedman dennes för målet i Rådstufvurätten hafda kostna der med nittio mark, och frikallas Handlanden Hedman vid sådan utgång af målet hän den honom ålagda skyldigheten att med femtiofem mark ersätta Handels - Äkrielskapet W. Ströiss & Co konkursso dess i målet uti Hofrätten hafda kostnader; med hvilken ändring vid Hofrättens dom i öfrigt, eller såvidt Handlanden Hedmans anspråk på ersättning såväl för leverans af under haltig vara som för kostnaden i anledning af ofvanomförmälda hvarstad underkänts, skall förblifva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Mannuberonen Alfred Liiksiala Mannuksonen. Alfrid Lillksiala. Mannuksonen. Alfrid Lillksiala. Johannes Pesonen X. 5. hälle
Den 15. Januari 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emel lan Handlanden Carl Oscar Lindgrén, från Helsingfors stad, sökande, samt Öfverrättssakförarene E. Koppel och V. S. Salomonsen, från sesidensstaden Köpenhamn i konungäriket Janmark, i egenskap af kuratorer uti Fabrikanten A. Björn sens, från sistnämnda stad, till honkurs upplåtna bo, svarande: Gifvet uti Justitiedapartementet den 15. Januari 1912. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad hafva Öfverrättssahförarene Kappel och Salomonsen efter stämning å Handlanden Lindgren anfört, att Lindgren, som af Tophel och Salomonsen enligt af dem i bref för den 5. November 1902 erbjudna och af Lindgrén uti svarsskrifvelse för den 11. i samma månad antagna vilkor tillhandlat Jv de: W. A. - J. P. B A.- R. H. 1. U. S. No 19. Pag. 307 R. D. 1910.
sig Fabrikanten Björnsens läntursto tillhäsiga, i Helsingfors befintliga och under för na" Kortaalisken i Finland, svend Skorson " bedrifna fabref för tillverkning af kork, härvid tillika åtagit sig att indrifva faksi lens utestående fordringar; och som Handanden Lindgren på grund häraf sedermera uppburit 6,496. mark 92 penni, hafva Öfverrättsesakförarne Kappel och Salomonsin yrkat Lindgrens förpliktande att till dem utgifva nämnda belopp jämte fem procents ränta från den 18 Augusti 1903, då Lindgrén blifvit för målet instämd, efter afdrag dock af 385. mark 35. penni för inhassokost nader och provision. I saken hörd har Handlanden Lindgren medgifvit sig hafva mot redovisningsskyldighet verkställt inhasseringen af ofvanuppgifna fordrings belopp, men förklarat, ett Fabrikanten Björnsen, efter det Lind gren den 29 Augusti 1912. försträckt Björn sen 6,500 mark emot sex procents årlig rän å och pant af hela det i ofvannämnda få rik befintliga lagret af färdigskuren kork, den 31 i samma månad uppdragit åt Lind gren att renkisen sagda lages och fortsätta sabrikens drift samt indrifva utestående fordrengar emot ett vederlag af 250 mark i månaden och tio procent af försäljningssumman i provision; att Lindgrén, som sedermera af Öfverrättsgälförarene Kappel och Salomonsen anmodats fortsättningsvis drifva falliken tills den kunde blifva försåld, den 17 November 1902 af Kappel och Salomon sen köpt fatreken med ahtiva och passi va enligt en af Lindgrén uppgjord tillå för den 1 nästförutgångne September, men icke på de vilkor, som af Kappel och Salomon ren uppstälts i deras förberörda bref af den 5. November 1902, utan i öfverensstämme se med ett af Lindgren aflämnadt köpeanbud af den 29 Oktober 1912, enligt hvilket Lindgren förbundit sig att för det köpta betala 25,067 mark 50 penni sålunda att däraf skulle erläggas 1,6,000 mark medels växtar, E, att mark kvittas emot Lindgrens förbetörda fordran samt resten använda ett betäckande af Fabritens särskilda andra skulder, hvarutom Lindgren åtagit sig indrifvandet af talvikens utestående färdringar emot redovisningsskyldighet; att fabrikens varulager, som i sagda tillå be
