Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
vänä Helmikuuta 1893 tehdyllä kirjallisella testamentilla säätänyt että, sen jälkeen kuin testamentissa mainitut henkilöt ja yhdistys olivat saaneet niille testamentissa määrätyt varat, Hovioikeudennen vos Alopaauksen jälellä oleva omaisuus oli, rahaksi muutettua, jaet tava tasan kaikille Pekkalahden, Sippolan, Säkkijärven, Virolahden, Ruhikkälän, Kymin, Pyhtään ja Juvan pitäjäin sekä Suursaaren ja Tytärsaaren ulkosaarien ylemmille kansakoulnille; mutta koska Pormesta si Alopaus, jonka toimena testamentintekijän tahdon mukaan oli sanotun testamentin saattaminen täytäntöön, oli kieltäytynyt Huuslan kansakoulun johtokunnalle ja sen asiakumppaneina Kihlakunnanoikeudessa esiintyneille sänsäkontujen johtokunnitti liivuttamasta mitä niille testamen talmista varoista oli jukautuva, vaikka testamentti Auscilan hänelkouluun ja sen vastamainittuihin asiakumppaneihin nähden oli jontunut lainvoimaiseksi, on Eusulan kansakoulun johtokunnan ja sen skensanottujen asiakumppani en puolesta Pormestari Alopaaukselle toimitetun haasteen nojalla vaadittu häntä velvoitettavaksi suorittamaan Husulan kansakouun johtokunnalle vastamainittuine asiakumppaneineen lopullinen jako-osuus kysymyksessä olevista testamenttivaroista. Kanteeseen vastatessaan on Tormestari Alopaeus ilmoittanut, että puheena oleva testamentti oli valvottu, paitsi kaikkiin edellälueteltujen kansakoulujen puobesta, lisäksi Virolahden pitäjässä olevien Pihlajan, Pitkäpaaden, Kirkonkylän, Klamilan, Onlahden, Pyterlahden, Ravijoen, Jaalimaan ja Kirojoen, Pyhtään pitäjässä ole vien Kauniosaaren ja Stor - Abborforsin, Kymin pitäjässä olevien Hekilän, Herukselan, Jumahniemen Jåppilän, Mustalon, Similan ja Tavasti123
lan, Vehkalahden pitäjässä olevan Metsäkylän, Säkkijärven pitäjässä olevain Hujakkalan, Ihakselan, Nurmelan ja Sirkjärven sekä Miehikkä län pitäjässä olevan Muurikkalan kansakoulujen puolesta; ja kun lisestä näistä kansakontaista olivat perustetut vasta Hovioikeuden muuos Alopaauksen kuoleman jälkeen ja vielä oli tutkaisematta. olivatko sanotutkin undermät hansahoulut saavat osuutta riidan alaisista testamenttivaroista, on Pormestari Alopaus, katsoen puolestaan riidanalaisten testamenttivarojen olevan jaettavat tasan kaikkien niiden ylempiin kansakoulujen kesken, jotka testamentissa tarkoitetuilla paikkakunnilla olivat olemassa 1 päivänä Joulukuuta 1905, jolloin senotut varat olivat rahaksi muutetut, vastustanut kannetta Sittenkun Kuurlan kansakoulun johtokunta ja kaikki muut sen asiakumppaneina Kihlakunnanoikeudessa olleet kansakoulujen johtokun nat, paitsi Kuutsalon kansakoulun johtokunta, olivat väittäneet, että ainoastaan Hovioikeudennen vos Alopauksen kuollessa 5 päivä nä Heinäkuuta 1899 testamentissa mainituilla paikkakunnilla olleet ylemmät kansakoulut olivat saavat osan vainajan jälkeen jääneistä varoista, ja Kuutsalon kansakoulun johtokunta oli jättänyt Kihlakunnanoikeuden harkittavaksi, olivatko myöskin Hovioikeudennenvas Alopaauksen kuoleman jälkeen syntyneet kansa kontut saavat osuutta puheena laisista testamenttivaroista, on asiassa kuulustettu täppilän kan sakoulun johtokuntaa ja sen asiakumppaneja kuin myön Pihlajan, Vitkäpääden, Virolahden Kirkonkylän, Klamilan, Orolahden, Pyterlahden, Ravijoen, Vaalimaan, Virojoen, Kaunissaaren, Stor Abraham, Velilän, Hurukselan, Jernalmiemen Jäppilän, Mustalon, Annilan. Tavastilan, Metsäkylän, Hujakkalan, Ihak524
