Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kunde godkänna den af Bjurström föranställade uppmätningen af ifrå gavarande tavamparti, vid hvilken Finnby icke närvarit, ansett Bjurströms ersättningsanspråk för briston i lvaranren vara för högt, samt att papperne den enligt kontraktet skulle levereras i jämägnagn å nämnda station, men att Kjurström, innan Gustaf Finn by kunnit verkställa inlästningen och öfverlämna varan åt Kjurström, själf omhändertagit papperveden och låtit ånyo afbärka densamma, hvadan och då Bjarström vid sådant förhållan de måste anses hafva godkänt varan det skick, hvari den då befunnit sig, samt Gustaf Finnby ej vore pliktig att ansvara för den kostnad, som Bjnerström efter emottagandet därå nedlagt, hälst Bjuretröm varit berättigad att, i händike papperveden ej varit af kontrakts enlig beskaffenhet, vägra emottaga den samma och af Finnby utkräfva den i kontraktet bestämda godtgördsen af 10. mark för hvarje bristande hubeksanna Gustaf Finnby helt och hållet metsagt Bjurströms anspråk på ersättning för pappervedens förnyade afbärkning och platshyran för sagda ved, lika som Finnby äfven leskidt porten å 28 mark för sortering af propsen, emedan denne ej förbundit sig att verkställa så dan vertning, hvarutom Gustaf Finnby anmärkt, att den beräknade räntan å skilnaden mellan delet - och kreditposter na icke heller kunde af Finnby godkännas, enär Bjuström desutomärkat ränta å räkningens hela säldelopp och sålunda kräst ränta på räuta. I anledning af svaromålet har Ryggmärtaren Bjernström, bestridande att det af honom emottagna tavarupartut varit större än Rjuntröm uppgifvit, för klarat, att Gustaf Finnby vid börrans villfället uttryckligen åtagit sig att låta ånyo aftrika papperveden, men att Bjuström sedermera, då Finnby ej fullgjort sistnämnda åtagande varit trungen att verkställa aflärkningen. Sedan Gustaf Finnby förnekat, det han skulle hafva förbundit sig att låta ånyo afbärka omordade papperneå 173
samt Finnby jämväl erinrat om godtgörelse för sina umgälder i rätte gången, har Häradsrätten medels den 27. April 1906. afkunnadt utslag funnit utredt vara, att Gustaf Finnby, som enligt förberörda kontrakt åtagit sig att åt Byggmästaren Bjnerström till den 1. April 1904 å Littois jännvägsstation levara etthundra metriska kuliksamma pappuved och enahanda belopp props för ett öfverenskommit pris af fyratioen mark fyratio penni för papperveden och fyratio mark för pröpin för hulrik sammen samt förbundit sig att för hvar je bristande fann till Bjerström betala tio mark, åt Byggmästaren Bjerström inom utsatt tid leversat sextiosju och en tiondedels famnar papper sved, för hvilka priset utgjorde tvåtusen sjuhun dra sjuttiosju mark nittiofyra penni, samt sextiofyra och fyratiosju etthundra deldels samnar props, metsvarande ett pris af tvåtusen femhundra sjuttioåtta mark åttio penni, eller för sammanlagdt fem fyra penni, hvarå Gustaf Finnby i för ellera mättning för borkningen, dock ej utskott uppburit femtusen mark; i anseende hvartill och då bristen i Gustaf Finnlys leverans sålunda utgjorde sex hundra åttiofyra mark trettio penni, Häradsrätten ålagt Gustaf Finnby att åt Byggmästaren Bjurström betala sagda summa efter afdrag af Finn bys tillgodohafvande, trehundra femtio sex mark sjuttiofyra penni, eller således trehundra tjugusju mark femtiosen penni och har Häradsrätten tillika annett det rat vara ådagalagdt, att Byggmästaren Bevström å Littois station emottagit och inlastat utom propsen äfven den leverera de papperveden samt sålunda på ett sätt godkänt hvaransen, men då därjumte utredt blifvit, att papperveden icke varit kontraktjenligt aftarkad och att Bjurström för ny larkning af veden haft kostrader, uppgående till ettusen etthundra nittiofem mark, rätteligen ettusen etthundra nittiofem mark trettio penni, samt Gudaf Finnby emellertid uppburit fullt pris len för sagda ved, har Häradsrätten funnit tusen trehundra femtio sex mark qvittio Borgmästaren Bjorsström vara berättigad tusen trehundra femtio sex mark qvittio Borgmästaren Bjorsström vara berättigad 474
högre belopp än för nen-laverens; och har Gustaf Finnby förty känts skyldig att i sådan ersättning af Bjurström utgifva sexhundra sjuttioen mark; åliggande det Gustaf Finnly sålunda att till Byggmästaren Bjerström utbetala inalles niohundra nittioåtta mark femtiosen penni med fem procents årlig ränta därå från lagsökningsdagen den 22 November 1904 tills full betalning sig de; hvarhos och jämte det Stjurströms öfriga i saken gjorda fordringspastan. den såsom olefogade underkänts, Gustaf Finnby ålagts att med tvåhundra mark godtgöra Byggmästaren Bjorskén dennes kostnader i målet. Hofrätten, under hvars pröfning såväl Byggmästaren Bjernström som Gustaf Finnby i vaderäg dragit målet, har medels dom den 7. April 1909. utlåtit sig och funnit Byggmästaren Bjnerström icke hafva anfört skäl till ändring i Häradsrättens utslag samt Gustaf Simobys ändringsansökan ej häller föranleda annan villebe i sagda utslag än att, enär Ryggmästaren Bjurström, som en ligt förberörda kontrakt af den 10. Oktober 1903. varit oförhindrad alt, i händelse ifrågakomna papperved icke varit af kontraktsenlig beskaffenhet, vägra att mottaga densamma, likväl omhänder tagit nämnda papper, och Byggmästaren Bjurstrom emot Gustaf Finn bys bestridande icke gittat styrka att denne skulle hafva förbundit sig att låta ånyo afbarka omordade papperad, Gustaf Finnby befriades från utgifvande af den Kjurström af Häradsrätten till dömda ersättningen för redens afbärk ning ånye sexhundra sjuttioen mark samt godtgördren för rättegångsungälderna tvåhundra mark; och åläge det Gustaf Finnby altså att till Ryggmästaren Kjurström gälda trehundra tjugutill mark femtiosex penni med fem proents årlig ränta därå från berörda 22 November 1904 till skeende full liqvid. Uti Hofrättens dom har Byggmästa ren Bjarström anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Gustaf Finnby i föreskrifven ordning bemätt. Kejserliga Senaten har tagit må473
let i öfvervägande och finner Bygg mästaren Bjuoström icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvannämnda dom, vid hvilken alltså kom mer att förblifva; och skyldigkännes Byggmästaren Bjerström att till Gustaf Finnby i ersättning för dennes härstädes i målet hafda kostnader utgifva sjuttio fem mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: santeri Saaninen Alkoi Käpy santeri Wäärinen Alkoi Kähy Walen Andersin. Johannes Pesonen Uno Ströms Lokakuun 28 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, välikirjan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Talolliset Kaarle Kapee ja Anselm Saarijärvi, edellinen Pohjankapeen ja jälkimäinen Keihäsjärven kylästä Kirun pitäjää, hakijoina sekä saman pitäjän Karjulan kylässä asuvan Liikemiehen Karl Henrik Sammaliston konkussipesän toimitsijamiehet Varatuomari Vilho Toivio, Tampereen kaupungista, ja Kauppias Juho Kirsi, viimeksi mainitusta kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 28 päivänä Lokakuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kurun ja Teiskon pitäjien käräErsnä: P. P. J. P.. - A. L. B.t. R. H. A. Dav. No 1496. No 1496. No 1496. Pag. 72. R. D. 1911.
jäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Varatuomari Soivio ja Juho Kirsi, ilmoittaen että Karl Henrik Sammalisto 23 päivänä Tammikuuta 1918 oli luoruttanut pesänsä velkojiensa tyydyttämiseksi, pesän uskottuina miehinä vaatinut että, koska 14 päivänä Marraskuuta 1907 tehdyllä, vaikka 15 päivälle senedellistä Toukokuuta väärin päivätyllä välikirjalla päätetty kauppa, jossa Karl Henrik Sammälistö muka oli myynyt omistaman sa Into - nimisen höyryläivan Kaarle Kapeelle ja Anselm Saarijärvelle kymmenentuhannen markan hinnasta, oli välikauppa, mainittu välikirja, jolla nähtävästi ole tarkoitettu ainoastaan hankkia Kaarle Kapeelle ja Anselm Saarijärvelle vakuus niiden rahojen takaisinsaamisesta, joita he mahdollisesti joutuivat maksamaan Karl Henrik Sammalis tolle asettamistansa vekseleistä, julistettaisiin mitättömäksi sekä Into-laiva kuuluvaksi Karl Henrik Sammaliston konkurssipesään. Kanteesta kuultuina ovat Kaarle Kapee ja Anselm Saarijärvi vastaneet että Karl Henrik Sammalisto oli ostanut Into- lainan syksyllä 1906 yhdeksäntuhannen markan kauppahinnasta ja jättänyt lainan panteksi Kaarle Kapeelle olemaan vakuutena niistä kahdeksastatuhannesta markasta, joista tämä 15 päivänä Marraskuuta 1906 oli asettanut Karl Henrik Sammalistolle vekselin ja jotka oli käytetty sanotun kauppahinnan suoritukseen; sekä että Karl Henrik Sammalisto, kun hänellä mainitun vekselin tultua maksäpäivänä 15 päivanä Toukokuuta 1907 uudistetuksi, ei ollut uudistetun vekselin joutuessa maksettavaksi ollut rahoja sen lunastamiseen ja heissä oli syntynyt epäityksiä pantiksipanen pätevyydestä, oli 14 päivänä Marraskuuta 1907 myynyt Into-lairan Kaarle Kapeelle ja Anselm Saarijärvelle täydellä omistusoikeudella kymmenentuhannen markan hinnasta, joka kauppakirjaan 477
oli kuitattu maksetuksi ja oli suoritettu siten että Kaarle Kapee ja Anselm Saarijana ottivat vastataksensa Kapeen sanottuna 14 päivänä Marraskuuta asettamain ja avoimesti siirtämäin, Sammaliston tunnustamain sekä Saarijärven pankille siirtamäin kahden vekselin lunastamisesta, jotka olivat langenneet maksettaviksi, tänen tuhannen viidensadan markan, 14 päivänä Helmikuuta 1908 ja toinen kuudentuhannen viidensadan markan. 14 päivänä senjälkeistä Toukokuuta ja jotka vekselit Kaarle Kapee ja Anselm Saarijärvi olivat 11 päivänä Helmikuuta 1908 lunastaneet yhteensä kahdeksallatuhannella markalla, kuin myös siten että Anselm Saarijärvi, joka oli ollut asettajana Karl Henrik Sammaliston tunnustamassa, 27 päivänä Marraskuuta 1907. maksettavaksi langenneessa tuhannen viidensadan markan vekselissä, oli sitoutunut tuhannella markalla että maan osaa sen lunastamiseen ja sittemmin oli, Sammaliston suoritettua vekselin maksupäivänä sen sisällöstä viisisataa markkaa, jäännökses. tä tuhannesta markasta asettanut uuden, Sammaliston hyväksymän vekselin, jonka Anselm Saarijärvi asiamiehensä Mylläri J. Emil Nojosen kautta oli lunastanut 4 päivänä Helmikuuta 1908, ja vielä siten että Kaarle Kape ja Anselm Saarijärvi olivat kauppahinnan lopun tuhannen markan suorittamiseksi kuitanneet heillä Karl. Henrik Sammalistolta olleen, tuhatta markkaa suuremman saatavansa. Näin ollen ja kun 14 päivänä Marraskuuta 1907 päätetty lainan kauppa oli todellinen sekä tehty enemmän kuin kolmekymmentä päivää ennen Karl Henrik Sammaliston konkurssin alkua, ovat Kaarle Kapa ja Anselm Saarijärvi, ilmoittaen puheenalaisen kauppakirjan päivätyksi 15 päivälle Toukokuuta 1907 siitä syystä, että edellämainittu kahdeksäntuhannen markan vekseli, joka pääasiallisesti oli oikeuttanut sanotun kaupan, oli silloin langennut 478
maksettavaksi, anoneet kannetta hyljättäväksi ja korvausta oikeudenkäyntikustannuksistansa Vastineen johdosta ovat Varatuomari Soivio ja Juho Kirsi huomautta. neet, ettei Kaarle Kapeen ja Anselm Saarijärven mainitsemia vekselietä voitupitää Into-laivan kauppahinnan maksiinä, koska Kapee ja Saarijärvi eivät olleet niitä tunnustaneet, vaan sen oli Karl Henrik Sammalisto itse tehnyt sekä kieltäneet, että Kaarle Kapee ja Anselm Saarijärvi olisivat edessitoutuneet maksamaan sanottuja vekseliitä, vaikka he, Karl Henrik Sammaliston konkurssin räliin tultua, olivat asettajina olleet pakotetut ne sittemmin lunastamaan. Kaarle Kapeen ja Anselm Saarijärven nimitettyä jutussa todistamaan Talollisen Juho Kosken, ovat Varatuomari Soivio ja Juho Kirsi ilmoittaneet, että Koski oli Karl Henrik Sammaliston konkussipesän saamamiehenä esteellenen; minkä jälkeen. ja Kosken myönnettyä, että hänellä oli konkurssipesästä saatavana maksamatonta maanvuokraa, jota hän ei kumminkäan, toivoen että vuokra muutenkin maksettiin lankeemispäivänä, aikonut valvoa konkurssissa, Kihlakunnanoikeus on 25 päivänä Toukokuuta 1908 antanut estemuistutuksesta lausuntonsa; ja koska Juho Koskella oli Sammaliston konkussipesästä saatavana maanvuokraa ja Koskella niin muodoin oli odotettarissa hyötyä tai vahinkoa. jutun päättymisestä, on Kihlakunnanoikeus katsonut hänet esteellisek si valalla siinä todistamaan. Kihlakunnanoikeus on sitten samana päivänä julistamallaan lopullisella päätöksellä ratkaissut asian ja mainitsemillaan syillä julistanut riidanalaisen kaupan peräytyväksi ja siinä myydyn omaisuuden Sammaliston konkurssipesään heti luovutettavaksi sitä vastaan, että konkurssipesä maksoi Kaarle Kapeelle ja Anselm Saarijärvelle, jotka eivät olleet näyt179
täneet suorittaneensa laivan kauppahinnasta enempää kuin 14 päivälle Marraskuuta 1907 päivätyn kahden vukselen sisällön kahdeksantuhatta markkaa, tämän rahamäärän korkoineen viisi sadalta vuodessa, lukien äskensanotusta päivästä kunnes täysi suoritus tapahtui; mutta asian laatuun nähden hyljättiin Kaarle Kapeen ja Anselm Saarijärven vaatimus oikeudenkäyn tikustannusten korvaamisesta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Varatuomari Soivio ja Juho Rirsi että Kaarle Kapee ja Anselm Saarijärvi olivat vetoamalla saattanut jutun, Kapee ja Saarijärvi samalla anoen myöskin edelläkerrotun väitepäätöksen oikaisemista, on 17 päivänä Tammikuuta 1911 antamallaan tuomiella, hyväksyen mainitun väitepäätöksen, katsonut niin hyvin Karl Henrik Sammaliston sekä Kaarle Kapeen ja Anselm Saarijärven kesken 14 päivänä Marraskuuta 1907 Anto-laivasta tehdyn välikirjan sisällöstä kuin ilmaantuneista asianhaaroista selviävän välikirjalla pääsiallisesti tarkoitetun turvata Kapeelle ja Saarijärvelle, heillä aikaisemmin Sammaliston puolesta antaniensa sitoumusten perusteella tältä olleet saatavat, mutta ei Into-laivan myymistä Kapeelle ja