Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
lingen för ett från hemmanet exprofveradt jordområde för ett pris af 3000 mark, hvilket skulle erläggas sålunda att köparen öfvertige särskilda i hemmanet intecknade lån till ett sammanlagdt belopp af 1572. mark och kontant erlade 14279. mark, som äfven i afhandlingen kvitterats Sedermera har Karl Edvard Malmpå grund af detta aftal icke allenast hos Häradsrätter i Kyrkslått och Sjundeå socknars tingslag den 3. Februari 1911 utverkatsig första uppbudet å sagda hemman utan ock hos Guvernören i Nylands län yrkat, att Anders Johan Malm, som uraktlåtit att, ehuru behörigen därom tillsagd, afflytta från hemmanet, måtte åläggas att vid af hysningsäfventyr lämna detsamma till Karl Edvard Malms fria förfogande och erhålla den ne för lagsökningskostnaden; och har Guvernören i anledning häraf, sedan Anders Johan Malm låm nats tillfälle att afgifva förkla; ring i ärendet, men med sådan icke inkommit, medels den 8. Februari 1911. gifvet utslag, enär Anders Johan Malm genom namn da uraktlåtenhet lämnat Karl Edvard Malms ansökning obe stridd, ålagt Anders Johan Malmatt omedelbart afträda Finnäs hemman till Karl Edvard Malm vid äfventyr att eljes blifva på egen bekostnad därifrån afhyst hvarhos Anders Johan Malm förpliktats att med 40. mark ersätta Karl Edvard Malm hans i ärendet hafda kostnader, jämte det Anders Johan Malm förklarats berättigad att i laga ordning söka återvinning i sagda utslag Härå har Anders Johan Malm efter utverkad stämning å Karl Edvard Malm vid nämnda Häradsrätt anfört, att ofvanomförmälda afhandling icke afsett något verkligt köp, utan uppgjorts en22
dast för att förekomma, att Finnäs hemman samt Anders Johan och Erika Lovisa Malms lösa egendom skulle tillgripas för gäldande af deras skulder, hvarför Karl Edvard Malm icke heller öfvertagit de i afhandlingen omnämnda lånen eller erlagt den del af köpeskillingen, som i afhandlingen kvitterats. I anseende härtill och då något lagligt köp om Finnäs hemman den 14. Juli 1902. ej ens kunnat ngås, enär hemmanet från med let af nästföregående Juni månad till den 27. påföljande Augusti varit utmätt och alltså stått under skingringsförbud, har Anders Johan Malm, som på grund af Guvernörens omordade utslag blifvit vräkt från Finnas hemman, yrkat, att Häradsrätten måtte ej mindre förblara afhandlingen af den 14. Juli 1902. än det åt Karl Edvard Malmpå grund däraf den 3. Februari 1911 meddelade uppbudet å Finnäs hemman vara ogiltiga och utan rättsverkan än upphäfva Suvernörens förberörda den 8. Februari 1911 gifna utslag samt ålägga Karl Edvard Malm att till Anders Johan Malms ego och besittning afträda Finnäs hemman, hvarjämte Anders Johan Malm gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden. Svaromål affordrad har Karl Edvard Malm bestridt att ifrågavarande aftal af den 14. Juli 1902, vore ett skenköp samt påstått sig äfven hafva erlagt den öfverenskomna köpeskillingen; och jämte det Karl Edvard Malm till utredande häraf, utom annat, åberopat en parterne emellan ingången, af Vicehäradshöfdingen Tor Wickström den 18. Oktober 1910. skriftligen uppsatt förlikning rörande parternes mellanhafvanden i anledning af sagda köp, har Karl Edvard Malin förty emotsett käromålets 28