räknats hafva ett värde af 24,000 mark, i själfva verket vid anställa omsortering af detsamma befunnits vara värdt endast 12, 578 mark 96 penni, hvarför Lindgren ansett Averrättssekförarne Kappel och Salomonsen böra återbära 11,421 mark 4 penni af priset för fabsiken; att Lindgren dessutom hade följande fordringar hos Fabrikanten Björn sens konkursmassa, nämligen: kostnaden för omförmälda omsortering 1,223 mark 20 penni, hyra för fabethslokalen från den 1 December 1902 till den 1 Juni påföljande år 1250 mark, jämlikt omordade emellan Björnsen och Lindgren den 31 Augusti 1902 träffade aftal lön för tiden från den 1 September 1902 till den 1 Juni 1903. 2,250 mark och tio procent å fahnikens försäljningspris i provision enligt Lindgréns beräkning 2,581 mark 60 penni äfvensom dessutom hvarjehanda utgifter för affärens bedrifvande under tiden från den 1 September 1902 tills Lindgren för egen räkning emottagit densamma eller den 19 påföljande November 2,125 mark 27 penni. Enär Handlanden Lindgrens motfordringar hos Fabrikanten Björnsens hon kursbo alltså uppginge till 20,851 mark 11 penne, har Lindgrén, på utverkad gens tåmning å Öfverrättssakförarene Kappel och Sasomonsen, yrkat att deras i målet utsöktafordran utom räntan, hvilken af Lindgren motsagts, måtte hvittas emot motsvarande belopp af Lindgrens fordran och resten af sistnämnda fordran tilldömas Lindgren I anledning häraf hafva Öfveråtssehförarene Kappel och Salomonsin vidhållit, att köpet om ifrågavarande få frik och lager parterna emellan afstu tats på de i Stoppels och Salomonsens den 5 November 1902 till Handlanden Lindgren aflåtna bref upptagna vilkor enligt hvilka köpeskillingen utgjort 25,67. mark 50 penni och alla öfriga ombesi diga anspråk därjämte skulle förfalla utom att Lindgrén borde redovisa för indrifna fordringar; hvarför och då lag rets beskaffenhet vid tiden för köpslutet varit för Lindgrén väl känd, Kappel och Salomonsen anhållet att Lindgrens härmål såsom olefogadt måtte lämnas utan afseende Rådstufvurätten, där parterna om sesides framställt anspråk på ersättning
för rättegångskostnaden, har medels den 21. Juni 1907 afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att Handlanden Lindgren, sedan han på grund af en med Fabrikanten Björn sen därom träffad öfverenskommelse för Björnsens räkning öfvertagit förvaltningen af ifrågavarande korkfabrik samt Björnsen råkat i konkurstillsland, af Öfverrältssekärarene Kappel och Salomonsin i deras ofvanangifna egensläp på af desse i bref för den 5 November 1902 förelagne och af Lindgren i svarsskrifvelse för den 11 i samma månad antagna vilhar tillhandlat sig Fabriken med ähtiva och passiva sådan densammas Fättning enligt en af Lindgren själf upprättad tablå befunnits vara den 1 nästförutgångne September, hvarvid Koppel och Sasomonsen dock förbehållit Fabrikanten Björn ens konkursmassa Fabrikens vid nästnämnla tidpunkt utestående fordringar. Så