Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Haastatettuaan Juhana ja Anna Maria Löppösen Parikkalan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Talollinen Juhana Naukkarinen, yllämainitusta Savikummun kylästä, Kihlakunnanoikeudessa lausunut että Anna Honkasen ja Liisa Kekäleen isä Talollinen Samuli Jantunen, joka Kihlakunnanoikeuden 17 päivänä Joulukuuta 1909 julistamalla ja Hovioikeuden 25 päivänä Huhtikuuta 1910 vahvistamalla päätöksellä oli vanhuudenheikkouden takia asetettu holhuunalaiseksi ja jonka holhoojaksi Juhana Naukkarinen oli samalla päätöksella määrätty, oli sitä ennen 13 päivänä Marraskuuta 1909 tehdyllä kauppakirjalla hänelle itselleen ja sittemmin kuolleelle vaimolleen Beata Jantuselle suoritettavalla elinkautisella läkkeellä kuitatusta 8000 markan hinnasta myynyt omistamansa osan verotaloa No 3 Savikummun kyläsja Juhana Löppöselle, joka sitten oli saanut 17 päivänä Joulukuuta 1909 ensimäisen ja 13 päivänä Toukokuuta 1910 toisen lainhuudon 1/6 osalle sanottua taloa; mutta koska Samuli Jantunen tehdessään tuon kaupan je oli ollut siksi heikontuneessa mielentilässä, ettei hän ollut kynnyt tekojaan tarkoin pennitsemaan, eikä siis myöskiän laillista kauppaa päättämään, on Juhana Naukkarinen mainitussa holhoojatoimessaan vaatinut että kysymyksessä oleva kauppa sekä sen perusteella Juhana Löppöselle myönnetyt lainhuudet julistettaisiin mitättömiiksi. Juhana ja Anna Maria Loppösen vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 12 päivänä Joulukuuta 1910 julistamassaan päätöksessä katsonut asiassa käyneen selville, että Samuli Jantunen tehdessään moitteenalaisen kaupan 179
oli ollut niin heikontuneessa mielentilassa, ettei hän ollut kynnyt laillisesti pätevää kauppaa päättämään, sekä sen vuoksi julistanut kysymyksessä olevan kaupan sekä Juhana Loppöselle sen nojalla myönnetyt lainhuudot mitättömiksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juhana Löppönen, omasta puolestaan ja Anna Maria Löppösen edusmiehenä, oli vetoamalla saattanut jutun, on 18 päivänä Huhtikuuta 1912 antamassaan tuomiossa katsonut, ettei Juhana Naukkarinen ollut luotettavasti toteensaattanut, että Samuli Jantunen oli puheenaolevassa kaupantekotilaisuudessa ollut täyttä ymmärrystä vaima, sekä senvuoksi, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Juhana Naukkarisen kanteen. Kovioikeuden tuomioon ovat Alfred Honkanen ja Heikki Kekäle, oheenliittäen selvityksen siitä että Samuli Jantunen on 22 päivänä Huhtikuuta 1912 kuollut ja ilmoittaen Samuli Jantusvainajan oikeudenomistajina jatkavansa Samuli Jantusen entisen holhoojan Juho Nauklarisen kannetta jutussa, anoneet muutosta perustelmalla, johon Juhana ja Anna Maria Löppönen ovat vastanpeet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomionjättää asian Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman päätöksen varaan Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: tiin Jaankoski. Albed Liukkiala. tain Isaankoski. Albed Liukkiala. B. Amberg A. H. Lillmarne S. Schöll 180
Den 19. Februari 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Ilo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Fografen Hjalmar Åhrenberg, från Helsingfors stad, sökande samt Tolografen Ernst Orisin, jämväl från Helsingfors, svarande: Gifven i Justitiedapartementet den 19. Februari 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är ifråga, inhämtat följande: Efter utverkad stämning å Tolografen Svesin har Stografen Åhrenberg den 31 Augusti 1905 inför Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att Ovisen genom kontrakt af den 19. Augusti 1907 antagit Threnberg till föriståndare för en af Sveren i Helsingfors inrättad högraftenteräffar, benämnd Knemålograf Contract emot villkor, bland annat, att Ähsenberg såsom lön härför skulle bekomma en tredjedel af affarens nitSarv: F.S. - A. S. B. t. - Å. A. /B. F. M. 81 No 264. Såg. 209. R. D. 1912
toinkomst, hvarjämte Ahronberg egde månättigen mot denna sin aflöning uttaga 200 mark, hvilka belopp borde vid årets slut afdragas från Åkrenbergs andel i vinsten, samt att Omsen sedermera den 27 Maj 1908 åt, Inrenberg utfärdat skriftlig förbindelse af innehåll att till Ährenberg skulle, i händelse Oricsin försålde omordade affar, utbetalas en tredjedel af försäljningspriset efter afdrag af afsärens anläggningskostnader och af Ahrenberg tidigare utbekomna förskott. Och som Potografen Orisen sistnämnta dag sätt ifrågavarande afför för en köperkilling af 2000 mark samt nettobehållningen af af fören under tiden från och med September månad 1907 till och med Maj månad 1908 utgjort åtminsto ne 3000 mark, har Äkerenberg yrkat Overens åläggande att till Åkrenberg utgifva en tredjedel af dessa två belopp, efter afdrag af affärens anläggningskostnad och de 2860 mark Äfvenberg emellertid i särskilda poster uppburit, eller alltså tillhandahålla Ahrenberg högst 13806 mark 66 penni med ränta, hvarhos Ährenberg framställt anspråf på godtgörelse för rättegångskostnaden. Häröfver hörd har Fotografen Avesin väl medgifvit att Ovisin antagit Potografen Ahrenberg till föreståndare för affären Kinematograf Contral på ofvanberörda villkor samt att Ovisin äfven utlofvat åt skrinberg en tredjedel af affarens försäljningspris efter afdrag af hvad Ährenberg under året utbekommit och anläggningskostnaden för affaren enligt därvid förda böcker, men förklarat att inkomsterna af affaren under den tid densamma af Åhsenberg förestätts uppgått till 7/1892 mark 55 penni, medan utgifterna ater belöpt sig till 73205 mark 57 penni och behållningen sålunda utgjort endast 5/56 mark 66 penni, Föraf Ahrenberg tillkommande en tredjedel utgjorde 1915 mark 37 penni; att Threnberg likväl, enär hans ut82
tagna förskott rätteligen utgjorde 1840 mark 43 penni och Ahrenberg dessutom vore Ossén skyldig 240 mark för åtta bromid - och plåtförstoringar, icke hade att fordra sagda 1918 mark 89 penni af Possin utan tvärtom stode i 1861 marks 54 pennis skuld till denne; samt att då från den tredjedel af försäljningspriset för oflaren Kinematograf Contract, hvari Chrenberg tillförsäkrats andel, borde afräknas icke allenast förenämnda af honom uttagna 3140 mark 43 penni utan och anläggningskostnaden, som enligt bok stigit till 15734 mark 30 penni, någon del af priset icke kunde blifva öfrig för Åhrinbergs räkning. I anseende härtill har Totografen Possin anhållit att Totografen Äfvenbergs käromål måtte förkastas samt på tagen genstämning å Ahrenberg yrkat dennes förpliktande att till Possén utgifva, utom annat, förenämnda skuldbelopp 1861 mark 54 penni med ränta I anledning häraf har Febyrason Äfvenberg anmärkt, att han icke kunde tillerkänna de vid affären hemmatagen Gustaf förda böderna något vitsord, emedan bokföringen förstädes vore bristfällig samt räderingar och andra egentligheter i böckerna förefunnes; att Ährenberg sjelf utfört å Totografen Svesinsataför det arbete, för hvilket Desinfordrat 240 mark, hvadan Orsindärför ej tillkomme vidare ersättning än betalning för det därtill använda pastoralet med högst 40 mark; att anläggningskostnaderna för affären Kinematograf General icke utgjort mera än 1864 mark 75 penni. Och jämte det Februfan Ahrenberg på dessa skäl emotsett förkastande af Totografen Omsens genstämningstalan, har Åhrenberg vidblifvit sitt käromål. Sedan Boföraren Taavi Suorenjuuri, ja mlikt Rådstuvurättens derordnande, genomgått affaren Rimmatograf Contracts bcker och räkenskaper samt öfriga handlingar 183
saken och däri afgifvit utlåtande äfvensom Vuorenjaari och särskilda andra personer å ed i målet afhörts, har Rådstufvurätten genom utslag den 2 Oktober 1909 i målet sig utlåtit samt funnit Protografen Åhrenberg icke hafva förmätt utreda att behållningen för affaren Kinemätagraf General, af hvilken behållning Ahrenberg kontraktsenligt tillkomme en tredjedel, öfversteg hvad bokslutet för affären utvisade med högre belopp än de tvåhundra mark som, enligt hvad uti utslaget längre fram förklarades, borde minnas från Ährenbergs skuld till affären, hvarför sagda behållning af Karlstufvurätten fastställts till femtusen niohundra femtiosex mark sextiosex penni och Ährenbergs andel däraf beräknats till ettusen niohundra åttiofem mark femtiosex penni. Vidkommande det belopp, som Fotogafan Ährenberg, samlikt Potografen Derséns förbindelse af den 27 Maj 1908, tillborde af köpeskillingen för affären Kinematograf Capital, har Rådstufvurätten ansett sagda belopp, på sätt berörda förbindelse måste uppfattas, böra utgå med en tredjedel af köpeskillingen, sedan från dess hola belopp afdragits anläggninskostnaden för affaren; och som anläggningskostnaden, enligt den af Rådstufvurätten i målet anlitade sakkunniges utlåtande, rättadt genom afdrag af affärens fordran hos Threnberg, utgjorde femtontusen niohundra trettiofyra mark trettio penni samt köpeskillingen belöpt sig till tjugutusen mark, tillkomme tarenberg en tredjedel af skilnaden emellan nyssnämnda två belopp eller alltså ettusen trehundra femtiofem mark tjugutre penni. Däremot har Rådstufvurätten funnit det belopp, som Fotografen Ährenberg under sin tjänstetid från affaren uppburit, böra i öfverensstämmelse med affarens böcker, öfver hvilka Ehrenberg såsom föreständare för affaren bort hafva inseende, upptagas till tre184
tusen etthundra fyratio mark fyrationtre penni, tillökt med fyratio mark för material till bromd- och plåtförstoringar, som för Ähranbergs räkning i affären utförts, hvadan och då någon större godtgörelse för berörda förstoringsarbete emot Ahrenbergs bestridande icke kunde denne påföras, äthrenbergs skuld till affärenuppginge till tretusen etthundraattio mark fyratiotre penni. Med afseende härå och enär Protografen Åhrinbergs fordran hos Protografen Omsén, på sätt af ofvanstående framginge, utgjorde tretusen trehundra fyratio mark sjuttionio penni, men Skrenbergs skuld däremot belöpte sig till tretusen etthundra åttio mark fyratiotre penni, har Rådstufvurätten, med förkastande af parternes i öfrigt mot hvarandra utförda anspråk såsom obefogade, ålagt Ousen att emot kvitto till Sterenberg utbetala denne sålunda ännu tillkommande etthundra sextio mark trettiosex penni med fem procents ränta från lagsökningsdagen den 31. Augusti 1908, tills full betalning följde, hvarhos Rådstufvurätten förklarat att Totografen Ahrenberg, med hänsyn till hvad i saken inlupit, fingi sjelf vidkännas sina för målet hafda kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i vadeväg dragit målet, har medels dom den 12 Juli 1912 sålunda ändrat Rädstufvurättens utslag, att affaren Kinematograf Contals nittvikomst för ifrågavarande tid, enär densamma icke borde ökas med de tvåhundra mark, hvilka skulle afgå från Öveléns fordran för ofvanberörda bromd och plåtförstoringar, af Hofrätten fastställdes till femtusen sjuhundra femtiosex mark sextiosex penni och threnbergs andel däraf till ettusen niohundra aderton mark åttionio penni samt att från affarens forsäljningspris borde afdragas icke allenast anläggningskostnaderna femtontusen niohundra trettiofyra mark 185.
trettio penni utan och de tretusen etthundra fyratio mark fyratiotre penni Ahrenberg från affören allaredan utbekommit och en tredjedel af återstoden, som utgjorde niohundra tjugufem mark tjugusju penni, tillfalla Ahrenberg med trehundra åtta mark fyratiotvå penni. Och som det belopp Totograden Ahrenberg egt af Potografen Ovisin bekomma sålunda uppginge till inalles tvåtusen tvåhundra tjugusju mark trettioen penni, men Threnberg från affären uttagit tretusen etthundra fyratio mark fyratiotre penni och dessutom borde ersätta Övisén materialet till omordade försteringar med fyratio mark, har Hofrätten afhvittat Åhrenbergs tillgodohafvande från hans skuld till Övisen samt ålagt Anrenberg att till Orren mot kvitto utbetala det återstående skuldbeloppet med niohundra femtiotre mark tolf penni jämte fem procents årlig ränta därå från den 31. Augusti 1908, tills full betalning skeddeUti Hofrättens dom har Totogafan Ahronberg anhållit om ändring medels deduktion, den Potografin Ovisén bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner i lifhet med Hofrätten Potografen Förenbergs andel af affären Kinematograf Contrats nittovinst för ifrågakomna tid utgöra ettusen mohundra aderton mark åttionio penni äfvensom att det belopp Ährenberg af affarens försäljningspris eger utfå uppgår, på sätt Rådstufvurätten utsagt, till ettusen trehundra femtiofem mark tjugutre penni, hvadan alltså Kotografen Åhrinbergs tillgodohafvande hos Febogagrafen Qvesén utgör sammanlagdt tretusen tvåhundra sjuttiofyra mark tolf penni och då Totografen Thorenbergs skuld till Orisen belöper sig till ofvanberörda tretusen etthundra åttio mark fyratiotre penni, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med ändring af Hofrättens 186 -
dom, ålägga Protografen Oricsin att mot qvitto till Totografen Ahrenberg utgifva hvad denne sålunda ännu tillbör eller nittiotre mark sextionio penni jämte fem procents ränta därå från rättegångens början den 31 Augusti 1908 tillsfull betalning följer, men i anseende till sakens beskaffenhet för Totografen Ahrenberg sjelf vidkännas sina i målet hafda umgälder. Det alle som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland tina Jaarikoski Afred Luksiala H. Amberg A. J. Lullmanie. H. Amberg A. J. Lullmanie. SS: 299. Pag 84. R. 1913. 10, D. F. Aro Den 22 Februari 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt reversskilling från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet fordringsmål emel lan Handlanden Alfred Hedman, från Nikolaistad, sökande, samt stationsinspektorn Otto Grönroos, från Kelviå socken, uteblifven svarande: Silfven uti Justitiedapartementet den 22. Februari 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Efter Handlanden Hedman ågången stämning har Stationsinspektorn erönroos vid Rådstufvurätten i Nikolaistad anfört, att han efter med Handlanden Hedman träffad öfverenskommelse under tiden från och med den 16. till och med den 21. September 1911. i Kelviå socken för Handlanden Hedmans räkning uppköpt lingen till ett beräknadt pris af 55 penni för kilogrum fritt i Nikolax stad eller Yxpila hänen samt att kun i enlighet med denna öfverensOsa F. S. 42 - B. A. Å R. Sk.
ommelsi tillsändt Handlanden Karl man den 18. September till Yxpila 3917. kilogrum äfvensom till Nikolaistad den 23. i samma månad 10924. kilogram och den 26 i ännämnda månad 5980,5. kilogram lingor; men enär Handlanden Hedman, som emot tagit de tvänne förstnämnda sändt ningarna utan anmärkning och jämväl erlagt deras pris, emellertid väg rat erlägga ej mindre priset för den sista sändningen, hvilket, med hänsyn därtill att 3055 kilogrum beräknats enligt ett utaf Handlanden Hedman den 21. September delegrafiskt bestämdt pris af endast 45. renni för kilogrum, utgjorde 3258 mark 72. penni, än ock priset för 92. stycken tomläder, som af Stationsinspektorn Grönroos i och för tingsnens transport anskaffats, efter 1. mark 25. penni lådan med 115. mark, har Stationsinspektorn Grönroos yrkat Handlanden Hedmans förpliktande att till honom gälda sammanlagdt 3373. mark 72. penni jämte änta; därå Statiansinspektorn Grön oos till afdrag från berörda belopp medgifvit 2815 mark 5. penni, hvilka Handlanden Hedman, som under rättegången låtit försälja det sista af Stationsinspektorn Grönroos till Hedman sånda partiet lingon, för sagda parti uppburit och den 16. November 1911. till Grönroos erlagt. 