förkastande, hvarhos Karl Edvard Malm namngifvit Vicehäradshöfdingen Wickström till vittne i målet. I afseende å bemötande af genmålet har Anders Johan Malmförklarat, att han af oförstånd underskrifvit förenämnda förlik, ningsskrift, utan att taga närmare kännedom om dess innehåll, och därför frånkänt densamma allt värde; och som Vicehäradshöfdingen Wickström icse blifvit af Anders Johan Malmanmodad att författa omförmälda skrift, utan vid uppsättandet af densamma handlat endast på Karl Edvard Malms vägnar samt Wickström, i fall han i sitt vittnesmål blefve tvungen att rätta skriften, komme att stå i en obehaglig och ofri ställning, har Anders Johan Malm ansett Wickström kunna hafva nytta eller skada af sitt vittnesmål och för ty vara jäfvig att härutinnan villne båra; men har Häradsrätten medels utslag den 13 September 1911 förklarat Vicehäradshöfdingen Wickström ej kunna hafva att förvänta nytta eller skada af sakens utgång, hvarför jäfsanmärkningen förkastats. Sedan, förutom andra, Vicehäradshöfdingen Wieksström blifvit såsom vittne edeligen afhörd, har Häradsrätten den 14. September 1912 afkunnat slutligt utslag i målet samt däri ansett utredt vara, att Anders Johan och Erika Lovisa Malm genom ett i laga förm upprättadt köpebref, den 14. Juli 1902 för utfäst köpeskilling och mot särskilda villkor till Karl Edvard Malm sålt Finnäs hemman; och alldenstund det sakförhållande att ifrågavarande hemman varit utmätt på den tid berörda försäljning kommit till stånd icke med fog kunde af Anders Johan Malmi hans egenskap af säljare åbe24
ropas såsom laga grund för köpets i fråga förklarande för ogiltigt, fördenskull och som de omständigheter Anders Johan Malmi öfrigt åberopat för köpets åter gång, i betraktande af såväl innehållet i den parterne emellan upprättade öfverenskommelseskriften af den 18. Oktober 1910. som och särskildt hvad Vicehäradshöfdingen Wickström i saken intygat, icke heller vore af beskaffenhet att gifva fog till förklaring därhån, att änberörda köp varit ett skenköp, har Häradsrätten underkänt käromålet. Hofrätten, under, hvars pröfning Anders Johan Malm i väderåg dragit målet, har medels dom den 18. December 1914., med fastställande af omförmälda jäfsutslag, låtit vid Häradsrättens i målet afkunnade slutliga utslag bero Uti Hofrättens dom har Anders Johan Malm sökt ändring medels deduktion, den Karl Edvard Malm bemött Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Anders Johan Malm icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, hvarvid förty kommer att förblifva; och å lägges Anders Johan Malm att till Karl Edvard Malm i ersättning för hans i Senaten för målet haf da kostnader utgifva sjuttio mark Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Finlands Senat: Mannus Edvard.  Väinö Hirvinen Mannus Edvard.  Väinö Hirvinen F. Alehkenel  5.6. lilius. F. Alehkenel  5.6. lilius. Robert Ingman. 25 no
Den 7 Augusti 1917 Finlands Senats dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Alo Hofrätt inkommet revisionsmål emellan Drätsekammaren i Åbo stad, sökande, samt i staden Nystad hemmahörande " Finska Stenin dustri Aktiebolaget benämnda aktiebolag, svarande, angående fordran: Gifven uti Justi tiedelarlementet den 7. Augusti 1917 Senaten har låtet handlingar na i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Efter Finska Stenindustri Aktiebo laget den 28 maj 1913 ågången stämning har Drätsekammaren vid Råd stufvurätten i Nystad anlöst, att nämnda bolag, som af Laitselkammarien den 14 Juli 1911 berättigats att, i och för utvinnande af byggnadsmåterial till ett Föreningsbanken i Finland tillhörigt, för tiden under uppförande varande stenhus i Aho, från staden tillydenNärvarande: J. G. Åbl. J. B. l. M. H. K. R. 20 No 1215. Pag. 366. R. D. 1916.
