Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
afhandling af den 1. April 1897. upprättats endast i afsigt att under sken af försäljning undandraga Maria Sofia Tallus borgenärer ifrågavarande lösegendom och sagda afhandling förty icke kan frånkännas gillighet, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom och Häradsrätens utslag, förkasta Kronolänsmannen Pettersons i saken förda talan. Ort alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder J. Hans Kejserligde Majestäts Högare Namn Dess Senat för Finland. A. af Nyberg. Henr. Borenius. Isak Fellman. Sudorg Olonberg. Axel Charpantar Maaliskuun 1 päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkoussa Timarin, Hänen Suomen Senaattinsa tuomionostorahalla Vaasan Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Konttoristi Juho Paavilainen, Riitasaaren pitäjän Haapaniemen kylästä, on hakijana ja Prokuristi Tollef Wiik, Jyväskylän kaupungista, tulematta jääneenä vastaajana, ja joka juttu koskee saatavaa Juho Taavilaisen konkurssiin luovutetusta pesästä: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeus. osastossa, Helsingissä, Maaliskuun 1 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat asiakirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Prokuristi Wiik eli valventapäivänä Juho Taavilaisen Wiitasaaren pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa vireillä olleessa konkurssissa valvonut Wiipurin kaupungissa olevan kauppahuoneen Hackman ja Humpp:n Wiikille siirtämän saatavan Juho Taavilaiselta, minkä saatavan suuLäsnä: S.V. H. - O. G. - G. F. - A. T. (M. T. 37 No 247. Sivu 184. R. 2. 1899.
ruuden Wiik oli konkurssiasiassa toimitetussa esiinhuudessa ilmoittanut viideksituhanneksi sadaksi neljäksikymmeneksiviideksi markaksi viideksikymmeneksi kahdeksaksi penniksi, mutta Juho Taavilainen oli vastustanut valvomusta, on Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 1 päivänä 1898 asiassa julistamallaan tuomiolla osottanut Prokuristi Wiikin erityisellä riidalla, joka puhevallan menettämisen uhalla oli pantava vireille viimeistään käräjäkunnassa ensiksipidettävissä lakimääräisissä syyskär�jissä, näyttä mään vaatimuksensa oikeaksi sekä samalla vahvistanut hänelle konkurssipesästä maksettavaksi sen summan, joka sanotussa riidassa annettavalla päätöksellä määrättaisiin. Haastatettuansa Juho Paavilaisen konkussipesän toimitsijan Kaupanhoitajan, Juho Laitisen, Wiitasaren pitäjän Jurransalon kylästä, mainitun käräjäkunnan 1898 vuoden varsinaisiin syyskäräjiin, on Prokuristi Wiik Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Juho Paavilainen, joka oli ollut kauppahuone Hackman ja Kump:n asioitsija paikka. kunnalla, oli tuosta toimestaan ollut oikeutettu saamaan ainoastaan vuotuisen rahapalkan, mutta hän kuitenkin mainitulle kauppahuoneelle antamassaan konttokuranttilaskussa Syyskuun 19 päivältä 1897 oli lukonut hyväksensä "kärryn maaluusta, "polttopuista" valosta, "vieraiden" kestitsemisestä, "traktamenttia" ja" medrarahaa yhdeltä vuodelta " yhteensä kuusituhatta yhdeksänsataa kahdeksankymmentäviisi markkaa, sanottu rahamäärä, jota kauppahuone Hackman ja Numppei voinut hyväksyä, vähennettäisiin Juho Paavilaisen mainitun konttakurantti laskun vastattavan puolen loppusummasta, kuudestatoistatuhannesta sadasta yhdeksästä markasta seitsemä stäkymmenestäyhdestä pennistä sekä Juho Laitinen velvoitettaisiin konkurssipesän varoista suorittamaan Prokuristi Wiikille siten oikaistun konttokurantin saldo eli konkurssissa valvottu määrä viisituhatta sata neljäkymmentäviisi markkaa viisikymmentäkahdeksan penniä. Kanteesta kuulustettuna on Juho 18
