Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
mikäli se häntä koski, mitättömäksi; mutta asian laatuun nähden kuitattiin oikeudenkäyntikulut asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Wilhelmina Bärek että Aänekoski Aktiebolag vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 18 päivänä Joulukuuta 1913 antamasaan tuomiossa, julistäen yhtiön pyynnöstä todistajana jutussa kuulustellun luokraajan Juho Lehtosen, joka yhtiön puolesta oli allekirjoittanut riidanalaisen metsänhakkuusopimuksen ja jolla niin ollen voi olla hyötyä tahi vahinkoa asiasta alotettavana, peräytystodistajaksi, katsonut selville käyneen, että mainittu välikirja oli tehty Wilhelmina Barcken tieten ja hänen suostumuksellaan sekä että hän myöskin oli välikirjassa sovitusta kauppahinnasta 21 päivänä Maa liskuuta 1904 yhdessä miehensä Maanviljelijä Barckin kanssa yhtiön kontto rissa nostanut ja kuitannut kolmetuhat la markkaa, tunnustaen samalla että kauppahinta oli tullut täysin suorite tuksi; mihin nähden ja kun välikirja siis, huolimatta siitä ettei oltu voitu todistajilla näyttää että Wilhelmina Barck itse oli pannut välikirjaan nimumerkkinsä, oli häntä sitova, Hovioikeus, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Wilhelmina Barcken kanteen, mutta asian laatuun nähden sai yhtiö itse kärsiä oikeudenkäyntikulun Hovioikeuden tuomioen ovat sekä Wilhelsä. mina Barck että Aänekoski Aktiebolag å noneet muutosta, minkä jälkeen tänekas ki Aktiebolag on rustannut Wilhelmina Barckin muutoksenhakemukseen Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo että ole esiintuotu syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Waler Andersin. B. Anneberg A. J. Lill Mettola by Sameli Koski. A. J. Lill Mettola by Sameli Koski. A. F. Mörä. 63 212.
1915 Kesäkuun 26 päivänä. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa Talollisentytär Hilma Josefiina Rantasalmi, Talollisenpoika Vihtori Rantasalmi. Työnjohtaja Adolf Joosepinpoika Häppölä ja Talollinen Kaarle Vihtori Häppölä, kaikki Tuuloksen pitäjän Syrjäntaustan kylästä Talollisenleski Josefiina Joosepintytär Rykäri, saman pitäjän Toivaalan kylästä, Talollinen Juho Oskari Lassila eli Säksberg ja hänen vaimonsa Amanda Joosepintytär Lassila, Ja nakkalan pitäjän Turengin kylästä Talollinen Kaarle Kustaa Räväs mäki ja hänen vaimonsa Hilma Wilhelmina Vihtorintytär Räväsmän ki, Oksalan yksinäistilalta Pälkäneen pitäjässä, Talollinen Aukusti Jaamunen ja hänen vaimonsa Sigrid Matilda Viktorintytär Järmänen, viimeksisanotun pitäjän Sainon kylästä, sekä Isännöiksijä Ananias Joosepinpoika Happola, Maanviljeläsnä: W. A. B.A. - J. P. - A. R. - L. H. E. R. No 1139. No 1139. No 639. Pag. 264. R. D. 1913. prt No 9. Korpeprt No 9. Korpe
lijäntytär Ilma Matilda Häkkinen ja Agronoomi Kaarle Fredrik Häkkinen, kaikki Ritoniemen yksinäistilalta luveden pitäjässä, yhteisesti ovat hakijoina sekä Talollisenpojat Joosoppi Erkinpoika Häppölä, omasta puolestaan sekä kuolleen veljensä Talollisen Adolf Erkinpoika Häppölän alaikäisten lasten Paavo ja Johanna Wilhelmiina Häppölän holhoojana, Kustaa Adolf ja Hugo Adolfinpojat Häppölä, kaikki Tuuloksen pitäjän Pohioisten kylästä, Talollinen Juho Erkinpoika Tuomaala ja Talollisenleski Maria Kristiina Erkintytär