de, Rakola benämnda berg utsprån ga omkring 100 rubikmeler granit emot en afgift af 15. mark för kubikmetorn, under sistsagda år låtit från nämnda bero lösspränga åtminstone 14/2 kubekmeter sten; och har å Brätselkommarens vägnar förty yrkats bolagets förpliktande att till Tritselkammaren utgifva det aftalade priset för stemne med 2130 mark jämte ränta därå äfvensom ersättning för rättegångskostnaden I målet har å Finska Stenindustri Aktiebolagets vägnar genmälts, att böta get som på grund af förenämnda beslut låtit ur Rakola berg lössprånga omkring 100 rubikmeter sten, däraf likväl icke bortfört och för ofvannämnda byggnadsföretag användt mera än 60 kubikmeter, af orsak att Trätselkammaren, omedelbart efter det beläget i början af december månad år 1911 afslutat strängningsarbetet och förstineen af nästnämnda stemmänget, utan boloeds begifvande bemäktigat sig de hvar blifna stenblocken och af dem låtit hugga minst 700. kvadrätmoder nybdesten för gatubeläggning, motsvarande 100. kubekmeter sten, och jämte det bolaget fördenskull, med godkännande af det utaf Drätselkammaren fordrade priset af 15. mark för kubekmetsen, förklarat sig villigt att tillgodoräkna fratsolkammaren 900 mark såsom betalning för ofvanbegörda 60. rubikmeter sten, har å belagets vägnar i öfrigt emotsetts förkastande af käromålet. Rådstufvurätten har medels den 22. December 1913 alkunnadt utslag förklarat utredt vara, att Trätselkammaren vid sammanträde den 14. Juli 1911, på därom gjord anhållan, beslutit bevilja Finska Stenindustri Aktiebolaget rätt att han Hakolakuget till byggnadsmatorial i och för upplörande af ofvanberörda hus utsprånga omkring 100 rubik heter granit emot en afgift af femton mark för kubekanteen; att nämnda bolag låtit från sagda bero utbryta åtminstone den af Trätselkammaren i sådant afseende uppgifna mångden af 142 kubikmeter; samt att Åbo stads 27
myndigheter i början af december månad år 1811. begynt att för stadens räkning låta af den utaf bolaget lösspräng da stenen, hvilken ej varit behöflig för ifrågavarande byggnadsföretag och sålunda utan bolagets tillstånd kunnat för stadens behof användas, hugga minst 250. kvadratanter gatuubistan, motsvarande, enligt beräkning af att utaf en kulikmeter räblock erhölls sex brodratne ter muhkten, 4,000. kukikmetes räblock. i anseende hvartill Rådstufvurätten å lagt Finska Stenindustri Aktiebolaget att till Tretselkammaren erlägga det fordrade priset för ofvannämnda 142 kukheter sten dock med afdrag af priselför materialet till de 250 beedratenter gatnubluten eller för 41. lttb. kulckheter rå bleck, hvilka af förstnämnda stemmängd kommit staden tillgade, eller således att till Drätselkammaren utgifva för 10, 334. kubikheter sten enligt femton mark för kubikmetsen ettusen femhundralem mark en penni jämte hem procents årlig ränta därå, räknadt från stämningsdagen den 28. maj 1913, samt att med trehundra mark godtgöra Brätselkom maren dess umgälder i målet lofrätten, under hvars pröfning Drätsekammarin i vadevaa dragit målet, har genom den 19 oktober 1816 däri gifven dom låtit vid Rådstufurättens utslag bero Uti Hofrättens dom har å