Laitinen väittänyt, että, kesk´ei Trekuristi Wiik ollut haastattanut Juho Taavilaista asiaan ja Wiik siis edellämainitun konkurssituomion mukaan oli menettänyt puhevaltansa asiassa, Juho Laitinen ei ollut velvollinen jutussa vastaamaan; minkä väitteen Kihlakunnanoikeus Lokakuun 20 päivänä 1898 julistamassaan välipäätöksessä, koska Juho Laitinen konkurssipesän toimitsijana oli velvollinen vastaamaan kaikissa konkussipesää koskevissa asioissa, on hyljännyt Itse pääasiassä on Juho Laitinen sitten vastannut, ett'ei hän voinut väittää, että Juho Taavilaisen olisi pitänyt kauppahuone Hackman ja Numpp:lta saada Prokuristi Wiikin edellämainitun konttokuranttilaskun loppusummasta vähennettäväksi vaatimaa palkkiomäärän eikä siis myöskään vastustaa Niikin asiassa tekemää vaatimusta. Sittenkuin Juho Taavilaisellekin oli annettu tilaisuus vastata asiassa, on Kihlakunnanoikeus samana 20 päivänä Lolakuuta 1898 julistamassaan lopullisessa päätöksessä lausunut, että kosk ei Juho Laitinen ollut voinut vastustaa Prokuristi Niikin vaatimusta, joka perustui Juho Paavilaisen antamaan konttokuranttiin, eikä edes väittää, että Taavilainen olisi ollut oikeutettu siinä lukemaan hyväksensä niitä korvauksia, mitkä Trekuristi Wiikoli kieltänyt, sen tähden ja koska saman konttakurantin mukaan, kun sen vastuttavan puolelta luettiin pois sanottujen korvausten yhteenlaskettu määrä kuusituhatta yhdeksänsataa kahdeksankymmentäviisi markkaa, Taavilainen jäi maksuun vaaditun rahamäärän sekä Prokuristi Heikin saaminen siis ole selvästi toteutettu, Kihlakunnanoikeus velvoitti Juho Laitisen, edellämainitussa ominaisuudessaan, konkurssipesän varoista Wiikille maksamaan vaaditut viisituhatta sata neljäkymmentäviisi markkaa viisikymmentäkahdeksan penniä sillä oikeudella, kuin etuoikeutta nauttimattomilla saatavilla oli, sekä niinikään pesän varoista viidelläkymmenellä markalla palkitsemaan Freduristi Niikille asiasta olleet kulut. Hovioikeus, jonne Juho Taavilainen 99
oli vetoamalla saattanut jutun, on Kesäkuun 21 päivänä 1899 antanut asiassa tuomion; ja samalla kuin Kihlakunnanoikeuden edelläkerrottu oikeudenkäynnissä julistama välipäätös hyväksyttiin, on Hovioikeus, kosk'ei Juho Taavilainen ellut voinut näyttää, että hänen tuli saada kauppahuone Hackman ja Numpp:lta palkkiota myöskin niistä konttokuranttilaskussa Syyskuun 19 päivältä 1897 ole vista eristä, jotka Prokuristi Wiik oli maksettaviksi kieltänyt, vahvistanut Kihlakunnanoikeuden lopullisen päätöksen; minkä ohessa Juho Taavilainen on velvoitettu suorittamaan Prokuristi Wiikille maksut hänen kappalestaan Hovioikeuden tuomiota viisitoista markkaa kahleksankymmentä penniä. Tähän Hovioikeuden tuomioon on Juho Paavilainen alamaisesti anonut muutosta. Mitä näin on tapahtuneeksi kerrottu sekä asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkitta vakseen ja katsoo ettei Juho Taavilainen ole esiintuonut syytä muuttaa. Michael Pogvalin Hovioikeuden tuomiota, jonka varaan asia siis jääpi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. "Keisarillisen Majestodin Korkoassa Timassa, Hänen Suomen Senaattinsa: S. W. Haacberg C: G. Langenskiad Oscar Gylling August Igfvenk 100