Eerola, molemmat viimeksisanotun pitäjän Lakkolan kylästä, sekä Herastuomari Johannes Rekola ja hänen vaimonsa Wilhelmiina Erkintytär Rekola, Luopioisten kappelin Puutikkalan kylästä, yhteisesti vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 26. päivänä Kesäkuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselken sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää. Hakkalan yksinäistilalta Lammin pitäjästä kotoisin olleet Maanviljelijä Erkki Erkinpoika Hakkala ja hänen vaimonsa Wilhelmiina Joosepintytär Hakkala olivat eläissään allekirjoittaneet 6 päivänä Huhtikuuta 1907 päivanätyn kirjallisen testamentin, jonka mukaan, toisen heistä kuoltua, eloon jäänyt aviopuoliso saisi elää jakamattomassa pesässä ja hoitaa sitä kuolemaansa asti, jolloin pesässä oleva omaisuus oli jaettava kummankin heidän perillistensä kesken lain jälkeen, minkä testamentin Wilhelmina Hakkala Erkki Hakkalan 20 päivänä Toukokuuta 1907 tapahtuneen kuoleman jälkeen oli 17 päivänä seurannutta Kesäkuuta valvonut. Sittenkuin myöskin Wilhelmina Hakkala oli 7 päivänä Helmikuuta 1908 kuollut, oli Erkki ja Wilhelmiina Hakkalan jälkeen, jotka eivät olleet jättäneet jalkeensa rintaperillisiä, 28 päivänä Heinäkuuta 1908 sekä 24 ja 25 päivänä senjälkeistä Elokuutä toimitettu pesänositus ja 765
perinnönjako, jossa muun muassa Erkki Hakkalan yksityiset, hänen ennen avioliittoa Wilhelmiina Hakkalan kanssa omistamat kiinteistöt oli pesästä eroitettu Erkki Hakkalan perillisille. Kunlusteltuaan tämän jälkeen 26 päivänä Elokuuta 1908 Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa kuolevaisuuden varalta edellä mainittua testamenttia tehtössä todistajina saapuvilla olleita Tilanomistajaa August AndelinTirmulaa ja Kauppiasta Kyösti Saloa, joiden kertomuksen mukaan Erkki ja Wilhelmiina Hakkala sanotussa testamentin tekotilaisuudessa olivat säätä neet, että heidän pesossaan kummankin kuoltua oleva omaisuus, mitä laatua tahansa, oli Erkki Hakkalan ja Wilhelmiina Hakkalan perillisten kesken jaettava siten, että Erkki Hakkalan perillisille yksinään oli tuleva neljäsataa markkaa vastikkeeksi hänen perityksi ilmoittamas taan kiinteistöosuudesta ja Wilhelmina Hakkalan perillisille tuhat markkaa samoin vastikkeeksi Wilhelmiina Hakkalan perintömaasta, ja loppuomaisuudesta toinen puoli tulevä Erkki Hakkalan perillisille ja toinen puoli Wilhelmiina Hakkalan perillisille, vaikka tuo säädös kirjoitusmiehen ymmärtämättömyydestä oli tullut testamentissa vaarin esitetyksi olivat Hilma Josefiina Rantasalmi, Vihtori Rantasalmi, Adolf Happola, Kaarle Vihtori Häppölä, Josefiina Rykäri, Juho Oskari Lassila, Amanda Lassilan edusmohenä, Kaarle Kustaa Räväsmäki, Hilma Wilhelmiina, Råväsmäen edusmiehenä Aukusti Jarmunen, Sigrid Matilda Jormusen edusmiehenä, Ananias Häppölä, Ilma Matilda Häkkinen ja Kaarle Fredrik Häkkinen, joista Adolf ja Ananias Häppölä olivat Wilhelmiina Hakkala-vainajan veljiä, Josefiina Rykäri ja Amanda Lassila hänen sisariaan, Hilma Josefiina ja Vihtori Rantasalmi, Kaarle Vihtori Häppölä, Hilma Wilhelmiina Räväsmäki ja Sigrid Matilda Jarmunen hänen kuolleiden veljiensä lapsia sekä Ilma Matilda ja Kaarle Fredrik Häkkinen hänen kuolleen sisarensa lapsia, 9. päivänä Marraskuuta 1908 766 salmen kylässä
