Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
vasta Hovioikeudessa esiintuoma ja sitten täällä uudistama vaatimus, että Kapteeni Ruthin ylempänä mainittu, Toimiston puheenalaista valvontaa vastaan konkurssin esiinhuudossa tekemä muistutus, johon Toimisto jo silloin on vastannut, hyljättäisiin, koska muistutus oli tehty suullisesti, jätetään huomioon ottamalta, katsoo Keisarillinen Senaatti selvitetu, että edellämäinitut kolme Tehtaili ja Alopausen 24 päivänä Lokakuuta 1898 sekä 7 ja 30 päivänä Lokakuuta 1899 haltijalle asettamaa ja Toiminimi A. Riiffer et Sonsille Toiminimen ylempänä kerrotun, 12 päivänä Marraskuuta 1898 ja 21 päivänä Marraskuuta 1899 tehtyihin hankintakontrahteihin perustuvan konttokuranttisaatavan vakuudeksi panttaamaa velkakirjaa on luovutettu Asianajotoimisto Castrén & Snellmanille konkurssissa valvotta seksi mainitun saatavan ulossaamista varten konkurssipesän varaista ja että siis on katsottava Toiminimi A. Riiffer et Sonsin sitä tarkoitusta varten siirtäneen myöskin sanotun saatavan Asianajotoimisto Castrin & Snell manille, vaikka siirtäminen ei olekaan tapahtunut kirjallisesti; ja tutkii Keisarillinen Senaatti sentähden oikeaksi, muut taen tässä kohden Hovioikeuden tuomiota, hyljätä Kapteeni Ruthin edellämainitun muistutuksen sekä hyväksyä ja vahvistaa Kihlakunnanoikeuden konkurssissa antaman tuomion, mikäli se koskee Asi anajotoimisto Castrén v. Snellmanin usein sanottua valvontaa, jota vastoin, koska mainittu Asianajotoimisto ei ole esiintuonut syytä muuhun Hovioikeuden tuomion oikaisemiseen, sanottu tuomio jää muissa kohdin Asianajotoimistoon nähden pysyväksi. Tätä kaikki asian omaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majasteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa. A. af Nyborg. E. Johussa Julius Nummelin. Lars Homen. Henr. Berenius J; Wieiset C: Andersin. 496
Den 21. Maj 1901. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på medratt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Lifförsäkringsaktiebolaget Suomi i Helsingfors, sökande, samt aflidne Stationsinspektorn Toivo Onni Hostedts enka Olga Josefina Rostedt, från Hausjärvi socken, svarande, angående utbekommande af lifförsökring: gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Devartement, i Helsingfors, den 21. Maj 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande: Efter stämning å Lifförsäkringsaktiebolaget Siomi till Rädstufvurätten i Helsing fors har Enkan Rostedt derstädes anfört: att sedan Stationsinspektorn Rostedt i slutet af år 1898. anmält sig önska för tioturen mark försäkra sitt lif i bemälda bolag samt i följd deraf jemväl undergått föreskrifven läkareundersökning och i år vode derför erlagt tjugu mark, hvilket belopp, på sätt brukligt vore, sedermera Osa R. B. - E. J. E. F. Å. K - Joh. C. A. L. H A. Att. SS 190. Poo 216. R. D. Pag 216. R. L. 1900
skulle från första pennien afdragas, så hade bolagets direktion godkänt den ansökta försäkringen och någon af de sista dagarna af nästnämnda år till bolagets ägent Stationsinspektorn K. W. Holmberg öfversändt försäkringsbrefvet, behörigen undertecknadt, för att genom Holmberg försorg tillställas Stationsinspektorn Röstedt, hvarom Hätionsinspektorn Holmberg den 4. Januari 1899. underrättat Rostedt, samt att denne påföljande dag sändt ombud för att hos Stationsinspektorn Holmberg emot erläggande af första årets pennie trehundra sextiotre mark uttaga försäkringsbrefvet, men att Holmberg likväl utan giltig orsak vägrat råväl att emottaga fremien som att till ombudet utgifva försäkringsbrefvet, hvarefter Stationsinspektorn Rostedt senare samma dag aflidit; och emedan ett bindande försäkringsäftal måste anses hafva kommit till stånd derigenom att direktionen för bolaget Suomi under Stationsenspektorn