Den 1. Mars 1900. K. Hans. Kejserliga Majestäts MändämnDers Senats för Finland dom uti ett, na nedsatt bevisionskilling, från Wasa Hofrätt inkommit mål emellan Bönderne Jakob Andersson Lunelund eller Ahlbudk och Isak Erik Eriksson Lundund eller Rätt, från Luftila by i Luslax socken, gemensamt sökande, samt Bönderne Johan Jakobsson Borgren, Abraham Abrahamsson Bjort och Jakob Jakobsson Ajort, från sagda by, svarande, angående eganderätt till hemman: lyven uti Kejserliga Senaten för Finland och dess Justila Departement. i Helsingers den 1. Mars 1800 Kysäliga Senaten här låtit handlingarna i målet Sig föreharas och af dem inhemlat: att, efter åren 1763 och 1764 förvaltadt storskifte å ingorna inom Zveflax by. skyttslag, två i berörda by belägna hemman Stjort och Ahl, hvardera om ett förledels mantal, hvilka i storskiftshandlingerna betecknats, det förra med N 35. b. och Akl med No 42. år 1765 uti Stjort Oja A af N. 5 - 50. R. F. L S 1 No 252. Pag. M. R. D. 1898. Pag. 111. R. D. 1898.
af en Johan Mattsson och Åhl af Landtmätaren Nils Ekholm, samt att, sedan vederbörande Häradsrätt den 21 April 1798 meddelat tillstånd till klyfning af ett Lunelund benämndt hemman om ett halft gammalt mantal i sagda by, hvarå siisom egare upptagits Bönderne Matts Mattsson Krigpar och Anders Nilsson Torrkulla, hvardera till hälften af hemmanet, uti ett den 14 Augusti 1779 dagtecknadt måsadelningsinstrument. förenämnde Matts Kauppar och Anders Ponkulla fortfarande antecknats ega hvar sin hälft eller sju tjugufjerdedels mantal af berörda Lunetund hemman, hvaraf Matts Knippars andel utgjorde det i ofvansagda storskiftshandlingar omnämnda Mjort hemman No 35 6., om ett fjerdedels mantal, och Anders Tunkellas andel det i samma handlingar uppbuna Ant hemman No 42. om likaledes ett fjerdedels mantal, ehuru derom hemmans mantal dåmera undergått förhöjning; att, sedan vid år 1789 verkstäld delning af skogen å brörda Sundlund hemman upptagits att bemälde Matts Kuppar egt sju fyratioåttondedels mantal, en Johan Mattsson Karl och en Johan Thomasson Mjort, hvardera, sju nittiosjettedels mantal och ofvannämnde Anders Forrkulla sju tjugufjerdedels mantal deraf, samt vid en i Juni månad år 1791 å samma hemman verkstäld ytterligare skogsdelning Matts Knippars andel af lägenheten antecknats hafva öfvergått till Johan Mattsson Knippar, vid en i November månad nästsagda år skedd delning af den under hemmanet lydande s. k. Wäijoi luiken, Johan Knippar, hvilken emeller tid inköpt Johan Thomasson Hjorts andel af fastigheten, varit egare till sju trettiotvåondedels mantal deraf, men Johan Mattsson Hort och Anders Forrkulla deraf innehaft samma andelar som förut; att i det vid en år 1797 försiggången ledning af Hustanga, betesmark å ifrågakennapund hemman förda delningenstru, ment nämnde Johan Knippar och Anders Forokulla samt en Johan Wörmän antecknats såsom egare till lägenheten sälunda, att Johan Knippar deraf egde 35 b. Stjort 7/32. mtl. Johan Weeman 35. i Hjort 17/96 mtl. och Anders Torrhullu 1/72. å. Ahl eller Lunetund 1/24 mitt, och att enligt nät102
