Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ken afsagdt utslag har Rådstufvu rätten förklarat utredt vara, att Kustaf Andersson till Herman Sauren öfverlemnat försäljningen af ifrågakomna gård samt, för den händelse ett pris af etthundrasjuttiofemtusen mark derför kunde erhållas, utloflat åt Herman Tauren såsom bemedlingsarvode en procent af sagda summa, äfvensom att Herman Saurén anskaffat köpare, som erbjudit detta pris och äfven varit villig att fullgöra öfriga af Tustaf Arvidsson för försäljningen uppstälda vilkor, i anseende hvartill och då den omständighet, att köpe aftalet sedan icke kommit till stånd, ej varit beroende af något Herman Saurens förvallande, Rådstufvurätten ansett Gustaf Arvidsson skyldig att utgifva det utfästa bemedlings arvodet och fördenskull ålagt Gustaf Arvidsson att emot qvitto till Herman Tainen utbetala fordrade ettusen sjuhundra femtio mark med fem procents årlig ränå derå från lagsökningsdagen, den 25. April 1898., jemte det Gustaf Arvidsson kants skyldig att ersätta Herman Saurén dennes rättegångs kostnad med åttatiofem mark. Hofrätten, under hvars pröfning Gustaf Arvidsson i vadeväg dragit målet, har genom dom den 17. Maj 1877. väl funnit ådagalagdt vara, att Gustaf Arvidsson lemnat Herman Tauren i uppdrag att försälja ifrågavarande Andersson till höriga gård, men ansett något köp af samma gärd sedermera icke hafva kommit till stånd af orsak, att parterne icke blifvit anse om köpevilkoren, samt aftalet parterne emellan i öfrigt haf va varit så fullständigt, att detsamma icke kunde läggas till grund för Herman Taurens förevarande anspråk, hvarföre Hofrätten med ändring af stadstufvurättens utslag, förkastat Herman Taurens tälän Uti Hofrättens dom har Herman 481
Laurén i underdånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, den Gustaf Arvidsson i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt pröfvar rättvist, med upphäfvande af Afrättens ofvanberörda dom, låta bero vid Rådstufvurättens i saken afkunnade utslag. Det alle, som vederbör, till undredårig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. J C Heinel undersin. Henr. Borenius Emot Forsman. A; Kumlin 182 No 1027. Sivu 81. R.2 1899. Lokakuun 6. päivänä 1900. Keisarillisen Majestutin Korkeassa NimessäHänen Suomen Senaattinsa tuomio maksuitta Waasan Hovioikeudesta tulleessa nostajutussa, jossa Eläkemies Antti Juhonpoika Rantala, Ylistaron pitäjän Kainaston kylästä, on hakijana sekä hänen poikansa Talollinen Juho Antinpoika Rantala, samasta kylästä, vastaajana, ja joka juttu koskee talonkauppää: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Lokakuun 6 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Antti Rantala ja hänen vaimonsa Heta Sofia Joelintytär kauprakirjalla Elokuun 25. päivältä 1894. olivat Juho Rantalalle ja tämän vaimolle Maria Sofia Matintyttärelle myyneet kolme kuudestoista osaa manttaalia Rantalan perintötaloa No 6. ylläsanotussa Kainaston kylässä, jossa kauppakirjassa kauppahinta oli merkitty kolmeksitoistatuhanneksi markaksi korkoineen, Läsnä: Aaf A. B. Ef- Ef - J. F. J. H. A. R. E. ACap.
