Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
si viidettä osaa kysymyksenalaisesta IsoMerilän verotalosta, oltu tehty niinkuin M. Kn 1. luvun 2 SS:ssä säädetään, myyjäin, ostajan ja kahden todistajan läsnä ollessa; mutta kun Eerik ja Taavo Meriläinen, jotka Kihlakunnanoikeudessa 31. päivänä Lokakuuta 1888. oli vat myöntäneet kauppakirjassa tarkoitetun talonkaupan todellisuudessa tapahtuneeksi, eivät olleet Kuninkaallisessa selityksessä 14. päivältä Toukokuuta 1805. säädetyssä ajassa eli yön ja vuoden kuluessa syytä siihen saatuaan moittineet Fredrik Hämäläisen saantoa edelläsanottuihin talonosiin, eikä myöskään oltu näytetty, että Fredrik Hamäläinen oli vilpillisessä mielessä saanut ne hallintaansa, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen tällä kohden, hyljännyt Auno Kärkkäisen, Olli Kärkkäisen Liisa Tyykösen, Heikki Käikkäisen, Olli Kärkkäsen, Auno Maria Kärkkäisen ja Taavetti Savolaisen asiasta ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon ovat Anna Kärkkäinen ja hänen Hovioikeuteen saapuneet asiakumppaninsa Liisa Pyykönen omasta puolestaan sekä alaikäisten poikainsa Paavo, Otto ja EerikMeriläisen holhoojana anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska on näytetty että Eerik ja Paavo Meriläinen niin hyvin Kihlakunnanoikeuden istunnossa 31. päivänä Lokakuuta 1888 kuin erinäisissä tilaisuuksissa muulloinkin kysymykseen tulleen kauppakirjan tekemisen jälkeen ovat myöntäneet sanotulla kauppakirjalla Fredrik Hämäläiselle myyneensä osansa verotalosta No 15. edellä mainitussa Wiekin kylässä ja Eerik ja Lauri Meriläinen sen ohessa ovat välikirjassa 5 päivältä Joulukuuta sanottuna vuonna Fredrik Hämätäisen kanssa sopineet tilan hallinnan luovuttamisesta Hämäläiselle, sen vuokli ja kun Eerik ja Paavo Merilaisen osuudesta taloa tehtyä kauppaa niin ollen vi voida katsoa mitättömäksi yksistään siitä syystä että kauppakirjan todista jiksi merkityt henkilöt asiassa kuulustettuina ovat kieltäneet olleensa saapuvilla 198
kaupan tapahtuessa tai allekirjoittaneensa kauppakirjaa, katsoo Keisarillinen Senaatti etteivät Auno Kärkkäinen ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus on johtunut ja joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. J. N. Barnlund Aksi Käpy: Johannes Peltonen. Lauteli Marinen Walter Andersin. Alfred Lindström. Toukokuun 11. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Itsellisenvaimo Hilma Karoliina Andersson, omasta puolestaan ja Pohjois - Amerikan Yhdyvalloissa oleskelevan miehensä Itsellisen Salomon Anderssonin määrättynä uskottuna miehenä, sekä Talollinen Ananias Siivonen ja Talollisentytär Selma Iisakintytär Sikala, kaikki Kankaanpään pitäjän Vihteljärven kylästä, hakijoina sekä Talollisenleski Josefiina Sikala ja Talollinen Frans Haapasilta, molemmat myöskin Vihteljärven kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 11. päivänä Toukokuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Josefiina Sikala oli omasta puolestaan ja alaikäisen poikansa Toivo Iisakki Sikalan lakimääräisenä holhoojana yllämainitun sekä KarLäsnä: K. M. S.S. J. P. A. L. 199 No 819. Pag 279. R.D. 1908. 10
viän ja Honkajoen pitäjäin käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa 30. päivänä Tammikuuta 1905. testamenttina valvonut 18. päivänä Lokakuuta 1904. kuolleen miehensä Talollisen Iisakki Iisakinpoika Sikalan eläessään Kesäkuussa vuonna 1904. tekemän suullisen määräyksen, jolla Iisakki Sikala oli säätänyt, että hänen edellä mainittu, avioliitossa Josefiina Sikalan kanssa syntynyt poikansa Toivo Iisakki oli hänen kuoltuaan saava omakseen Sikalan talon ja yhden hevosen, kuitenkin sillä ehdolla että Sikalan aviopuolisoiden heikkomielinen poika Frans Oskar Sikala oli talosta