grund häras och då Handlanden Lindgren erkänt, att han indrifvit slika fordringar till ett belopp, som efter afdrag af inkassakost nader och provision utgjorde samman lagdt sextusen etthundra elfva mark femtiosju penni, samt Rådstufvurätten med afseende å vilkoren och innebörden uti ofvanomförmälda köpe aftal funnit Handlanden Lindgréns emot Öfverrättssakföra ene Koppel och Salomonsen i saken framställda genstämningsanspråk ogrun dade och foglösa, har Rådstufvurätten, jämte det Lindgréns berörda anspråk förkas. tats, ålagt Lindgren att till Koppel och Salomonsin i deras förenämnda egenskap utbetala fordrade sextusen etthundra elfva mark femtiosju penni jämte fem procents årlig ränta därå från lagsöknings dagen den 26 Februari 1907 tills full betalning följde samt att med etthundra femtio mark hålla Koppel och Salomon sen skadeslöse för deras kostnader i rättegången Hofrätten, under hvars pröfning såväl Öfverrättsakförarene Kappel och Salomonsen, gemensamt, som Handlanden Lindgren, för sig, i vadeväg dragit må let, har medels den 15 September 1910 gifven dom funnit Handlanden Lindgren icke hafva anfört skäl till ändring i Räd stufvurättens ofvannämnda utslag samt
Öfversättssakförarene Kappels och Sasomonsens ändringsansökning ej hel ler föranleda annan rättelse i sagda utslag än att, enär Lindgrén haft det af Koppel och Salomensson utsökta beloppet indrifvet åtminstone redan den 18 Augusti 1903. samt Lindgren varit redovisningsskyldig för detsamma, Handlanden Lindgrén ålades att åt Öfver rättssakförarene Kappel och Salomonsen genast emot huitto betala berörda belopp sextusen etthundra elfva mark femtio sju penni med fem procents årlig ränta från nämnda den 18 Augusti 1903 tills full betalning skedde; hvaremot vid Rådstufvurättens utslag i öfrigt sätt bero. Uti Hofrättens dom har Handlanden Lindgrén anhållit om ändring medels hit ingifven deduktion, den ÖfMattssakförarene Koppel och Salomansen i föreskrifven ordning bemöll. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Handlanden Lindgrén icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvannämnda dom, vid hvilken alltså kommer att förblifva; och skyldigkännes Handlanden Lindgrén att till Öfverrättssakförarene Koppel och Salomonsen erlägga afgifterna för deras gemensamma exemplar af denna Kejserliga Senatens dom med trettiotre mark. Det alle, som vederbörtill efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. Adams Nittonen Uno Strömsten
Tammikuun 16 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, tilintekoon velvoittamista koskevassa jutussa, jossa ovat edesmenneen Kolleeganlesken Gustava Gumme ruksen testamentin toimeenpanijat, Helsingin kaupungissa asuvat entinen Senaattori Valentin Gummerus, Professori Jaakko Gummerus ja Filosofrantohtori Zachris Castrén hakijoina sekä Jyväskylän kaupungissa oleva K. J. Gummerus Osakeyhtiö vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 16. päivänä Tammikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: K. J. Gummerus Osakeyhtiölle toimitutamansa haasteen nojalla ovat Senaattori Gummerus ja hänen asiakumppaninsa Jyväskylän kaupungin Raastuvanoikeudessa lausuneet että, sittenkun Gustava Gummerus, määrättyään testamentissaan 27 päivältä TammiLäsnä. D. W. A. R. B.A. J. P. K. /A. L. No 30. Såg. 53. Rd. 1910.