maksettavaksi siten, että Juho Rantala sillä suorittaisi Antti Rantalan velkoja vastaavan määrän, on Antti Rantala haasteen nojalla Isonkyrön ja Ylistaron pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoika dessa lausunut, että välipuks mainitussa talonkaupassa oikeastaan oli ollut sellainen, että Juho Rantalan tuli kauppahin nan asemesta suorittaa kaikki ne velat jotka Antti Rantalalla sanottuna päivänä oli, sekä että, koskei velkojen määrää oltu tunnettu, kauppahinnaksi oli merkitty kolmetoistatuhatta markkaa sillä ehdolla kumminkin, että Juho Rantala olisi velvollinen maksamaan senkin määrän, johon velat yli sanotun summan nousisivat, vaikka kohta tätä ehtoa kauppakirjan tekijän huomaamattomuudesta ei oltu siihen sillä tavoin kirjoitettu. Näin ollen ja kun Juho Rantala, käyttäen hyväkseen vastakerrottua seikkää, oli kieltäytynyt maksamasta Antti Rantalan kaikkia kaupanteossa suorittamattomia velkoja, jotka eikkä nousivat korkeintaan viiteentoistatuhanteen mark kaan, on Antti Rantala vaatinut, että Juho Rantala velvoitettaisiin täyttämään puheenalainen sitoumuksensa Antti Rantalan velkojen suorittamisesta taikka että talonkauppa parettaisiin ja Antti Rantala oikeutettaisiin heti takaisinsaamaan tila, josta hän on ilmoittanut olevansa suostuvainen suorittamaan kauppakirjassa määrätyn kauppahinnan, kolmetoistatuhatta markkaa fastatessaan tähän kanteeseen on Juho Rantala kieltänyt, että kauppavälipuhe olisi ollut sellainen kuin Antti Rantala oli väittänyt tahi itse kauppakirjasta muutenkaan eroavainen, jonka tähden Juho Rantala on anonut Antti Rantalan edellämainitun vaatimuksen kylkäämista Sittenkuin Talollista Jaakko Joelinpoika Sillanpäätä eli Rantalaa, jolle Juho Rantala oli myynyt kuudennentoista osan manttaalia tilasta, oli asiasta kuultu, on Kihlakunnanoikeus, jutussa niin meneteltyä kuin sen kirjat tarkemmin osottavat, päätöksessä Maaliskuun 21. päivänä 1898. siinä mainituista syistä, julistaen puheenalaisen kauppakirjan mitättö183
mäksi, velvoittanut Juho Rantalan heti luovuttamaan kysymyksessä olevan tilan maineen viljelyksineen Antti Rantalalle sitä vastaan että tämä niin hyvin suorittaisi Juho Rantalalle takaisin kaikki ne rahasummat, mitkä hän todistrelli sesti oli Antti Rantalan velkojen lunastukseksi maksanut, kuuden prosentin Korkoineen maksupäivästä lukien, kuin myös korvaisi kaiken tarpeellisen ja hyödylli sen kustannuksen, jonka Juho Rantala oli tilaan pannut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Rantala vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla Maaliskuun 1. päivänä 1899. lausunut, että koska mainittu kauppa kirja Elokuun 25. päivältä 1894., jonka kautta Antti Rantala oli Juho Rantalalle myynyt puheenalaisen osuuden Rantalan talosta, oli selvä siinä, että Juho Rantalan tuli talon kauppahintana suorittaa kolmetoistatuhatta markkaa, sen tähden ja kun niitä suullisia sopimuksia ja ehtoja, jotka kaupanteossa ehkä oli tehty, sitä vähemmin voitiin ottaa huomioon, kuin niitä ei oltu mainittu luovutuskirjassa ja ne siten M. Kn 1. luvun 2. SS:n säännöksen mukaan olivat sitovaa vaikutusta vailla, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hylkäsi Antti Rantalan asiassa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon on Antti Rantala alamaisesti anonut muutosta tärne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Rantala on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun sekä katsoo, että Antti Rantala ole esiintuonut syytä Hovioikeuden ylemränä mainitun tuomion muuttamiseen, jonka varaan asia siis jääpi, minkä ohessa Antti Rantala velvoitetaan suorittamaan Juho Rantasalle maksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota, Luusikolmatta markkaa tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin. Korkiassa Simessä Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyberg. J; J. Heinel Bondersin.- Henr. Berenius. Anderssonman A; Bemlin. 484
Lokakuun 8 päivänä 1900. Keisarillisen Majestentin Korkassa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Torppari Aukusti Huhtilato eli Leverlahti, Turun pitäjän Ollitaipaleen kylästä, on hakijana, sekä Kauppias Vilhelmi Kallio, Tampereen kaupungista, saapuville tulleena, ja Kauppias Matti Niininen, sanotusta kaupungista, tulematta jääneenä vastaa. jana, ja joka juttu koskee saatavaa: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Lokakuun 8 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Tampereen kaupungin Raastuvan oikeuden istunnossa Tammikuun 21 päivänä 1898 Aukusti Huhtilato on lausunut, että Vilhelmi Kallio ja Matti Tiininen, yhteisesti toiminimellä Kallio & Niininen harjoittaesLäsnä: A. af T. - E. J. H. - t. B. - J. N. E. A. H. af H. No 1038. Pag. 60. R. 2. 1899.