elätettävä ja hoidettava kuolemaansa asti, ovat Salomon Andersson, joka oli naimisissa Sikalan aviopuolisoiden tyttären Hilma Karoliina Iisakintyttären kanssa, ja mainittujen aviopuolisoiden toisen tyttären Johanna Iisakintyttåren mies Ananias Siivonen, vaimojensa edusmiehinä, sekä Selma Sikala, joka niinikään oli Sikalan aviopuolisoiden tytär, toimitettuaan Josefiina Sikalalle ja Frans Haapasillalle, joka viimemainittu sillä välin oli määrätty Toivo Iisakki Sikalan holhoojaksi, kirjallisen haasteen, Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, ettei Iisakki Sikala ollut tehnyt puheenalaista testamenttina valvottua määräystä vapaasta tahdostaan, vaan muiden houkutuksista, ja ettei se muutenkaan ollut laillinen testamentti, minkätähden Salomon Andersson ja hänen asiakumppaninsa ovat vaatineet sanotun määräyksen julistamista mitättömäksi sekä Josefiina Sikalan ja Frans Haapasillan velvoittamista lailliseen perinnönjakoon luovuttamaan Iisakki Sikalan jälkeen jääneen omaisuuden. Sittenkuin Josefiina Sikala ja Frans Haapasilta, asiasta kuulustettuina, olivat vastustaneet kannetta, on Kihlakunnanoikeus 4. päivänä Syyskuuta 1905 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt Salomon Anderssonin ja hänen asiakumppaniensa jutussa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Salomon Andersson ja hänen asiakump200
paninsa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa 24. päivänä Syyskuuta 1908 antanut asiasta lausuntonsa, ja koska oli näytetty, että Iisakki Sikala kysymyksessä olevassa tilaisuudessa terveellä ja täydellä ymmärryksellä sekä vapaasta tahdosta, kahden todistajan läsnä ollessa, joita vastaan laillista estettä ei oltu näytetty, oli tehnyt puheena olevan määräyksen, jonka sisällyksestä myös kävi selville Iisakki Sikalan tarkoittaneen sen pidettäväksi hänen viimeisenä tahtonaan, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut, minkä ohessa Salomon Andersson ja hänen asiakumppaninsa velvoitettiin yhteisesti tahi se heistä, jolla varoja oli, neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Josefiina Sikalalle ja Frans Haapasillalle heidän jutun takia Hovioikeudessa kärsimänsä kustannukset. Hovioikeuden tuomioon ovat Hilma Karoliina Andersson, omasta puolestaan ja Salomon Anderssonin uskottuna miehenä, sekä Ananias Siivonen ja Selma Sikala anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Josefiina Sikala ja Frans Haapasilta ovat täältä perineet siihen kuitenkaan vastaamatta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Hilma Karoliina Andersson ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Hilma Karoliina Andersson ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Josefiina Sikalalle ja Frans Haapasillalle maksut heidän yhteisestä kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota kaksikymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A;K. O; Malin. Malin. Kusturi Kairinen Akoikalin. Antin Kaarinen Mannus Peltonen. Alfred Einksiala Uno Strömstén. 201
Toukokuun 11 päivänä 1910 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Vaasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Lauri Westerinen, Kivijärven pitäjän Pudasjärven kylästä, hakijana sekä Asioitsija Anton Anttila, Saarijärven pitäjän Saarijärvin kylästä, ja Kotkan kaupungissa rekisteriin merkitty osakeyhtiö Halla Aktie Bolag vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 11 päivänä Toukokuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niista saanut tietää seuraavaa: Kivijärven pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Lauri Westerinen lausunut että, sittenkuin hän 3 päivänä Syyskuuta 1896 laaditulla välikirjalla oli omistamaansa, Kivikko nimiseen, 202 Tag, 254. R. S. 1908 No 820.