valvoneet sanotun testamentin 6 päivältä Huhtikuuta 1907 millä oikaisuilla, lisäyksillä ja täydennyksellä " kuintestamentista mainitussa Raastuvanoikeudessa kuulusteltujen vierasmiesten todistukset sisälsivät. Hilma Josefiina Rantasalmelle ja hänen ylempänä luetuille asiakumppaneilleen toimittamansa haasteen nojalla ovat sitten Jooseppi Häppölä, masta puolestaan sekä Paavo ja Johanna Wilhelmiina Häppölän sekä siihen aikaan vielä alaikäisen HugoHäppölän holhoojana, ja Juho Suomaala, Erkki Hakkalan veljinä, Kustaa Adolf Häppölä, hänen veljenpoikanaan, sekä Maria Kristiina Eerola ja Wilhelmiina Rekola, hänen sisarinaan, ynnä Johannes Rekola, sekä nyttemmin naimatonna kuollut Talollisenpoika Kustaa Hoppölä, joka oli Erkki Hakkalan veli, Lammin ja Kosken pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa 7 päivänä Maaliskuuta 1910, väittäen etteivät Erkki ja Wilhelmina Hakkala olleet koskaan sellaista testamenttia tehneet, kuin ne oikaisut, lisäykset ja täydennykset sisäksi, vät, joita edellä kerrottu valvonta oli testamenttina tarkoittanut, ja katsoen että valvonta siitä syystä oli itsessaan arvoton ja tehtykin vaan siinä mielessä, että Hakkalan aviopuolisoiden jälkeen toimitettu perinnönjako saataisiin kumotuksi, sanottua valvontaa ja siina esitettyä testamentin sisällyksen tulkintaa moittiakseen lausuneet: että 6 päivänä Huhtikuuta 1907 kirjallisesti laaditun testamentin, joka sanonmuodoltaan oli selvä, olivat Erkki ja Wilhalmiina Hakkala hyväksyneet ja allekirjoittaneet, että Wilhelmiina Hakkala 17 päivänä Kesäkuuta 1907 oli valvonut sanotun testamentin sellaisenaan ilman mitään muistutuksia ja siten uudelleen puolestaan hyväksynyt testamentin sananmuodoin ja sisällyksen, että se tulkinta, minkä Hilma Josefiina Rantasalmi ja hänen asiakumppaninsa olivat tahtoneet testamentille antaa, oli aivan päin vastainen kuin mitä testamentti 767
selvin sanoin sisälsi, että testamenttia ei saanut tulkita tavalla, joka oli suorassa ristiriidassa sen selvän sananmuodon kanssa, ettei mitään testamenttiä ollut tehty Wilhelmiina Hakkalan perillisten hyväksi, vaan että testamentti sisälsi säädöksen ainoastaan jälkeenjääneen aviopuolison hyväksijota vastoin omaisuus hänen kuoltuaan oli jaettava Hakkalan aviopuolisoiden kaikkien perillisten kesken lain mukaan, eikä minkään testamentin perusteella; että mitä testamentin todistajat olivat kertaneet otaksemis taan Erkki Hakkalan aikomuksista ei ollut muuta kuin heidän yksityistä arveluaan eikä voineet merkitä kirjallisesti laadittuun testamenttiin nähden mitään, kun kerran se testamentti, minkä Erkki Hakkala selvällä järjellä ollen oli allekirjoittanut, oli itsestään selvä; sekä että Erkki Hakkalan tahto ei milloinkaan ollutkaan Kustaa Häppölää ja hänen asiakumppansitaan kohtaan ollut sellainen, kuin mitä sanottujen todistajien kertomukset olivat sisältäneet. Näin ollen ja kun puheenalainen valvonta, siihen nähden että Hilma Josefiina Rantasalmi ja hänen asiakumppaninsa jo piakkoin Wilhelmiina Hakkalan kuoleman jälkeen olivat saaneet tietoonsa ne "oikaisut, lisäykset ja täydennykset, jotka testamentintodista, jat olivat luulleet voivansa testamenttiin tehdä, oli ollut liian myöhäinen, ovat Jooseppi Happölä ja hänen asiakumppaninsa vaatineet julistettavaksi, että Hilma Josefiina Rantasalmen ja hänen asiakumppaniensa moitteenalainen testamenttivalvonta oli ilman arvoa ja ettei mitään sellaista testamenttia ollut heidän eduksensa tehty, jommoista he olivat sanotulla valvonnallaan tarkoittaneet. Asiasta kuulusteltuina ovat Hilma Josefiina Rantasalmi ja hänen asiakumppaninsa vastustaneet kannetta, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 25 päivänä Huhtikuuta 1910 juhtamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen 768
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Jooseppi Häppölä ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 31 päivänä Lokakuuta 1913 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että Erkki ja Wilhelmina Hakkala olivat 6 päivänä Huhtikuuta 1907 laaditulla kirjallisella testamentilla säätäneet viimeisen tahtonsa olevan muun muassa, että heidän jälkeensä jättämänsä omaisuus molempain kuoltua oli jaettava kummankin heidän perillistensä kesken lain mukaan, minkä vuoksi ja koskei niitä Erkki ja Wilhelmiina Hakkalan testamenttitilaisuudessa tekemiä lausumia, jotka Hilma Josefiina Rantasalmi ja hänen asiakumppaninsa olivat valvoneet oikaisuina, lisäyksinä ja täydennyksinä kerrottuun kirjalliseen testamenttiin, mutta jotka puheet olivat tämän testamentin kanssa ristiriidassa, voitu pitää Erkki ja Wilhelmiina Hakkalan testamenttina, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistanut kosketellut Hilma Josefiina Rantasalmen ja hänen myötäpuoltensa valvomat oikaisret, lisäykset ja täydennykset Erkki ja Wilhelmiina Hakkalan yllämainittuun testamenttiin mitättömiksi ja kaikkea vaikutusta vailla oleviksi. Hovioikeuden tuomioon ovat Hilma Josefiina Rantasalmi ja hänen edellälustellut asiakumppaninsa anoneet muutosta perustelmalla, johon Jooseppi Häppölä asiakumppane ineen ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän juhin ja katsoo etteivät Hilma Josefiina Rantasalmi ja hänen asiakumppaninsa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Hilma Josefiina Rantasalmi ja hänen asiakumppäninsä suorittamaan Jooseppe Häppölälle ja hänen asiakumppaneilleen, heillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvauksi, seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudat 769
takoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. B. Anneberg. Walter Andersin. B. Anneberg. Johannes Pesonen. J. W. Wahlbladala. Samuli Koski. E. Thesleff. Kesäkuun 26 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaaten tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Kivennärven pitäjän Rantäkylästä kotoisin oleva Tehtailija Viitali Asanas jevitseh Ivanoff ja hänen vaimonsa Julisaveta Stepanovna Ivanoff yhteisesti ovat hakijoina sekä Pietarin kaupungissa asuva Kauppiaanvaimo Mari Anna Osipova Uvarova vastaa jana: Annettu Oikeusosastossa 26 päivänä Kesäkuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Kivennavan ja Terijoen pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Marianna Uvarova lausunut, että Vitali Ivanoff oli 5 päivänä Marraskuuta 1903 tehdyllä välikirjalla sitontunut toimittamaan Kunniäpervari "Ivan Krosehkinille neljän kuukauden kuluessa 1000 kappaletta 2 ruplan Läsnä: W. A. B. 1. J. P. A: R. S. K. E. R. 770 No 1137. Pag: 80 R. D. 1913.