Trätselkommarens vägnar anhållits om ändring medels deduktion, hvilken å Finska Stenindustri Abtiebolagets vägnar bemälts lenaten har tagit målet i öfvervägande och finner Låttekammarne icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens ofvanberörda dom, hvarvid förty skall för blifva; och ålägges Lätselkämmerin att till Finska Stenindustri Aktiebolaget, i ersättning för bolagets härstädes i målet hafda kostnader, utgifva åttiofem mark Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Finlands Senat Julius, Grotenfelt. Johan Nordyren. Vilhelm Olåpus. Axel Charpintin 1. p. Heikkilä. Asian Hauman 28
Elokuun 9 päivänä 1917. Suomen Senaatin 29 tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisen tussa jossa ovat Poliisylikonstaapeli Pentti, Kivekäs, Tampereen kaupungista hakijana sekä samassa kaupungissa asuva Talon omistaja Erland Neijanmaa vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 9 päivänä elokuu ta 1917 Sengatti on itsellensä enttelyttä nyt jutun kirjat ja niistä, mikäle nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Pentti Kivekäs on Tammereen kaupungin Maastuvanoikeudessa lausunut, että Erland Muijanmaa oli toukokuun 6 päivänä 1913 laaditulla kauppakirjalla myydessään omistamansa talon ja tontin No 13 viidennevätoista kaupunginosassa Tampuvella Mylläri Kalle Konstantin Surolalle sitoutu nut vastaamaan talon rasituksista vastaanottopäivään asti, mutta siitä huolimatta jättänyt maksamalla taloon Sämä K pell - 3.SS. W. B. 43. 40 No 1224 Pag. 362 R. D. 1916.
bennitettyjen lainojen korkoja 855 markkaa, mitkä Kalle Konstantin Siivola sen vuoksi oli ollut pakotettu Nyian maan puolesta suorittamaan jälkeiselleen mainitun talon omistajalle Akseli Pukkilalle, johon nähden Pentti Kivekär, jolle Siivola oli siirtänyt hänellä näin tavoin Nuijanmaalta olevan raatavan, on vaatinut Erland Kuijanmaata velvoitettavaksi Kivekkäälle maksamaan sanotun rahamäärän korkoineen Kantusen vastaten on Erland Nuijanmaa kyllä myöntänyt maksetta vaksensa Pentti Kiukkaan velkomät berot 885 markkaa, mutta väittänyt olevansa saamassa Kalle Konstantin Viivalalta ei ainoastaan 6500. markkaa sen johdosta, että Erland Kuijanmaan oli täytynyt Kansallis-Osake-Tankkiin suorittaa saman suuruinen kassakredituvelaina korkoineen, vaikka Siivola puheenalaisissa kauppakirjassa oli sitoutunut vastaamaan siitä, vaan myöskin erinäisiä muita saatavia 1396 markkaa 28 penniä; ja kun Erland Niijanmaa oli oikeutettu käyttämään, nä mä 30 saatavansa, jotka olivat Pentti Kivek kään velkomaa määrää isommat kuittaukseen, on hän anonut kannetta hyljättäväksi Kuultuaan jutussa myöskin Kalle Konstantin Sivolaa, joka on myöntänyt olevansa velkaa Erland Kuijan maalle yhteensä 417 markkaa 48 penniä sekä sitä paitsi sanotussa talonkaupassa sitoutuneensa maksamaan KansallisOsake-Tankin saatavan Nuijanmaalta 6500 markkaa, mutta huomauttanut että Akseli Pukkila, ostaessaan Sivolalta mainitun talon oli taas puolestaan ottanut samasta pankin saatavasta vastatakseen, on Raastuvanoikeus jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, päätöksessä maaliskuun 2 päivänä 1914 mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Erland Kuijanmaan Pentti Kivekkäälle maksamaan vaaditut kahdeksan sataa kahdeksankymmentäviisi markkaa, siitä kuitenkin vähennettynä edellä mai11