3 saken hörd har Handlanden Hedman bestridt att han af Stationsinspektorn Grönroos köpt eller fått emottaga det parti lingen, som den ne uppgifvit sig hafva den 26. September 1911. tillsändt honom, men väl medgifvit, att han efter med Grönroos träffad öfverenskommelse åtagit sig att för dennes räkning för sälja ett parti lingon, hvilket dock haft en vikt af endast 5733. kilogrann, samt att af honom till Grönroos den 16. November 1911 erlagda 2815. mark 5. penni utgjorde priset för berörda parti; och har Handlanden Holman förty emotsett förkastande af Stationsinspektorn Grönroos i saken 188
utförda talan Rådstufvurätten, hvarest sakegår 1911, då rene å ömse sidor tagit i anspräd ersättning för sina i målet hafda kostnader, har genom den 23 Februarii 1912. afsagdt utslag sig i målet yttrat; och enär utredt blifvit, att Stationsinspektorn Grönroos, på grund af Handlan den Hedmans honom meddelade löfte att för af honom för Hedmans räkning uppköpta lingen betala ett pris af femtiofem penni för kilogrum från co i Nikolaistad eller i Yxpila hämnden 18. September 1911 för Handlanden Hedmans räkning till sistnämnda plats sundt ett parti tingen, vägande tretusen niohundrasjutton kilogran, hvilket partis pris Hedman till fullo guldit, och, sedan Handlanden Malmar ytterligare i telegran och bref af den 19. September 1911. tillstätt Stationsinspektorn Grönroos att fortfarande för hans räkning uppköpa lingen samt förbundet sig att för dessa erlägga ett pris af femtiofem penni för klagran, för Handlanden Hedmans räkning upp1/21 lingon så att han den 21. Septemver 1911, då Hedman i telegram under gittat honom därom, att det pris Hednan erlade för lingen, dåmera sänkts den 23 Februarii SS: 16. fyratiofem penni för kilogrum enligt hans af Hedman icke till riktigheten bestridda uppgift innehaft icke allenast ett parti utgörande tiotusen niohundra tjugufyra kilorum lingen, hvilket parti den 23. September 1911. tillsändts Hedman och för hvilket denne till Grönroos erlagt ett pris af femtiofem penni för kilogran utan äfven ett parti då ännu icke i lådor inpäckade lingon, hvilket parti jämte en mängd vägande trehundra fem hela fem tiondedels kilogran, som af Grönroos för Hedmans räkning uppkösits den 21. September 1911. efter det priset för lingonen sänkts, enligt Grönroos uppgift vägt samman lagt femtusen niohundra åttatio och ett halft kilogran; samt att Handlanden Hedman, som vägrat att till Stationsinspektorn Grönroos erlägga priset för sistberörda parti lingen, sedermera 89
efter det detsamma på Hedmans upprop, utgörande trehundra en rubel eller det detsamma på Hedmans af ngor, utgörande trehundra af maning till denne der 20. September in fördedels klagran, i ög1911. öfversändts, den 29. i sistnämnde fördenskull och enär Häraden månad från Nikolaistad utskeppat och varit skyldig att enpartiel till Tyskland, där detsamma förorda, den 26. September af Hedman enligt dennes uppgift försonsenspektore Grönroos Grönroos räkning försälts till ett förra rinda parti lingen och af tvåtusse åttahundra femten markomma erlägga ett pris af pöygångens början af Hedman till dem hela fem bondedels klagran konroos utbetalats äfvensom att Hvalera af femtiofem penni för klockanlanden Hedman lofvat att för af Hära återstoden af parhet, har Rälanden Hedman lofvat att för af Hä för återstoden och anskaffade lådor, i hvilka de han att till Rationsinspektorn bröderlägga ett pris af högst en mark tjugufem penni för lådan och att Grönroos i sådant syfte anskaffat nittiotvå stycken lådor; men Stations inspektorn Grönroos däremot icke kunnat styrka att förenämnda, den 26. September 1911 af honom till Hedman öfversända parti lingar haft en större vikt än Hedman medgifvit eller femtusen sjuhundra trettio tre kilogran, hvari ofvanberörda mångd fem penni, hvilket belopp efter vittnen finni för kilogran för trehundra gångens början af Hedman till dem hela fem bondedels klogran tionspexton Grönroos å dennes hans hafverätten ålagt Handlanden K. tionspillern Grönroos å