kuuta 1900. sen toimeenpanijoiksi Senaattori Gummeruksen, Professori Gummeruksen ja Tohtori Castrénen, oli Joulukuun 9. päivänä 1903 kuollut, olivat testamentin toimeenpanijat kauppakirjalla Joulukuun 3. päivältä 1906. askenperustitulle K. J. Gummerus Osakeyhtiölle myyneet Gustava Gummeruksen toiminimellä K. J. Gummerus Jyväskylän kaupungissa harjoittaman kustannus-, kirjapäinokirjakauppa - ja kirjansitomoliikkeen Tammikuun 1 päivänä 1907 osakeyhtiölle luovutettavaksi sekä sittemmin Maaliskuun 3 päivänä viimeksimainittuna vuonna tekemällään ja osakeyhtiön johtokunnan 5 päivänä samaa kuuta hyväksymällä välikirjalla osakeyhtiölle 32300 markan hinnasta myyneet toiminimen K. J. Gummeruksen kaikki mainitusta liikkeestä johtuneet ulkona olevat saamiset semmoisina kuin ne toimin men kirjain mukaan olivat; että toiminimi K. J. Gummerus mainitun kustannus - kirjaparno-, kirja kauppa- ja kirjansitomolikkeen ohella oli 1906 vuoden kuluessa sovittua korvausta vastaan välittänyt eli jaellut asianomaisten kirjakauppiaiden myytäväksi eri henkilöiden kustantamaa kirjallisuutta, ollen velvollinen perimään kirjakauppiailta myytyjen kirjain hinnan ja siitä teke mään kustantajille tilin; sekä että K. J. Gummerus Osakeyhtiö oli sanotuista kirjoista saatavat maksut, jotka toiminimen N. 7. Gumeriksen kirjanpidossa olivat merkityt saamisina kirjakauppiailta ja tekivät noin 2000 markkaa, kantanut kirjakauppiailta omaan laskuunsa ja omaksi hyödykseen; mutta kun kysymyksessä olevat saamiset, jotka vain muodollisesti olivat toimimmen K. J. Grimmeruksen, mutta itse asiassa kustantajien omia, eivät ollut johtuneet toiminimen kustannus-, kirjapaino - kirjakauppa - ja kirjansitomoliikkeestä eikä mitä sentähden oltu edellämainitulla välikirjalla myyty K. J. Guumerus Osakeyhtiölle, niin ja kun ei osakeyhtiöllä näin ollen ollut mitään oikeutta sanottuihin saamisiin, ovat Senaattori Gummerus ja hänen asiakump pänensä vaatinset, että K. J. Gummerus
Osakeyhtiö velvoitettaisiin heille tekemaan tili niistä rahoista, joita osakeyhtiö mainittujen saamisten maksuna oli kantanut. K. J. Gummerus Osakeyhtiön vastustettua kannetta, on Raastuvanoikeus 29. päivänä Kesäkuuta 1908 pulistamat laan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut K. J. Gummerus Osakeyhtiön kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun Raastuvanoikeuden päätös oli voittanut lain voiman, sadan markan sakon uhalla tekemään Senaaltori Gummerukselle ja hänen asiakumppaneilleen tilin niistä rahoista, joita osakeyhtiö oli jaettavina olleiden vuonna 1906 myytyjen kirjain maksuna kantanut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi K. J. Gummerus Osakeyhtiö oli vetoamalla saattanut jutun, on 30. päivänä Joulukuuta 1909 antanut siihen tuomion ja koska Senaattori Gummerus ja hänen asiakumppaninsa välikirjalla Maaliskuun 3 ja 5 päivältä 1907 olivat myyneet kaikki toiminimen A. J. Gummeruksen harjoittamista liikkeistä johtuneet velkana olevat saamiset semmoisina kuin ne toiminimen kirjain mukaan olivat, mitään niistä erottamatta, sekä sitä paitsi samassa välikirjassa vapautta neet osakeyhtiön kaikesta tilinteosta Senaattori Gummerukselle ja hänen asiakumppaneilleen siten myydyistä saami rista, niin ja kun kysymyksessä olevaa jaketuliiksettä oli harjoitettu