Bostedts lifstid utfärdat ifrågakomna förräkringebref åt honom och Rostedt erbjudit sig att erlägga den utfästa personen men bolaget det oaktadt vägrat att utbe tala försäkringsbeloppet tiotusen mark, har Enkan Rostedt, såväl för egen del som i egenskap af förmyndare för sin minderåriga dotter i äktenskapet med Stationsinspektorn Rostedt Kelvi Oili Kyllikki Rostedt, yrkat bolagets förpligtande att till henne utgifva sagda belopp jemte ränta. Häröfver hördt har bolaget Suomi genmält, att sedan Stationsinspektorn Prostedt den 24. December 1898. blifvit i afseende å erhållande af lifförsäkring i bolaget undersökt af läkare och bolagets direktion den 28. i samma månad godkänt den ansökta försäkringen samt det för Rostedt utfärdade försäkringsbrefvet påföljande dag blifvit afsändt till Stationsinspektorn Holmberg, så hade Rostedt emellertid samma dag ensjuknat och hans helstillstånd derefter småningom försämrats; och som Stationsinspektorn Holmberg, enär genom Kostedts insjuknande de tidigare förefintliga förutsättningarna för försäkningens godkännande upphört, varit fullt befo gad att vägra att af Stationsinspektorn Rostedts ombud emottaga den å Rostedts vägnar erbjudna pennien, samt 498
en försäkring, enligt första punkten i de för bolaget gällande försäkringsvilkoren, trädde i kraft först sedan första personen blifvit erlagd, och ett bindande försäkningsaftal i förevarande fall således icke kommit till stånd, har bolaget Suomi, med förmälan att Stationsinspektorn Holmberg till Enkan Rostedt återsåndt de af Stationsenspektorn Rostedt i arvode för läkärandersökningen guldna tjugu mark men att Enkan Röstedt skickat dem tillbaka till Holmberg, motsagt käromålet. Derefter har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides äskat godtgörelse för sina umgälder i målet, medelst utslag den 30. Juni 1899. utlåtit sig, att emedan uti bola gets allmänna försäkringsvilkor stadgades, bland annat, att en försäkring trädde i gällande kraft så snart första fremien. blifvit inbetald, ty och då i förevarande fall någon proprie icke blifvit af bolaget emottagen samt försäkrings aftalet således icke kunde anses hafva varit fullbordadt vid Stationsenspektorn Rostedts död, förkastades Enkan Bostedts i målet utförda talan, men i anseende till sakens beskaffenhet fingo parterne sjelfva vidkännas sina rättegångskostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Enkan Kostedt i vadeväg dragit målet, har genom dom af den 12. Juli 1900 yttrat sig, att Alldenstund Stationsinspektorn Bostedt, afålldenstund Rationsinspektorn Rostedt, after det han den 24. December 1898. för erhållande af en försäkring i Lifförs äknings aktiebolaget Suomi å sitt lif på tiotusen mark underkastats föreskrifven låkare undersökning, den 25. i samma månad blifvit till försäkring i bolaget antagen af detsammas direktion, som jemväl påföljande dag till Stationsinspektorn Holmberg öfversändt det för Stations inspektorn Bostedt utfärdade försäkringsbrefvet för att denne tillhandahållas, samt Stationsinspektorn Rostedt den 5. Januari 1899. genom ombud erbjudit Stationsinspektorn Holmberg den för försäkningen utfästa fremien och derigenom å sin sida fullgjort, hvad uti första punklen af de för bolaget gällande försäkringsvilkoren föreskrefves för att försäkringen skulle träda i kraft, fördenskull och då Auctionsinspektorn Holmbergs vägran 499
