Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
woudattakoot Keisarillisen Majistetin Kockanssa Nimessä, Hänen Suomen Senuuttinsa: S. W. Kauberg Gällgen skall. Oscar Jyllius August Joseph Michael Paqvalin Den 7. Mars 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Hoga Namn, Dess Sonats för Finland dom uti ett på nedsatt revisionskilling, från Wi sättne bergs Hofrätt inkommit mål emellan Bonden Alexander Ikonen, från Hasumäki by i Heinävesi socken, och Landthushållaren Hugo Zacharias Grönlund, från Wihtari by i nämnda socken, äfvensom aflidne Bonden Thomas Sallinens rättsinnehafvare hans jemväl aflidne son Fredrik Sallinens enka Edla Pakarinen samt söner Bönderne Olof och Emil Sallinen, från förenämnda Husumäki by, gemensamt sökande, samt Bonden Johan Fredrik Pesonen, från Pölläkkä by i berörda socken tillstädeskommen, och Thomas Sallinens sonsen, Nämndemannen Thomas Olofsson Sallinen, från Ahvensalmi by i Rantasalmi socken, uti blifven svarande, angående fordran. Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departement. Helsingfors, den 7. Mars 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingar Isak A. af S. - H. B. - S. C. - M. F. R. S. No 268. Pag. 267. R. D. 1898. Finsk öfverrättning af Kejserliga lenatens dom lenatens dom i saken medföljer origi nala expedi tionen.
na i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande: Vid Häradsrätten i Heinävesi sockens tingslag hafra Alexander Ikonen och hans förbemälde medparter äfvensom Thomas Olofsson Sallinen, efter Johan Fredrik Pesonen ågången stämning, anfört, att sedan Alexander Ikonen, Hugo Zacharias Grön lund och Thomas Sallinen i lifstiden den 1. Mars 1885. iklädt sig solidarisk proprie borgen för betalningen af innehållet af en utaf Apetekaren Albin Koponen utfärdad, till innehafvaren stäld skuldsedel å tvåtusen mark samt Johan Fredrik Pesonen, åt hvilken Albin Koponen för anskaffande af sagda penningebelopp öfverlemnat berörda skuldsedel, emot pant af densamma från Nordiska Aktiebanken för handel och industri den 26. i samma månad till låns erhållit tvåtusen mark, dem han öfverlemnat åt Albin Koponen, så hade Alexander Ikonen, i hans berörda löftesmannaegenskap, den 22. September 1857. å omförmälda lån till bemälde bank erlagt sjuhundratio mark samt Johan Fredrik Pesonen den 3. Januari 1889. åter stoden af lånet jemte upplupen ränta med ettusen sjuhundra åttation mark sextiosex penni; och som Thomas Tallinens rättsinnehafvare och Hugo Zacharias Grönlund sedermera, på grund af ofvannämnla borgesförbindelse, till Pesonen betalt hvad denne af dem i sådant afseende fordrat, eller bemälde rättsinnehafvare den 9. November 1889. åttahundrafemton mark samt Hugo Zacharias Grönlund den 9. Maj 1892. trehundrasju mark och den 20. Juni 1893. fyrahundra nittiotre mark, men Johan Fredrik Pesonen sådant oaktadt den 20. Oktober 1894., emot erhållna femhundra mark, öfverlåtit oftanämnda skuldsedel åt Albin Reponens fader Skräddaren Abel Koponen, hvilken derefter lemnat skuldebrefvet åt Albin Noponen, samt Johan Fredrik Pesonen genom sagda öfverlåtelse betagit Alexander Ikonen och hans medparter all rätt att af Albin Nopenen utsöka hvad de för honom utbetalt, hafva Alexander Ikonen och hans medparter yrkat Johan Fredrik Pesonens förpligtande att till dem återgälda hvad de förestående måtte på grund af omför
mälda borgen guldit, jemte ränta från ofvannämnda betalningsdagar, äfvensom att ersätta dem för deras kostnader i rättegången. Öfver käromålet hörd, har Johan Fredrik Pesonen motsagt detsamma under uppgift, att han af Hugg Zacharias Grönlund och Thomas Sallinens rättinnehafvare icke erhållit allt, som han å omförmälda lån guldit, och att Johan Fredrik Pesonen förty varit berättigad att till Abel Koponen öfverlåta den oguldna delen af ifrågakomna skuldsedels innehåll, hvilken del den dag sådant skett med upplupen ränta utgjort femhundra nittiosex mark fyratiosex penni. Häradsrätten har derefter medelst den 2. November 1897. i målet afkunnadt utslag, på upptagna skäl, ålagt Johan Fredrik Pesonen att, emot qvitto, genast erlägga, till Alexander Ikonen sjuhundratio mark med sex procents årlig ränta från den 22. September 1887., till Thomas Sallinens förbemälde rättsinnehafvare Olof, Emil och Thomas Olofsson Sallinen samt Edla Pakarinen åttahundrafemton mark jemte enahanda ränta från den 9. November 1889. samt till Hugo Zacharias Grönlund åttahundra mark med sex procents ränta om året, beräknad å trehundra sju mark från den 9. Maj 1892. och å fyrahundra nittiotre mark från den 20. Juni 1893., tills full betalning följde; hvarhos Pesonen känts skyldig att med etthundra mark godtgöra sina motparter för deras kostnader i saken. Hofrätten, under hvars pröfning Johan Fredrik Pesonen i vadeväg dragit målet, har genom den 24. September 1898. deri gifven dem utlåtit sig, att emedan Alexander Ikonen och hans medparter icke visat, att Johan Fredrik Pesonen genom att han öfverlåtit änsagda, utaf Albin Koponen till innehafvaren utfärdade skuldsedel till Abel Koponen, betagit Alexander Ikonen och hans medparter möjlighet att af Albin Koponen utfå hvad de i grund af förberörda borgesförbindelse för honom utbetalt; ty pröfvade Hofrätten rättvist upphäfva Häradsrättens förenämnda utslag samt förkasta Alexander Ikonens och hans medparters emot Johan Fredrik Pesonen
i saken utförda talan Uti denna Hofrättens dom hafva Alexander Ikonen, Hugo Zacharias Grönlund Edla Pakarinen samt Olof och Emil Sallinen i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, hvilken Johan Fredrik Pesonen i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit och handlingar na i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner Alexander Ikonen och hans medsökande icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem, vid hvilken fördenskull kommer att förblifva, jemte det desse åläggas att med femtio mark ersätta Johan Fredrik Pesonen för dennes umgälder vid svarandetalans bevakande härstädes. Pet alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder I Hans Kejserliga Majestäts Higa Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg Henr. Rosenius. Ludvig Arnberg. Lukvistetutom Ludvig Arnberg. Lukvistetutom /1/7 del Stordertskjöds Den 9. Mars 1900. 1o Hans Kejserliga Majestäts Höga Nämn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt reversskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommet mål emellan Arbetskarlen Yrjö Kilponen och dennes hustru Fredrika Kilponen, från Uleåborgs stad, äfvensom Bokbindaredöttrarna Maria Sofia Ytterberg och Gustava Fredrika Ytteberg, från Torneå stad, gemensamt sökande, samt Fruntimmerföreningen i Kuopio stad och samma stads Drätselkammare, uteblifne svarande, angående klander af testamente: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 9. Mars 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingar. na i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande: Wid Rådstufvurätten i Kuopio hafva Yrjö Kilponen och hans förbemälde medparter, på skriftlig stämning å Fruntimmerssöreningen i sagde stad och Dratsekammaren derstädes, anfört, att sedan uti nämnde stad bosatte Kommerserådet Jakob Jernberg och hans hustru Lovisa Margareta Jernberg genom Jde A. af A. S. W. C. H. B. L.S. G.S - A. A. N. Rit. No 253. Pag. 72. R. D. 1879.
testamente af den 2. Oktober 1877. förordnat, att den af dem, som efterlefde den andra, skulle sittä i orubbadt bo uti sen lifstid med full dispositionsrätt, så hade Kommerserådinnan Jernberg, efter det hennes bemälde man aflidit, förmedelst testamente, upprättadt den 11. Juni 1859., och dertill gjordt tillägg af den 24. Januari 1890. förfogat öfver att boets egendom sålunda att, sedan särskilda dispositioner deraf öfverst utgått, återstoden af egendomen skulle användas såsom grundfond för inrättande af ett barnhem i Kuopio stad och tagas i vård och förvaltning af Fruntimmerföreningen derstädes eller den direktion, föreningen dertill utsäge. I anledning häraf och då Kommerserädinnan Jernberg, den der aflidit den 31. Juli 1896., icke hade varit berättigad att genom testamente för foga öfver makarne Jernbergs bo, åtminsto ne icke utöfver sin andel deri, enär uti deras inbördes testamente den efterlefvande må kan endast tillerkänts rätt att under sin lifstid förvalta boet edeladt, hafva Yrjö Kilponen, i egenskap af målsman för sin bemälda hustru, såsom systerdotter, samt Maria Sofia och Gustava Fredrika Ytterberg, såsom systerdottersdöttrar och närmaste arfvingar till aflidne Kommerserådet Jernberg äfvensom i egenskap af närmaste arfvingar till dennes broderson, enligt uppgift hädangångne Pehr Abraham Rautio, yrkat att Kommerserådinnan Jernbergs berörda testamenten af den 11 Juni 1889. och den 24. Januari 1890. måtte upphäfvas och förklaras ogiltiga savidt de gjorde intrång i Yrjö Kilponens och hans medparters lagliga arfsrätt efter Kommerserådet Jernberg till förmån för Fruntimmerssfore ningen och Drätselkammaren i Kuopio stad, hvarjemte Yrjö Kilponen och hans medparter gjort anspråk på ersättning för umgälderna i målet. Härtill är af Fruntimmerssöreningen och Drätselkammaren genmäldt bland annat, att med uttrycket full dispositionsrätt uti makarna Jernbergs testamente afsetts att tillförsäkra den efterlefvande makan rätt att, utan intrång af den förut aflidnas arfvingar, få öfver hela boet, såsom sitt eget, fritt förfoga; och hafva svarandene förty påstätt käromålets underkännande Medelst den 22. November 1897. afkun110
nadt utslag har Rådstufvurätten härå i målet utlåtit sig, att som makarna Jernberg genom deras testamente af den 2. Oktober 1877. förordnat, att den af dem, som öfverlefde den andra, finge sitta i orubbadt bouti sin lifstid med full dispositionerätt, dock med den inskränkning, att de femtiotusen mark, som uti samma testamente tillförsäkrats en deras fosterdotter, finge af den efterlefvande under dess lifstid endast förvaltas, samt Kommerserädinnan senberg, som öfverlefvat sin bemälde man, sålunda varit berättigad att med sådan enskränkning genom testamente förfoga öf ver makarna Jernbergs bo uti dess helhet och icke endast öfver sin egen andel i boet och afkomsten från sin mans andel; alltså fann Rådstufvurätten Kommerse rådinnan Jernberg uti nu klandrade testamenten icke hafva öfverskridit sin rätt härutinnan; hvarföre och då testamente nas lagliga tillkomst och innehåll i öfrigt icke ifrågasatts, Rådstufvurätten pröfvade rättvist, i stöd af 1. SS: 16. kap. och 5. SS: 17. kap. A. B. äfvensom Kongl. förordningen den 19. Augusti 1762. förkasta käromålet i dess helhel såsom obefogadt, jemte det, i anseende till sakens beskaffenhet, rättegångskostnaden parterne emellan qvitta des. Hofrätten, under hvars pröfning Yrjö Kilpönen och hans medparter i vadeväg dragit saken, har medelst dom den 25. Februari 1899. låtit vid Rådstufvurättens förenämnda utslag bero. Uti Hofrättens dom hafva Yrjö Kilponen och hans medparter i underdanighet anhållit om ändring. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande; och alldenstund inbördes testamentet af den 2. Oktober 1877. genom att framst bestämma, del den öfverlefvande makan skulle ritta i orubbadt bo under sin lifstid, tydligen angifver, att de laglige arfvingarnes rätt bibehållits, ehuru utöfningen af densamma uppskjutits till tiden för den senare aflidna makans död; fördenskull och emedan den dispositions rätt, som genom samma testamente till lagts den efterlefvande makan, vid anfördt
förhållande icke kan anses innesatta rätt att genom testamente förfoga öfver den andra makans qvarlåtenskap, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med ändring af Rådstufvurättens utslag och Hofrättens dom, förklara de i Kommerserädinnan Jernbergs förenämnda testamente af den 11. Juni 1859. och tillägg dertill af den 24. Januari 1890. förekommande förfoganden till förmån för ett barnhem i Kuopio stad icke utgöra hinder för Yrjö Kilponen och dennes medparter att af Kommerserådet Jernbergs i lifstiden egda lott i boet utfå hvad dem djes lagligen i grund af arfsrätt efter Kommerserådet Jernberg kan tillkomma, hvaremot vid Hofrättens dom, såvidt Yrjö Kilponens och hans medparters talan i öfrigt förkastats, kommer att bero. Det att, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. Hans Kejserliga Majestäts Högaskomn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. S. 11. Länglig A. af Nyberg. 1. dl Kungberg Oscar Gylling Lindvig Blenberg August Nybergk Henr. Borenius C: Åklagenstnad Vuhard Ederton. Kans Palmi Den 9. Mars 1900. 3o Man. Kejserliga Majestäts Högme nämnDers Senals för Finland dem uti ettpå nedsall sessionsskilling, från ÅliHofrätt inkommit mål emellan Handlanden Sigfrid Salomon Pirans husku Näinen Annila Siren, från Helsingfors stad sökande, samt Mändlandene i Nikolaistut August Parsel och Karl Magnus Johansson, så som syssloman uti Handlanden Silåns till konkurs upplåtna bo, uti blifne svarande, angående fordran. Simon uti Kejserliga Smeden för Finland och Dess Justitia Departement. i Helsingfors, den 9 Mars 1900. Kejserliga Senellen har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtal följande: Sedan Handlanden Siren, medan han varit besult i Nikolaistuel, uti en den 1 Mars 1895 till Rådstufvurätten derstädes ingifven skrift anhållit att få på en gång afstid att sin egendom till sina beroenärens förnöjande och Nämna Armeda Sven i sammanhang härmed Sajö 3831 C G. G.S - Årl T. S. No 299. Tag 221. Rb. 1879
ansökt om boskilnad, sin har Rådstufvarätten medelst den 16. September 1895. i omförmälda konkurs och laskilnadsmål gifven dom beviljat Nämna Armedel Simon boskilnad, räknad från den 11. Mars 1895. Sedermaa hafva Handlanden Larssel och Johansson, i deras förberörda egenskap, efter utverkad stenning å Naima Amanda Siren, inför Rådstaf verätten i Helsingfors den 16. September 1898 anfört: att Nämä Armida Siren jemte andra arfvingar efter den 26. Januari 1894 i Borgå stad afledne Kommunalädet Johan Ludvig Retks derförinnan hådangångna för sta hustru Johanna Emilia Roth. vid Rådstufvaren i sistnämnde stå emot Kommunaliädet Kolho efterlemnade enka Johanna Henriette Elisa let Rolte utfört talan om upphäfvande af ett emellan Kommunalradet Rötti och Johanna Henriette Elisabet Ruth den 11 September 1878 upprättadt inbördes testamente, såvidt Johanna Emilia Ruths arfvingar derigenom parkiints rätt till hälften af qvarlåtenskapen i Kommunalradet Rothes efter lemnade bo samt om Johanna Konrielte Elisabet Ruths förpligtande att till Nuoma Armida Pirin och hennes nedparter afträda hälften af sagda parlåtenskap; att Rådstupurällen i anledning deraf medelst utslag den 1 Juli 1895 ej mindre upphäst berörda testa mente till den del detsamma skedde emot den rätt, Naima Arinda Pirinoch hennes medparter tillkomme på rand af ett emellan Kommunalrådet Roth och Johanna Emilia Rette upprättadt inbördes testamente af den 16. Juli 1864, on ålagt Johanna Ronniette Elisabet Rötte att senast till skifte upplåta Kommunalrådet Rätten och Johanna Emilia Kolho gemensamma lo, vidant det blifvit förtecknadt vid den 1 September 1864 verkstäld uppteck ning efter Johanna Emilia Röthe, i afseende å utbrytande af den lott i hälften af boit, som jemlikt nästnämnda testamente tillkomme i Väänä Amanda linen och hennes medparter, hvilken till
Johanna Henricelle Elisabet Ruth skyldigkändes att genast med derå från Kommunalandet Ruths dödsdag den 26. Januari 1894 löpande sex procents år, lig ränta utgifva åt Näoma Armida  Siren och hennes medparter; att ett Hofrätt, under hvars pröfning målet dragits, genom den 31 Juli 1896 gifren dom låtit vid Rådstufvurättens enordade utslag bero; att Johanna Henrintti Elisleket Noch emellertid, innanafrättens nämnda dom utgifvits, med sina och parter den 28. Mars 1896. träffat förlikning i saken sålunda att Johanna Emlia Ruths arfvingar och desses målsmän skulle frångå sin omförmälda klandertalan i alla delar emot det att Johanna Minulle Elisabet Ruth åtdesse på anfordran erlade i ett för allt trettiotusen mark, hvaraf Naima Armeda Simons anfart skulle insättas bank eller lemnas ogulden tills i behörig ordning afgjorts om hon eller Handlanden Pirans konkursmassa vaaberättigad att utfå arfvet efter Johanna Emilia Rötte till större eller mådre belopp, hvilket sedan finge lyftas af den utaf dem, hvilken detsamma tillerkänts; att fordringsärene i berörda konkursmassa äfven gifvit sitt bifall till den ingångna förlikningen; samt att Nämä Armida Svens andel af förlikningsbeloppet med ettusen mark öfrekommats i Hofrättsassessorn Ernst ängdahls vägo tills domstol utlåtit sig om hvem ifrågakomna medel rätteligen tillborde. Och emedan Naima Amanda Piréns rätt till arf efter Johanna Emelen Rött uppstått i följd af Kommunal rådet Rotks frånfälle den 26 Januari 1894. och således tidigare än makarne liéns Co upplåtits till konkurs, och Tämä Armida Svéns rätt att emot Johanna Henriette Elisabet Rette göra gällande sitt antydda arfsanspråk förty öfvergått till makarne Serens konkurs massa samt ifrågavarande rätt inbingat ettusen mark men Nämä Armeda Siren vägrat att till konkurs massan öfverlåta detta belopp, hafva Handlandene Lasset och Johansson påstått Nämä Armeda Sirens för44
pligtande att till konkursmassan genast afstå sagda ettusen mark, dock efter afdrag af de nödiga kostnader Nätma Amanda Pirén kunde styrka sig hafva haft i och för utbekommande af förlikningssumman. I saken hörd, har Nämä Anni da Sven framhållit att henne vid Kommunalandet Kolho död icke tillfallit något, alldenstund hon genom testamente varit utesluten från all arfsrätt och detta testamente aldrig genom dom, som vunnit laga kraft, upphäfte, utan tvärtom genom att arfvingarna med testamentstagaren ingått förlikning blifvit beständande, i följd hvaraf Näma Amanda Tiin icke bekommit någet arf efter Johanna Emilia RothPid sådant förhållande och då Rätma Amanda Tisen genom förlikningen den 28. Mars 1896 förvärfvat sig ifrågavarande medel, samt Antma Amanda Siren genom förberörda kenhusdom tilläkänts enskild rätt till att den egendom, som efter den 11 Mars 1895 genom arf, gäfva, testamente eller annorledes henne tilljolle, har Naima Armida Siren emotsell käromålets förkastande. Men för den händelse att Handlanden Sirens konkursmassa ansåges hafva nägen rätt till oftanämnda medel, har Näoma Amanda Siren anmärkt, att konkursmassan ej i något fall kunde tillakännas mera än hvad NäimäAmida Siren enligt arfsrätt skulle tillfallit om testamentet af den 11 Febtember 1878 i laga ordning upphäfte samt Kommunalädet Rättes och Johanja Emilia Rotter bo jemlikt Hopattens dom af den 31 Juli 1896 skiftats sådant det blifvit förtecknadt den 1. September 1864 efter Johanna Emilia Koth, eller, då boets behållning utjest adestentusen trehundra sjuttiofyra mark aderton penni och Nädma Amanda Sirén varit arfsberätti gad till en trettiondedel af hälften deraf, trehundra sex mark tjugu tre penni. Sedan Handlanden Lasselahjehansson bemött Näimä Armiida Si
rens svaromål, har Rådstufvurätten den 15 Oktober 1898 afkunnat utslag i målet och på upptagna skäl förkastnt käromålet. Hofrätten under hvars pröfning Handlandene Lassed och Johansson gemensamt i väderig dragit saken, har medelst dem den 31. Augusti 1899 utlåtit sig deri; och alldenstund Nämä Amanda Sirens rätt att tillträda arf efter Johanna Emilia Roth vidtagit vid Kommunalandet Kolkis den 26 Januari 1894 linade död och således innan Handlanden Pirén upplåtit makarne Simons bo till hinkurs, samt Naima Amanda Sirens rättighet att emot Johanna Anrielte Elisabet Rötte göra gällande sitt ofvanbeskrifna anspråk på arf efter Johanna Emilia Ruthi förty minste anses hafva öfvergått till makarne Svens konkursmassa, fordenskull och då sagda arfsanspråk genom omordade förlikning af den 28. Mars 1896 blifvit faststäldt sålunda att Nämä Arneida Sirens andel i arfvet efter Johanna Emilia Roth bestämts till ettusen mark, hvilka öfverlemnats i Hofrätts assessom Engdahls värjo tills det genom laga rättegång afgjorts huruida makarne Simons konkursmassa eller Naima Armida Sirén egde låttre rätt till nämnda medel, härstafrätten, med anding af Rådstufvurättens utslag, förklarat att omtvistale ettusen mark tillbonde makarne läsens konkursmassa, hvilken alltså ole att lyfta desamma, efter afdrag loek, på sätt Mandlandene Lasset och Johansson medgivit, af de nödiga hostnader Nämä Armoda Sven hunde styrka sig hafva fått vidkännas för förlikningssammans utbekommande om hvilka kostnader belopp Naima Armida Siren fingo särskildt med kenkursmassan i laga ordning tvista, derort godvillig öfverenskommelse derutinnan dem emellan icke träffades. Uti Kefrättens dom har Nämä Armida Sven i underdånighet anhållit om ändring.
Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidare innehålla har Ryserliga Senaten tagit i ofvangande samt finner Nämä Armida Siren icke hafva anfört skäl till ändring i Hefvultens ofvanberörda dem, vid hvilken förty kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till underdång efterrättelse lander. I. Hans Kejserlige Augustits Nämndinen, Ders Sonat för Finland: S. W. Hauberg Och Gylling G. Haugenskiad David Johanet G. Haugenskiad David Johanet Antin Karunen Maaliskuun 10. päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nynessöö, Känen Suomen Senaallinsa tuomio nostora halla Wiipurin Hovioikeudesta tulleeseen juttuun, jossa Kauppias Lauri Kärkkäinen, Iisalmen kaupungista, ja Herastuomari Aapo Lämsä, Kiuruveden pitäjän Niemisjärven kylästä, toimitsijamiehinä samassa kylässä asuvan Maakauppi aan Matti Tenhusen ja hänen vaimonsa Miina Tenhusen konkurssiin luovutetussa pesässä, ovat hakijoina sekä Talollinen Matti Pennanen, niinikään Niemisjärven kylästä, tulematta jääneenä vastaajana, ja joka juttu keskee omistusoikeutta kiinteistöön. Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Maaliskuun 10. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityt tänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Kiuruveden pitäjän kärätännan Kihlakunnanoikeudessa on Matti Pennanen, Lauri Kärkkäiselle ja Aapo Lämsälle tiimittamansa haasteen nojalla, lausunut, että Matti Pennanen oli Marraskuun 27. päiLäsnä: Sk: H. - K. B. - Lb. R. F. W. R. N: 289. På 44. R. B.
vänä 1896. tehdyllä kauppakirjalla kahdentuhannen kahdensadan markan suuruisesta, täydelleen suoritetusta kauppahinnasta Matti ja Miina Tenhuselta ostanut heidän sitä ennen omistamansa Niemisjärven maatumaniityt sanotussa Nienisjärven kylässä ja sen jälkeen välikirjalla Heinäkuun 8. päivältä 1897. samanvuoden kesäksi vuokrannut mainitut niityt Matti ja Miina Tenhuselle; sekä että Lauri Kärkkäinen ja Aapo Lämsä, sitten kuin Matti ja Miina Tenhunen, Joulukuun 3. päivänä 1897. siitä tekemänsä anomuksen johdosta, olivat asetetut konkurssitilaan, heidän konkurssipesänsä uskottuina miehinä olivat konkurssipesän hallussa pitäneet kysymykseen tulleet niityt ja kieltäytyneet luovuttamasta niitä Matti Pennaselle, jonka tähden Matti Pennanen on vaatinut, että Lauri Kärkkäinen ja Aapo Lämsä, heidän äskemmainitussa ominaisuudessaan, velvoitettaisiin jättämään sanotut niityt Matti Pennasen vapaaseen hallintaan. Kanteesta kuultuina ovat Lauri Kärkkäinen ja Aapo Lämsä, kiistien Matti ja Miina Tenhusen myyneen puheenalaiset niityt, väittäneet että edellämainittu välikirja Marraskuun 27. päivältä 1896. oli ainoastaan Matti Pennasen puoltamiseksi tehty valhekauppa; minkä vuoksi ja kun samat niityt, joista Matti Pennanen i ollut mitään hintaakaan suorittanut, niinmuodoin olivat sanottuun konkurssipesään kuuluvat, Lauri Kärkkäinen ja Aapo Lämsä ovat anoneet kanteen kylkäämistä. Kihlakunnanoikeus on, kuulusteltu aan asiassa myöskin Matti Turhusta, Maaliskuun 23. päivänä 1898. julistamallaan päätöksellä, mainitsemistaan syistä, kyljännyt Matti Pennasen jutussa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti  Pennanen oli veteamalla saattanut asian, on Tammikuun 21. päivänä 1899. siinä antanut tuomionsa ja katsonut, että kysy mykseen tulleessa, ennen Matti ja Miina  Tenhusen konkurssia tehdyssä kauppakirjassa selvään oli tarkoitettu Matti ja Miina Tenhusen sitä ennen omistamien niittyjen omistusoikeuden luovuttamista Matti