yhdessä toiminimen omalla kustannuksella ilmestyneiden kirjojen myynnin kanssa sekä Senaattori Gummerus ja hänen asiakumppaninsa kauppakirjalla 3. päivältä Joulukuuta 1906. olivat osakeyhtiölle luovuttaneet muun muassa toiminimen harjoittamat kustannus- ja kirja kauppahvikkeet, on Hovioikeus katsonulettä sanottu ja ketuliike ja siis myöskin siitä johtuneitten puheena olevien saamisten periminen ja tilitys oli siirtynyt osakeyhtiölle, sekä sen vuoksi, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, kyljännyt Senaattori Gummeruksen ja hänen asiakumppaniensa asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Senaattori
Gummerus ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon K. J. Gummeius Osakeyhtiön puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska edellämainitulla välikirjalla 3 ja 5 päivältä Maaliskuuta 1907. N. 7. Gummerus Osakeyhtiölle on luovutettu kaikki, toiminimellä K. J. Gunn. meruksella Jyväskylän kaupungissa olleesta kustannus - kirjapaino-, kirja kauppa- ja kirjansitomolikkeestä johtunest ulkona olevat saamiset semmoisina kuin ne toiminimen kirjain mukaan ovat ja selvitetty on, että toiminimi on toimituttanut kirjainjakululiikkeestaan ja toiminimen omalla kustannuksella ilmestyneiden kirjaan myynnistä yhteistä kirjanpitoa, jossa kirjainjakolukkeen johdosta toiminsmellä perittävinä olleet saatavat on toiminimen saataviksi merkitty, ja että puheena oleva kirjainjakehysiksi on sanotussa välikirjassa mainitun liikkeen yhteydessä luovutettukin osaksi yhtiön huostaan ilman että osakeyhhettä on edes vaadittu suostumusta hoita maan sitä liikettä toiminimen hyväksi, sentähden ja kun toiminimen K. J. Gummeruksen siten on katsottava sanotulla välikirjalla K. J. Gummerus osakeyhtiölle myyneen myöskin harjoittamansa kirjärnjakeliikkeen, harkitsee Keisarillinen senaatti oikeaksi jättää sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Hovioikeus tuomiosjaan on johtunut; ja velvoitetaan Se naattori Gummerus asiakumppaneineen worittamaan K. J. Gummerus Osakeyhtiölle, yhtiöllä asian vuoksi täällä olleiden kustannusten korvaieksi. kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset, noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Kluvenma - Alki Kyny Kuusenma - Alki Kyny B. Anneberg. Johannes Pesonen B. Anneberg. Johannes Pesonen K. R. Helanen. Andström 13
Tammikuun 16 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Taavi Antinpoika Saarits, Luumäen pitäjän Saaritsin kylästä, hakijana, sekä Talollinen Ville Joonaanpoika Laapas, saman pitäjän Tiholan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 16 päivänä Tammikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, miläli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Suumäen pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Ville saapas Taavi Saaritsille toimituttamansa haasteen nojalla kertonut että, sittenkun Ville saapas ja Taavi Saarits välikirjalla 24 päivältä Helmikuuta 1902. olivat yhteisesti Talolliselta Joonas Fredrikinpoika Siirapäältä ja tämän vaimolta Anna Leena Siiropäältä ostaneet oikeuden kymmenen vuoden kuluessa mainisesta päivästä lukien tietää heidän yllämäinitun pitäjän Siirapään kylässä omistamalLäsnä: S.S. - A. K. W. A. B. T. J. B. F. M. No 36. Såg. 326 R. D. 1909.
