Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
mål den ej för honom upplästs, samt påstående icke ens gjorts om all den åt Planting lämnade afskriften af stämningen icke vore med hufvudskriften likalydande, förkastat Kronolänsman nen Plantings ifrågavarande invänd ning samt ålagt Planting all råda i svaromål i hufvudsaken, om han ville begagna sig af slik förmånI afseende å hufvudsakligt genmäle rar Kronolänsmannen Planting därå anfört att den öfverenskommelse, hvarpå han grundade sitt anspråk på den uti Plantings omförmälda redovisning ingående porten å 1000 mark, ingätts mellan honom och Helena Reinutan några vittnen samt att Planting, då Helena Rein aflidit, ej vore i vill fälle att föreställa bevisning om öfnenskommen; men hur Planting mellertid påpekat, det Helena Reinunder de nio eller tio månader hon lefvat efter det hon emottagit namn da redovisning icke klandrat den samma; och jämte det Kronolänsman nen Planting motsatt sig alla å lag ej grundade anspråk, har han vid hållit sin tidigare gjorda anmärk ning emot den af makarne Mårtens för Vicehäradshöfdingen Alfthan utfärdade fullmakten och förty ansett att i denna rättegång någon lagenlig talan för bemälda makar ej utforts. Häradsrätten, hvarest parterne om sesides anhållit om rättegångskostnads ersättning, har medels jämväl den 20. September 1907 afkunnadt slutligt ut slag utlåtit sig i saken; och jämte det Häradsrätten ansett att makarne Mar tens på grund af de utaf dem utfördade och af deras ombud Vicehärads höfdingen Julius Emerik Jansson vid sammanträdet den 20 September 1907 företedda fullmakterna blifvit behöri gen företrädda i målet och lagligen utfört sin talan, samt Kronolänsmannen Plantings invändning att makarne Lovios och Mårtens kraf vore sentida väckt af Häradsrätten förkastats, enär Planting inom vält och år efter det han gjort redo och räkning erhållit stämning i saken, 183
har Häradsrätten, enär Kronolänsmannen Planting icke lagligen styrkt sin rätt till ifrågavarande ettusen mark, ålagt Planting att, enligt den af honom afgifna redovisningen, hvars gälds af Häradsrätten förklarats vara så rättadt, att sagda port å ettusen mark skulle utgå från kreditaidan till makarne Sorio och Mårtens, i de ras egenskap af Helena Reins rättsinnehafvare, emot kvitto utbetala ettusen mark med fem procents årlig ränta. därå, räknadt från den 19 Maj 1906 tills full likvid följde; och som Krono länsmannen Planting såsom ombud uppburit Helena Rein tillkommande, forenamnda tvåtusen mark, men hed skat att afgifva redovisning för det ta ombudsmannaskap, har Krono länsmannen Planting, som den 14 November 1904 af Häradsrätten ålagts att afgifva ifrågakomna redovis ning, dömts skyldig att åt makar ne Socio och Mårtens, i deras ofvan sagda egenskap, gälda fem procents ränta å nämnda tvåtusen mark från den 14 November 1904 till den 30 Maj 1905, då redovisningen af Flån ling aflämnats; hvarulöfver Krono länsmannen Planting ålagts att med tvåhundra femtio mark godtgö ra makarne Tovio och Mårtens för deras umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning parterne å ömse sidor i väderag dra git målet, har medels dom den 20. Maj 1910 utlåtit sig däri och allden stund den af Vicehäradshöfdingen Afthan till stöd för sin befogenhet att föra makarne Martens talan till Häradsrätten ingifna fullmakten varit bestyrkt af tvenne personer samt Kronolänsmannen Planting icke visat, att de personer, hvilka bevittnat densamma, varit jäfviga att i förevarande mål vittna; fördenskull har Hofrätten ansett Häradsrätten icke hapa bortpå sätt, som skett, föriågra Vicehäradshöfdingen. Alfthan att uti målet föra makarne Mårtens talan, hvar för det förra af Häradsrättens in randningsutslag af den 12 Juni 1906 184
i nyss antydda del af Hofrätten upphafts och undanröjts, hvaremot samma utslag, såvidt det Planting emetgått äfvensom öfriga ofvanbeskrifna invänd ningsutslag och beslukt af den 20 September 1907, enär skäl till rättelse i de samma af parterne ej förebragts, af Hofrätten gillats. Vidkommande sedan Häradsrättens slutliga utslag i målet har Hofrätten i anledning af må karne Sovios och Mårtens ändrings ansökning, med ändring af utslaget därutinnan, ålagt Kronolänsmannen Planting att till makarne Tevio och Mårtens i ersättning för deras umgälder i saken utbetala det af dem under målets behandling vid Häradsrätten äskade beloppet trehundra mark, hvaremot och enär Kronolänsmannen Planting icke anfört skäl till ändring i sagda utslag, vid detsamma i öfrigt skulle beroOlli Hofrättens dom har Kronolänsmannen Planting anhållit om ändring medels hit ingifven deduktion, hvars dubbelt efter den för målets fullföljande utsätta dagen uttagits af makarne Tovio, som därå hit inlämnat en skrift Kejsarliga Senaten har tagit må let i öfvervägande; och jämte det Kejjerliga Senalen icke färler något af seende vid den å makarne Törios vägnar hit ingifna skriften, enär måkarne Tevio icke å utsatt tid infun rit sig här för all bevaka sin talan, finner Kejserliga Senaten Kronolänsmannen Planting icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva, med Kronolänsmannen Planting lämnad rätt att, i fall af fog, särskildt utföra talan om utbekommande af arvode för frågavarande ombudsmannaskap. Petalle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. Johannes Pesonen Walter Andersin. Johannes Pesonen A. J. Ollisuvaen genom föraste SS 32 E. Thesleff 185
Maaliskuun 19 päivänä 1913. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullassa paloavan suorittamista koskevassa jatussa, jossa Helsingin kaupungissa ollun toiminimen Salon Venevistämön ja sen omistajan Hilda Salon konkurssipesän toimitsejämies Varatuomari Olavi Rasinen on hakijana sekä Sakuutusyhtiö Salomundra, samasta kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 19 päivänä Maaliskuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niista saanut tietää seuraavaa: Helsingin kaupungin Raastuvan oikeudessa on Varatuomari Rasinen lausunut, että toiminimi Salon Kenevistamo oli vakuutuskirjalla 11 päivältä Toukokuuta 1909 Salomandra yhtiössä yhden vuoden ajaksi sanotusta päivästä lukien palova hingon varalta vakuuttanut toiniininen kartanoasimalla No 6.78. Sasaa: S.S. V. B. 86 No 380. Pag. 162 R.D. 1911.
korttelissa Helsingin kaupungin kuudennessa kaupunginosassa omistamän puisen venevastamorakennuksen 4500 markasta, siinä ollut konut 6000 markasta sekä raakaainut ja tekeillä ollut teokset 500 markasta, sekä että puheenalainen rakennus konoineen ja valmistettavinä olleine teoksinen oli yöllä vasten 17 päivää mainittua Toukokuuta tapatumaisesti palanut; mutta kun yhtiö, jonka olisi 27 päivänä samaa kuuta palopaikalla toimitetun arvioimisen mukaan tullut suorittaa toiminimelle palovahingon korvausta venevistamdraken nuksesta 3818 markkaa 57 penniä, koneista 4515 markkaa 78 penniä ja tekeillä olleista teoksista 256 markkaa 70 penniä, oli siitä kieltäytynyt, on Varatuomari Rasinen vaatinut Vakuutusyhtiötä Salomandraa velvoitettavaksi maksamaan Räriselle hänen sanotussa toimissaan äsken luetellut korvausmäärät korkoineen. Sakuutusyhtiön Salomonhan vastusteltua kannetta, on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 15 päivänä Maaliskuuta 1910 julistamassaan päätöksessä katsonut Varatuomarin Rasisen tosin selvittänen, että nyt konkursitilassa olevan toiminimen Salon Venevästämän puheenaoleva rakennus sekä siinä ollut konut ja raaka-ainut ynnä valmistettavänä ollut teokset olivat yllämainitulla vakuutuskirjalla 11 päivältä Toukokuuta 1909 Vakuutusyhtiössä Sulamandrassa palovahingon varalta vakuutetut vuodeksi, sekä että venevistamorakennus ynnä muuomaisuus oli yöllä vasten 17 päivaa samaa kuuta palanut, josta palovahingosta Salomandra yhtion vastattavaksi oli vakuutuskirjan ja 27 päivänä sanottua Toukokuuta toimitetun arvion mukaan joutunut tehdasrakunnuksesta kolmetuhatta kahdeksansataa kahdek187
santoista markkaa viisikymmentäseitsemän penniä, konaista neljätuhatta viisisataa kahdeksantoista markkaa seitsemänkymmentäkahdeksan penniä sekä tekällä ollaista teoksista kaksisataa viisikymmentäkuusi markkaa seitsemänkymmentä penniä; mutta kun Salamandra yhtion puolesta oli toteen saatettu, että vakuutuksenottajan Salon Vinevästämän omistaja Hilda Salo sekä hänen miehensä viistämin hoitaja Tehtailija Matti Salo eivät ollut täyttäneet vakuutuskirjan neljännessä kohdassa vakuutuksen voimassa pysymisen ehtona olevaa määräystä, että lastajatteet puunjalostus-työhuoneista joka päivä oli vietävä pois tehtaasta vaan päivastoin venevastamossa kertyneet lastut oli säilytetty tehtaan lattiin alla; senvuoksi ja kun kerrottu vakuutusehtojen rikkominen oli sitä laatua että Salomondra yhtiö sen takia oli katsottava vapautumaksi palovahingon korvauksen maksamisesta, Raastuvanoikeus on hyljännyt kanteen ja velvoittanut Varatuomarin Rasisen mainitussa toimessaan kahdellasadalla markalla korvaamaan Salomandra yhtiön oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomari Kasinen oli vetoomalla saattanut jutun on 12 päivänä Huhtikuuta 1911 antamallaan tuomiola jättänyt asian Kaastuvanoikeuden päätöksen varaan, velvoittaen samalla Varatuomarin Rasisen toimetsijamiehenä suorittamaan Vakuuttryhtiölle Salomoniralle poivaukseksi sillä Hovioikeudessa ollaista kulaista viisikymmentä markkaa Hovioikeuden tuomioon on Tarutuomari Rasinen anonut muutosta perustelmalla, johon Vakuutusyhtiön Salomonhan puolesta on vastattu. "Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Taratuomari Karinen ole esiintuonut syyta muuttaa Hovioikeuden tuomiotajoka siis jää pysyväksi; ja vel188