dennes hans stafvurätten ålagt Handlanden Karl ort anskaffade läder, i hvilka de ann att till Stationsinspektorn Grönuppkösta tingöran skulle inpurras, års gälda för trehundrafem hela ofta tingören skulle inpunhas, års gälda för trehundrafem hela fem tiondedels kilogrum lingen ett hundra trettiosju mark fyratiosju perri och för femtusen fyrahundra tjugusju hela fem tiondedels kilognamlingon tvåtusen niohundra åttatiofemmark tolf penni samt för nittiotvåtemlådor etthundra femton mark el ler således tillhopa tretusen tvåhundra trettiosju mark femtionio penni efter ofdrag af nyssberörda, af Handlanden Hedman till Stationsinspektorn 1901
Protroos under rättegången erlagda belopp af tvåtusen åttahundra femton mark fem penni eller att således enot kvitto till Stationsinspektorn Grån roos utbetala fyrahundra tjugutvå vartut ting roos utbetala fyrahundra tjugutvå vartut ting mark femtiofyra penni med från nin den vid stämningsdagen den 30. September 1911. upplupen och intill tiden för skeende full likvid löpande fem pro cents ränta, hvarjämte Handlanden Hedman kändes skyldig att med tvåhundra mark ersätta Stationsinspektorn Grönroos dennes umgälder å rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning parterne å ömse sidor i vädevåg dragit målet, har medels dom den 14. Februari 1913. sålunda rättat Råd stufvurättens utslag deri att, enär Stadtionsinspektorn Grönroos enligt den emellan honom och Handlanden Hedman träffade öfverenskommelsen åta git sig att leverera af honom för Hedmans räkning uppköpta linger i Yxpila hämn eller i Nikolaistad dar desamma bort af Hedman enottagas, samt Handlanden Hednan icke gillat styrka att det af stationsinspektorn Grönroos den 26. September 1911. i Nikolistad leverserade rärtiet lingon haft en mindre vikt in den vid partlets afsändande till ännämnda städ af Grönroos behörigen utredda vikter, utgörande femtusen niohundra åttatio och ett halft kilogram, Handlanden Hednan ålagts att emot kvitto till Stationsinspektorn Grönroos utbetala det för lingonpartiet fordrade priset tretusen tvåhundra femtioåtta mark sjuttirolvå penni samt för nittiotvå tomlador etthundra femton mark eller samnanlagdt tretusen trehundra sjuttiotre mark sjuttiotvå penni jämte därå från den 30. September 1911. löpande lem procents årlig ränta, efter afdrag af utaf Handlanden Hedman den 16. November 1911. guldna tvåtusen åttahundra femton mark fem renri; och skyldigkändes Handlander Hedman därhos att till Stations inspektorn Grönroos utgifva i ersättning 91
för dennes umgälder i målet vid Rådstufvurätten trehundra tjugunio mark femtio penni och i Hofrätten sextio mark. Uti Hofrättens dom har Handlanden Hedman sökt ändring Kejserliga Senaten här tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Hedman icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens dom än att, då Stationsinspektom Grön roos varit i Hofrätten ändringssökan de, Handlanden Hedman befrias från skyldigheten att till Grönroos utgifva den honom för kostnaderna i Hofrätten tillagda ersättningen sextio mark, med hvilken rättelse i Hofrättens den därvid i öfrigt skall förblifva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: tens Jäänkoski Alfred Luksiala. tens Svenkoski Alfred Luksiala. B. Annberg Samuli Koski. A. W. Kullsman Alfred Sarva Den 23. Februari 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsätt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit vaelmål emellan Directoren Pehr Berggren, från staden Holinstad i Konungariket Sverige, sökande, samt Afförsmänstad, svarande: Silfver uti Justitiederpartementet den 23. Februari 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Direktören Berggren har vid Rådtufvurätten i Helsingfors stad yrkat, att Affärsmannen Sirsén i egenre i numera upplösta firman Franehell, Wirsén & Co, hvars hemoet varit af tvänne af Handelsaktiebolaget J. Ada och af firman Franehell, Sirséns Coopprättade vextar, lydande den ena Ofde T. S. - A. L. - B.t. A. B. - S. M. No 302. Pag. 21. R. D. nen Adolf Sirsson, från Helsingfors skap af personligen ansvarig delegastaden Hamburs i Kejsaredömet Fyskland, måtte förpliktas att på grund Berggren den 30. September 1910. utställJ. A. Sa 1914.