nitut neljäsataa seitsemäntoista markkaa neljäkymmentäkahdeksan penniä, eli siis neljäsataa kuusikymmentäseitsemän markkaa viisikymmentäkaksi penniä viiden prosentin korkoineen haastöräivästä marraskuun 10 päivästä 1913 sekä viidelläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Antti Kivekkään oikeudenkäyntikulut, mutta hyljännyt kanteen muussa kohden Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Erland Kujanmaa oli vetoamalla saattanut jutun, on sen ralkaisut tuomiolla lokakuun 19 päivältä 1916, ja koska oli näytetty Kalle Konstantin Siivolan edellämainitussa kauppakirjassa toukokuun 6. päivältä 1913 oltaneen vastakiensa puheenalaisesta 6500 markan kassakredituvilainasta Kansallis-Osake-Pankille eikä Pentti Kirekäs ollut kieltänyt Erland Kuijanmaan kuitenkin joutuneen samaa lainua pankkiin maksamaan, sen tähden ja kun näin tavoin Nuijan maan saatava Siivolalta oli suurempi tämän Kivekkäälle siirtä mää ja Kivekkiäin Nuijanmautta velkomaa määrää, Hevioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, on hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Pentti Kivikkään sadalla markalla korvaa maan Erland Muijanmaalle tämän oikeudenkäyntikulut Raastuvanoikeudessa Jovioikeuden tuomioon on Pentti Kivekäs anonut muutosta perustelmalla, johon Erland Anijanmaa on vastannut Sonaatti on tutkinut tämän ja tiin; ja koska on näytetty, että Erland Nuijanmaa on Kalle Konstantin Tiivolan edelläkerrotuin tavoin vastatta vakseen ottaman 6000 markan kassakirditiivilainan suoritukseksi KansallisOsake-Pankkiin maksanut rahamäärän, joka on suurempi Pentti Kivek kään käsillä olevassa jutussa Kuijanmaalta velkomaa määrää, katsoo Renaatti, ellei Pentti Kivekäs ole mittänyt syytä muuttaa sitä lopmpäätöstä, johon Hovioikeus on jutussa johtunut ja jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Pentti Kivekäs suorittamaan Erland Kujanmaalle, hänellä 43 SS:
jutun vuoksi Senaatissa olliiden kulujen korvaukseksi, sata markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot Suomen Senaatti: Julius, Gretenfelt. Vineln Blåfield till Charpintus A. W. Heikkilä. ./. Hans, AugrotteDen 9 Augusti 1917. Finlands Senats dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Bagarmästaren Karl Emil Totterström, från Borgå stad, sökande, samt i samma stadbosatta Landthushållaränkan Amanda Wilhelmina Roininen, svarande, angående ersättning: Gifven uti Justitiedepartementet den Augusti 1917. Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Vid Rådstufvurätten i Borgå har Amanda Vilhelmina Roininen anfört, att sedan parterne hvilka hvardera tidigare varit gifta och hade barn från sitt tidigare äktenskap, den 6. April 1910 trolofvat sig med hvarandra hade Karl Emil Totterström, under utlofvande af äktenskap omedelbart därpå och under uppgift att han redan tidigare afvittrat sina barn, uppmanat Amanda Wilhelmina Reininen, hvilken på grund af inbördes Nurv. J. G. A. C. S. V. B. (O. S) 32 No 1223. Pag. 297. R.o D. 1916.
testamente emellan henne och hennes aflidne man, Landthushållaren Adolf Koininen tillförsäkrats äganderätt till boet efter Adolf Roininen med syldighet likväl att i händelse af nytt giftermål verkställa boskifte, att i sådant afseende låta skifta hvarlåtenskapen efter Adolf Roininen, på det parterne vore oförhindrade till det aftalade äktenskapet, i anledning hvaraf skifte af makarna Roininens bojämväl verkställts den 15 september 1910, hvarvid bemälda makars myndige söner Julius och Hugo Reininen tillagts sammanlagdt SS: 218 mark 55 penni. Enär Karl Emil Petterström emellertid utan laga skäl emot Amanda Wilhelmina Roininens vilja år efter år fördröjt äktenskapets ingående och visat uppenbar ovilja härför samt därigenom gifvit anledning till missämja emellan parterne, på grund hvaraf desse slutligen enats om trolofningens brytande, har Amanda Wilhelmina Roininen yrkat Karl Emil Petterströms förpliktande att ersätta Amanda Wilhelmina Roininen ej mindre förenämnda SS 18 mark 55 penni med afdrag likväl af 1,934 mark 50 penni, hvilket belopp hon tidigare till sina ofvanbemälde söner utgifvit, än de henne genom arfskiftets förrättande åsamhade kostnaderna med 103 mark 90 penni I målet hörd har Karl Emil Pötterström genmält, att han vid trolofningens ingående och sedermera vid afgifvande af lösten om vigsel och äktenskap varit till följd af alkoholmissbruk i afsaknad af sina sinnens bruk; hvarför, och då Petterström sålunda vid omförmälda tid icke varit mäktig att på ett rättsligt findande sätt ingå aftal Karl Emil Tötterström, som bestridt att han skulle vare sig vållat trolofningens brytande eller uppmanat Amanda Wilhelmina Roininen att låta skifta boet efter hennes aflidne man emotsett förkastande af käromålet samt anhållit att varda ersatt för rättegångskostnaden. 33
Rådstufvurätten har medels den 20 oktober 1913 afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att parterne under vårvintern år 1910 trolofvat sig med hvarandra samt att trolofningen jämväl sedermera fortvarit och giftermål af Karl Emil Petterström vid särskilda tillfällen utlofvats äfvensom att Amanda Wilhelmina Roininen, i anledning af Petterströms löften om äktenskap och sedan med afseende å bestämmelserna i förenämnda testamente fråga om afvittring uppstått parterne emellan, den 15 september 1910 låtit verkställa skifte af makarna Roininens bo, hvarvid Amanda Wilhelmina Roininens söner Julius och laga Reininen tillagts sammanlagdt åttatusen niohundra aderton mark femtiofem penni, hvaraf dock tidigare förskottsvis å arfvet utgifvits åt Julius Roininen ettusen trehundra femtio mark och åt Hugo Reininen ettusen trehundra trettiofyra mark femtio penni, hvadan det belopp, som genom skiftet, förutom kostnaderna för detsamma etthundratre mark nittio penni, frångått Amanda Wilhelmina Koininen, utgjorde sextusen tvåhundra trettiofyra mark fem penni; hvarför och som Karl Emil Petterström icke gittat styrka, att han vare sig vid trolofningens ingående eller sedermera vid afgifvande af lösten om äktenskap skulle varit i afsaknad af sina sinnens bruk, Rådstufvurätten ålagt Karl Emil Petterström, hvars löften om äktenskap föranledt förberörda boskifte med däraf härflytande skifteskostnader och förminskning af det kapital hvaröfver Amanda Wilhelmina Roininen ägt förfoga, att till Amanda Wilhelmina Roininen utgifva skifteskostnaderna etthundratre mark nittio penni äfvensom, sålänge Amanda Wilhelmina Roininen lefde och forblef ogift, fem procents årlig ränta. å det henne frångångna och sönerne tillskiftade kapitalet sextusen tvåhundra trettiofyra mark fem penni räknadt från skiftesdagen, eller ett belopp af trehundra elfva mark sjuttio 31