berörda delningsinstrument således Landbond dumera utgjort benämning endast för i storskiftshandlingarna omnämnda No 42. aAhl B mtl. hvilken inskränktare betydels benämningen Lundlund allt från denna tid bibehållit; samt att vid ofvannämnda klyfning af Lundund hemman, hvilket, på sätt af det anförda framgår, då omfattat både Stjort och Ahl hemman, åker, äng och skog delats i jemngoda lotter, hvarefter genom lottkastning afgjorts, hvilkendera egaren hvar till skulle tillfalla. Efter Jakob Lundund eller Ahlbäck och Isak Erik Lundund eller Rätte ägangen skriftlig stämning, hafva Johan Wörgen samt Abraham och Jakob Mjort sedermera vid Häradsrätten i Mustusaari, Kyrlot och Desslax socknars tingslag yrkat att, emedan Jakob och Isak Erik Lindunet, hvilka jemte Johan Wöryn och hans medparter emellertid blifvit egare till ofvannämnda Sundlund hemman sålunda, att Johan Wärgren och Jakob Hjort i ego bekommit Johan Knippars andel, Abraham Mjort Johan Wormans samt Jakob och Isak Erik Sundlund gemensamt Anders Forokullas andel, såväl vid vakstäld kompelikning af storskiftet inom Laflas bys skifteslag som jemväl efterut, med åberopande af för dem utfärdade fastebref å sju tjugufjerdedels mantal af lundund skattehemman No 11 i berörda by, vägrat Johan Wörigren och hans medparter, hvilka, ehuru deras ätkomsthandlingar utvisade, att de egde sju tjugufjerdedels mantal af Karl hemman N 4 i meanämnda by, innehade och häfdade hälften af hvardera hemmanet, att vidare rätt till halfva Lundund hemman, Johan Hörigren och hans medparter måtte tillerkännas ägberätt till hälften af förberörda Axel eller Lundunet hemman Efter det Jakob och Isak Erik Lunelund, i saken hörde väl medgifvit, att de häfdade hälften af Hjort och hälften af Sunelund hemman, men, tryggande sig vid ofvanomförmälda fastebref medragt käromålet, har Häradsrätten genom den 1 Mars 1897 afkunnadt utslag förklarat utredt erår att ett fjerdedels mantal af Mjortola ett fjerdedels mantal af Ahl hemman, 103
hvilka lägenheter i storskiftshandlingarna benämts, det förra No 35. 6. och det senare Nkaunder namn af Sundlund hemman med Häradsrättens tillstånd medelst särskilda landtmäteriförrättningar klufvets i två lika delar och att dessa hemmansdelar, hvilkas första åboer varit Matts Mattsson Krigpar och Anders Nilsson Torrkulla; sedemera förhojts i mantal till sju tjugufjerdedelar hvardera; att Matts Knippars andel ytterligare delats så, att vid skifte af Mästkaga bekomark år 1797 såsom åboer å hemmanet funnits Johan Knippar, egare af sju trettiotvåendedels mantal, hvilken hemmansdel i skifteshandlingarna då benämts litt. 35. 6., Johan Herman ägare af sju nikasjettedels mantal, kalladt till 35.6, samt bemälde Anders Torrkulla, egare af sju tjugufjerdedels mantal, betecknadt 42a. Ahleller Lundund, hvaremot de två föregående andelarne dåmera härförts endast till Hjort hemman; samt att Johan Hongren och Jakob Mjert egde berörda Johan Knippars andel, sju trettiotvåendedels mantal eller 35. b. Hjort, och Abraham Hjert förenämnde Johan Wormans andel, sju nittiosjettedels mantal eller 55.6. Hjort, äfvensom Jakob och Isak Erik Tunnelund gemensamt förenämnde Anders Torrkullas andel, sju tjugufjerdedels mantal eller 