att emottaga den sålunda erbjudna premien icke kunde frikalla bolaget från de förpligtelser bolaget uti försäkringsbrefvet iklädt sig, enär någon giltig grund för sagda vägran icke kunnat uppvisas, pröfvade Hofrätten rättvist, med upphöfvande af Rådstufvurättens utslag, ålägga bolaget Suome att till Enkan Röstedt åt hvilken försäkringsbeloppet efter Stationsenspektorn Rostedts död jemlikt försäkningsbrefvet borde utbetalas, emot qvitto genast erlägga nämnda belopp, tiotusen mark, jemte fem procents årlig ränta derå från rättegångens början den 2. Juni 1899. tills full betalning följde, ofter afdrag likväl af första årets pennie trehundrasextiotre mark, hvarhos bola get kändes skyldigt att med åttatio mark hålla Enkan Rostedt skadeslös för hennes vid Rådstufvurätten hafda kostnader i målet Uti denna Hofrättens dom har Lifförsökringsaktiebolaget Suomi i underdånighet anhållit om andring genom ingifven deduktion, den Enkan Rostedt i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande; och alldenstund den i Lifförsäkningsaktiebolaget Suomis försökningsvilkor ingående, af bolaget ensamt affattade bestämningen derom, att försäkring träder i kraft, så snart första pennan blifvit erlagd, icke kan, försäkringstagaren till förfång, tydas så, att sagda bestämning gåfve bolaget rätt att, sedan bolaget beviljat en ansökt för säkring och för sökandens räkning utfärdat försäkringsbref samt härom underrättat honom, likväl vägra emottaga af honom erbjuden pennie i annat fall än der han obehörigen dröjt med densammas betalande, fördenskull och som Lifförsäkningsaktiebolaget Suomi, efter att den 28. December 1898. hafva beviljat Stationsinspektorn Rostedt ofvan omordade försäkring, den 29. i samma månad till sin ägent Stationsinspektorn Holmberg öfversändt det för Rostedt utfärdade försäkringsbrefvet för att af denne jemte erläggande af pennien uttagas, och Holmberg jemväl, enligt hvad i målet uppgifvits och icke gjorts utridigt, derom i antydt afseende underrät500
tat Rostedt, samt den omständigheten att Rostedt först den 5. Januari 1899. hos ägenten Holmberg anmålt sig till gäldande af pennien och uttagande af försäkringsbrefvet, vid det förhållande att Holmberg vid tiden för försäkringsbrefvets inträffande varit från orten bortrest, utan att hafva ombesörjt egentgöromälens skötande genom annan under Holmbergs frånvaro, och först den 3 i nästsagde månad återvändt, icke kan tagas Kostedt till last så som obehörigt dröjsmål i nämnda hänseende och således ej heller berättigat Lifförsäkringsaktiebolaget Suomi att tillbakavesa Rostedts nyssberörda anmälan, alltså och på de af Hofrätten för öfrigt åberopade skäl finner Kejserliga Senaten Lifförsäkringsaktiebolaget Suomis underdåniga deduktion icke föranleda ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty kommer att bero, jemte det Lifförsäkringsaktiebo laget Suomi kännes skyldigt att med sextio mark godtgöra Stationsinspektorsenkan Bondedts härstädes hafda umgälder i målet. Det alle, som Adolf Aminoff vederbör, till underdånig efterrättelse lånder. 1 Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: Henr. Borenius. Ernesti Forsmän. Julius Nummelin. Lars Homén. E. Johnsson A; Knulin. Andersin. 501
Toukokuun 22. päivänä 1901. Keisarillisen Majistetin Korkeassa Nimssä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomionostorahalla Wiipurin Avioikeudesta tulleessa, talonkaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa Maakauppias Kaarle Wihtori Wihinen Leivonmäen pitäjän kirkonkylästä, on hakijana sekä lautamies Niklas Warpunen, saman pitäjän Havumäen kylästä, edesmenneen Talollisen Kustaa Hokkasen alaikäisten lasten Maria Ulriikka, Wilhelmiina ja Hiskias Hokkasen laillisesti määrättynä holhoojana, vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeus osastossa, Helsingissä, Toukokuun 22. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat jä niistä saanut tietää seuraavaa Toimitettuaan Kaarle Wihtori Wihiselle kirjallisen haasteen Jousan, luhangon ja Leivonmäen pitäjäin käräjäkunnan 1794. vuoden lakiaikaisiin talvikäräjiin on Niklas Warläsnä: H. B. - C. F. - J. E. H. & J. N. - Ent. 502 No 698. Pag. 47. R. D. 1900. Pag. 47. R. D. 1900.
punen, mainitussa holhoustoimessaan, sanotun käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että koska Kustaa Hokkasen vielä elossa oleva leski Anna Leena Huhtajoki eli Hyötyläinen mainitun miehensä kuoleman jälkeen mutta ennen Niklas Warpusen määräämistä edelläsanottujen alaikäisten holhoojaksi oli hakematta Kihlakunnanoikeuden suostumusta kauppakirjalla 15. päivältä Elokuuta 1835. Kaarle Vihtori Wihiselle myynyt Kustaa Hokkasen ja Anna Leena Huhtajoen pesään kuuluvan puolen perintötaloa No 33. Havumäen kylässä, jonka tilan mainitut aviopuolisot olivat avioliitton sa aikana ostaneet ja josta siis Kustaa Hokkasen kuoleman jälkeen kaksi kolmasosaa oli perintönä langennut Niklas Warpusen holhottaville, sanottu talonkauppa, mikäli se koski puheenalaisten alaikäisten osaa talonpuoliskosta, kumottaisiin ja Kaarle Wihtori Wihinen velvoitettaisiin Niklas Warpuselle luovuttamaan sanottu osa tilasta. Sittenkuin Kaarle Wihtori Wihinen oli vastustanut kannetta syystä, että kysymyksessä oleva talonpuolisko oli Mikkelin läänin Kuvernöörin 27. pä vänä Elokuuta 1894. antaman määäyksen mukaan 1893. vuoden maksamatta jätettyjen verojen suorittamiseksi 4. päivänä Kesäkuuta 1895. myyty pakkohuutokaupalla Talolliselle Matti Mäkiselle, jolta Kaarle Wihtori Wihinen oli sen sittemmin kauppakirjalla 10. päivältä samaa kuuta ostanut, sekä Matti Mäkistä oli asiassa kunlustettu ja siinä muuten menetelty kuten asiakirjat osoittavat, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anonut korvansta oikeudenkäyntikuluistaan, 23. päivänä Helmikuuta 1899. julistanut päätöksen jutussa ja mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Niklas Warpusen asiassa ajaman kanteen sekä ulvoittanut hänet viidellätoista markalla palkitsemaan Kaarle Wihtori Wihiselle hänen 1898. 503
vuoden varsinaisissa syyskäräjissä asiassa kärsimänsä kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Niklas Warpunen on vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 16. päivältä Joulukuuta 1899. katsonut, että koskei Kihlakunnanoikeuden lupaa Kaarle Wihtori Wihisen ja Anna Leena Huhtajain välillä 15. päivänä Elokuuta 1885. päätettyyn kauppaan oltu näytetty hankituksi, sanottu kauppa, nikäli se koski Maria Ulriikka, Wilhelmiina ja Hiskias Hokkaselle perintönä heidän isävainajansa Kustaa Hokkasen jälkeen joutuneita kahta kolmatta osaa kysymykseen tulbesta talonpuoliskosta, oli ollut laiton ja että Kaarle Wihtori Wihinen sen vuoksi, saatuansa haasteen asi aan, oli ollut velvollinen luopumaan sanottujen alaikäisten omistamasta osasta talonpuoliskoa; ja kun Kaarle Wihtori Wihinen, asiaan jo haastettuna ei ollut oikeutettu luovuttamaan muille puheenalaista tilanosaa, eikä se seikka että Kaarle Wihtori Wihiselle oli omistunut laiminlyömällä tilan kruununmaksujen suorittamisen matkaansaattaa, että tila oli pakkoluutokaupalle myyty, sekä sittemmin, annettuaan toisen henkilön huutoa tilan, osta nalla sen tältä henkilöltä uudelleen hankkia tilan omaan nimeen sä, ole voinut vähentää Niklas Warpusen holhottavien oikeutta, varsin ken koska Wihinen ei ollut voi nut edes voittaakaan, että tila oliei vähääkään aikaa ollut kuutumatta hänen hallintoonsa; sen tähden ja kun Wihinen, joka tilan haltijana oli ollut velvollinen suorittamaan sen ulosteot, myös de ollut Niklas Warpusen holhotta via kohtaan vastuumalainen tilan maksujen laiminlyömisen maldollisista seurauksista, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeus den vedonalaisen päätöksen, julistanut kysymykseen tulleen 15. päivänä Elokuuta 1855. päätetyn kaupan, mikäli se koski Niklas Har504
pusen holhottavien omistamia kahta kolmasosaa puheenaolevasta puolesta perintötaloa No 33. ylläsanotussa Hammäen kylässä, mitättömähsi sekä velvoittanut Kaarle Wihtori Wihisen Niklas Warpuselle, hänen holhoojana ollen, heti luovuttamaan puheenalaiset kaksi kolmasosaa sanotusta talonpuoliskosta; ja on Hovioikeus, asian näin päättyessä, myöskin velvoittanut Kaarle Wihtori Wihisen kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla palkitsemaan Niklas Warpuselle hänen Kihlakunnanoikeudessa kärsimänsä oikeudenkäyntikulut Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Wihtori Wihinen alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Niklas Harpunen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo Hovioikeuden mainitsemasta syystä Anna Leena Huhtajoen ja Kaarle Vihto ri Wihisen välillä 15. päivänä Elokuuta 1885. tehdyn tilankaupan, mikäli se koskee alaikäisten Maria Ulriikka, Wilhelmiina ja Hiskias Hokkasen omistamia kahta kolmatta osaa puheenalaisesta talonpuoliskosta, olevan laittoman; ja koska Kaarle Wihtori Wihinen, joka senkin jälkeen kuin haaste asiaan hänelle toimitettiin hallitsi koko talonpuoliskoa, on ollut velvollinen pitämään huolta kruununmaksujen suorittamisesta myöskin alaikäisille kuuluvalta tilanosalta ja Kaarle Wihtori Wihinen siis on heille vastuunalainen siitä, että tila maksujen laiminlyömisen johdosta myytiin pakkohuntokaupalla, sentähden ja kun tila sittemmin on uudelleen joutunut Wihisen haltuun, harkitsee Toisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen loppupäätöksen, johon Hovioikeus asiassa on tullut; ja on Kaarle Wihtori Wihinen velvollinen seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Niklas Warpu505
selle hänen täällä asiassa hoitunut kulunsa, Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoolKeisarillisen Majestetin Korkeassa Nimero, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Berenius. Emil Forsman. Henr. Berenius. Emil Forsman. Henr. Berenius. Emiks Forsman. Henr. Berenius. Emiks Forsman. J; E; Heikel. Andersin. Julius Nummelin 7o Axel Charpenlu Den 22. Maj 1901 Hans: Kejserliga Majestäts Högredämn Dess Finats för Finland dom uti ett på nedsatt reisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommet mål emellan Direktionen för Handelsdotter lens i Wasa understods och personskassa, sökande, samt Viidandskamreraren Karl Oskelin, från staden Kikolaistad, svarande, angående rätt att inträda såsom medlem i brörla kassa: Silfven uti Kejserli ga Knulen för Finland och dess Justila Departement, i Häsingfors, den 22 Maj 1901 Kustaalia Senaten här låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemlat följande: Sedan Finlandskamreraren Eskelin uti en den 8. Juni 1847 ingifven skul hos Direktionen för ofvannämnda understöds - och personskassa anhållit, att han som sedan början af samma år efter vederbörlig anmälan uti Nikolaistad brefvet en verkstad för tillverkning af massiner samt idkat handel med dylika älster äfvensom på grund S. 8/9 75 - 8 2/3 - 76 k - 5. 40 Tal. 506 No 703. Pag. 219. R. D. 1000.