saan kauppaliikettä Tampereella, olivat Aukusti Huhtiladolta velkakirjoja vataan lainaksi saaneet Maaliskuun 27. päivänä 1885 tuhat kaksisataa markkaa, sitä seuraavan Huhtikuun 16 päivänä seitsemänsataa markkaa ja Lokakuun 31 päivänä samana vuonna tuhat markkaa, vaadittaissa täkaisin maksettaviksi neljän ja puolen prosentin vuosikorkoineen, sekä että toiminimi Kallio, Niininen oli suorittanut yhden vuoden koron kahdesta ensiksimainitusta lainasta, muita sittemmin kerrassaan luovuttanut kaiken omaisuutensa velkojiensa tyydyttämiseksi, minkä jälkeen Aukusti Huhtilato oli osinkona konkussine. sästä nostanut Maaliskuun 27 ja Huhtikuun 16 päivänä 1885 tehtyjen velkakirjojen sisällöstä Helmikuun 9 päivänä 1887 viisisataa seitsemänkymmentäkaksi markkaa neljäkymmentä. yhdeksän penniä ja Heinäkuun 21 päivänä 1888 kaksisataa kuusikymmentäseitsemän markkaa kuusitoista penniä sekä Lokakuun 31 päivänä 1885 päivätyn velkakirjan sisällöstä Helmikuun 9 päivänä 1887 kolmesataa seitsemän markkaa yhdeksänkymmentäyksi penniä, Heinäkuun 20 päivänä 1888 sata neljäkymmentä kolme markkaa kuusikymmentäyhdeksän penniä ja Huhtikuun 25 päivänä 1889, jolloin lopputili konkurssissa oli tehty, seitsemänkymmentäkahdeksan markkaa kolmekymmentakuusi penniä; ja koska Wilhelmi Kallio ja Matti Niininen eivät ollut Aukusti Huhtiladelle hyvällä suorittaneet mitä Huhtiladella vielä oli heiltä saamista, on Aukusti Huhtilato vaatinut, että Wilhelmi Kallio ja Matti Tiininen velvoitettaisiin joko yhteisesti tahi kenellä varoja löytyi maksamaan Huhtiladelle kolmen yllämainitun velkakirjan sisällön kaksituhatta yhdeksänsataa markkaa suorittamatta olevine korkoineen, siitä kumminkin poisluettuina Huhtiladen edelläkerrotut konkussipesästä kantamat määrät, sekä sitä paitsi korvaamaan hänen oikeudenkäynteku486
lunsa. Kanteesta kuultuina Vilhelmi Kallio ja Matti Niininen ovat räittäneet, että tuomio toiminimi Kallio & Niinisen konkurssissa oli julistettu Marraskuun 18 päivänä 1886 sekä ettei Aukusti Huhtilats ollut kymmenen vuoden kuluessa viimeksisanetusta päivästä hakinut Vilhelmi Kalliolta ja Matti Piiniseltä ulos puheenalaista saatavaan sa eikä myöskään hoitä siitä muistuttanut, jehon nähden ja kun velka siis oli vanhentunut, Kallio ja Riininen ovat pyytäneet kanteen kumoa mista Raastuvanoikeus on päätöksellä Maaliskuun 24 päivänä 1898 antanut lausuntonsa asiasta, ja katsonut kyllä näytetyksi, että enemmän kuin kymmenen vuotta oli kulunut siitä kun tuomio toiminimi Kallio, i Tiinisen konkurssissa oli langennut; mutta koska sanotusta konkussipesästä eli jaettu osuuksia sen jälkeen, niin ittä viimeinen osuus oli tullut Aukusta Huhtiladon hyväksi Huhtikuun 25 päivanä 1889, josta päivästä kymmenen vuotta ei vielä ollut kulunut, niin on Raastuvanoikeus katsonut, ettei Aukusti Huhtiladen kysymyksessä oleva saatava, jota Wilhelmi Kallio ja Matti Niininen eivät muuten olleet kieltäneet, vielä ollut vanhentunut; ja on Raastuvanoikeus siis velvoittanut Rilhelmi Kallion ja Matti Niinisen joko yhteisesti tahi kenällä varoja oli, alkuperäiset velkakirjat takaisin saadessaan, maksamaan Aukusti Huhtiladolle kaksituhatta yhdeksänsataa markkaa neljän ja puolen prosentin vuosikorkoineen, tuhannelle kahdellesadalle markalle Maaliskuun 27 päivästä 1886, seitsemällesadalle markalle Huhtikuun 16 päivästä samana vuonna sekä tuhannelle markalle Lokakuun 31 päivästä 1885, tästä kuitenkin vähentäen Aukusti Huhtiladon toiminimi Kallios Tiinesen konkurssipesästä nostamat osuuden erät, nimittäin Helmikuun 9 päivänä 1887 viisisataa seitsemänkymmentäkaksi markkaa neljäkym187
mentäyhdeksän penniä, Heinäkuun 20 päivänä 1888 kaksisataa kuusikymmentäseitsemän markkaa kuusitoista penniä, Helmikuun 9 päivänä 1887 kolmesataa seitsemän markkaa yhdeksänkymmentäyksi penniä, Heinäkuun 20 päivänä 1888 sataneljäkymmentäkolme markkaa kuusikymmentäyhdeksän penniä ja Huhtikuun 25 päivänä 1889 seitsemänkymmentä kahdeksan markkaa kolmekymmentakuusi penniä, jota paitsi WilhelmiKallion ja Matti Niinisen tuli kuudellakymmenellä markalla palkita. Aukusti Huhtiladelle hänen oikeudenkäyntikulunkinsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wilhelmi Kallio ja Matti Tiininen yhteisesti veteamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiella Helmikuun 18 päivänä 1899 katsonut tosen selvitetyksi, että Aukusti Huhtilato Huhtikuun 25 päivänä 1889 oli saanut lopullisen jakoosuuden puheenaoleva. le, toiminimi Kallio a Tiinisen konkurssissa valvomalleen saamiselle; mutta koskei tuota konkussihallinnan tekemää vähennysmaksua saatettu Wilhelmi Kallion ja Matti Tiinisen kieltää vastaan pitää tapahtuneen heidän tielensä, sentähden ja kun ei Aukusti Huhtilato ollut näyttänyt, että hän kymmenessä vuodessa Marraskuun 18 päivästä 1886, jolloin tuomiomainitun toiminimen konkurssissa julistettiin, kerrotusta saatavastaan on velkonut Vilhelmi Kattielä ja Matti Kunista tahi heitä siitä muistuttanut, on Hovioikeus, Marraskuun 9 päivänä 1868, muun muassa, vanhentumisesta velkomisasioissa annetun asetuksen 1 SS:n mukaan, kumeten Maastuvanoikeuden päätöksen, jättänyt tukusti Huhtiladon asiassa ajaman kanteen myökäisenä siksensä. Hovioikeuden tuomioen on Aukusti Huhtilato alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johan Wilhelmi Kallio on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaalle on tutkinut tämän asian ja katsoo oikeaksi, ku
moten Hovioikeuden tuomion, vahvistaa Raastuvanoikeuden jutussa julistaman päätöksen. Tätä kaikki asianmaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkeassa Timero, Hänen Suomen Senaattinsa A. af Nyborg Eriksson A. af Nyberg  Klemsson Å af Nyberg E. förnysan J; Heinel A. Blumin. Johan Hummelin och Andersin. Julina Nummelin Andersin. Häf Hellen Den 10. Oktober 1900. S. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emelsan Prokuristen Gustaf Lindroos, från Lovisa stad, i egenskap af lagligen tillförordnad förmyndare för omyndig förklarade Handlandesonen Alexander Terichoff emväl från sagde stad, sökande, samt skräddaren Otto Sjöblom, ran Borgå stad, svarande, angående återvinning af utdömd fordran: Gifven uti Kejserliga Senalen för Finland och Dess Justilie Departement, i Helsingfors, den 10. Oktober 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande Alexander Kriehoff, som år född den 10. Augusti 1876., har uti en af honom, innan han uppnått myndig åtder, utfärdad, men icke dagtecknad skrift förbundit sig att efter uppnådd myndig ålder åt Otto Sjöblom, såsom Bden A. af A. E. J. B. 54. f. B A. A Pag. 109. R. D. - 1899.
orden i skriften lyda betala de härnedan af mig sjelficerade, tid efter annan af Herr i sjöblom åt mig förfärdigade och levererade klädespersedlar, å hvilka belopp sex (6.) % ränta erlägges från nedanstående data tills full betalning sker, hvilket härmed försäkras. Och berättigas Herr O. E. Sjöblom att vid min myndiga ålder. lyftä nedannämnda summa; och har Alexander Terichoff derefter under tiden från och med den 18. December 1894. till och med den 14. Maj 1896. å sagda skrift tecknat särskilda qvitten öfver af Otto Sjöblom erhållna klädespersedlar och annat gods för inalles 5,039. mark äfven. som den 13. Oktober 1897. uti ett jemväl å skriften affattadt intyg vidgått riktigheten af berörda qvitton samt förbundit sig att vid anfordran återbetala desammas belopp, som dervid beräknats utgöra 5,034. mark med derå löpande sex procents ränta Efter det Otto Sjöblom emellertid den 15. November 1897. transporterat omför mälda förskrifningsinnehåll så till kapital som ränta å Häradshöfdingen Jakob Edvard Hällfors, har denne hos Magistraten i Helsingfors yrkat, att Alexander Terichoff mätte åläggas att på grund af förenämnda fordringsbevis till Hällfors utgifva 5,039. mark jemte ränta och ersättning för lagsöknings kostnaden, i anledning af hvilket påstående Magistraten uti utslag den 8. December 1897., utlåtit sig att, enär Häradshöfdingen Hällfors utredt, att lagsökningshandlingar na blifvit Alexander Terichoff delgifna i behörig ordning, Magistraten icke vore af Terichoffs uraktli tenhet att inom förelagd tid afgifva förklaring hindrad att afgöra saken; och emedan Häradshöfdingen Hällfors kraf grundade sig på en af Alexander Terichoff utfärdad skuld sedel, som till betalning förfallit, ty ålades Alexander Terickoff, i stöd af åberopade lagrum, att emot återbekommande af ifrågavarande skuldsedel, be490
hörigen qvitterad, genast till Hällfors utgifva fordrade femtusen trettionio mark med sex procents årlig ränta. enligt i utslaget närmare angifven beräkningsgrund samt att med fyratiofem mark ersätta Häradshöfdingen Hällfors lagsöknings kostnaden; dock egde gäldenären af det sålunda utdömda, efter stämning å borgenären, söka återvinning vid den domstol, der gäldenären borde svara i mål om fordran, samt derom stämma borgenären inom sex månader efter det utslaget vunnit laga kraft eller, om besvär öfver etslaget blefve anförda, inom lika tid efter det utslag i anledning af besvären utgifven Efter det Rådstufvurätten i 20visa stad den 29. December 1897. förklarat Alexander Terichoff omyndig och utsett Krokuristen Lindroos till Terichoffs förmyndare, har Lind roos, på stämning å Otto Sjöblom och Häradshöfdingen i Hallfors till bemälde Rådstufvuratts sammantra de den 14. Mars 1898., inför Rådstufvanrätten anfört, att ofvanbeskrifna af Alexander Terichoff åt Otto Sjöblom utgifva förbindelseskrift med derå tecknade qvitton, såsom utfärda. de af Terichoff medan han ännu, äfven Otto Sjöblom veterligen, varit minderårig, saknade rättelig giltighet samt att ej heller Terickoffs den 13. Oktober 1897. å sagda skrift afgifna erkännande af dess riktighet och förbindelse att på grund deraf åt Sjöblom utbetala 5,034. mark med ränta kunde tillerkännas lagligt vitsord, enär Terichoff vid det tillfälle, då intyget af den 13. Oktober 1897. af honom underskrifvits, befunnit sig i rusigt tillstånd och dessutom varit i den tre, att intyget icke skulle blifva bindande för honom med afseende derå, att han icke af demstol förklarats myndig; hvarföre och då Alexander Terichoff ej heller bekommit fullt värde för hvad han i anförd måtte erkänt sig vara skyldig 491
åt Otto Sjöblom, Prokuristen Lindroos yrkat, att det af Häradshöfdingen Hällfors hos Magistraten åberopade fordringsbeviset måtte förklarar vara utan kraft och verkan samt Otto Sjöblom och Häradshöfdingen Hällfors förpligtas att till Prokuristen Lindroos i hans antydda egenskap återbära hvad Lindroos på grund af Magistiatens omförmälda utslag nödgats utbetala, utgörande enligt qvitto af den 14. Februari 1898: kapital 5059. mark, ränta 750. mark 99. penni, lagsökningskostnadsrättning 45. mark och utmätningsvarvode 1. mark eller inalles 5,835. mark 99. penni. Häröfver hörd har Otto Sjoblom bestridt, att Alexander Terichoff vid förberörda tillfälle den 13. Oktober 1897. varit af starka drycker öfverlastad, samt för öfrigt ansett ett sådant tillstånd icke lånda till befrielse från ansvarighet för derunder vidtagna rättshandlingar; i anseende hvartill och då Alexander Fertthoff icke allenast vid myndig åtder bokräftat de af honom derförinnan till Sjöblom utfärdade förbindelserna, utan äfven, vid det handlingarna i omordade utsöknings. mål delgifvits Terichoff genom Stads betjenten E. G. Lindqvist, för denne erkänt riktigheten af Sjöbloms fordran, Sjöblom motsagt Prokuristen Lindroos återvinnings talan såsom oberättigad. Häradshöfdingen Hällfors har uti afgifvet svaromål förklarat, att Alexander Terichoffs ifrågavarande förbindelse öfverlåtits åt Hällfors endast i afseende å indrifning af dess innehåll samt att Hällfors veckor mera i enlighet med sitt sålunda åtagna uppdrag utverkat utslag å Perichoff och omhänderfått de derigenom utdömda medlen, hvilka Hällfors vore villig att utbetala åt den, som vederborde. I anledning af Otto Sjöbloms svaromål har Prokuristen Lindroos anmärkt, att Alexander Teri492
choffs erkännande inför Stadsbetjenten Lindqvist icke kunde antagas hafva hänfört sig till annat än Terichoffs nämnteckning under förbindelsterna; derå och sedan vittnen i målet afhösta samt enhvar af parterna gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, Rådstufvurätten medelst utslag den 12. September 1899. utlåtit sig och förklarat lagligen styrkt vara att, efter det Otto Sjöblom under Alexander i Terichoffs omyndighets tid från och med den 1. Januari 1894. till den 14. Maj 1896. emot särskilda af terichoff utfärdade betalningsförbendelser för ett sammanlagdt pris af femtusen trettionio mark till Perichoff, hvilken varit känd för ett slösaktigt och utsväfvande lefnadssätt, utkrediterät kläder och varor med mera, hvilka uppenbarligen icke stått i något förhållande till behofven hos en person i hans ställning, samt i Terichoff emellertid den 10. Augusti 1897. blifvit myndig, så hade Sjöblom den 13. derpåföljande Oktober i Helsingfors stad uppsökt Terichoff samt, utan att nämna om afsigten med sitt besök, fört honom till ett värdshus der Sjöblom, efter det Terichoff blifvit i mer eller mindre grad drucken, förmätt denne att underteckna ett färdigskrifvet erkännande af ofvannämnda betalningsförbindelser, utan att Terichoff synbarligen haft redig uppfattning af betydelsin utaf det undertecknade intyget, hvarefter betalningsförbindelsens innehåll på ensökan af Häradshöfdingen Hall fors, å hvilken Sjöblom transporterat densamma, genom Magistratens i Helsingfors utslag af den 8. December 1897. blifvit utdömdt nös Fullmägt samt min St. Maj, skatteägen 14. Februari 89. allmäkt och till Häradshöfdingen Rättfors inbetaldt med afseende derå och då de till grund för krafvet lagda skuldsedlarna, såsom utfärdade af omyndig, saknade giltighet i 493
och för sig samt den af Alexander Freoboff efteråt vid uppnådet myndig alder afgifna bekräftelsen med hänsigt till det ofvannframhållna icke kunde tillerkännas vilisörd, ålade Stadstufvurätten Otto Sjöblom och Råradshöfdingen Hällfors att genast mot qvitto till Prokuristen Lindroos, som inom behörig tid sökt återvinning å det utdömda, i hans förenämnda egenskap utgifva det hos Alexander Merichoff utmätta beloppet, femtusen åttahundra trettiofem mark nittionio penni; men i anseende till sakens beskaffenhet blifvo likväl kostnaderna deri parterne emellan qvittade Hefrätten, under hvars pröfning Prokuristen Lindroos och Otto Tjö blom, ömsesides, på erlagdt vad dengit målet, har genom dom den 4. Maj 1899. utlåtit sig och funnit det ej vara utredt, att Alexander Terichoff, vid det han den 13. Oktober 1897. under omförmälda, af honom tidigare utfärdade förbindelser tecknat skriftligt erkännande af sin ifrågavarande skuld till Otto Sjöblom, befunnit sig i sådant sinnestillståndatt sagda erkännande i följd deraf kunde anses ogiltigt, eller afgifvit detsamma annorlunda än med sitt eget frivilliga samtycke; i anseende hvartill och emedan Alexander Terichoff vid berörda tillfälle den 15. Oktober 1897. varit myndig samt Kreehoff dessutom, då anspråk på betalning af hans förenämnda skuld sedermera hos Magistraten i Helsingfors framstälts och Terichoff, medan han fortfarande egt vårda sig och sitt gods, blifvit öfver krafvet hörd, uraktlåtet att deremot göra någon anmärkning, Hofrätten, med föranledande af Otto Sjöbloms andringsansökning och vid det förhållande att Häradshöfdingen Hällfors, på sätt öfrige parter ej motsagt icke egde vidare det i saken än af Rättfors ofvan medgifvits, upphaft Rådstufvurättens utslag beträffan. de Prokuristen Lindroos i målet 494