selan, Nurmelan, Siskjärven, Muurikkalan, Juvan Kirkonkylän poika. ja tyttökansakoulujen, Knuutilan mäen, Koikkalan, Lautialan, Moivalan ja Kuorenmaan kansakoulujen johtokuntia; ja ovat näistä johtokunnista Klamilan, Vaali maan, Stor Åblorforsin, Hehlän, Enuukselan, Jumanniemen, Jäppilän, Mustalon, Sunilan, Tavastilan Muurikkalan, Juvan Kirkonkylän poika ja tyttökansakoulujen, Kruutilanmäen, Koikkalan, Lautialan, Naivalan ja Kuorenmaan kunsakonlujen johtokunnat yhtyneet Husulan kansakoulun johtokunnan ja sen asiakumppanaina Kihlakunnanoikeudessa olleiden kansakoulujen johtekuntain tekemään vaatimukseen riidanalaisten testamenttavarojen jakamisesta, jota vastoin Häppilän kansakoulun johtokunta ja sen asiakumppanet sekä Pihlajan, Pitkäpaaden, Kulahden Kirkonkylän, Onslahden, Pyterlahden, Ravijoen, Virojoen, Kaunissaaren, Metsäkylän, Hujakkolan, Thaksolan, Nurmelan ja Sirkjärven kansakoulujen johto kunnat ovat vaatineet, että puheenalaiset varat jaettaisiin Pormestari Alopaauksen mainitsemalla tavalla. Jutussa meneteltyä kuten asiakirjat lähemmin osoitta vat, on Kihlakunnanoikeus 16 päivänä Joulukuuta 1908 julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla katsonut, että riidanalaiset Pekkalahden. Sippolan, Säkkijärven, Virolahden, Miehikkälän, Kymin Pyhtään ja Juvan pitäjäin sekä Suursaaren ja Tytässäaren ulkosaarien kansakouluille testamenta tut varat olivat jaettavat kaikkien niiden mainittujen paikkeskuntain ylempiin kansakoulu jen kesken, jotka olivat olemassa 1 päivänä Joulukuuta, oikeastaan 1 päivänä Marraskuuta 1905, jol523
loin Hovioikeudennemos Alopaeuksen kuolinpesä oli ollut täysin selvitetty; mihin nähden Pesmestari Alopaeus, Hovioikeuden neuvos Alopaauksen testamentin täytäntöönpämjana, velvoitettiin, Kihlakunnanoikeuden päätöksen saatua lain voiman, jakamaan niiden ylempien kansakoulojen johtokunnille, jotka Kihlakunnan oikeus oli katsonut siihen oikeutetuiksi, heille sanotuista varoista tuleva osuus, sittenkun tarpeellinen selvitys oli saatu marnittujen osuuksien suuruudesta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi kaikki Keisarillisessa Senaatissa vastaajina olevat kansakunlujen johtokunnat vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 12 päivänä Toukokuuta 1910 antamassaan tuomiossa katsonut Hovioikeudennennes Alopaanheen kysymyksessä olevassa testamenttissa määrätyn, että testamentissa mainitut varat olivat, sitten kun Hovioikeudennennes Alopaaksen jälkeen jäänyt kiinteä ja irlain omaisuus oli myyty ja saamiset peritty sekä testamentis, sa mainitut henkilöt ja yhdistys saaneet mitä niille testamentissa oli määrätty, jaetta vat tasan Pekkalahden, Sippo lan, Säkkijärven, Virolahden Miehikkälän, Kymin, Pyhtään ja Juvan pitäjäin sekä Juursaa sen ja Tytässaaren ulkosaarien ylempien kansakoulujen kesken, mutta koskei tilinteolla eikä muuttakaan tavoin oltu luotettavasti näytetty, milloin puheenalaiset testamenttivarat todellisesti oli rahaksi muutettu, sen tähden ja kun niinmuodoin muuta pätevää perustusta riilanalaisten testamenttivarojen jakamiseen ei ollut olemassa on Hovioikeus, kumoten Kihla kunnanoikeuden päätöksen, määrännyt, että ainoastaan ne Hovi oikeudennenvos Alopaenkun kuol326
lessa 5 päivänä Heinäkuuta 1899 lestamentissa tarkoitetuilla paikka kunnilla olleet ylemmät kansakontut, joiden puolesta testamentti oli laillisessa järjestyksessä valvottu, olivat saavat osan Hovioikeudenneuvos Alopauksen jälkeen jääneistä varoista; ja tuli Tormestari Alopaauksen, Hovioikeden tuomion saatua lain voiman, niiden ylempien kansakin tujen johtokunnille, jotka siten oli katsottu osallisiksi sanottuihin testamenttivaroihin, antaa niille tuleva osuus HovioikeudennesvasAlopaauksen jälkeen j ääneestä pesästä, sittenkun tarpeellinen selvitys oli saatu osuuksien suuruidesta. Hovioikeuden tuomioen ovat Tormestari Alopaeus sekä Kappilan kansakoulun johtokunta ja sen asiakumppanit anoneet muuterta perustelmiilla, joihin Uusulan kansakoulun johtokunta ja sentäällä saapuville tulleet asuun panit ovat vastannest Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja koskei Voroikeudenauskultantti Lauri Metsälampi, joka on ylempänä kosketellun perustelman vastuun Keisarilliseen Senaattiin antanut, oli näyttänyt olevansa valtuutettu käyttämään Juvan pitäjän Kirkonkylän poika ja tyttökansa koulujen sekä Knuutilanmäen, Koikkalan, Lautialan, Maivalan ja Kuorenmaan kansakoulujen johtokuntain puhevaltaa jutussa eikä valtakirja, jonka Hovioikeu den auskultantti Metsälampi on Keisarilliseen Senaattiin antanut näyttääkseen olevansa oikentettu puhemaan Tytässäaren kansakoulun johtokunnan puolesta, sisällä valtuutusta asian ajamiseen Keisarillisessa Senaatis sa, sentähden ei Keisarillinen Ienaatti ota huomioon, mitä mainittujen johtokuntain puosesta on sanotussa perustelman 527
vastuussa lausuttu. Mitä itse asiaan tulee, niin koska puheena olevassa Hovioikeudenneuvos Alopauksen testamentissa on säädetty että, sen jälkeen kuin testamentissa muinitut henkilöt ja yhdistys olivat saaneet niille testamentissa määrätyt varat, Hovioikeudennen vos Alopaauksen jälellä oleva omaisuus oli, rahaksi muutettua, jaettava tasan kaikille Wehkalahden, Sippolan, Säkkijärven, K. rolahden, Miehikkälän, Kymin, Pysytään ja Juvan pitäjien sekä Puusaaren ja Tytärsaaren ulkosaarten ylemmille kansakontuille, ja tartamentti sanannuodoltaanen niin tulkittava, että kaikki ne mainittujen paikkakuntien ylemmät kansakoulut, jotka testamenttivaroja kouluille jaettaessa ovat obimassa, ovat oikeutetut saamaan osaa puheena olevista testamenttivaroista, sen tähden ja kun testamentti on valvottu niidenkin ylempiin kauakonligen puolesta, joilla Kihlakunnanoikeus on katsonut olevan osaa riidanalaisiin testamenttivaroihin, harkitsee Keisarillinen Enaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tine Saankoski. B. Amberg. tine Laankoski. B. Annberg. B. Amberg. Johannes Pesonen K. Auer. Johannes Pesonen. K. Ausr. T. Jämsel. 528
Toukokuun 20 päivänä 1914 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulteessa vesijättömäiden luovutta mista koskevassa jutussa, jossa Tilanomistaja Gustaf Allin Warastjerna, Tukholman läänistä, Ruotsin kuningaskunnasta, Tilosofianmaisteri Gustaf August Wasastjerna, Seinäjoen pitäjän Seinäjoen kylästä, Tilanomista jat Gustaf Alexander Warastiena, Nurmon pitäjästä, ja Gustaf Carl Konrad Wasastjerna, Kangasalan pitäjästä, Insinööri Gustaf Erik Wasastjerna Peräseinäjoen pitäjästä, Metsänkee taja Gustaf Engelbrent Rudel Wasasljerna, Pielisjärven pitäjäslä, ynnä Nikolain kaupungessa, asuva Kuoriinsinöörinleski Matkelda Charlotta Ollilia Lagergren yhteisesti ovat hakijana sekä Talollisel Edvard Kalentininpoika Hopiavuori, Wilho Ilmari Tuominiemi ja Kalle Jaakonpoiå: S.S. XX. J. P. R. C. - - 1. R 529 No 859. Pag. 332. R. D. 1911.
ka Ylinikkola, viimeksimainittu omasta puolestaan ja vaimonsa Sanna Salomonintyttären edusmiehenä kaikki Ilmajoen pitäjän Peltoniemen kylästä, saapuville tulleina, kuin myös samassa kylässä asuvat Talolliset Jaakko ja Tisakki Iisakinpojat Jalomäki, Anton ja Edvard Hermanninpojat Ekman sekä Yrjö Jaakon poika Honkavaara, tulomatta jääneenä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 20 päivänä Toukokuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellan esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut seuraavat tiedot: Tilanomistajalle Gustaf Albin Wasastjernalle ja hänen edellämainituille asukumppaneilleen toimitetun haasteen nojalla ovat Edvard Hopeavuori ja tamän ylläluetellut myötäpuolet Ilmajoen ja Seinäjoen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Ojajärvi nimisen, nyttemmin kuivatun järven rantojen omistajat, Ilmajoen pitäjän ja osan Seinäjoen pitäjää sekä Jalasjärven pitäj än ja Kurikan pitäjän Luovan kylän kahlen eri jakokunnan osakkaat olivat välikirjalla 11 päivältä Huhtikuuta 1857 nyttemmin kuollulle Maanviljelysnelvokselle Gustaf August Wasastjavalle luovuttaneet neljänneksen järvestä ehdolla että tämän tuli osansa mukaan ottaa osaa järven laskemisen sekä että Tilanomistaja Gustaf Albin Wasastjerna ja hänen asiakumppaninsa, Maanviljelysneuksen Warastjernan perillisinä ja oikeudenomistajina, sanotun välipuheen ja erään vuonna 1888 Maanviljelysneuvoksen Varastjenan ja asianomaisten muitten järven haltjain kesken tehdyn sovintajain nojalla viljelivät kohta järven kuivaamisesta syntynyllä, 632. ja 14,99 tynnyrinalan suuruista vesijällopalstaa, jotka, 18 päivänä Elokuuta 1769 vahvistetussa isossa jaessa Ilmajoen pitäjän jakokunnassa ja 1 päivänä Syyskuuta 1871 vahviste530
tussa rajankäyntitaimituksessa samassa jakokunnassa tehtyjen karttain ja asiakirjain mukaan, kuuluvat Edvard Hopiavuoren ynnä Jaakko ja Iisakki Jalomäen omistamaan Hopeavuoren verotaloon No 11, Peltoniemen kylässä sekä samassa kylässä olevaan Tuominiemen vuotaloon No 10, jonka omistivat WilhoIlmari Tuominiemi, Walle ja Sanna Ylinikkola, Yrjö Honkavaara sekä Anton ja Edvard Ekman; kun kuitenkin ylläsanottu välikirja ole antanut Maanviljelysneuvokselle Wasastjemalle ainoastaan henkilökohtaisen nautinta oikeuden neljännekseen Ojajärvestä eikä Tilanomistajalla Gustaf Albin Wasastjienalla ja hänen asiakumppaneillään siis, Maanviljelysneuvoksen Wasastjernan kuoltua, ollut tuoken välikirjaan perustuvaa eikä muutakaan laillista oikeutta Ilmajoen pitäjän ja osan Seinäjoen pitäjää käsittävässä jakokunnassa hallitseminsa osuuksiin järven vesijättömaasta, ovat Edvard Hopeavuori ja tämän myötäpuolet vaalinget Tilanomistajaa Gustaf Albin Wasastjernaa ja hänen asiakumppaneitaan velvoitettavaksi heille luovuttamaan puheenalaiset osuudet vesijättömaata. Jutussa kuulustettuina val Tilanomistaja Gustaf Albin Wasastjerna ja hänen asiakumppaninsa selittäneet illä, sittenkun Kauppaneuves Abraham Jacob Wasastjerna, joka Ilmajoen pitäjässä sijaitsevan Östermyran rautatektaan omistajana ei ollut oikeutettu veden saantiin Ojajärvestä tehtaan käyttämistä varten, 15 päivänä Syyskuuta 1806 oli järven silloisten raunanomistajain kanssa sopinut järven kuiviin laskomisesta, ehdolla että tehtaalle oli ikuisiksi ajoiksi annettu neljännes järveä, sekä Waasan läänin Mahesia 23 päivänä Huhtikuuta 1811 oli vahvistanut tuon sopimuksen sanotun järven rannanemistajat oli vät kauppakirjoilla 30 päivältä Syyskuuta 1820, 9 päivältä Marraskuuta 1821, 22 päivältä Heinäkuuta ja 23 päivaniltä Lokakuuta 1823, 21 päivältä Kesäkuuta 531