tansa osalta perintötaloa No 1 5,000 huutiomeltiä förkeintaan metrin pituisia halkoja, 97 pennin kantorahasta huutiometsistä, mikä hinta oli täysin suoritettava ennen 15 päivää Maaliskuuta 502, oli Taavi Saarits, maksettuansa Joonasa Anna Leena Siiropäälle koko edellämäinen tun holkomäärän hinnan 4,500 markkaa, yksenään sanotun talonosan metsästä kahtanittanut sekä talvella vuosina 1903 ja 1904. Suumäen rautativasamalle vedättänyt ja Suomen Tallionsautatatten tarpeeksi myynyt 5,300 kuutiometriä halkoja sekä maksuna niistä kantanut (1471 markkaa 40 penniä; mutta koska Taavi Saarits, siihen nähden että mainitun halkomäärän teettämis ja vedettä mistustannukset yhteensä olivat olleet korheintaan 4,819 markkaa 73 penniä ja häjoista oli mennyt kontorahaa 2,770 markkaa, myymistään haloista osi niinmuodoin saanut voittaa vähentään 5,681 markkaa 65 penniä, siitä mitään osaa Ville saappaalle antamatta, on sille saapas vaatinut Taavi Saaritsia velvoitettavaksi suorittamaan Laappaalle puoli sanotusta voitosta, 1840 markkaa 32 penniä Kanteesta kuulustettuna on Taavi Saarits väittänyt, että Ville Laapas kohta ylläsanotun metsäkaupan jälkeen oli luopunut kauppaan perustuvasta hakkausoikeudestaan. minkä vuoksi asianosaiset, joilla oli ollut muitakin yhteisiä metsäkauppoja, olivat hevättälvella vuonna 1902. tehneet kaikista yhtäsistä asioistaan lopullisen tilin, jossa mainitti holhousoikeus oli jäänyt Taavi Saaritselle; mihin nähden ja kun kaikki Saavi Saaritsin Nattionrautatuden tarpeeksi hankkimat ylempänä mainitut halot eivät olleet Joonas ja Anna Leena Siisopäältä ostetusta metsästä hakatut, Taavi Saarits on vastustanut kannetta. Sittenkun jutussa oli menetelty kuten asiakirjat lähemmin osottavat, on Kihlakunanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäynti kustannuksistaan, 28 päivänä Marraskuuta 1907 julistamallaan päätöksellä rättäissut asian ja katsonut siinä selville käyneen, että asianosaiset yhdysmiehenä olivat edellämainitulla välikirjalla 24 päivältä Helmikuuta 1902. Joonas ja Anna Leena Siiropäältä ostaneet näiden omistaman ylläsanotun tilan metsästä viisituhatta huutiometria hallopui 5
ta, yhdeksänkymmenen pennin kontorahalla kuutiömetrin, ja että Taavi Saarits, maksettuan sa yksin Joonas Siiropäälle kauppahinnan neljätuhatta viisisataa markkaa, oli talvella vuosina 1903 ja 1904 Luumäen rautatuasemalle vedätettyinä Suomen Waltion rauta teitten tarpeeksi myynyt sanotusta metsästä holhoja sieltä taikkiaan saamansa kolmetuhatta kolmesataa kuutiometriä, joten siis kantoraha huutiometristä halloja todellisuudessa oli tullut olemaan markka kolmekymmentäkuusi penniä; sekä että Taavi Saarits oli yksin kantanut sanotuista halvista makseen kaikkiaan yksitoistatuhatta neljä sataa seitsemänkymmentäyksi markkaa neljäkymmentä penniä oli siis keskinäärin kolme markkaa neljäkymmentäkahdeksan penniä luusiometriltä; mihin nähden ja kun Ville Laappaan laskema markka neljäkymmentäkuusi penniä oli pidettävä riit tävänä Jarvauksena holhojen hakkaus ja vedättämiskustannuksista kuutiometrillä, Kihlakunnanoikeus on halsanut Saavi Saaritsin saaneen puheena olevasta metsänkaupasta voittaa kuusikymmentäkuusi penniä kuutiömetrettä eli siis yhteensä kaksituhatta sata seitsemänkymmentäkahdeksan markkaa. Tämän vuoksi ja kun Taavi Saarits ei ollut voinut vastoin Ville Laappaan hieltoa näyttää, että Ville Saapas olisi luopunut useinmainitusta metsänkaupasta, jonka tuotta nasta puhtaasta voitosta Ville Laapas oli oikeutettu saamaan puolet, on Kihlakunnanoikeus, hylläämällä muun osan kannetta ai heettomana, velvoittanut Taavi Saaritsin kuiltia vastaan suorittamaan Ville Laappaalle puolet mainitusta voitasta eli tuhat kahdeksankymmentäyhdeksän markkaa ja sen ohessa kahdellasadalla viidelläkymmenellä marhalla korvaamaan oikeudenkäynnin VilleSaappaalle oiheuttamat kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Taavi Saarits vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla 11 päivänä Syyskuuta 1909. jältänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon on Taavi Saarits anonut muutosta perustelmalla, johon Ville Laapas on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Taavi Saarits ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovi16