Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tusta Joulukuun 16 päivästä 1904. Maria Hellman on, koska Kruunun vouti Sydén oli joutunut maksamaan puheenalaisen määrän oman laimin lyöntinsä takia virassa, vastustanut kannetta ja sen ohessa pyytänyt korrausta oikeudenkäymiskuluistaan; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on Huhtikuun 9 päivänä 1907 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kan teen ja velvoittanut Lydénin seitsemälläkymmenellä markalla korvaamaan Maria Hellmanin oikeudenkäymiskulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kruununvouti Lydén oli vetoamalla saattanut jutun on 24 päivänä Helmikuuta 1911 antamassaan tumiossa katsonut selvitetyksi, että Kruununvouti Lydén Joulukuun 16 päivänä 1904 suorittaessaan asian omaiselle ulosottamiehelle ylempä nä mainitun Keisarillisen Senaaten päätöksen sisällyksen oli joutunut maksamaan, paitsi muuta, ne 631 markkaa 42 penniä viiden prosentin korkoineen Huhtikuun 24 päivästä 1902 ynnä 40 markkaa oikeu den käyntikuluja, kuitenkin vähennyt tyä usein mainitut 12 markkaa 73 penniä, mitkä Viktor ja Maria Hellman Kihlakunnanoikeuden viimeksi sanottuna päivänä julistaman päätöksen mukaan olivat velkapaat suorittamaan Frans Lehtiselle; mutta koska Viktor Hellman eläessään oli hakenut ja Kuvernööri päätöksellä 23 päivältä Toukokuuta 1903 velvoittanut Frans Lehtisen Viktor Hellmanille Helmikuun 28 päivänä 1900 antamansa velkakirjan perusteella tälle suorittamaan on markkaa kuuden prosentin korkoineen äsken sanotusta päivästä sekä lainhakukuluineen, vaan Vikter Hollman ja Maria Hellman eivät illut väittäneet yrittämensäkään viimeksi mainitun päätöksen se sällystä ulosmittaa Frans Lehtoselta eivätkä edes pyytäneet takoisin Kuvernöörinvirasteen jätettyä 1070
alkuperäistä velkakirjaa, senvuoksi ja kun puheenalainen Senaatin päätöksessä Kruununvouti Lydénille määrätty maksuvelvollisuus Esittelijäsihterri Kivelle oli katsottava tulevan kysymykseen ainoastaan, ettei Viktor Hellmanin yllä sanottua vastasaatavaa voitu Frans Lehtoselta saada, on Hovioikeus, kumoton Kihla kunnanoikeuden päätöksen, rahoittanut Maria Fellmanin Hellmanin aviopuitten yhteisestä pesästä suorittamaan Kruununvouti Lydénil le kuusisataa viisikymmentäyksi markkaa neljäkymmentäkaksi penniä, yllämainitun koron kahdeksankymmentäkuusi markkaa neljä penniä ja kulujen kervauksen neljäkymmentä markkaa ynnä viiden prosentin vuotuisen keron kuudellesadalle viidellekymmenelleyhdelle markalle neljälle kymmenelle kahdelle pennille Joulukuun 16 päivästä 1904, ensinsä no tusta rahamäärästä kuitenkin vähentäen 3 päivänä Marraskuuta 1902 maksetut kaksitoista markkaa seitsemänkymmentäkolme penniä. Muuten on Hovioikeus O. K.n 14 luvun 7 SS:n ja Rikoslain 27 luvun 3 SS: 2 kohdan nojalla tuominnut Kruununvouti Lydénin hänen vetekirjassa käyttämästään sopimattomasta kirjoitustavasta maksamaan sakkoa kaksisataa markkaa Hovioikeuden tuomioen on Maria Hellman anonut muutosta perustelmalla, johon Kruununvouti Lyden on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Kihlakunnanoikeuden päätöksellä 24 päivältä Huhtikuuta 1902 Vikter ja Maria Hellmanin Frans Lehtoselle maksettavaksi tuomittu velka korkoineen ja oikeudenkäyntikulujen korvauksineen on tullut suoritetuksi, lukuunottamatta päätöksen sisällyksen lyhennykseksi 3 päivänä Marraskuuta 1902 tullutta 12 markan 73 pennin erää, Kruununvouti Lydénin varoilla, 1071
eikä se seikka, että Lydia ulosottomiehena on velvoitettu Esitteltijäsihteeri Kivelle vastaamaan ulosmitattavasta summasta, vaikuta Sydénin oikeuteen saada Maria Allmanilta korvausta siitä, mitä Lydeniltä on mennyt Viktor ja Maria Hellmanin velan maksuksi, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Maria Hollmanen muutiksen lainhuksiin myös löstä siihen lohtuhaalokseen, johon tovioikeus on tuomiossaan johtunut ja joka siis jää pysyväksi, kuitenkin niin että Kruununvouti Lyden on 6 päivänä Maaliskuuta 1913 annetun Armollisen Räskykirjeen nojalla vapautettava edellä sanotua hänelle tuomitusta sakosta. Tätä kaikki asianomaiset noudatta kolKeisarillinen Suomen Senaattitens Svenkoski Alfredzuuksiai tens Svenkoski Alfredzuuksiai tens täänkoski Alfred Luksiala R. Amberg A. A. Lillimala R. Amberg A. A. Lillimala K. Amberg A. A. Lillimäler K. Amberg A. A. Lillimäler Joulukuun 16. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostaalalla Keisarillisesta Turun Koivikuudesta tulleessa, saatavaa koskevässä jutussa, jossa Talollinen Wilhelm Kokkala, Kaumanda Kruununmaa, saman pitäjän kurun kylästä, vastaajana tuettu Oikeusosastossa Joulukuun 16. päivänä 1914. Keisarillinen ilmaatti on itselleen esittelyttänyt julun kirjat ja mistä mikäli nyt on kysymyksessä, saaneet meraavat tiedet: No 171. Pag. 109. R. D. järven pitäjän Kirkonkylästä, on hakijana sekä Talollisenleski ilHausjärven Janakkalan ja Wanäjan pitäjien käräjäkunnan kihlakunnanoikeuden 1906. vuoden talvikäräjissä on Wilhelm Kelkkala Amända Muurinmaalle ja päivänä Maaliskuuta 1906. toimitettamansa kuolteen nojalla vaatinut, että Amanda kuurinnaa, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa tarne Jaakko, Martka Amanda, Onni Artur ja Kauno Aksel Kuurinmaan holhooläsnä: 3. SS. Wil. 3. l. 3/16 dels — ät
jana, velvoitettaisiin Wilhelm Kelkka lalle suorittamaan Amanda Ruurin maan kuolleen miehen Talollisen talerian Manassenpoika Kuurinmaan eläissään Melkkalalle Maaliskuun 31. päivänä 1891. antaman vaadittaissa maksettavan velkakirjan sisällys 800. markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen nelalla vuodella; minkä ohessa Wilhelm Melkkala on anonut borvausta oikeudenkäyntikuluutaan. Amanda Kuurunmaa on väillä nyt puheenalaisen velkakirjan jo van lentuneen ja sitä paitsi tulleen hänen miehensä eläissä maksetuksikir, neltä laillut Wilhelm Melkkala on kuttänyt, vaittuen että Vähään kuurinmaa ole viimeisten bymmenen vuoden kuluessa suorittanut korkoja velkasummasta ja myöntänyt vilan oikeaksi. Kihlakunnanoikeus on 11. päivänä lokakuuta 1909. julistamallaan päätöksella siinä mainituilla perustöla odoittanut Amanda Kuurin 1073 maan hänen ja hänin lastensa yhteisen pesän varoista kuitattua ilkuperäistä velkakirjaa vastaan Wilhelm Kilkkalalle maksamaan vaaditut kahdeksansataa markkaa kuidon prosentin luetuisine korkoineen 31. päivästä Maaliskuuta 1902. sekä len ohessa borvainaan Wilhelm Kihkalan oikeudenkäyntikulut neliälläsadalla viidelläkymmenellä marhalla. korioikeus, jonka tutkittavaksi itnanda kuununmaa oli velaamalla raattanut pitun, on 8. päivänä Maaliskuuta 1912. antanut tuomion asian ta; ja koska Wilhelm Kolkkala ei ut näyttänyt, että hänen saata vansa oli tullut kymmenen vuoden kuluessa velkakirjan antopäivästä Erpäivästä Maaliskuuta 1891. lain saatamassa järjestyksessä valvoluksi, senlahden ja kun olla näin ollen oli vanhemtunut, on Hovioikeus, huuden Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hujännyt Wilhelm Mikkolan kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Wil
helm Kolkkala anonut muulesta pevistelmalla, johon Amanda Kuurin maa on vastannut. Keisarillinen ilmaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo siinä käyneen selville, että Fabian Kuurinmaa on viimeisten kymmenen vuoden kuluessa ennen nyt vireillä olevan oikeudenkäynnin alkua naksamalla korkea ja muutenkin tunnustanut kysymyksessä olevan velhansa Wilhelm Kokkalalle; minkä vuksi Keisarillinen Senaatti har bitu oikeaksi, huuden Hovioikeuden tuomion, jättää asian sen loppupaalokun varaan, johon Kihlakunnanoikeus on johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Keus Svanborks Walter Andersin Alfred Liuksiala. 48 Anneberg Alfred Luksiala. B Anneberg Alfred Luuksiala. B. Annberg Alfred Luuksiala. A. V. Ollusubala. Joulukuun 16. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio maksuilla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, perinnönjakoa ja lahjakirjan mitällömäksi julistamista koskevassa nostajutussa, jossa Talollinen Johan nes Meronen, Kaukolan pitäjän Riihilahden kylästä, on hakijana sekä Talollinen Eero Enonpoika Janhunen, Nurmeksen pitäjän Karhiinpään kylästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusorastossa 16 päivänä Joulukuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedet: Sittenkuin oero Janhusen isä karheenpään kylässä asunut Talollinen Eero Janhunen, joka kauppakirjalla 15. päivältä Heinäkuuta 1902. eli hänen ja vaimonsa Katri Mikkosen yhteisillä varoilla pojalleen Eero Junhuselle ostanut verotalon No 26. mainitussa kylässä 15 ott. markan kauppahinaalla sekä 24. päivänä Liissä: F. A. A: S. - A. M. K. ./. 4. O. L. S. 074 No 1773. Pug. 58. R. D. 1910.
Helmikuuta 1904. tehdyllä lahjakirjalla Eero Janhuselle nuoremmalle luorittanut kaiken omaisuutensa kuten sanat lahjakirjassa kuuluivat ollen mistä nimestä hyvänsä, mitä ryt taikka kuoleman jälkeen by tyä taitaa, oli 7. päivänä Huhti kuuta 1904. kuollut, jättamatta jälkansa muita antaperillisiä kuin tyttäret Anna Stiina ja Maria Henriikka Janhusen sekä Eero Janhusen nuoremman, ja hänen jälkeensä 22. päivänä elokuuta 1904. oli toimitettu pesänjako, jossa ainoastaan Katri Kukkonen ja Eero Jantuinen nuorempi olivat olleet läsnä ja jossa sittenkuin Katri Kukkoselle pesästä oli etuosaksi myönnetty erinäistä irtainta tavaraa, pesän jälellä olevat varat, käsittäen irtainta omaisuutta 7025. markan 68. pennin arvosta, sekä velat 423. markkaa 45. penniä, eli, että malla huomioen Eero Janhusen vanhemman tekemän edelläkerrotun lahjoituksen, esitettu ja jaettu Katri Kukkosen ja Eero Janhusen nuoremman kesken siten, että Katri Kukkonen, joka vuonna 1857. oli vihitty avioliittoon Eero Janhusen vanhemman kanssa, sai kolmannen osan ja Eero Janhunen nuorempi kaksi kolmatta osaa niistä, on Johannes veronen, jolle Katri Kukkonen sekä Kauko lan pitäjän korttensalmen kylässä asuva Talollinen Antti Kaija ja hänen vaimonsa Anna Stiina Janhunen ynnä Kiiskadan pitäjän Kontioloppalahden kylästä hetoisin oleva Talollinen Pekka Pennanen ja hänen vaimonsa Maria Henriikka Janhunen olivat kauppakirjalla 5. päivältä Elokuuta 1905. luovuttaneet, katri Kukkonen hänelle naimaoikeudella ja toiset heille Anna Stiina ja Maria Henriikka Janhusen perintöoikeuden nojalla kuuluvat osuudet skatte Kuhkosen ja Eero jauhusen vanhemman pesästä, Eero Janhuselle vuohemmalle 12. päivänä Helmikuuta 1906. toimitetun kirjallisen haasteen nojalla Nurmeksen pitäjän ja Mautavaaran kappelin käräjäkunnan 1075
Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Eero Janhunen vanhempi ja Katri Kukkonen aikoinaan olivat mistaneet erään tilan Juvan pitäjän Nunnanlahden kylässä, minka tilan vero Janhunen vanhempioli ostanut hänellä perimysmaan vastikkeena otteilla rahoilla, vaan sittemmin myyneet sanotun talon 2300. markan kauppahinnasta, sekä että Eero Janhunen vanheenpi oli noista tilankintarahoista, jotka siis nijöskin olivat hänen hadessaan perimymään vastiketta, käyttänyt 1500. markkaa Eero janhuselle nuo hemmalle ostamansa talon No 26. Karkunpään kylässä kauppahinnan maksamiseen ja antanut Anna Stiina ja Maria Henriikka Janhuselle yhteensä 7000. markkaa; mutta koska Eero Janhunen vanhempi ei ollut ollut oikeutettu lahjoittamaan perimys maansa vastiketta eikä myösbään Katri Kukkosen suostumuksella hei dän avioliiton aikana ansaitsemaansä omaisuutta, ja kiin puheena oleva lahjakirja 24. päivältä Helmikuuta 1904. ei voinut käsittää muuta kuin ainoastaan Eero Janhuselle vanhemmalle kuuluneen osan siitä omaisuudesta, mikä pesässä, maini tut 15000. markkaa sekä Anna Alina ja Maria Henrikka Janhuselle annetut 4000. markkaa poisluettua, oli ollut jäljellä ja mikä omaisuus Eero Janhusen vanhemman jälkeen toimitetussa perunkirjoituksessa oli ilmoitettu sekä arvioitu /50/ markan 68. pennin arioiseksi, ja sanottu lahja kirja sitäpaitse oli laillista merkitysta vaitta senvuoksi että siitä puut tui Eero Janhusen nuoremman lahjoitukseen annettava hyväksyminen on Johannes Merenen vaatinut, että useinmainittu lahjakirja julistettai siin mitättömäksi ja että vero Jän hinen nuorempi velvoitettaisiin ei ainoastaan joko suorastaan maksamaan tahi laillisella jaolla luovutta maan Johannes Mereselle Katri Kukbeselle edellä sanotuista 15000. markas1076 tä naimaoikeudella kuuluva kolmas
osa eli 5000. markkaa, vaan myöskin luovuttamaan jäännös mainituista 15000. markasta eli 1000. markkaa pesän saatavana sekä Eero lanhuselle vanhemmalle kuuluneet kaksi kolmatta osaa hänen ja Matei Kukkosen yhteisestä pesästä sellaiseen jakoon, että Anna Stiina å Maria Henriikka Janhuselle perintöoikeuden nojalla niistä tutivat osuudet erotettaisiin ja tuovistettaisiin Johannes Merosen vapaaseen hallintaan. Asiassa kuultuna on Eero Janhunen nuorempi, hintaen että hänen vanhemmainsa aikoinaan omistama tila elunnanlahden by lässä ja sen myymisillä saadut Rahob olisivat otteet perimysmaan vastiketta, väittänyt Eero Janhusen vanhemman olleen oikeutetun lahjoitamaan sekä ne 15000. markkaa jotka oli böytetty Eero Janhuselle nuoremmalle ostetun talon kauppa hinnan maksamiseen, että muun hin omaisuutensa, minkä vuoksi ja kun 22. päivänä elokuuta 1904. toimitettu Eero Janhusen vanhemman ja Katri Kukkosen pesän jako, jota ei oltu yön ja vuoden kuluessa sen toimittamisesta moitittu, oli voittanut lainvoiman, eiba Johannes Piironen siis enää voinut sitä moittia tahi vaatia pejää uudelleen jaettavaksi, vero Janhunen nuorempi on anonut panteen nytkäämistä Kihlakunnanoikeus, jossa Johannes Mironen om anonut börvausta oikeudenkäyntikuluastaan, on 11. päivänä Syyskuuta 1907. julistamallaan päätöksellä antanut lausuntonsa asiasta; ja koski oltu näytetty, että 24. päivänä Helmikuuta 1904. tehdyllä lahjakirjalla bero Janhuselle nuoremmalle tuoviitettu omaisuus olisi ollut peringsmaan vastiketta, ja Eero Junttunen vanhempi siis oli katsottava elleen oikeutettu siitä lahjakirjalla määräamään, sentähden ja kiin velvitettu oli, ettei Eero jauhusen van1077
hemman omaisuus lahjoituksen julkeen ollut muuttunut, on Kihlakunnanoikeus, pysyttäen edellämainitun lahjakirjan voimassa ainoastaan sikäli kuin sillä oli luovutettu Eero Janhusen vanhemman omus yhteisessä pesässä, velvoittanut Eero Janhusen nuoremman Johannes Meroselle suorittamaan kysymyksessä olevista Eero Janhu selle nuoremmalle ostetun talon kauppahinnan maksamiseen käytetyistä 15000. markasta Katri Kuhhosen naimaosana viisituhatta markkaa, mutta Johannes Abram muut vaatimukset on Kihlakunnanoikeus puistettomina hyljännyt samalla kuin Johannes Mononen asian laatuun nähden on saanut omana vahinkonaan pitää jutussa kärsimänsä oikeudenkäyn tikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Johannes Ahonen että Eero Jäs hunen nuorempi olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 31. päivänä Joulukuuta 1909. antamassaan tuomiossa katsovut, ettei Johannes Mononen, bör ka näytöstä puullui siitä, että ei ro Janhuselle nuoremmalle ostetun talon kauppahinnan maksamiseen käytetyt 1500 markkaa olevat ei rö Janhusen vanhemman kadessa olleet perimymään vastiketta, ja Eero Janhusen vanhemman Naimis kaaren 11. luvun 1. SS:n jäännöksen mukaan oli katsottava olleen oikeutetun hänen ja Katri Kuhkosen pesän varoista lahjoittamaan edetlämainitun rahamäärän, sekä johannes deronen ollut uttänyt med tään päivää syytä puheenaolevan 24. päivänä Helmikuuta 1904. tehdyn lahjakirjan julistamiseksi mitullomaksi, ollut esittänyt sigestä muut taa Kihlakunnanoikeuden pääsestä Mitä sitten oero Janhusen nuoremmän velekanteeseen tuli, niin hoika Eero Jäntunen vanhempi oli ollut oikeutettu lahjoittamaan edellämainitut 15000. markkaa eikä kaksi Rukkonen niin ollen ollut ottut saa1078
pa niistä mitään naimaosan vastiketta, on Korioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä siinä osassa, vapauttanut Eero Janhusen nuoremman hänelle asiassa määrätystä maksuodvollisuudesta. Hovioikeuden tuomioon on Johan nes Abramen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Johannes Merenen ole esittänyt syy tä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tälä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Kirisabeth och Alfred Luksiala Kirisabeth och Alfred Luksiala J. H. Rummaren K. Auer. Valter./. Jarviainen  Joulukuun 16 päivänä 1914 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullassa, kiinnitetyn kiinteimistön tulon luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Pohjoismaiden Osakepankki Kauppaa ja Kollisuutta varten hakijana sekä Turun kaupungissa asuvan Toutavara kauppiaan Jalalmar Hilding Tuomisen konkurssipesän toimitsijami het Varatuomari Eino Tulenpoimo, samasta kaupungista, ja Kauppias G S Sokgren, Halikon pitäjästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 11 päivänä Joulukuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Varatuomarille Tulonheimelle ja Kauppiaalle Tolgrenille toimitetun haastun nojalla on Pohjoismaiden Osakepankin puolesta Turun kaupungin Raastuvanoikeudessa lausuttu, että Kauppias Tuominen oli Surna: R. B.t. J. A. 1079 Nr 1779. Pag. 49. R. T. 1914.
30 päivänä Elokuuta 1911 tehdyn välikirjan mukaan pankin Turussa olevasta konttorista saamansa 1500. markan kassakreditiivilainan sekä korkojin ja mahdollisten kulujen maksamisen vakuudeksi antanut pankille pantiksi 11 päivänä Sokafvuta 1909 haltijalle asetetun seka Tuomisen omistamaan taloon ja tonttiin No 1 sanotun kaupungin toisen kaupunginosan kymmenennessä neliössä kiinnitetyn 1500 markan velkakirjan; sekä että sanotusta talosta ja tontista oli 21 päivänä Lokakuuta 1912 ulosottotoimin tapahtunassa huutokaupassa saatu 27000 markkaa, josta kauppahinnasta oli mainitun velkakirjan sisällyksen suorittamiseksi jäänyt vain 929 markkaa 22 penniä kun sanotusta velasta vielä oli 8070 markkaa 78 penniä maksamatta ja pankilla velkakirjan ja kiinnityksen haltijana kiinnityksestä kiinteään omaisuuteen e päivänä Marraskuuta 1868 annetun Keisarillisen asetuksen 15 SS:n mukaan kuten tuo lainfohta on muutettuna Keisarillisessa asetuksessa 3 päivältä Joulukuuta 1895 oli oikeus sanotusta kiinteimistöstä Kauppiaan Tuomisen konkurssin alkamisesta 20 päivästä Huhtikuuta 1912 seurannen Syyskuun 2 päivään, jolloin kiintämistö oli ulosmitattu, tuloina kannettuihin varoihin, mutta Tuomisen konkurssisissä ei ollut suostunut konttorille luovuttamaan naitä tuloja, pankki on vaatinut konkurssipesää velvoitettavaksi pankille suorittamaan konkurssipesän sanottuna aikana kiinteistöstä kantaman puhtaan tulon 4028 markkaa 70 penniä korkeineen Varatuomarin Talonheimon ja Kauppiaan Lofgrénin vastustettua kannetta, on Raastuvanoikeus, jos sa asianosaiset molemmin puolin ovat anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 16 päivänä Kesäkuuta 1916 julistamassaan päätöksessä, koska Varatuomari Tulenhei1080
mo ja Kauppias Löfgrén olivat kantaneet vaaditut neljätuhattakahdeksankolmatta markkaa seitsemänkymmentä penniä ennen puheenaolevan kiinteimistön ulosmittausta eikä tuo rahamäärä siis ollut tuleva Pohjoismaiden Osakepankille yksin sille samaan kiinteimistöön vahvistetun kiinnityksen perusteilla, hyljännyt kanteen sekä velvoittanut pankin yhteensä neljälläkymmenellä markalla korvaamaan taratuomarin Talonheimon ja Kauppiaan Löfgrénin oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pohjoismaiden Osakepankki vetoamalla oli saattanut jutun on 30. päivänä Tammikuuta 1914 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen vasaan sekä velvoittanut pankin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan konkurssipisän kulut Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Pohjoismaiden Osakepankki anonut muutosta perustelmalla, johon Varatuomari Tulenheimo ja Kauppias Söfgrön ovat vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja patsoo, ettei Pohjoismaiden Osakepankki ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Pohjoismaiden Osakepankki suorittamaan Varatuomaille talonheimolle ja Kauppiaalle Sofgrönille, heidän sanotussa toimissaan, kuusikymmentä markkaa korvaukseksi heidän täällä jutussa olleista kuluistaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen SenaattiWalter Andersson Hihmelén Johannes Pesonen. K. R. Helanen 1081
Joulukuun 16. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa koskevassa nostajutussa, jossa ovat Vahlimestari Matti Elomaa, ennen Storm, Wiipurin kaupungista, hakijana sekä Renraalimajuri Moses Muurman Herman kaupungista, poisjääneenä vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 16. päivänä Joulukuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Matti Elomaalle toimitetun kirjallisen haasteen nojalla on Kenraalimajuri Muurman Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa vaatinut, että Matti Elomaa velvoitet taisiin 13. päivänä Helmikuuta 1900 Keuraalinajurille Muurmanille antamansa velkakirjan perusteella Renraalimajurille Muurmanille maksamaan kaksituhatta kaksisataa markkaa kuuden prosentin vuotuisine Läsni. W A. J. P. R. H. K. A- 1827 1827 No 1780. Pag 42 Rd 1911.
korkoineen velkakirjan antopäivästä Asiassa kuultuna on Matti Elomaa myöntänyt mahdollisesti antaneensa kysymyksessä olevan velka kirjan, mutta kuitenkin vastastanut kannetta, minkä jälkeen Raas tuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäynti kuluistaan, on 2. päivänä Joulukuuta 1909 ja listamallaan päätöksellä ratkaissut jutun ja, koskei Matti Elomaa ollut kieltänyt antaneensa Kenraalima jurille Muurmanille edellämainittua velkakirjaa, velvoittanut Matti Elomaan suorittamaan Kenraalima joille Muurmanille alkuperäistä kuitattua velkakirjaa vastaan sen sisällyksen kaksituhatta kaksisataa markkaa kuuden prosentin vuoten sine korkoineen 13. päivästä Helmikuuta 1900. täyden maksun tapahtumiseen saakkaa sekä sen o hessa seitsemälläkymmenellä viidella markalla korvaamaan Kenraali majurin Muurmanin oikeudenkäyntikulut 1083 Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Elomaa oli vetoamalla saat tanut jutun, on tuomiolla 8. päivärii Joulukuuta 1910. jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Matti Elomaan suorittamaan Kenraalimaja rille Muurmanille hänen Hovioikeudessa kärsimistään kulungeista viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Mutti Elomaa anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Matti Elomaa ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää pysyväksi. Tätä kaik ki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen SenaattiWalten Andersson K. R. Helanen Johannes Pirinen.
oulukuun 16 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulhessa, konkurissa valvotun saatavan vahvistamista koskevassa jutussa jossa entinen Kanpunginiskaa ti Henrik Leopold Tommolan. der ja hänen vaimonsa Ekka lämmelander Kajaanin kaununoista, ovat hakijaina sekä Varatuomari Kuno Alftian ja Sankirjohtaja C. G. Kahlström molemmat Turun kaupungista mäkiyhtiin K. E. Blomberg Akter belägen konkumppnan kimit siamiehenä, saamville tulleion, mutta Henrik Sierald ja Ehta Tammelanderin konkurs virran toimelijamiehet Johan hoitaja Antti Bergman, Kajäänin kaupungista, ja Prokuristi dotter Gallén, Turun kaupuneista, neljäännen vastaaja nu. Annettu Oikeuserastossa 11 päiväsä Joulukuuta 1914 Keisarillinen Emalti on itullensä R. B. K. R. A. No: 1781 Tog 152 K. D. 1914.