ja 6 päivältä Heinäkuuta 1824 sekä 3 päivältä Tammikuuta 1825 myyneet yhteensä kolme neljättä osaa järviä tehtaan silleiselle omistajalle Gustaf Adolf Wasastjernalle, joka siis, kun otettiin huomioon tehtaalle ennen luovutettu järviosuus, oli tullut koko järven omistajaksi; sekä että Maanviljelys neuvos Karastjana, joka oli ollut Gustaf Adolf Wasastjernan poika ja hänen kuolemansa jälkeen saanut Ostamyran tehtaan ynnä mainitun järven omistukseensa, oli välikirjalla 11 päivältä Huhtikuuta 1857. myynyt sen oikeuden, joka tehtaalla oli Ojajärven veteen ja sen nostamiseen niinkuin vesias. liana Hopiavuoren ja Tuominiemen talojen sekä Jalasjärven pitäjässä ole vien Röykän Perälän Tulevan ja Lentolan talojen omistajille, jotka taas kun tussa jo mainituilla välikirjalla se malta päivältä ja ehdolla olivat antaneet neljänneksen järvestä Maanviljelysneuvokselle Wasastjernalle. Iita paitsi ovat Tilanomistaja Gustaf AlberWarastjerna ja hänen asiakumppanimihuomauttaen että Ojajärvi oli tapahtuneessa isosrajaossa jätetty huomioon ottamatta, joten Edvard Hopavuorella ja tämän myöläpuolilla ei voinut olla siihen muita oikeutta, kuin aatteellinen osa heidän tilojensä manttaalen mukaan, ja että järven vesijättö maita oli viljelty siten, että osakkaat joka kymmenen vuoden kuluttua, olivat vaihtaneet viljelysmaitaan, väittäneet että, jos Maanviljelysneuvos Wasastjerna kerran oli ollut oikeutettu luovuttamaan, muiden muossa, Hopiavuoren ja Tuiminiemen talojen haltijoille jotakin oikeutta, nämä puolestaan myös olivat voineet hänelle antaa samanlaatuisen oikeuden toisella, samana päivänä tehdyllä välikirjalla ja ovat Tilanomistaja Gustaf Albin Wasastjerna sekä hänen asiakumppaninsa sen vuoksi vastustaneet kannetta. Sittenkun Talollista Matti Järvenpääta, joka omisti osia Luoman ja Toralan verotaloista Ilmajoen pitäjän Lahden kylässä, näiden tilojen muita omis532
tajia sekä Rannan verotalon sanotussa kylässä, Latomäen verotalon Seinöjoen pitäjän Seinäjoen kylässä ynna Köykän, Tulevan, Perälän ja Lintulan verotalojen Jalasjärven pitäjän Suopajärven kylässä haltijoita oli asiasta kuulustettu kuin myös jutun muuten oltua asiakirjoista havaittavan käsittelyn alaisena, on Kihlakunnanoikeus 9 päivänä Helmikuuta 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Tilanomistajan Gustaf Albin Warastjernan ja hänen asiakumppaninsa luoveittämään kysymyksessä olevan vesijättömaan Edvard Hepavuoren je tämän myöläpuollen vapaaseen hallistaan ja nautintaan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tilan omistaja Gustaf Albin Wasastjerna ja hänen asiakumppaninsa olivat vetuumalla saattaneet jutun, on 13 päivänä Lokakuuta 1911 antamassaan tumossa lausunut selvitetyksi että. Muuviljelysneuvos Wasastjerna välikirjalla 11 päivältä Huhtikuuta 1857 oli myynyt sen oikeuden, joka hänellä oli ollut Tajärven Ilmajoen pitäjän puolella olevaan osaan, silloisille Hepvernöran ja Tuomeniemen talojen omistajille sekä samana päivänä tehdyllä valikirjalla saanut heillä hallintaoikeuden neljännekseen tätä osuutta, ehdolla että hän yhdessä heidän kanssaan neljänneksellä ottaisi osaa Ojajärven kuivaamiseen ja aitaamiseen; koska kuitenkin pesin aika jeksi maata tahi siihen kuuluvaa oi keutta silloin voimassa olleen lainsää, dännön mukaan saattoi toiselle luovuttaa, oli kulunut siitä kun nuo välipuheet tehtiin, senvuoksi ja kun Maanviljelysneuvos Wasastjerna ja oli kuollut sekä tilanomistajalla Gustaf Albin Wasastjernalla ja hänen asiakumppaneillaan näin ollen enää ollut mitään oikeutta Ilmajoen pitäjän puolella viljelemiinsä esiin Ojajärven vesijättömaata, on Hevioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut, sekä velvoitta333