voitetaan Varatuomari Rasinen konkurssipesän varoista suorittamaan Vakuutusyhtiölle Salamandralle sillä täällä jutun vuoksi olliden kalujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: kuten Saarinen Alfred Kiuksiala. kuten Saarinen Alfred Kiuksiala. Johannes Pesonen mig Larasto SS 3 man Dahlbeck 1 Maaliskuun 27. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa konkurssijutussa, jossa Tampereen kaupungissa asuva Nahkakauppias Johan Tuupanen Kenkätehtailijan Frans Wilhelm Boströmin konkurssipesän velkojana on hakijana sekä Asianajotoimisto Summerus i Björksten, sanotusta kaupungista, saapuville tulleena, ja Frans Wilhelm Boström ja hänen muut saamamiehensä, poisjääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosas tossa 27 päivänä Maaliskuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Salvontapäivänä 18. päivånä Joulukuuta 1911. Frans Wilhelm Boströmin Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa vireillä olleessa konkurssissa on, paitsi Asianajotoimistoa Summerussa Sjörksteniä, muitten muassa Johan Tuupanen valvonut Frans WilLäsnä: St - A. B A- R. H - Rit189 401. Säg: 20. R. 21/12. 1912
helm Boströmin ja hänen vaimonsa tina Lydia Böströmin 29 päivänä Elokuuta 1911. haltijalle asettaman velkakirjan nojalla teoslainaa 10,500. markkaa 6. prosentin vuotuisine korkoineen velkakirjan antopäivästä se kä vaatinut että tämä saatava jonka vakuudeksi Tampereen Maistraatti oli 30. päivänä mainittua Elokuuta vahvistanut kiinnityksen talossa ja tontilla No 22. Tampereen kaupungin 16. osassa olevaan, Frans Wilhelm ja Aina Lydia Boströmin omistamaan kenkätehtaaseen kuuluvien koneisiin, kalustoon, raaka-aineisiin sekä valmeisiin ja puolivalmisiin tuotteisiin, tuomittaisiin etuoikeudella maksettavaksi kiinnitetystä omaisuudesta Sittenkun Asianajotoimisto Summe rus i Björksten oli Johan Tuupasen valvennan johdosta muistuttanut, ettei Frans Wilhelm Boströmin kirjanpito osottanut hänen olevan velkaa Johan Tuupasen valvomaa määrää ja vastustanut etuoikeuden myöntämistä Tuupasen saatavalle koska Boströmin konkurssi oli alkanut 11. päivänä Syyskuuta 1911. eli siis ennenkuin kolmekymmentä päivää oli kulunut mainitun kiinnityksen vahvistamisesta, on Johan Tuupanen, esittäen erään P. Wikkolmin 22. päivänä Elokuuta 1911. antaman kuitin, jonka mukaan Johan Tuupanen oli Frans Wilhelm Boströmin lakausmiehenä hänen kenkätehtaansa Akselijohdoista, korjauksista ja montteerauksista viimemainittuna päivänä Wikholmille suorittanut 2099 markkaa, kuin myös Johan Tuupasen 1911. vuo den Toukokuun 1. päivänä, Kesäkuun 19. päivänä, Heinäkuun 3. ja 15. paivä, nä ynnä Elokuun 2. ja 10. päivänä asittamat ja Frans Wilhelm Boströmin hyväksynät seitsemän vekseliä yhteensä 8,401. markasta 85. pennista, väittänyt että näitten kuitin ja vukselien sisällykset, jotka Johan Tuupasen laskun mukan yhteensä elivät 10,500. markkaa, olivat yhdiste tyt valvotun velkakirjan määräksi. 190