42.a. Åhl eller Lundland i anseende hvartill och då Jakob och Isak Erik Lundund medgifvit, att de häfdade ett halft hemman Sundund och ett halft hemman Ajert, samt bemälde parters företrädare jemväl iakttagit on sådan häfd relan för så lång tid tillbaka, som mannaminne kunde omfatta, Häradsrätten pröfvat rättvist tillakänna Johan Wörgren samt Abraham och Jakob Mjort egande rätten till sju fyratioåttondedels mantal af ifrågavarande Sundund hemman, emot att Jakob och Isak Erik Tunnelund erhölle eganderätten till lika stor andel af ifrågavarande Kjort hemman, hvalan parterne ömsesides tillkomme eganderätten till den mark de förut hafdat eller hälften af nyssnämnda två hemman. Hofrätten, under hvars pröfning Jakob och Isak Erik Tunnelund i vadevas dragit målet, har medelst den 29 Mars 1898 deri gifven dem 104
låtit vid Häradsrättens förenämnda utslagtare, Uti denna Kapellens dom hafva Jabel och Isak Erik Lundund i underdånghet anhållit om ändring genom ingifven deduktion, hvilken Johan Wörigren och hans medparter i föreskrifven ordning bemött; hvarefter, enligt derom vidtagen författning, Öfverstredsen för landtmäteriet inkommit med särskild utredning i saken. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande; och emedan parterne på grund af fördna utfärdade fastebref, som icke visats vara eriktiga, ega, Abraham Bjort sju nittiosjettedels mantal samt Johan Wörigren och Jakob Ajert sammanlagdt sju trettiotvåendedels mantal af ofvannämnda sju tjugufjerdedels mantal af Hjort skattehemman i Puslax by äfvensom Jakob Lundunet sju fyratioåttondedels mantal och Isak Erik Sundlund likaledes sju fyratioåttondedels mantal af berörda på tjugufjerdedels mantal af Åhl eller Sumlund skattehemman i samma by samt omförmälda hemmansdelars egolotter blifvit vid år 1892 påkörjad och den 25 Februari 1897 af Häradsrätten faststäld kompelättning af storskiftet i Zveflax by bestämda, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist i sakens nuvarande skick, med upphäfvande af Häradsrättens utslag och Hefrättens dom, förkasta Johan Wördrens och hans medparters deri utförda talan Det alle, som vederbör, till underdångifterättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Högare nämn Dess Senat för Finland: Araf Nyberg. Isak Fellman. Araf Nyberg. Isak Fellman. Araf Nyberg. Isak Fellman. Ludvig Underg 105 Vuhma Adertonn. 1/16 del klandertsljats
Den 2. Mars 1900. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt bevisionskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Sundemeden Otto R. Mellin, från Helsingfors stad, sökande, samt Sjökap tonen A. A. Sjöberg och hans hustru Anna Sjöberg, jemväl från sagda stad, uteblifne svarande, angående fordran för hushyra och ersättning: Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 2. Mars 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Wid Rådstufvurättens i Helsingfors sammanträde den 30. Juni 1897. har Guldsmeden Mellin, som medelst skriftligt kontrakt för den 7. Mars 1895. åt makarna Sjöberg för tiden från den 1. derpåföljande Juni till den h Juni 1897. uthijst en bostadslägenhet i Mellins egande gård No 17. vid Mikadegatan i nämnda stad emot en årlig Olli A. och - J. H. - C. S. - K. B. - F. C. - 21. A. N. R. F. tetff. No 253. Pag. 206. R. T. 1898.