25 mtr nut Tilanomistajan Gustaf Albin Wasastjernan ja hänen asiakumppanensa, yhteisesti tahi kenellä heista oli varoja, kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Edvard Hopiavuoren ja tämän myöläpuollen kulut asiasta Hovioikeudessa Hovioikeuden tuomioen ovat Tilanomistaja Gustaf Albin Wasastjerna ja hänen asiakumppaninsa anonut muutosta perustelmalla, johon Edvard Hopeavuori ja tämän tänne saapuville tulleet myötäpuolet ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät silanomistaja Gustaf Albin Wasastjerna ja hänen asiakumppaninsa oli esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Tilanomistaja Gustaf Albin Wasastjerna ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Edvard Hopeavuorelle ja tämän tänne saapundi le myöläpuolille, korvaukseksi heillä laälla jutun vuoksi olleista kuluista, seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tä tä kaikki asianomaiset noudatta koot Keisarillinen Suomen SenaattiPenten Harinen Alfred Liuksiala. Penten Harinen Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. R. Helanen A. J. Ruusuvaara Ouran Schauman 534
Toukokuun 20 päivänä 1914 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa metsänhakkaus välikirjan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Sodankylän pitäjän Underin kylässä asuva Talollisenvaimo Eva Henriika Kallentytär Karkkola hakijana sekä Oulun kaupungissa reisteriin merkitty osakeyhtiö Trävaruaktiebolaget Kemi vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 20 päivänä Toukokuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Talollinen Olli Kallenpoika Karkkola, Kärkkölan perintötilan No 17 Unarin kylässä omistajana välikirjalla 26 päivältä Helmikuuta 1897 sekä hänen poikansa Talollinen Johan Edvard Karkkola, Läsnä: S.S. A. L. R. H. - A. B. /B F. M. 535 No 1860 Pag 263. R. D. 1911
joka yhdessä vaimonsa Eva Henric ka Kärkkölän kanssa oli kauppa kirjalla 4 päivältä Maaliskuuta 1903 Olli Karkkolalta ja tämän vaimolta Kristiina Maria Pekantyttäreltä ostanut puolet Karkkolan talosta toisella välikirjalla seuranneen Marraskuun 23 päivältä olivat yhteisesti erityisten muitten talonomistajain kanssa Trävaruaktiebolaget Kemille myyneet edellisellä välikirjalla heidän mainitussa Unarin kylässä sijaitsevain ja Kieringin lohkoon kuuluvain tilainsa metsissä löytyvät sahatukaksi kelpaavat petäjäpuut, jotka seitsemän metrin koikeudelta maasta mitaten täyttivat vähintään viisikolmatta senttimetriä poikkilukkauksessa, sekä toisella samoista metsistä myös sahatukeiksi kelpaavat samalta korkeudelta vähintään kaksikolmatta senttimetriä läpileikkauksesta täyttävät kuusipuut kuin myös kahdenkolmatta jota viidenkolmatta senttimetrin vahvuiset petäjäpuut on Eva Henriika Karkkola, kirjallisesti haastalettuaan Trävaruaktiebolaget Kemin Sodankylän pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen siellä vaatinut että koska välikirja 26. päivältä Helmikuuta 1897 Karkkolan taloon kiinnittämättömänä ollut Eva, Henriika Karkkolaa sitova, eikä hän, vaikka hänellä oli naimaosa puoleen Karkkolan taloon, ollut antanut suostumustaan 23 päivänä Marraskuuta 1903 tehtyyn metsänkauppaan, eikä myöskään oltu maksettu näissä välikirjoissa sovittua vuokraa eikä haettu vahvistusta välikirjalle 26 päivältä Helmikuuta 1897, jolla oli myyty muun muassa kruunun tiloihin kuuluvaa metsää kerrotut metsänkaupat julistettaisiin mitättömiksi ja ainakin Eva Henriika Karkkolaa sitomattomiksi kuin myöskin että yhtiö, joka Karkkolan metsästä oli leimauttanut kuusituhatta viisisataa viisikymmentäseitsemän tukkipuuta, kiellettäisiin, hakkauttamasta ja poisviemästä nuo 536
nuut sekä velvoitettaisiin korvaamaan jo mahdollisesti hakkauttamiensa puiden arvo viisi markkaa puulta sekä Eva Henriika Kärkkölän oikaudenkäyntikulungit. Tähän kantaseenon Trävaruaktiebolaget Kemin puolesta vastattu, että Olli Karkkola ja hänen vaimonsa myydessään puolet Karkkolan talösta Eva Henriika Kärkkolalle ja tämän miehelle olivat ilmoittaneet heille metsänkaupasta 26 päivältä Helmikuuta 1897, josta myös oli viittaus tehty heidän väliseen kauppakirjaan, ja että Johan Edvard Karkkola välikirjassa 23 päivällä Marras kuuta 1903 oli hyväksynyt edellisen metsänkaupan sekä edusmiehyytensä nojalla oli ollut oikeutettu myymään talon täysikasvuisen metsän; minkä vuoksi ja koska kukin talonomistaja, vaikka kauppakirjat olivat yhteiset oli myynyt ainoastaan omasta kohdastaan, joten ei vaikuttanut asiaan, jos joku myyjä kaupantekoaikana olisi ollut kruununtilan haltija, ja vuokran maksamatta jättäminen ei ollut laillinen peruste välikirjain mitättömiksi julistamiseen, kannetta on kokonaisuudessaan vastustettu. Sittenkun Olli Karkkolaa ja Johan Edvard Karkkolaa oli jutussa kuulustettu sekä viimemainittu ilmoittanut talonkaupassa saaneensa ivedon metsänkaupasta 26 päivältä Helmikuuta 1897 ja myös omastapuolestaan vastaavansa niin hyvin siitä kuin jälkimäisestä metsän kaupasta on Kihlakunnanoikeus 6 päivänä Huhtikuuta 1910 julistamallaan päätöksellä antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Johan Edvard Karkkolan ja Tvåvaruaktiebolaget Kemin välisessä metsänkauppakirjassa 23 päivältä Marraskuuta 1903 viitattiin aikaisempään välikirjaan 26 päivältä Helmikuuta 1897 ja yhtiön oikeus metsänhakkaukseen viime sanotun välikirjan nojalla sitä paitsi oli ilmoitettu siinä tilaisuudessa, jossa Eva Henriika Karkkola ja hänen mie537
hensä olivat ostaneet puolet Karkkolan talosta sekä Johan Edvard Kärkkola oli ilmoittanut omasta puolestaan vastaavansa kyseenalaisista metsänkaupoista; sentähden ja kun muuten jutussa oli selville käynyt, että ne puut, mitkä yhtiö puheena laisilla välikirjoilla oli ostanut, oli vat täysikasvuiset ja pidettävät sellaisena metsän satona, josta mies ilman vaimonsa suostumusta sai tehdä kauppaa, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Eva Henriika Karkkolan kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Eva Henriika Kärkkölä vetoamalla oli saattanut jutun, on 30 päivänä Kesäkuuta 1911 antamallaan tuomiolta jättänyt asian kysymyksessä olevalla kohden Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Eva Henriika Karkkola anonut muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappale en Tråvaruaktiebolaget Kemin puolesta täältä vastattavaksi otettu, mutta vastausta ei kuitenkaan sen jälkeen ole tänne toimitettu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Eva Henriika Karkkola ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Eva Henriika Karkkola suorittamaan Trävaruaktiebolaget Kemelle maksut yhtiön kappaleesta tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota kaksikymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Suuten Saarinen Alfred Luksiala. Suuten Saarinen Alfred Luksiala. K. R. Helanen. A. J. K. Kullenvaan B. F. Mölle 638