Saarijärvelle, minkätähden Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on lausunut ettei kysymyksessä oleva välikirja käsittänyt laillista kauppaa sekä etteivät Kaarle Kapee ja Anselm Saarijärvi niinmuodoin olleet son perusteella saanut omistusoikeutta mainittuun lainaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Kaarle Kapee ja Anselm Saarijärvi ano neet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Varatuomari Soirio ja Juho Rirsi ovat vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja patsoo, etteivät Kaarle Kapee ja Anselm Saa180
rijärvi ole esiintuoneet syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kaarle Köpa ja Anselm Saarijärvi yhteisesti suorittamaan Varatuomari Soiviolle ja Juho Kirrelle, heillä täällä jutussa olleiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: fullkomme Adams Seltonen. Alfred Luksiala. B Amberg Alfred Luksiala. B Anneberg K. R. Helanen. Akon Dahlmela Lokakuun 28 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa konkurssjutussa, jossa Lahden kaupungista kotoisin oleva Ylioppilas Lennart Mittler, sanotussa kaupungissa asuneen Kerutavarakauppiaan Irene Wikströmin kon kurssipesän velkojana on hakijana sekä Ratanestarinvaimo Jenny Vistala, samasta kaupungista, saapuville tulleena, mutta Irene Vikström ja hänen muut saamaniehensä tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 28 päivänä Lokakuuta Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Sittenkuin Irene Vikström Lahden kaupungin. Raastuvanoikeuteen jättämässään hakemuksessa oli ano läsnä: P. Gut. J. P. - A. L. B. t. R. H. F. Pros 1911. 48 No 1498. 48 No 1498 Pag. 276. R. D. 1911.
nut saada luovuttaa omaisuutensa saamamiestensä tyydyttämiseksi sekä Raastuvanoikeus päättänyt kutsua Irene Wikströmin saamamiehet 12 päivänä Joulukuuta 1910 ennen kello 12 päivällä saamisiaan konkurssissa valvomaan, niin ovat mainitussa tilaisuudessa saamisia resässä ilmoittaneet ja valvoneet miesden muassa Ylioppilas Mittler erinäisiä eriä ja Jenny Virtala 6 päivänä Syyskuuta 1909 Irene Wikströmille myymänsä korutavaraliikkeen maksamattoman kauppahinnan jäännöstä Raastuvanoikeuden 29 päivänä Syyskuuta 1910 julistaman päätöksen mukaan 2646 markkaa 57 penniä viiden prosentin vuotuisella korolla 21 päivästä Syyskuuta 1910 lukien sekä tuomittuja oikeuden käyntikuluja 40 markkaa. Sittemmin 16 päivänä Tammikuuta 1911 konkurssissa toimitetussa ensimäisessä esiinhuudessa on Ylioppilas Mittler Jenny Wirtalan valvontaa vastustanut, väittäen sitä mitättömäksi, koskei Jenny Wirtala, miehensä Ratanestari Vihtori Emil Virtalan edusmiehyyden alaisena, ollut ollut pätevä saamista konkurssissa omassa nimessään valvomaan. Fanny Wirtalan väitettyä, että kysymyksessä oleva saaminen eli johtunut Jenny Kirtalan omassa nimessään harjoittamasta kauppaliikkeesta sekä että Wirtalan aviopuolisoiden välisen, 17 päivänä Heinäkuuta 1909 laaditun avioehtokirjan mukaan Vihtori Emil Pirtalalla ei edes ollut naimaosaa kysymyksessä ole vaan saamiseen, mitkä ilmoitukset Vihtori Emil Wirtala konkurssissa tapahtuneessa toisessa esiinhuudessa on vahvistanut oikeiksi, on Raastuvanoikeus 27 päivänä Maaliskuuta 1911 julistamallaan konkussituomiolla siinä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Jenny Wirtalan valron taa vastaan tehdyn muistutuksen sekä tuominut konkussipesän varoista Jenny Wirtalalle maksettavaksi tämän valvomat kaksituhatta 182