penni årligen, räknadt från den 15 September 1910 Höfrätten, under hvars pröfning Karl Emil Tötterström i vadeväg dragit målet, har genom den 10 Augusti 1916 därigifven dom låtit vid Rådstufvurättens utslag bero i öfrigt, utom att, enär Amanda Wilhelmina Roininen ej varit skyldig att bestrida mer än hälften af ofvannämnda skifteskostnader samt Tötterström förty icke bort åläggas att därutöfver godtgöra Amanda Wilhelmina Roininen berörda kostnader, Karl Emil Petterströms ersättningsskyldighet härutinnan nedsatts till femtiden mark nittiofem penni äfvensom att den Amanda Wilhelmina Reininen tillagda räntegodtgördsen å det henne frångångna och hennes söner tillskiftade kapitalet sextusen tvåhundra trettiofyra mark fem penni skulle räknas från de tider, beloppen af Amanda Wilhelmina Roininen utbetalats, eller å tretusen etthundra tjugufyra mark sjuttioåtta penni från den 24 September 1910 och å tretusen etthundranio mark tjugusju penni från den 26 i samma månad. Uti Hofrättens dom har Karl Emil Tötterström anhållit om ändring medels deduktion, den Amanda Wilhelmina Roininen bemött Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Karl Emil Potterström icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens ofvanberörda dom, hvarvid förty skall förblifva; och ålägges Karl Emil Tötterström att till Amanda Wilhelmina Roininen, i ersättning för hennes härstädes i målet hafda kostnader, utgifva etthundra markDet alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Finlands Senat: Julius, Grotenfelt Johan Nordgren. till Charlpunters Vidare Blåfield Asian Lautan 35
Den 16 Augusti 1917 Finlands Senats dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Wasa Hofrätt, inkommet mål, angående klander af testamente, emellan Bon den från Koskeby by i Wörå socken Anders Johansson Knull, såsom godmän för i Amerika sig uppehållande Inhysingarna Erik och Michel Eriksso ner, samt Maja Beata och Lisa Eriksdöttrar Blomqvist. Bonden Johan Johansson Ber tils, från Kaitsor by i samma socken, såsom målsman för sin hustru Brita Eriksdotter Bertils, och Inhyseskarlen Miekel Johansson Jåfs eller Björkqvist, jämväl från Wörå, sökande, samt Bönderna Erik Adolfsson Nissil, från Lomby by i Wörå socken, Karl Fredrik Mannil, från Andiala by i samma socken, såsom förmyndare för omyndiga Bondedöttrarna Stina Elisabeth och Hilma Maria J. G. J. N. A. K. H. V. B. Aaro: No 1242. No 1242. Sag. 126 R.D. 1916
Carl Fredriksdöttrar Nissiloch Anders Andersson Krooks, från Niemois by af sagda socken, såsom målsmän för sin hustru Lisa Adolfsdotter Krooks, äfvensom Bondeenkan från Kekipeldo by af ansagda socken Anna Adolfsdotter Nyqvist, såväl för egen del som och i egenskap af förmyndare för sina minderåriga barn Erik Alfred, Anna Irene, Maria Josefina och Lennart Nyqvist, svarande: Sifven i Justiliede partementet den 16 Augusti 1917. Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu år i fråga, inhämtat följande: Sedan Erik Nissil, Anna Nyqvistes numera aflidna man Bonden Erik Nyqvist såsom målsman för sin bemälda hustru, Anders Krooks såsom målsman för Lisa Krooks och Karl Fredrik Mannil i sin omförmälda förmyndareegen skap vid Häradsrätten i Oravais, Wörä och Aleksma socknars tingslag bevakat ett af Bondeänkan Brita Lisa, Jakas, som aflidit den 16 februari 1912, någon dag i januari månad 1909 upprättadt, muntligt testamente, dessmedels Brita Lisa Jakas förordnat att hennes kvalåtenskap borde till angifven fördelning tillfalla hennes aflidna syster Anna Beata Nissils och dennas jämväl aflidne man Bonden Adolf Rissils barn förenämnda Erik Nissil, Anna Nyqvist. och Lisa Krooks samt aflidne sonen Carl Fredrik Nissils döttrar ofvanbemälda Aina Elisabeth och Hilma Maria Nissil, hafva Anders Knubb och hans förenämnda medparter, efter stämning å Erik Nissil, Erik Nyqvist, Lisa Krooks och Karl Fredrik Alannil samt, efter Erik Nyqvists under rättegången timade död, å Anna Nyqvist, vid sagda Häradsrätt yrkat att, enär Brita Lisa Jakas vid tiden för ifrågakomna testamentes upprättande varit sinnessjukoch testamentets ordalydelse, enligt hvad därom afhörda vittnen intygat, varit så wäfvande och obestämd att det icke kunde anses innefatta ett förordnande 77