Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
fall icke kunnat slutföras före den 1. September 1905 och sålunda fördrjets med 62 dagar eller 53 helofria dagar, i anseende hvartill och då Handlanden Ständinger och Slaktaremästaren Erik sen icke styrkt att drifningen af byggnadernas väggar, hvilket arbete uppskattats till 550, rätteligen 550 mark ingått i entreprenadastälet med Ryggmästaren Rönnblad samt Studinger och Eriksen medgifvit till afdrag ersättning för utförda öfverarbeten 1887 mark 50 penni och nedsättning i plikt för nästnämnda år, beten 750 mark eller sammanlagdt 2477 mark 50 penni, Rådstufvurätten pröfvade rättvist ålägga Karl Karlsson och Axel August Stigell, hvilka iklädt sig proprieborgen för utförandet af ifrågavarande arbete, att till Handlanden Ständinger och Släkta remästaren Eriksson utgifva No 15. mark 17 penni samt i godtgörelre för den tid af 53 dagar, hvarmed arbetet fördröjts, 1325 mark eller inalles 5340 mark 17 penni med afdrag af förberörda 247 mark 50 penni Hofrätten, under hvars pröfning Karl Karlsson och Axel August Stigell i vadeväg dragit målet, har genom den 8 April 1910 däri gifven dom funnit Karl Karlsson och 1/bel August Stigell icke hafva anfört skäl till vidare ändring i ofvanberörda utslag än att emedan Karlsson och Sigell icke kunde anses hafva åtagit sig ansvarighet för gäldandet af den plikt, till hvars erläggande Byggmästaren Rönnblad i omordade entreprenadkontrakt utfäst sig, för den händelse att ifrågakomna byggnadsarbeten icke blefve slutförda till i kontraktet utsatt tid, samt Handlanden Ständinger och Släktaremästaren Eriksson icke styrkt beloppet af den skada dem genom dröjsmålet med byggnadernas färdigblifvande tillskyndats Karl Karlsson och Axel August. Stigell, hvilka af Rådstufvurätten ålagts att till Staudinger och Eriksen erlägga, förutom 622
4015 mark 17 penni, ytterligare 1325 mark i plikt för antydda dröjsmål, men dock tillika berättigats att från nyssnämnda två belopps sammanlagda summa 5540 mark 17 penni afdraga icke allenast Rönnblad tillbörande 1727 mark 50 penni utan och de 750 mark, hvilka af förenämnda till 1325 mark uppgående plikt belöpte sig å den tid som af Ständinger och Eriksson beräknats hafva åtgått till utförande af Rönnblad icke åliggande öfverarbeten, befriades från skyldigheton att utgifva den dem af Rådstufvurätten sålunda åhvälfda skillnaden emellan nästsagda tvenne belopp om 1325 mark och 750 mark eller alltså 575 mark; och blef således det belopp, som Karl Karlsson och Axel August Stigell borde till Handlanden Ständinger och slaktaremästaren Eriksson utgifva, af Hofrätten faststäldt till tvåtusen tvåhundra åttiosju mark sextiosju penni Uti Hofrättens dom hafva Karl Karlsson och Axel August Stigell gemensamt anhållit om ändring medels deduktion, hvars duglett Handlanden Ständinger och Slaktarema staren Eriksson uttagit utan att dock bemäta densamma Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Karl Karlsson och Axel August Stigell icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, hvarvid förty skall förblifva, jämte det Karl Karlsson och Axel August Stigell hännas skyldiga att till Handlanden Studinger och Slaktammästaren Eriksen gälda afgifterna för deras gemen samma exemplar af denna Kejserliga Senatens dom med trettiotre mark. det alle som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Santen Karinen Apeo Luksiala. Johannes Pesonen. A. L. Allts.vaara G. E. Winter 623
Marraskuun 20. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, maan luovuttumista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Juho Lustig ja hänen vaimonsa Maria Ryynänen, Pielaveden pitäjän Haatalan kylästä, ovat hakijoina sekä Talollinen Petter Ryynänen, Maaningan pitäjän Haatalan kylästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 20 päivänä Marraskuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää: Maaningan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Juho lustia ja Maria Ryynänen lausuneet että Maria Ryynäsen isä Salollinen Samuli Ryynänen, joka enimäisen vaimonsa Maria Ryynäsen äidin Elisabet Tuovisen 29. päiväja Maaliskuuta 1868 kuoltua edelleen läsnä: F. C. K. A. B. K: K. R.t. E. Tr 624 No 156. Saa 16. R. 3. 1911.