hysesumma af tutusen mark att qvartahter betalas med sjuhundra femtio mark, på stämning å makaina Sjöberg yrkat desses förpligtande att åtMellin genast utbetala omförmälda hyra för qvartalet från den 1. Mars 1897. till den 1. Juni samma år, med sjuhundra femtio mark jemte ränta derå och ersättning för lagsökningskostnaden. Öfver häromålet hörde hafva makaina Sjöberg väl erkänt riktigheten af omordade kontrakt samt jemväl medgifvit att den af Skuldsmeden Mellin utsökta lupan för ofvansagde pran tal vore ogulden, men ansett sig vara berättigade att innehålla den samma, enär Gäldsmeden Mellin, efter det makarna Sjöberg inflyttat uti ifrågavarande likal, utan att hoia dem låtit icke allenast upavera till lokalen ledande påradupp gång och kökstrappa, hvarvid den föna varit delvis och köks trappan helt och hållet stängd under nåstan hela September och Oktober månader år 1896. utan ock upputsa det af makarna Sjöberg bebedda husets ytte vägg åt gatan, under hvilket arbete de åt denna vettande förstun i likalen hållits öfvertäckta med tjöckt papper från medlet af Juni till början af November månad samma år, samt makarna bjöberg, af hvilka Anna Sjöberg utlyrde rum åt resande och bepirade mataäster, genom antydda dågenheter lidit sådant afträck i sin omförmälda naring att inhemton deraf, som år 1575. utgjort ettusen sju mark under September månad och ettusen nittioen mark under Oktober månad, nedgått under samma månader år 1896. till femhundra en mark och femhundra sjutton mark, hvarutom makaina Sjöbergs i lokalen befintliga stoppade möller genom i rummen under uparationstiden inträngdt kolketast och annat dam tagit skada, som uppskattats till fyrahundra mark; och hafva makarna Sjöberg, efter 107
Skuldsmeden Mellin i målet ågången genstämning, påstått dennes åläggande att ersätta makarna Sjöberg för den dem i anförd måtto tillskyndade minskning i inkomst under September och Oktober månader år 1896. med femhundra mark för hvardera månaden samt för skadan å möklerna med fyrahundra mark. I anledning häraf har Waldsmaden Mellin genmält, att ofvanomerdade reparationsarbeten pågått under sommärmäderna, då makarna Sjöberg varit bortresta, och slut förts i September; att af de åt getan vittande förstun i väningen under svarationstiden endast två i under varit betäckta med papper; att trappuppgångarne ej varit stängde under arbetstiden, enär i dem blott väggar och tak, men icke sjelfva tillpporna undergått upputning; att någon skada å makarna Sjöbergs möller icke åstadkommits i följd af anberörda arbeten; och att beloppet af den skada för hvilken makarna Sjöberg fordrat ersättning, ej heller vore tillförlitligen styrkt; hvarföre och då samtliga ifrågakomna, remontarbeten varit nödvändiga för husets under håll samt jemväl afsitt hyresgäster nas tecknad och begämlighet, Guldsmeden Mellin ansett makarna Sjöberg hafva varit skyldiga att finna sig i de dermed förenade olägenheter. Sedan vittnesförhör i målet försig gått, har Rådstufvurätten medelst utslag, afkunnadt den 3. November 1877., i saken utlåtit sig, att som makarna Sjöberg genom skriftligt kontrakt af den 7. Mars 1596. af Skuldemeden Mellin för tiden från den 1. Juni 1896. till den 1. Juni 1897. förhjet en bostadslokal i Mellins ofvanberörda gård emot en årlig köpesumma af tutusen mark, som borde qvartalavis betalas med sjuhundra femtio mark, alltså och då makarna Sjöberg erkänt att hyran för sista qvartalet af lyrestiden, nämligen för Mars, April och Maj månader år 1897. 100