Raastuvanoikeus on 4. päivänä Maaliskuuta 1912. konkurssissa julistamallaan tuomiolla, hyljäten Johan Tuupasen valvomnasta tehdyn muistutuksen, määrännyt konkurssi pesän varoista maksettavaksi Johan Tuupaselle puheena olevan teostaina velkakirjan sisällyksen kymmenen tuhatta viisisataa markkaa kuuden prosentin korkoineen velkakirjan antopäivästä etuoikeudella ennen muita sen vakuudeksi 30. päivänä Elokuuta 1911. vahvistetun teoslainakiinnityksen nojalla ylempänä mainitussa kenkälehtaassa olevista koneista, kalustosta, raaka aineista sekä valmiista ja puolivalmiista luetteista Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Asianajotoimisto Sunmerus i Björksten oli vetoamalla saattanut jutun, on 12. päivänä Heinäkuuta 1912. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raas tuvanoikeuden tuomion vardan muuten paitsi että, koska kysymyksessä olevaan velkakirjaan sisällyi Johan Turparen Frans Wilhelm Boströmin puolesta T. Wikholmille yllä kosketellun kuitin mukaan suorittama erä ja Frans Wilhelm Boströmin Johan Tuupaselle hyväksymäin, edellä lueteltujen vekselien määrät, joten yllä mainitun koslaina kiinnityksen myöntämisen ei voitu katsoa tapahtuneen silloin kuin Tuupasen puheenalainen saatava syntyi eikä muutenkaan oltu näytetty sellaista myönnytystä silloin annetuksi ja Frans Wilhelm Boströmin konkurssi oli alkunut kolmenkymmenen päivän kuluessa kysymyksessä olevan kiinnityksen vahvistamisesta, Hovioikeus on, nojautuen 9. päivänä Marraskuuta 1868 annetun Konkurssisäännön 46 SS:n h kohtaan, niin kuin se oli asetuksessa 3. päivältä Joulukuuta 1805., sekä 2. päivänä Huhtikuuta 1870. annetun Hallisäännön 5. art. 5. SS:ään, julistanut puheena olevan kiinnityksen niin pääomaan kuin korkoon nähden mitättömäksi ja hyljännyt Johan Tuurasen siihen perustaman etuoikeusvuu191
timuksen. Kuitenkaan ei Asianajotoimiston Summerus & Björkstenin täten saama muutos Raastuvanoikeuden tuomioon, mainitun konkurssisäännön 100. SS:n mukaan, ollut luettava hyväksi muille velkojille, jotka eivät olleet muutosta hakeneet. Hovioikeuden tuomioon on Johan Tuuhanen anonut muutosta perustelmalla, johon Asianajoloimisto Summerust Björkstén on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, siihen nähden mitä on säädettynä edellä mainitun konkursisäännön 46 SS:n eja h kohdissa, ettei Johan Tuupanen ole esiintuonut syytä muut taa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut ja jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Johan Tuupanen korvaamaan Asianajotoimistolle Summerus i Björkstenille sillä jutun vuoksi täällä olleet kulut kuudellakymmenellä markalla. Tätä kaikki asianomaiset nou192 dattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Kuten Saarinen Aro Luksiala. Kuten Saarinen Aro Luksiala. Kuten Saarinen Aro Luksiala. B. Anneberg. K. R. Helanen. B. Anneberg. K. F. B. Amberg. K. R. Helanen. B. Anneberg. K. F. K. Auer.
Maaliskuun 27 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, kalastusoikeutta koskevassa jutussa, jossa Kemin pitäjän Alapaakkolan kylän kunnan tilanomistajat ovat hakijoina sekä saman pitäjän muut tilanomistajat, Tervolan pitäjän tilanomistajat, Kemin ja Tervolan seurakuntien kirkkoneuvostot ynnä Vanhempi komisionimaanmittari Elis Adolf Blomberg tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 27 päivänä Maaliskuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Komisiönimaanmittari Blomberg oli 19 päivänä Joulukuuta 1905 lopettanut Oulun läänin Kuvernöörin antaman määräyksen johdosta toimittamansa kyläkuntien kalaLäsnä: W. A: fr. P. A. R. J. S. O. S. No 403. Pag. 63. R. D. 1910.
vesien piirirajojen käynnin Kemin pitäjässä, olivat Alapaakkolan kyläkuntalaiset Kuvernöörin luona valittaneet tuosta toimituksesta, vaatien siihen muun muassa sellaista muutosta, että Kemin pitäjän Kirkonkylän sekä Koroisten, Ilmolan, Hirmulan, Liedakkalan ja Lautiosaaren kylien tilan omistajien, Tervolan pitäjän tilanomistajien ynnä Kemin kappalaisen ja Tervolan kirkkoherran virkatalojen haltijain Alapaakkolan kyläkunnan piirirajojen sisällä Kemijoessa olevassa Taivalkoskessa harjoittama siiankalastus, joka sanotussa toimituksessa oli heille edelleen pidätetty, julistettaisiin Alapaakkolan kyläkuntalaisille veronpanon ja rannanomistusoikeuden perusteella yksinomaan kuuluvaksi; minkä jälkeen mainittu Kuvernööri oli päätöksellä 27 päivältä Tammikuuta 1906 mainitsemainsa lainpaikkain nojalla lykännyt asian Kihlakunnanoikeuden käsiteltäväksi. Tervolan pitäjän tilanomistajille ja näiden yllämainituille asiakumppaneille toimituttamansa haasteen nojalla ovat Alapaakkolan kyläkunta. laiset sittemmin Kemin, Simon ja Tervolan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa uudistanut mitä he aikaisemmin olivat Kuvernöörin luona vaatineet, huomauttaen vielä että kalavesien piirirajain käynti oli määrätty toimitettavaksi sitä varten että entiset yhteisoikeudet tulisivat osakasten kesken jaetuiksi. Jutussa kuulustettuina ovat Tervilan pitäjän tilanomistajat ja niiden asiakumpphänet vastustaneet kannetta Sittenkun Kuopion hiippakunnan Tuomiokapitulia sekä Kemin kaupun kia, eräitten Lautiosaaren kylän tilojen omistajana, oli jutussa kuultu on Kihlakunnanoikeus 8 päivänä Marraskuuta 1907 julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja koska kysymyksessä olevasta kalastusoikeudesta asianosaisten kesken ennen oli ollut riita ja Keisarillinen Senaatti 27 päivänä Marraskuu ta 1878 antamallaan tuomiolla oli rat194
kaissut tämän riidan hylkää mällä Alapaakkolan kyläkuntalaisten vaatimuksen muitten Kemin ja Tervolan pitäjäin tilanomistajien erottamisesta oikeudesta Taivalkosken sian kalastukseen, on Kihlakunnan oikeus hyljännyt Alapaakkolan kylä kuntalaisten jutussa ajaman kanteenHovioikeus, jonka tutkittavaksi Alapaakkolan kyläkuntalaiset olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 30. päivänä Joulukuuta 1909 siinä antamatlaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Alapaakkolan kylä kuntalaiset suorittamaan Tervolan pitäjän tilanomistajille ja heidän asiakumppaneilleen maksut, viisi toista markkaa kahdeksankymmentä penniä, näiden kappaleesta Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon ovat Alapaakkolan kyläkuntalaiset anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät AlaAsian Schauman paakkolan kyläkantalaiset ole esiin tuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Waler Andersin. Johannes Pesonen. Waler Andersin. Johannes Pesonen. A. V. Ollusavaara. juhin faraste 195
Maaliskuun 27. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa maansaannon moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Johan Gustaf Axel lan Puukka ja hänen vaimonsa Amanda trellan, Some ron pitäjän Pajulan kylästä, hakijoina sekä Maakauppias August Nikolai Kallio, Kulte lan kylästä, Torppari Juho Backman ja hänen vaimonsa Aliina Wilhelmiina Backman, Wanhalan kartanosta Someron pitäjää, ynnä sjömies Henric Kallio, Pajulan kylästä, vastaajina: Annettu Oikeus osastossa 27 päivänä Maaliskuuta 1913. Keisarillinen Ronaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Huhtikuun 4 päivänä 1868 vuolleen Talollisen Jaakko Fredrik trettanen Läsnä: K. A. J. B. Ä. k.S. 7027 No 404. Pag. 252. R. D. 1910.
jälkeen 14. päivänä Heinäkuuta 1870. toimitetussa perinnönjaossa oli hänen ja hänen leskensä Seralia Kustaantyttären omistama kiinteistö 2/3 Pajulan kylässä olevasta Tuukan verotalosta jaettu siten, että Seralia Kustaantytär siitä oli saanut 1/3 ja hänen lapsensa Johan Gustaf, Karl Wilhelm ja Ida Maria Avellan yhteisesti 2/3. Pittenkun Serafia Kustaantytär, mentyään uusiin naimisiin Karl Gustaf Malinpoika Puukan eli Kallion kanssa, oli kuollut 26. päivänä Maaliskuuta 1887, on 23. päivänä Toukokuuta 1888 toimitetussa jaossa, jossa sanottu kiinteistö kokonaisuudessaan on otettu jaon esineeksi, toimituskirjaan merkitty muun muassa: että Serafia Kustaantytär oli jälkeensä jättänyt lesken Karl Gustaf Malinpojan ja ja luetellut lapsen sa Karl Wilhelm Johan Gustaf ja Ida Maria Avellanen, kaikki täysi ikäisiä ja Ida Maria naimisissa Maakansmaan Juho Anton Heleniuksen kanssa, sekä jälkimäisestä avioliitostaan vielä alaikäiset laransa August Nikolai ja Werner Kallion, joista edellinen oli syntynyt 3 päivänä Joulukuuta 1871. ja jälkimäinen 21. päivänä Elokuuta 1882., ynnä Aliina Wilhelmiina Backmanin, joka oli syntynyt 29. päivänä Maaliskuuta 1874; että toimituksessa olivat läsnä paitsi muita, Karl Gustaf Matinpoika sekä, valvaaksensa August Nikolai ja VernerKallion ynnä Aliina Vilhelmiina Backmanin oikeutta, Talollisenpoika Juho suoto; että Serafia Kustaan tytär oli däessään testamentilla 17 päivänä Marraskuuta 1871. määrännyt, että hänen osansa Puukan talesta oli lankeava Karl Gustaf Malinpojalle ja heidän yhteisille lapsilleen tärän jaettavaksi; sekä että asianosaiset olivat ilmoittaneet suostuneensa siten, että Johan Gustaf  Avellan lunastaisi perän kiinteimistön 9000 markan hinnalla, että Ida Maria Helenius tulisi isänsä jälkeen perimään tasan täysiveljien 197
sä kanssa ja että Serafia Kustaantyttären talonosan hinta oli jaettava hänen lapsilleen hänen myöhemmästä avioliitostaan, jota vastoin Karl Gustaf Matinpoika saisi elinäjäksen eräitä torpantiluksia talon maalla ynnä muita etuja. Tämän nojalla on jaossa koko kiinteimistö 2/3. osaa Pruukan talosta jaettu Johan Gustaf luollanille 9000 markan hinnasta, josta taas on ositettu Karl Vilhelm trettanille, Johan Gustaf Avellanille ja Ida Maria Heleniukselle, kullekin 2000. markkaa sekä August Nikolai Kälholle, Werner Kalliolle ja Aliina Vilhelmina Backmanille jokaiselle 1000 markkaa. Mainitun jaon perusteella on Someron pitäjän ja Semenniemen kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus sittemmin kuuluttanut 2/3 Puukan talosta Johan Gustaf Avellanille ensimäisen kerran 2 päivänä Loka kuuta 1888. ja toisen kerran 12 päivänä Helmikuuta 1889, kuitenkin määräten ehdoksi lopullista lainhuutoa varten, että Johan Gustaf tvellanin tuli esiintuoda kuitti siitä, että hänen kanssaperillisensä olivat saaneet osansa talon lunastushinnasta Esillä olevassa jutussa ovat tugust Nikolai Kallio, Aliina Wilhelniina Backman ja tämän mies Juho Backman sekä Verner Kallio, Johan Gustaf ja Amanda Avellanille toimitetun haasteen nojalla, 26 päivänä Marraskuuta 1903. Kihlakunnanoikeus dessa lausuneet, että Juho Juote, joka kervolussa jakotilaisuudessa oli ollut valvomassa August Nikolai Kallion ja hänen sisarustensa oikeut ta, ei ollut ottut heidän holhoojansa taikka laillisesti määrätty uskottumiehensä eikä siis oikeutettu luovuttamaan heidän kiinteimistön muksiaan, varsinkaan kun ei oltu hankittu asianomaiselta tuomioistuimelta siihen lupaa; ja kun August Nikolai Kalliolle, Aliina Wilhelmiina Backmanille ja Werner Kalholle oli äitinsä Serafia Kustaantyttären jälkeen langennut vaimokir198