deraf blifvit upptagen såsom medlem af Handelsföreningen i merberörda stad, mälte i denna sin egenskap erhålla inträde uti ifrågavarande understods och pensionskassa med rättighet att få på engång inbetala stadgade afgifter för pensien i första klass samt Direktionen vid sammanträde den 12 Februari 1898. afslagit denna ansökan, vid hvilket beslut delegarene i kassan vid årsmöte den 18 i nästnämnda månad låtit bero, har Pielandskamereraren Eskelin, ofter stämning å Direktionen, vid Råd. stufvurätten i Nikolaistad yrkat, att emedan han i egenskap af handel och indelariidkande medlen af Handelsföreningen i staden på grund af de utaf Suvernören i Wara lån den 16 Maj 1891 för understods och nensionssussan faststälda stadgar varit berättigad till inträde deri, men Direktionen icke ens anfört skäl för sitt berörda afslag Direktionen måtte åläggas att emeltuga Eskelin såsom medlen i kassanpå de vilkor, som varit gällande, då hans ansökan ifråga inlemnades; hvarförutom Vicelandskumeraren Eskelin anhåltit om Direktionens skyldigkännande att ersätta honom kostnaderna i rättegången I saken hörd har Direktionen för Handelsavidelens understöds och personskassa ansett sig på grund af SS: 4 uti förenämnda stadgar ega befogenhet att, efter pröfning, bifalla eller afstå hvarje ansökning om inträde uti kassan, hvarför och emedan Direkkonens ifrågakomna beslut således i behörig ordning till kommit samt Direktionen dessutom haft tillräckliga skäl för sagda beslut vid det förhållande, att Pielandskamre raren Eskelin vore anstäld i stulens tjenst och endast för att skydda sig net penningförlust för en kortare tid öfvertagit ofvanberörde verkstad, Dock tionen emotoll förkastande af Finlands kamreraren Oskelius i saken förda talan samt jemväl tagit i anspråk godtgörelse för sina umgälder i målet Medelst den 21 Juli 1899 afkunnadt utslag var Rådstuvurätten vara utlåtit sig i saken; och alldenstund Sedandekammaren Oskelin ostridigt vore en handel och inetinstilldkande 507
333 medlem af Handelsföreningen i Nikolaistad samt såsom sådan, jemlikt SS: 3. uti omförmälda, för Handelssoirelelens i Wasa understods - och pensienskassa stadfästade stadgar, den 8. Juni 1897 skrift ligen ansökt om inträde uti kassan, men Direktionen för sagda kassa, utan ett anföra någon omständighet, som med ledning af berörda stadgar, berättigat Direktionen dertill, afslagit nämnda ansökning, vid hvilket afslag delegarene i kassan låtit brofordenskull och då Trektionen icke heller under rättegången kunnat föuti bindande skäl för sitt brorda afslag, har Rådstufvurätten förpligtat Direktionen att godkänna berörda anekning samt bevilja Piedlandskamiearen Eskelin inträde i understöds och pensionskassan med alla deraf härAntande rättigheter och på vilkor, som varit gällande då ansökning gen till Direktionen ingafs; hvarjemte Direktionen ålagts att till Kielundskamreraren Eskelin i ersatt ning för hans kostnader i saken af understöds - och personskassan tillhöriga medel utbetala tjugu mark. Hofrätten, under hvars pröfning Diektionen för Handelsfolkens under steds - och personskassa i väderag dagit saken, har genom dem den 30. Juni 1000 låtit bero vid Råd stufvurättens utslag, hvarhos sagta Direktion ålagts att med fyratiofem mark ersätta Vielandskamreraren Eskelin hans uti Hofrätten hafda kostnader i målet. Uti Hofrättens dom har Direktionen för ifrågavarande understöds- och personskassa i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, som Pietandekomgeraren Eskelin i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner Direktionen för Handelssoitetens i Wasa understöds och pensionskassa icke hafva anfört skäl till andring i Hofrättens ofvanberörda dem, 508
vid hvilken förty hemma att förblifva jemte det Direktionen skyldigkännes att till Kulandskamreraren Eskelin i godt görelse för hans kostnader härstädes utgifva sjuttiofem mark det alle, som vederbör, till underdång efterrättbet underHans Kejserliga Majestäts Högme NämnDess Senat för Finland J. G. Sohlman. J; Weinel E. Johnsson, Lars Homén. /Axel Charlpentu Toukokuun 23 päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa tuomionostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Talollisenleski Eeva Impuja, Wiipurin pitäjän Tervajoen kylästä, on hakijana sekä edesmenneen Kauppiaan Sakari Nikitinin oikeuden, omistajat, hänen leskensä Audotja Nikitin, niin omasta puolestaan kuin avioliitossa Sakari Nikitinin kanssa synnyttämiensä alaikäisten lasten Feodor, Nikolai, Maria, Weera ja Aleksanteri Nikitinin holhoojana, ja hänen nykyinen miehensä Kauppias Ilja Makejeff, mainitun pitäjän Ylä - Säiniön kylästä, ja Sakari Nikitinin laillisessa ejässä oleva poika, Kauppias Viktor Nikitin, saman pitäjän Nurmen kylästä, tulematta jääneinä vastaa jina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa. Helsingissä, Toukokuun 23 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esitytLäsnä 74. S. R. B. b.S. F.F. f. H.  A-S. H / Ac. No 710. lag. 127. Risd. 1900