kuusisataa neljäkymmentäkuusi markkaa viisikymmentäseitsemän penniä viiden prosentin korolla 21 päivästä Syyskuuta 1910 sekä neljäkymmentä markkaa tuomittuja oikeudenkäyntikuluja. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ylioppilas Mittler oli vetoamalla saattanut jutun, on 12 päivänä Heinäkuuta 1911 antamallaan tuomiolla; koska Jenny Virtulan valvoma saaminen kieltämättä johtui hänen yksityisesti harjoittamastaan kauppaliikkeestä ja Jenny Wirtala siis mepuolisoiden omaisuus- ja velkasuhteista 15 päivänä Huhtikuuta 1889 annetun lain 2 luvun 3 SS:n mukaan oli oikeutettu tähän saamiseensa nähden kantamaan ja vastaamaan, jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastuvanoikeus tuomiossaan oli johtunut, sekä velvoittanut Ylioppilas Niklerin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Fanny Wirtalan vastuupuhirallan valvomisesta Hovioikeudessa oikeutunnet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Ylioppilas Mittler anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Fanny Wirtala on säädetyssä järjes. tyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettee Ylioppilas Mittler de esiintumut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Ylioppilas Mittler suorittamaan Jenny Nirtalalle, häneltä täällä juttuun menneiden kustannusten korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti J G. Wilhelman, Matts Peltonen Alfred Liuksiala. R. Annberg. K. R. Helanen. Frans Salmros 183
Lokakuun 28 päivänä 1911 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleesja velkomesjutussa, jossa Laukaan pitäjän Atenekosken kylässä oleva tänekosken Osakeyhtiö on hakija na ja Torppari Juho Kauppinen tumiaisten pitäjästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeuso sastossa 28 päivänä Lokakuuta 1911 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Haastatettuaan Aänekosken Osakeyhtion Laukaan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Juho Kauppinen sielta lausunut, että hän talvella 1907/908 oli ottanut Aanikosken Osakeyhtiölle urakalta ajaakseen tukkiheilta Tumaisten pitajan Sumiaisten kylässä olevan Mäkelän talon metsästä Reitele-järven rantaan sovitusta seitsemänkymmenenviiden pennin ajakasta riingöstä, mutta sitten, kun Kaukpinen ajon aljettua oli huomannut ajetta vain kuiden olleen pitempiä kuin sopimukLäsnä: D. W. Å. J. P. A. L. B. A: A. R. H. 184 No 1501 Såg. 269. R. D. 1910
sessa oli ilmoitettu, vaatinut yhtiön edusta jalta metsänäjässä Työnjohtaja Heikki Saaristolta korotettua yhdeksänkymmenen pennin ajopalkkaa rungolta, paitsi viidestäkymme restä puusta, mitkä Kauppinen oli luvannut ajaa alkuperäisestä eli seitsemänkymmenenviiden pennin palkkiosta rungotta, johon vaatimukseen Heikki Saaristo oli suostunutkin, minkä jälkeen Kauppinen oajanut, paitsi mainittuja viittäkymmentä runkoa, kaikkiaan neljäsataa yhdeksän riinkoa sekä valmistanut metsästä yhteensa seitsemänkymmenläyksi puomi puuta, joista viimeksimainituista hänelle oli tuli va palkkaa viisitoista penniä kappaleelta Mutta kun ei Juho Kauppinen, joka edellä kerrotuista toistaan niinmuodoin oli saapa