seitsemän kolmekymmentäkuudes osan manttaalin suuruiseen osuuteen Mannilan perintötaloa No 3 Pudasjärven kylässä kuuluvasta metsästä määrättyjen rajojen sisältä ja välikirjassa mainituilla ehdoilla osakeyhtiölle Halla Aktie Bolagille myynyt kaikki konka-, pitäjä - ja närepuut, jotka viiden ja puolen metrin korkeudelta maasta mitaten täyttivät vähintäin 19,8 senttimetriä, metsästä otettaviksi kymmenen vuoden kuluessa välikirjan tekopäivästä, ja osakeyhtiö talvella vuonna 1901 oli puheenalaisesta metsästä hakkauttanut ja poisvedättänyt toista sataa tuhatta rinkoa, joista suurin osa oli ollut välikirjassa määrättyä mittaa pienempiä, osakeyhtiön päikallisasiamiehen Anton Anttilan ja Lauri Vesterisen kesken oli tehty sellainen sopimus, että osakeyhtiö ilman eri maksua saisi pitää hakatut alamittaiset puut, mutta sitä vastoin luopuisi oikeudestaan kaataa metsässä silloin vielä ehkä olevat täysimittaiset puut; mihin nähden ja kun Anton Anttila kerrotusta sopimuksesta huolimatta oli talvella vuonna 1906 osakeyhtiön puolesta samasta metsästä vielä hakkauttanut kolmetuhatta kolmesataa kahdeksankymmentäkahdeksan puuta, joita oli metsästä poisvedätetty kolmetuhatta kaksisataa kaksikymmentäkaksi kontrahdin mukaista ja kolmekymmentäkaksi alamittaista puuta, Lauri Vesterinen on vaatinut, että Anton Anttila ja osakeyhtiö Halla Aktie Bolag velvoitettaisiin Vesteriselle suorittamaan korvausta sanotuista kolmestatuhannesta kolmestasadasta kahdeksastakymmenestäkahdeksasta puusta kaksi markkaa kappaleelta eli yhteensä kuusituhatta seitsemänsataa seitsemänkymmentäkuusi markkaa sekä pienen metsän sortamisesta kaksitoista markkaa viisikymmentä penniä kuin myös Kesteriselle metsässä toimitetun katselmuksen johdosta oikeutuneista kus203
tannuksista sata kolmetoista markkaa. Asiasta kuulustettuina ovat Anton Anttila ja osakeyhtiö Halla Ähtie Bolag vastustaneet kannetta, Anttila sen ohessa kieltäen tehneensä Lauri Vesterisen kanssa mitään sopimusta puheenalaisesta hakkauksesta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 3 päivänä Syyskuuta 1907 julistamassaan päätöksessä katsonut, ettei Lauri Keterinen ollut voinut näyttää Anton Anttilan kanssa tehneensä sellaista sopimusta, johon hän oli perustanut vaatimuksensa, sekä siis hyljännyt kanteen mikäli se koski osakeyhtiön metsästä ajattamia täysimittaisia puita, mutta sitä vastoin velvoittanut osakeyhtiön yllämäinituista kolmestakymmenestäkahdesta vajamittaisesta puusta Lauri Westeriselle suorittamaan välikirjassa määrätyn hinnan, yhden markan kappaleelta, eli yhteensä kolmekymmentäkaksi markkaa; mutta koska Anton Anttila oli Lauri Westeriselle viimesanotuista kolmestakymmenestäkahdesta puusta tarjennut täyden korvauksen, jota Vesterinen oli kieltäytynyt vastaanottamasta velvoitettiin Westerinen Anton Anttilalle ja osakeyhtiölle Halla Aktie Bolagille korvaamaan näiden oikeudenkäyntikustannukset yhteensä kahdelläsadalla kahdellakymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Lauri Vesterinen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 18 päivänä Elokuuta 1908 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Lauri Westerisen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Anton Anttilan ja osakeyktion Halla Aktie Bolagin Hovioikeudessa asian takia kärsimät kulut. Hovioikeuden tuomioon on Lauri Kesterinen anonut muutosta tänne toi204
mittamallaan perustelmalla, johon Anton Anttila ja osakeyhtiö Halla Aktie Bolag ovat säädetyssä järjestyksessä vastatneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Lauri Vesterinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiöta muun puolesta kuin että Lauri Westerinen asian laatuun nähden vapautetaan suorittamasta Anton Anttilalle ja osakeyhtiölle Halla Aktie Bolagille Oikeuksien heille tuomitsema oikeudenkäyntikulunkien korvauksia; joten oikäistuna Hovioikeuden tuomio muilta kohdin jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Ako. Malin. Ollamies Siltonen. Santen Saarinen Alfred Linkasiala Uno Strömstén Den 12 Maj 1910. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Politieräd mannen Verner Agaton Lindberg från Tavastehus stad, i egenskap af syssloman uti aflidne Tullför rättaren Karl Theodor Björkmans till konkurs upplåtna bo, sökan de, samt Godregaren Jacob Kavaleft, från Domarby gård i Helsinge socken, warande, angående fordran: Gifven uti Justitiedepartementet den 12 Maj 1910. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter Godsegaren Kavaloff den 13. Januari 1907. ågången stämning har Tullförvaltaren Björkman vid Häradsrätten i Helsinge sockens tingslag anfört, att Björkman jämte Godsegaren Kara lett den 15. Januari 1896. iklädt sig solidarisk proprieborgen för återbetalningen af en utaf Förstkonduktören Torsten Nyberg glr. J. N. 88. - A. K. - W. A. - B. A 205 No 821. Pag. 42. R. D. 1910.
den 10. i samma månad till Finska Skolstatens pensionskassa uthändigad skuldförbindelses innehåll, 3000 mark med därå förskrifven ränta, samt att Gods egaren Kavaloff uti en berörde 15. Januari till Tullförvaltaren Björkman utfär dad skrift förbundit sig att för all den kostnad och skada, Björkman tilläfventyr kunde få vidkännas till följd af före nämnda borgen, ansvara såsom för egen skuld; och emedan Tullförvaltaren Björkman den 21. November 1906. nödgats på grund af omförmälda borgen till ofvannämnda pennionskassa inbetala 823 mark 50 penni jämte därå upplupen ränta 52. mark 98 penni, eller samman lagdt 876 mark 48. penni, men Godsega ren Kavaloff vägrat att tillhandahålla Björkman nästsagda belopp, har Tullför valtaren Björkman yrkat Godsegaren Kavaleffs förpliktande att genast till Björkman utgifva omförmälda 876 mark 48. penni, hvarhos Tullförvaltaren Björkman gjort anspråk på godtgörelse för sina i målet vidkända umgälder. I saken hörd, har Godsegaren Kavaleff invändt att, enär den borgesskrift, hvarpå Tullförvaltaren Björkman stödde sett anspråk, tillkommit den 15. Januari 1896. samt Käraloff icke blifvit kräfd inom tio år från sistsagde dag, Tull förvaltaren Björkmans i saken utförda talan vore sentida, samt förty emotsett käromålets förkastande. Sedan Tullförvaltaren Björkman emellertid under rättegången aflidit och hans bo upplåtits till konkurs, har Rådman nen Lindberg, i hans förberörda egen skap, vid Häradsrätten återhämtat Tullförvaltaren Björkmans förenämnda tatan; därå Häradsrätten medels den 9. September 1907. afkunnadt utslag på däri upptagna skäl ålagt Godsegaren Kaväleff att, emot återfående af sin till Tullförvaltaren Björkman uthändigade förbindelse behörigen hvitterad, till Björkmans konkursbo genast utbetala fordra de åttahundra sjuttiosex mark fyra tioåtta penni samt att med tvåhundra mark ersätta konkursboet kostnaderna i målet Hopätten, under hvars pröfning Gods206
egaren Kavaloff i vaderäg dragit målet, har genom den 20. December 1909. däri gifven dom utlåtit sig i saken, och alldenstund Tullförvaltaren Björkman ej kraft sin på omförmälda borgen sig grundande fordran af Godsegaren Kaväleff eller ens bevisligen därom erinrat Kavaloff inom tio år från den 15 Januari 1896, då ifrågakomna borgesförbindelse tillkom, samt Tullförvaltaren Björk, mans konkursbo förty, jämlikt 1. och 17. SS: SS: i förordningen af den 9. November 1868., angående, utom annat, preskriftion i fordringsmål, förlorat sin talan mot Godsegaren Kavaloff, fördenskull har Hofrätten, med upphäfvande af Häradsrättens utslag, förkastat den af Tullförvaltaren Björkmans konkursbo i saken utförda talan. Uti Hofrättens dom har Rådmannen Lindberg anhållit om ändring medels hit ingifven deduktion, den Godrega ren Kavaleff i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Rådmannen Lindberg icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens ofvanberörda dom, hvarvid förty kommer att bero; och ålägges Rådmannen Lindberg, i hans förenämnda egenskap, att till Godsegaren Kavaloff, i ersättning för dennes härstädes i saken hafda kortnader, utgifva sjuttio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: J. N: Bömetund Alksi Käpes. J. N. Bömetund Akki Käpy. Walter Andersin B. Anneberg Asian Aikauman 207
Toukokuun 12 päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisa rillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, tilanosuuden luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Itsellinen Abraham Abvalvaminpoika Mäkinen, Multian pitäjän Isojärven kylästä, hakijana sekä Talollinen Edvard Nestor Malakianpoika Putkimäki, omasta puolestaan ja vaimonsa Ida Putkimäen edusmiehenä, ynnä kuolleen Talollisen August Juhon poika Mattilan kuolin pesän osakkaat, hänen leskensä Heta Stiina Juhontytär Mattila ja tämän nykyinen mies Talollinen Johannes Hermanninpoika Mattila sekä tyttären sä Aina Augustintytär Mattila, kaikki Isojärven må: K. M. S.S. J. P. A. L. 2 No 824. Torg 215 R. D. 1908.