oli hallinnut kaikkea Elisabet Tuovisen kuollessa resaan jäänyttä omaisuutta oli kauppakirjalla 14. päivänä Maaliskuuta 1896. 5000. markan hinnasta myynyt pesään kuuluvat perintötilat 1 ja Maaningan pitäjän Haatalan kylässä ja No 6. Pielaveden pitäjän taatalan kylässä ynnä niillä by tyvän irtaimen omaisuuden toisessa avioliitossaan Akviliina Savolaisen kanssa syntyneille lapsilleen Petter ja Olga Ryynäselle, määräten kaupan johdosta samana päivänä tehdyssä välikirjassa muun muassa, että kaurrahinnasta oli 767. markkaa 76 renniä maksettava Maria Ryynäselle sen irtaimen omaisuuden korvaukseksi, jonka Maria Ryynänen oli ollut saapa perintönä Elisabet Tuovisen jälkeen; mutta koska Maria Ryynänen oli perinyt äitinsä jälkeen myöskin osan edellämainituista, Petter ja Olga Ryynäselle myydyistä tiloista eikä Maria Ryynänen ollut oikeuttanut Samuli Ryynästä kelle kään luovuttamaan sanottuja perimiään tilanosuuksia tahi jälestäväin hyväksynyt niistä tehtyä kauppaa, ovat Juho Lusio ja Maria Ryynänen vaatineet, että Petter Ryynänen, jalle Olga Ryynänen oli luovuttanut osansa puheenaolevista tiloista velvoitettaisiin Juho Lustiain ja Maria Ryynäsen varaaseen hallintaan jättämään Maria Ryynäselle perinnöksi langenneet tilanosat, minkä ohessa Juho Lusby ja Maria Ryynänen ovat anoneet oikeudenkäymiskulunkiensa korvaamista. Petter Ryynäsen vastusteltua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 5 päivänä Lokakuuta 1909 julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että Juho Lustio ja Maria Ryynä nen vastaanottamalla 13 päivänä Huhtikuuta 1896 päivätyn velkakirjan, jossa Petter ja Olga Ryynänen. livat sitoutuneet maksamaan Juho Lustigille ja Maria Ryynäselle puheena olevien tilojen, ruuttuvaa hintaa "2500. markkaa, ja kuittaamalla sanotun määrän edellämainittuun 628
14. päivänä Maaliskuuta 1806 laadittuun välikirjaan olivat hyväksyneet viimeksimainittuna päivänä tehdyn kaupan jolla Samuli Ryynänen oli luovutta nut Petter ja Olga Ryynäselle ja rintötilat No 4 Maaningan pitäjän Haatalan kylässä ja No 6 Pielaveden pitäjän Haatalan kylässä, mihin näkden Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Lustio ja Maria Ryynänen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 10 päiväna Marraskuuta 1910 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnan oikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Juho Lustiain ja Maria Ryynäsen yhteisesti korvaamaan Petter Ryynäsen kulut Hovioikeudes sa viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Lustig ja Maria Ryynänen anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät JuhoLustig ja Maria Ryynänen ole esittäE. Thesleff neet syytä muuttaa Hovioikeuden luomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: 1mo Saarikoski Ullotter Andersson 1mo Saarikoski Ullotter Andersson H. Anneberg K. R. Helanen K. Auer 626
Marraskuun 20 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullassa, kiinteistön omistusoikeutta ja perinnönjaon moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Pöytyän pitäjän Juvan kylässä asuva Maanviljelijä Juho Samuelinpoika Juva eli Tähäjuva ja hänen vaimonsa Maria Fredriika Tuomaantytär hakijoina sekä samasta pitäjästä, Ordenojan yksinäiseltä ratsutilalta kotoisin oleva Maanviljelijä Vihtori Evald Saukonen, omasta puolestaan ja vaimonsa Edra Emilia Vilhelmintyttären edusmiehenä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 20 päivänä Marraskuuta 1913 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkun Elsa Emilia Vilhelmintyttären isän Vilhelm Tuomaanpojan ja Maria Fredriika TuomaanLäsnä: F. S. Hnt - B.t - R. H 627 No 1569. Pag 156 R. T. 1911.