ajopalkkaa viideltäkymmeneltä rungolta yhteensä kolmekymmentäseitsemän markkaa viisikymmentä penniä ja neljättäsä daltayhdeksältä puulta kolmesataa kuusikymmentäkahdeksan markkaa kymmenen penniä sekä huomipuista kymmenen markkaa kuusikymmentäviisi penniä eli siis kaikkiaan neljäsataa kuusitoista markkaa kaksikymmentäviisi penniä, ollutkaan saanut tuosta saatavastaan enempää kuin kaksisataa neljäkymmentäneljä markkaa kaksikymmentä penniä, mitkä Heikki saaristo yhtiön puolesta oli Kauppiselle maksanut, ja neljäkymmentäkolme markkaa yhdeksänkymmentä penniä, jotka yhtiön asiamies Asioitsija Frans Wahlman oli harelle suorittanut, eli siis yhteensä kaksisataa kahdeksankymmentäkahdeksan markkaa kymmenen penniä, on Kauhkinen vaati nut yhtiötä velvoitettavaksi suorittamaan Kauppisen jäännössaatavan sata kaksikymmentäkahdeksan markkaa viisitoista penmia korkoineen randeen johdosta on Alanikosken Osakeyhtiön puolesta kyllä myönnetty Juho Lauppisen olleen edelläkerrotussa tukki, puomi- ja kiämopuiden ajossa ja että häneli aluksi ole luvattu ja maksettuun aasuu ja ajohalkkaa lukkipuista seitsemänkymmentäviisi penniä reingolla, huomi husta viisitoista penniä kahkaketta ja huomohuista kaksikymmentäkahdeksan markkaa kuutiosyleltä, mutta väitetty, että kun puiden ajajat niitä hakatessaan olivat ruvenneet kalkomaan runkoja pitkyiksi, ja ne sii485
sä huolimatta olivat tahtoneet palkkaa runkoluvun mukaan, yhtiön työnjohtaja oli ajopalkasta tehnyt työmiesten kanssa uuden sopimuksen, jonka mukaan Juho Kauppinen, kuten muutkin työmiehet, tuli saamaan ajohalkkansa yhtiön erityisen ajuluettelon mukaan; ja kun Kauppinen siitä huolimatta oli jatkanut työtään ja hän senmukaan oli saanut täyden palkan, vieläpä kaksi markkaa enemmänkin kuin hänelle olisi ollut tuleva on Aänekosken Osäkeyhtiön puolesta vaadittu hannetta nyt jättäväksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 21 päivänä Huhtikuuta 1909 julistamassaan päätökses ja siinä mainitsemistaan syistä kyljännyt Juho Kauppisen kanteen ja asian laatuun nähden kuitannut oikeuden käyntikustannukset asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoanalla saattaneet jutun, on tuomiolla 12 päivänä Heinäkuuta 1910 ratkaissut asian; ja koska Aänekosken Osakeyhtiön puolesta ti myönnetty, että Juho Kauppiselle hänen ruodessaan puheeksiilleiden puiden a1000 oli luvattu suorittaa seitsemänkymnensaviisi penniä kultakin rungolta sekä puomipuista viisitoista penniä kappaleelta ja hiomopuista kaksikymmentä lahdeksan markkaa huutios yteltä, eikä yhtiö ollut näyttänyt väitettään että Juho Kauppisen kanssa tuon ajon kestäessä ultemmin olisi halkasta toisin sovittu, on tavioikeus katsonut Kauppisen olevan oikeutetun saamaan ajopalkansa ylläkerrotun alkuperäisen sopimuksen mukaan; johon nähden ja koskee Juho Kauppinen ollut voinut todistaa hoita runkoja sekä huomi- ja hiomohuita olleen enemkää kuin mitä yhtiön puolesta oli myönnet ty eli siis kaikkiaan neljäsataa kaksi kymmentäyhdeksän runkoa, kuusikymmentäviisi tuomenuuta ja seitsemänkymmenettä osaa kuutiosyttä hinnohuita, joiden puutavarain ajohalkka siis oli tehnyt Hovioikeuden läskelman mukaan yhteensä kolmesataa viisikymmentä markkaa yhdeksänkymmentä penniä Hovioikeus, kumolen Kihlakunnanoikeu486