kylästä, kuin myöskin August Mattilan tytär Maria Augustintytär ja tämän mies Talollinen Matti Sipilä; Petäjäveden pitäjän Kuivasmäen kylästä, sekä alaikäisten lasten holhooja Talollinen Fredrik Seppämäki, Keusuun pitäjän Pohjoislahden kylästä, saapuville tulloina, mutta Eläkemies Abraham Fredrikinpoika Putkinväki ja hänen vaimonsa Johanna Karolina Abrahamintytär, Isojärven kylästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annet tu Oikeusosastossa 12 päivänä Toukokuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Abraham Mäkinen on, haastatettuaan Edvard Nestor Putkimäen ja hänen asiakumppaniisa. Keuruun ja Multian pitäjäin käräjakunnan 1906 vuoden varsinaisiin syyskäräjiin Kihlakunnanoikeudessa lausu nut että, sittenkuin hänen i sänsä Talollinen Abraham Aataminpoika Parkimäki, joka on nen naimistaan Johanna Karolina Abrahamintyttären kanssa 8 päivänä Huhtikuuta 1849. tehdyllä lahjakirjalla oli saanut omakseen kahdeksannen osan manttaalia Putkimäen perintötaloa No 5 Isojärven kylässä, 5 päivänä Marraskuuta 1870 laadetulla kirjallisella testamen tilla oli määrännyt, että kaikki hänen omaisuutensa oli hänen kuolemansa jälkeen jontena Johanna Karolina Putkimäelle, ja tämä, Abraham Aataminpoika Pirttimäen kuoltua 22 päivänä Toukokuuta 1882, oli valvonut kerrotun testamentin, 209
niin oli Johanna Karolina Putkimäki, huolimatta siitä, että hän sittemmin oli jättänyt muun muassa sanotun Teetkimäen talonosan lailliseen jakoon Abraham Aataminpoika Putkimäen kuolinpesän osakas ten kesken, mikä jako oli toimitettu 26 päivänä Syyskuuta 1884, ja että hän niinmuodoin oli luopunut mainittua testamenttia hyväkseen käyttämäs tä kauppakirjalla 25 päivältä Heinäkuuta 1888 yhdessä jälkimäisen miehensä Abraham Fredrikinpoika Putkimäen kanssa ja, kuten kauppakirjaan oli merkitty, alaikäisen Abraham Mäkisen holhoojan Angust Mattilan suostumuksella myynyt Edvard Nestor Putkimäelle koko sanotun kahdeksannen osan manttaalia Putkimäen tarka; ja koskei kysymyksessä olevaan kauppaan, mikäli se koski silloin vielä alaikäisen Abraham Mäkisen kiinteää omaisuutta, oltu hankittu Oikeuden lupaa ja kauppa siinä kohden siis oli laiten, on Abraham Mäkinen vaatinut, että Edvard Nestor ja Ida Putkimäki velvoitettaisiin Mäkiselle heti luovuttamaan puheenalainen kahdestoista osa manttaalia Putkimäen taloa huoneineon tiluksineen ja siihen kuuluvine etuuksineen. Kanteesta kuultuina ovat Edvard Nestor Putkimäki ja hänen asiakumppaninsa väittäneet, että Abraham Mäkinen oli menettänyt puhevaltansa asiassa, koskei Mäkinen, vaikka hän oli kysymyksessä ole vasta kaupasta, minkä perusteella Edvard Nestor Putkimäki vuonna 1889 oli saanut kiinnekirjan kahdeksannelle osalle manttaalia Puthimäen taka, saanut tiedon ainakin jo 18 päivänä Helmikuuta 1902, ollut 210
1h 1h yön ja vuodon kuluessa siitä moittinut tuota ainakin muodollisesti oikeaa kauppaa. Tämän johdosta on Abraham Mäkinen huomauttanut että hän, saatuansa tilin holhoojaltaan August Mattilalta, oli säilyttääkseen puhevaltan sa ollut pakoitettu August Mattilan perikuntaa vastaan alot. tamaan tilinnöiteriidan, jossa hän minun muvassa oli moittinut kysymyksenalaista talonkauppaa ja jossa riidassa Edvard Nestor Putkimäkeäkin oli kuulustettu; mihin nähden ja koskei Abraham Mäkinen, joka laittomalla tavalla oli menettänyt osuutensa Putkimäen talöstä, voinut olla estetty tuon osuuden oikeana omistajana nostamasta kerrottua hannettaan, Abraham Mäkinen on vaatinut vastapuoltensa mainitun väitteen hylkäämistä, Lokakuun 19 päivänä 1906 julistamallaan väitepäätöksellä on Kihlakunnanoikeus, koska