ännu vore ogulden, ålade Rådstufvurätten makarna Sjöberg att i antydt afsande till Fuldsmeden Mellin genast emot qvitto erlägga sjuhundra femtio mark med sex procents årlig ränta derå från förfallodagen den 1. Juni 1897. till full betalning följde. Widkommande åter makarna Sjöbergs i målet utförda talan, har Rådstufvurätten på upptagna skäl förkastat densamma samt vid denna utgång af saken hänt makarna Sjöberg skyldige att ersätta Guldsmeden Mellin för hans deri hafda umgälder med etthundra mark. Hofrätten, under hvars pröfning mubarna Sjöberg gemensamt i väderag dragit saken, har medelst dom den 25. Juli 1598. utlåtit sig och funnit utredt vara, att Gmbudsmeden Mellin genom ofvanberörda kontrakt af den 9. Mars 1896. till makama Sjöberg fölhyst ifrågavarande likal på ett år, räknadt från den 1. Juni 1896. till samma dag år 1897., och sålunda tillförsäkiat makaina Sjöberg rätt att under hyusänt oqvaldt besitta den hyrda likalen och följaktligen äfven begagna de till lokalen redan de trappuppgångar, utan att upplysa makarna Sjöberg om de af Mellin tillmnade reparationerna å huset, samt att Waldsmeden Mellin, helst han ej gittat bestrida det han egt kunskap om i hvad öfrigt makarna Sjöberg förskynt likalen, genom vidtagande af omordade uparationer vållat att Anna Sjöberg lidet intrång i sin näning och makarna Sjöbergs möller skadats; i anseende hvartill och då tillika utredt blifvit, att uparationen å trapporna upptaget en tid af åtminstone två månader samt att skadan å möbleena i likaten, förossa kad genom inträngande kalkdom belöpt sig till fyrahundra mark, Hofrätten, med ändring af Rådstufvurättens utslag, ålagt Bondemeden Mellin att ersätta makarna Sjöberg för den skada och förlust dem genom Mellins förberörda tillgörande tillskyndats, samt att i sådant af109
seende till makarna Sjöberg utgifva af ter pröfning hälften af lupan för två månader med tvåhundra femtio mark samt för skadan å möllerna fyrahundra mark eller sammanlagdt sahundra femtio mark; hvarhos makarna Sjöberg befriats från skyldigheten att erlägga den Mellin utaf Rådstufvurätten tillerkända ersättning för rättegångskostnaden i målet der städes; hvadan alltså makama Sjöberg, hvilka erkänt, att å årets hyra för likalen ännu vore oguldne sjuhundra femtio mark, känts skyldige att emot qvitto till skuldesmeden Hellin erlägga sistsagda hysesbelopp efter afdrag af omordade sexhundra femtio mark eller således etthundra mark utan ränta. Uti Hofrättens dem har Guldsmeden Mellin i underdanighet anhållit om ändring. Hvad sålunda förelupit och handlingarna i målet vidare innehålla beKejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner Skuldesmeden Mel110 lin icke hafva anfört skäl till än dring i Hofrättens förenämnda dom vid hvilken fördenskull hemmer att bero. Det alle, som vederbör, till undedanig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Hoga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. Oscar Gyynng Ludvig Olenberg. August Nybergs S. W. Plungselh H Henr. Berenius. Ångenskarl Vidare Edström Axac Aminoff
Den 2. Mars 1900 1o Hans Kejserliga Majestäts HogaDess Senats för Finland dem uti ettpå nedsatta revisionsskillingar, från Wasa Hofrätt inkommet mål emellan Boklyckaredottern Alma Sofia Klockiöm från Gamlakarleby stad å ena och Vicekanuun Carl Riska, från samma stad på den andra sidan, sökande samt Vicekons utn Riska tillstädes kommen och Alma Sofia Klockan uteblifven svarande, angående klander af förmyndarendovisning: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och ders Jussila Departement i Helsing fors, den 2. Mars 1900 Hjserliga Senaten har till handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtal följande: talan Boklyckaren i Gamlakarleby stad Johan Isak Klockoni och dennes hustru Sofia Olivia klockain aflidit ten sistnämnda den 8 August 1890 och Johan Isak Klockiöm den 15 Oktober samt ma år samt Vicekons uti Riska för ordnats till förmyndare för makarne Klasliöms enda efterlemnade arfvinge 6Sak - S. W. H. - 66. - 2/2 - A. N. O. K. N: 254. Pag 196 R. T 18gg