tyttären vanhemmat Tuomas Tuomaanpoika Pihlava vanhempi ja Elisabeth Fredriika Simontytär, myydesraän pojalleen Tuomas Pihlavalle Pihlavan ja Pajun kylät Pöytyän pitäjässä 40,000 markan kauppahinnasta, joka oli suoritettava ostajan veljelle Kaarle Tuomaanpojalle, mainitusta kaupasta 23 päivänä Maaliskuuta 1864 tehdyssä kauppaväli. kirjassa olivat määränneet, että Vilhelm Tuomaanpoika oli saapa joko Ordenojan tilan ynnä Ojan yksinäistilan Pöytyän pitäjässä taikka, samoin kuin Maria Fredriika Tuomaantytär, 4000 markkaa irtaimistossa, kumman Tuomas Pihlava vanhempi ja Elisabeth Fredriika Simontytär näkisivät hyväksi antaa, sekä Ordenojan tila ynnä Juho-Oja niminen puoli Ojan tilaa olivat Tuomas Pihlavan vanhemman kuoleman jälkeen 29 ja 30 päivänä Huhtikuuta 1872 toimitetussa perinnönjaossa jätetyt jakamatta, niin oli Elisabeth Fredriika Simontytär, viitaten kerrottuun välikirjan määräykseen 2 päivänä Huhtikuuta 1874 eläkettä vastaan kirjallisesti luovuttanut Oedenojan ja Juho-Ojan tilat Vilhelm Tuomaanpojalle, jonka kuoltua hänen jälkeensä 25 päivänä Sokakuuta 1875 toimitetussa perinnönjaossa Ostanojan ja JuhoOjan tilat olivat perintönä jaetut Elsa Emilia Vilhelmintyttärelle. Sittenkuin Juho Juva, Maria Fredriika Tuomaantyttären edusmiehenä oli Elisabeth Fredriika Simontytär tä Vilhelm Tuomaanpojan leskiä sustiina Karoliina Samulintytärta ja silloin alaikäisen Elsa Emilia Sittelmintyttären holhooja vastaan vireille panemisvaan oikeudenkäynnissä muun muassa vaatinut, että viimeksimainittu jako, koska siinä Junnilaksi ja Mikolaksi kutnitut puolet Ordenojan tilaa sekä Juho-Ojan tila vaarin oli katrottu Vilhelm Tuomaanpojan kuolinpesään kuuluviksi, kumottii siin, mikäli se koski näitä kiin628
teimistaja, sekä että ne määrättäisiin jaettaviksi kaikkien Tuomas Pihlavan vanhemman perillisten kesken, on Kihlakunnanoikeus 10 päivänä Maaliskuuta 1879 julistetussa päätöksessä tästä lausunut, että koska Tuomas Pihlava vanhempi ja Elisabeth Fredriika Simontytär tehdes sään kauppavälikirjan 23 päivältä Maaliskuuta 1864 Pihlavan ja Pajan kylistä olivat määränneet että Vilhelm Tuomaanpojan tuli saada joko Ordenojan ja Ojan tilat tahi niiden vastikkeena 40,000 markkaa, sekä Elisabeth Fredriika Simontytär ei ainoastaan luovutuskirjassa 2 päivältä Huhtikuuta 1874 nimenomaan ollut määrännyt, että Vilhelm Tuomaanpoika oli saapa välikirjassa 23 päivältä Maaliskuuta 1864 mainitut tilat vaan myös yhdessä Tuomas Pihlavan vanhemman muitten oikeudenomistajain kanssa kauppakirjalla 20 päivältä Huhtikuuta 1875 Vilhelm Tuomaanpojalle myynyt osuutensa Kalle-Oja nimiseen puoleen Ojan tilaa ilman että maistutusta puheeksi tullutta määräystä vastaan oli tehty, sen tähden ja kun Maria Fredriika Tuomaan tytär oli saanut Tuomas Pihlavan vanhemman ja Elisabeth Fredrika Simontyttären Maria Fredriika Tuomaantyttärelle määräämät 4000 markkaa sekä Juho Juvan siis oli katrottava hyväksyniin Tuomas Pihlavan vanhemman ja Elisabeth Fredriika Simontyttären välikirjassa 23 päivältä Maaliskuuta 1864 tekemät määräykset kysymyksen tulleista tiloista, joista äskenmainitut aviopuolisot saivat vapaasti määrätä, on Kihlakunnanoikeus kumonnut Juho Juvan kerrotun kanteen. Elisabeth Fredriika Simontyttären kuoltua ovat Juvan aviopuolisot Elisabeth Fredriika Simentyttären jälkeen toimitetussa 16 päivänä Syyskuuta 1904 päättyneessä perinnönjaossa vaatineet Ördenojan ja Ojan tilat 629
jaettaviksi Elisabeth Fredriika Simentyttären perillisten kesken, mutta on tämä vaatimus jaossa jätetty varteen ottamatta, koska Kihlakunnanoikeus edellämainitussa 10. päivänä Maaliskuuta 1879 julistetussa, lainvoiman saaneessa päätöksessä oli hyljännyt Juvan aviopuolisojen kerrotun Ordenojan ja Juho-Ojan tiloja koskenien vaatimuksen sekä he yhdessä muiden Tuomas Pihlavan vanhemman pesän osakasten kanssa olivat ennen sanotulla kauppakirjalla 20 päivältä Huhtikuuta 1875 myyneet toisen puolen Ojan tilaa Vihtori Evald Sauksoselle ja ElraEmilia Vilhelmintyttärelle toimituttamansa haasteen nojalla ovat Juho suva ja Maria Fredriika Tuomaan tytär, moittiakseen viimeksi mainittua jakoa, Pöytyän ja Yläneen pitäjäin karajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, etteivät he voineet antaa mitään arvoa puheenaolleelle kauppavälikirjassa 23 päivältä Maaliskuuta 1864. tehdylle määräykselle Junnilan, Alikolan ja Ojan tiloista, koskei sanottu välikirja sisältänyt kauppaa Tuomas Pihlavan vanhemman ja Elisabeth Fredriika Simontyttären sekä Vilhelm Tuomaanpojan välillä eikä viimemainittu, joka silloin vielä oli aivan lapsi, ollut tuota välikirjaa edes allekirjoittanut, eikä samoista määräystä myöskin ottu testamenttina valvottu, minkä vuoksi ja kun Elisabeth Fredriika Simontytär, joka ei olisi ollut edes oikeutettu välikirjalla 2 päivältä Huhtikuuta 1874 Vilhelm Tuomaanpojalle myymään toisten Tuomas Pihlavan vanhemman perillisten osuuksia Ordenojan ja Juho-Ojan Tuomas Pihlavan vanhemman kuolinpesään kuuluneista tiloista, sanotussa välikirjassa oli Vilhelm Tuomaanpojalle luovuttanut ainoastaan nautintooikeuden, vaan ei omistusoikeutta samoihin tiloihin, ja äskenmainit630
tu välikirja sitäpaitsi oli mitätön koska Vilhelm Tuomaanpoika sitä tehtäissä vielä oli ollut alaikäinen, sen tähden ja kun Elisabeth Fredriika Simontytär oli perinyt, isoisältään puolet Junnilan ja yhtä suuren osan Rikolan tiloista sekä ostettuaan avioliitossaan Tuomas Pihlavan vanhemman karsa toiset puolet samaisista tiloista, perinyt 23 päivänä Marraskuuta 1870 kuolleen Kaarle Tuomaanpojan jälkeen 4/126 Ordenojan tilasta sekä 8/126 Ojan tilasta, joten Elisabeth Fredriika Simontytär perinnön nojalla omisti 35/63 Ordenojan tilasta sekä 10/630 Ojan tilasta, Juvan puolisot ovat vaatineet Vihtori Elvald Saaksosta ja Elsa Emilia Vilhelmintytärtä, jotka Vilhelm Tuomaanpojan kuoltua hallitsivat Ordenojan ja JuhoOjan tiloja velvoitettaviksi Juvan puolisoille heti luovuttamaan Maria Fredriika Tuomaantyttären Tuomas Pihlavan vanhemman ja Kaarle Tuomaanpojan jälkeen perimät osuudet Ordenajan ja JuhoOjan tiloista kuin myös antamaan jakoon Elisabeth Fredriika Simon tyttären perillisten kesken tälle kuuluneet osat näistä tiloista tahi koskei Elisabeth Fredriika Simontytär lain mukaan olut ollut oikeutettu kondlekaan lahjoittamaan perittyjä tilanosiaan, antamaan vastamainittujen perillisten kesken jaettaviksi ainukin Elisabeth Fredriika Simontyttären perimät osuudet Ordenojan ja Juho Ojan tiloista. Ellii viimeksi mainittua kaan vaatimusta hyväksyttäisi, ovat Juvan puolisot anoneet, että Elisabeth Fredriika Simontyttä ren jälkeen toimeenpantavassa uudessä jaossa määrättäisiin Juvan puolisoille pesän varoista Elisabeth Fredriika Simontyttären perimysmaan vastikkeena yksityisenä omaisuutena eroitettavaksi 35/360 Oidenojan tilan sekä 10/630 koko Ojan tilan todellisesta arvosta tahi 631
ainakin samojen tilojen arvosta niitten siirtyessä Vilhelm Tuomaanpojan hallittaviksi. Kanteesta kuulustettuina ovat Vihtori Evald Sauksonen ja Elsa Emillia Vilhelmintytär sitä vastustaneet; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 15 päivänä Syyskuuta 1906 julistamassaan päätöksessä lausunut että, koska Juvan aviopuolisot, sittenkun perinnönjako Vilhelm Suomaanpojan jälkeen 25 päivänä Sokakuuta 1875 oli pidetty ja siinä sunnilan ja Nikolan sekä JuhoOjan tilat merkitty Vilhelm Tuomaanpojan pesään kuuluviksi, oli vat Kihlakunnanoikeudessa haastun nojalla vaatinut, että sanotut tilat luovutettaisiin jakoon kaikkien vanhemman Tuomas Pihlavan perillisten kesken, koskeivät tilat kuuluneet yksinään Vilhelm Tuomaan pojan oikeudenomistajille, mutta Kihlakunnanoikeus, jonka niin ollen oli täytynyt ottaa harkittavakseen omistika Vilhelm Tuomaanpojan kuolinhetkellä Maria Fredriika Tuomaantytär vanhemman Tuomas Pihlavan ja Kaarle Tuomaanpojan perillisenä jonkin osan samoista tiloista 10 päivänä Maaliskuuta 1879. julistamassaan päätöksessä oli tuonvaatimuksen hyljännyt, jotenka siis oli olemassa lakivimäinen päätös siita, ettei Maria Fredriika Tuomaantyttärelle perintöoikeuden nojalla vanhemman Tuomas Pihlavan ja Kaarle Tuomaanpojan jälkeen ollut tuleva mitään osaa puheenalaisista tiloista, sentähden ja kun oli tullut täysin selvitetyksi, että Elisabeth Fredriika Simontytär kauppakirjalla 24, oikeastaan 2. päivältä Huhtikuuta 1874 oli myynyt mainitut tilat ja siis myöskin yksityisesti niistä omistamansa osuudet Vilhelm Suomaanpojalle eikä Elisabeth Fredric ka Simontytär, joka oli ollut oikeutettu yksityistä omaisuuttaan toiselle hankilalle myymään, kuollessaan omistanut samoista tiloista mitään osaa, on Kihlakunnanoi632
keus hyljännyt jutussa ajetun kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Juva ja Maria Fredriika Tuomaantytär olivat vetoamalla saattanut jutun, on 24 päivänä Maaliskuuta 1911 antanut siihen tuomion, ja koska, kuten Kihlakunnanoikeus oli lausunut, lain voiman saanut päätös oli olemassa siitä, ettei Maria Fredriika Tuomaantyttärelle perintöoikeuden nojalla Tuomas Pihlavan vanhemman ja Kaarle Tuomaanpojan jälkeen ollut tuleva mitään osaa Ordenojan ja JuhoOjan tiloista sekä Tuomas Pihlava vanhempi ynnä Elisabeth Kulriika Simontytär edellämainitussa kauppavälikirjassa 23 päivältä Maaliskuuta 1864 olivat määränneet ttä Vilhelm Tuomaanpoika oli saapa sanotut tilat taikka neljäkymmentätuhatta markkaa ja Elisabeth Fredriika Simontytär sittemmin oli tämän määräyksen mukaisesti 2 päivänä Huhtikuuta 1874 luovuttanut samat tilat ja siis myöskin yksityisesti niistä omistamansa osuudet omistusoikeudella Vilhelm Tuomaanpojalle, sen tähden ja kun Juvan aviopuolisoiden oli vastaanottamalla Maria Fredriika Tuomaantyttärelle mainitun kauppavälikirjan mukaan annettavat neljäkymmentätuhatta markkaa, katsottava hyväksineen vanhemman Tuomas Pihlavan ja Elisabeth Fredriika Simontyttären siinä tekemän omaisuutensa osetuksen, Hovioikeus on jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut Hovioikeuden tuomioen ovat Juho Juva ja Maria Fredriika Tuomaantytär anoneet muutosta perustelmalla, johon Vihtori Evald Sauksonen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Juho Juva ja Maria Fredriika Tuomaantytär ole esiintuoneet syytä 633
muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Juva ja Maria Fredriika Tuomaantytär yhteisesti suorittamaan Sihtori Evald Svalsoselle hänellä täällä jutun vuoksi olluden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Edsarillinen Suomen SenaattiEino Saarikoski. Matter Andersin. R. Amberg. K. R. Helanen Uno Strömstén. Marraskuun 21 päivänä 1913 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, josja Talollinen David Juho Hultunen, Kuopion pitäjän Kehvon kylästä on hakijana ja Talollinen David Kröger, Kuopion kaunungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21 päivänä Marraskuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot; Haastatstuansa David Krogerin Kuopion pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeuteen on David Juho Huttunen siellä lausunut, että David Kröger 17 päivänä Tammikuuta 1907 tehdyllä kauppakirjalla oli David Juho Huttuselle myynyt omistaman ja osan verotalosta No 4. Kehvon kylässä kaikkine siihen kuuluvine etuineen, mutta että David Kröger sen jälkeen oli ilman David Juho Huttusen Läsnä 1S. - A. L. J. P. - Å. R. 634 No 1568. Pag. 161. R. D. 1910.
lupaa poisvienyt tilalla olevan pirtin pöydän ja lavetsan vaikka nämät kiinteimistöön lain mukaan kuuluvina olivat julkoutuneet asianosaisten väliseen tilankauppaan; ja on David Juho Huttunen sen vuoksi vaatinut David Krögeriä velvoitettavaksi Huttuselle takaisin antamaan sanotun pöydän sekä 8 markalla palkitsemaan lavetsan arvon, minkä ohessa David Juho Huttunen on anonut kor vausta oikeudenkäyntikuluistaan David Krögerin vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus 4 päivänä Helmikuuta 1909. julistamallaan päätöksellä rätkaissut asian; ja koskei puheenaolevia pöytää ja lavitsaa voitu pitää kiinteimistöön kuuluvina eikä sellaisina sulkeutuneen edellämainittuun tilankaupraan, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt David Juho Huttusen jutussa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi David Juho Huttunen oli vetoamalla saattanut jutun, on 21 päivänä Huhtikuuta 1910 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut David Juho Huttusen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan David Krögerille hänellä vastuupuhevaltan ja Hovioikeudessa valvossaan olleet kulungit. Hovioikeuden tuomion on David Juho Huttunen anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei David Juho Huttunen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset näi"Lattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Lantin Saarinen Asper Luksiala. Sentin Saarinen Asper Luksiala. Johannes Pesonen. A. L. K. Lillis. Wäll. G. E. Winter 633
Marraskuun 21. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Wiipurin Hovioikeudesta tulteessa saatavaa koskevassa ja tussa, jossa ovat Ristiinan pitäjästä kotoisin oleva Kauppias Gustaf Wilhelm Karhu hakijana ja Valkealan pitäjän Kouvolan kylässä asuvien, nyttemmin kuolleen Liikemiehen Emil Gustaf Eleniuksen leski Anna Marga - retha Elenius, omasta puolestaan ja alaikäisten lastonsa Marget Augusta Maria ja Elna Gertrud Elemiuksen holhoojana, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21. päivänä Marraskuuta 1913. Steisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää seuraavaa: Gustaf Wilhelm Karhu on Emil Gustaf Eleniukselle toimituttamansa haasteen nojalla Valkealan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että asianosaiset, jotka vuoLäsnä: S. S. A. L. - G. P. - R. Pe/A. D. 636 No 1574. Pag. 115. R.D. 171.
desta 1898. alkaen olivat avonaisessa yhtiössä harjoittaneet kauppaliikettä Ristiinan pitäjässä, toiminimenä, Löydyn Höyrysaha Karhu & Elenius "aina" 1902. vuoden syksyyn asti, jolloin he olivat luovuttaneet liikkeensä 79533 markan hinnasta Löydyn Höyrysaha osa- keyhtiölle, olivat 7. päivänä Huhtikuuta 1907. tehneet keskenään välinselvityksen sanotun avonaisen yhtiön asioista; että Gustaf Wilhelm Karhunriidatorn saaminen Emil Gustaf Elenius selta tuon välinselvityksen mukaan oli, liikkeestä saatu hioita lukuun otet tuna, tehnyt 25416. markkaa 46. penniä, kun Emil Gustaf Eleniuksen välinselvi tyksessä riitaiseksi jäänyt, 18. päiväksi Heinäkuuta 1903. Kahanomistajan Daniel Cajanderin tunnusteena merkitty saaminen 5000 markkaa, oli Karhun saamisesta vähennetty, edellyttäen että Elenius voisi toteennäyttää suoritta neensa tämän rahamäärän yhtei seksi hyödyksi, ja että välinselvi tyksessä olivat jääneet riitaisiksi seuraavat Gustaf Wilhelm Karhun asianosaisten yhtiön puolesta maksamikseen väittämät ja tilikirjaan 31 päiväksi Joulukuuta 1904. merkityt erät, nimittäin: väärin velottu sahan tilille 25/1 1898 1900 markkaa ja " D. Cajanderin tamente fr 17/7 os. 5000 markkaa eli siis yhteensä 15000 markkaa; sekä että Kihlakunnanoikeus on Gustaf Wilhelm Karhun vaatimuksesta 10. päivänä Huhtikuuta 1907. julistamallaan päätöksellä velvoittanut Emil Gustaf Eliriukseen suorittamaan Gustaf Pithelm Korhulle edellämainitut 2546 markkaa 46. penniä korkoineen ja välipäätöksellä samana päivänä lyhännyt asian, mitä tuli mainitussa rilinselvityksessä riitaisiksi jääneisiin esiin, käräjäkunnan seuraaviin varsinaisiin syyskäräjiin. Sanotuissa käräjissä on Gustaf Wilhelm Karhu, ilmoittaen kerrotun 15000 markan saamisensa asianosaisten yhtiöltä johtuneen siitä, että yhtiön silloinen kirjanpetäjä oli 28. päivänä Tammikuuta 1898. yhtiön kirjoihin merkinnyt 1033 mark537