Abraham Mäkinen oli katsottava puheena olevan kahdennentoista osan manttaalia, Putkimäen taloa oikeaksi omistajaksi siitä lukien, kuin ennen mainittu lainvoiman saanut perinnönjako oli toimitettu, ja kun hänellä 14 päivänä Toukokuuta 1805 annetun Kuninkaallisen selityksen perusteella oli laillinen oikeus koko olevan kansa moittia senkaltoista. kauppaa, jonka kautta hänen perimänsä kiinteä omaisuus ilman härvon suostumustaan oli joutunut vieraiden haltuun, kyljännyt kerrotun väitteen. Edelleen asiaan vastatessovan ovat Edvard Nestor Putkimäki ja hänen asiakump pannissa, väittäen 26 päivänä Syyskuuta 1884 toimitetun perinnörrjaon olleen vain muodollisen, katsoneet, että, koska Jo211
1h hanna Karolina Putkimäki oli saanut useinmainitun talonosuuden ennenkerrotulla, laillisessa järjestyksessä valvotulla testamentilla 5 päivältä Marraskuuta 1870, joka oli voittanut lainvoiman, ja sittemmin myynyt saman talonosan Edvard Nestor Putkinäelle, tällä myöskin oli moitteeton omistusoikeus tuohon talonosuuteen, sekä siis anoneet kannetta hyljättäväksi. Sittenkuin asianosai set molemmin puolin olivat pyytäneet korvausta oikeuden. käyntikustannuksistaan asiassa, on Kihlakunnanoikeus 27 päivänä Maaliskuuta 1907. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Edvard Nestor ja Ida Putkimäen heti Abraham Aläkiselle luovuttamaan vieläsanotun kahdennentoista osan manttaalia Putkimäen taloa sekä sen ohessa kolmellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Abraham Mäkiselle hänen kulunkinsa asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Edvard Nestor Putki. mäki, omasta puolestaan ja Ida Pertkimäen edusmiehenä, sekä Johannes, Heta Stiina ja Aina Mattila, Matti ja Maria Sipi lä ynnä. Fredrik Leppämäki olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 27 päivänä Kesäkuuta 1908 katsonut selville häyneen, että Abraham Mäkinen, tultuaan sitä ennen lailliseen ikään, anakin jo vuonna 1902 oli saanut tiedon ylläsanotusta 25 päivänä Heinä kuuta 1888 tehdystä kaupasta minkä vuoksi ja koskei hän yön ja vuoden kuluessa kaupasta tiedon saatuansa ollut tuota kauppaa moittinut, Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden kerrotut päätökset ja nojautuen ennen sa212
notun, 14 päivänä Toukokuuta 1805 annetun Kuninkaallisen selityksen määräyksiin, kyljännyt Abraham Mäkisen jutussa ajaman kanteen myöhäisenä. Hovioikeuden tuomioon on Abraham Mäkinen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Edvard Nestor Putkimäki, omasta puolestaan ja Ida Putkimäen edusmiehenä, sekä Johannes, Heta Stiina ja Aina Mattila, Matti ja Maria Sipilä ynnä Fredrik Leppämäki ovat säädetyssä järjestyksessä vastaimeet, minhä jälkeen suullinen kuulustelu pitussa täällä on tapahtunut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jertun ja katsoo, ettei Abraham Mäkinen, joka vasta yön ja vuoden kuluttua sen jälkeen, kuin hän, kuten Hovioikeuden tuomiossa sanotaan, oli saanut tiedon puheenaolevasta kaupasta ja aihe kysymyksessä olevan moitekanteen teke miseen niin muodoin oli ilmaantunut ja hän oli saanut tilaisuuden oikeutensa valvomiseen ja lailliseen ajamiseen, on tuota kauppaa moittinut, ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Abraham Möihinen korvao maan Edvard Nestor Pitkimäelle ja hänen asiakumppaneilleen heillä jutussa tääillä olleet kulun git ja sitä varten hoille suorittamaan seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattarkoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Ako. Malin. Kurtri Kaarinen Ako. Malin. Antui Kaarinen Mannus Peltonen Alfred Luksiala Uno Strömsten. 213