50 kopeekan hintaisia huopia ja saanut tätä hankintaa varten Ivan Kronolkinilta yhteensä 1818 ruplaa 50 kopek kaa toimittamatta hänelle huopia enemmän kuin 500 ruplan arvon; sekä että Tvan Krosehkin oli sitä pait si Vitali ja Julisaveta Ivanoffin puolesta saanut lunastaa kymmenen Kasehkinen. Julisaveta Ivanoffille seuraaville määrilä allamainittuina, päivinä antamaa vekseliä, jotka Vitali ja Velisavela Ivanoff olivat disposkontänneet, mutta sitten maksupäivinä jättäneet lunastamatta, nimittäin: 15 päivänä Syyskuuta 1904 200 ruplalle ja saman kuun 29 päivänä yhtäsuurelle määrälle, seuraaran Lokakuun 1 päivänä 300 ruplalle, 10 päivänä 283 ruplalle 42 kopeckalle, 20 päivänä 300 ruplalle ja 30 päivänä 297 ruplalle 21 kopeekalle, sitä seuranneen Marraskuun 14 päivänä 200 ruplalle, 20 päivänä 319 ruplalla 37. kopeekalle ja 30 päivänä 200 ruplalle sekä Joulukuun 17 päivänä samana vuonna niinikään 200 ruplalle, joten Ivan Krosehkin oli Iitali ja Jeli sareta Ivanoffilta saapa yhteensä 3818 ruplaa 50 kopeekkaa korkoineen; ja kun Ivan Krosekkin sittemmin 9 päivänä Huhtikuuta 1907 oli siirtänyt nämä saata vansa Marianna Uvarovalle, on Marianna Uvarova vaatinut Vitari ja Jolisävelä Ivanoffia velvoitettaviksi suorittamaan kerrotut rahamäärät korkoineen. Asiasta kuulustettuina ovat Vitali ja Jalisoveta Ivanoff väittäneet, että Ivan Kasehkin siihen aikaan, kun Marianna Uravova oli sanonut hänen siirtäneen kysymyksessä olevat saatavan sa Uvaroralle, oli ollut mielisairas, ei kä siis voinut mitään pätevää siirtoa tehdä, jota paitsi Vilali Kanoff on kieltänyt sitoutuneensa maksamaan yllämainittuja 15 ja 29 päivänä Syyskuuta 1904, seuraavan Lokakuun 1 ja 20 päivänä, sitä seuraavan Marras kuun 14 ja 30 päivänä ynnä Joulukuun 17 päivänä 1904 maksettaviksi joutuneita vekseleitä tai niistä rahoja saaneensa, mihin kaikkeen nähden Vitali ja Jalisaveta Ivanoff 771
ovat anoneet kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on asiakirjoista havaittavan menettetyn jälkeen 20 päivänä Joulukuuta 1910 ja listamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että koko Marianna Uvaro van vaatima saatava oli tullut hänelle siirretyksi, mutta näytöstä puut tuvan siitä että Vitali Ivanoff olisi sitoutunut vastaamaan muiden kuin 10 ja 30 päivänä Lokakuuta sekä 20 päivänä Marraskuuta 1904 maksettaviksi joutuneiden vekselien suorittamisesta, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on, mikäli kanne koski Vitali Ivanoffia, hyljäten sen muissa osissa, velvoitta nut. Vitali Ivanoffin maksamaan kuittia vastaan Marianna Uvaro valle 1318 ruplaa 50 kopeekkaa, jotka hän oli edelläkerrottua hankintavälikirjaa vastaan kantanut yli sen määrän, josta hän oli tavaraa toimit tanut, samoin kuin niiden kolmen äskenmainitun vekselin sisällykset yhteensä 900 ruplaa, joista Vilali Ivanoff oli sitoutunut vastaamaan, eli siis kaikkiaan kaksituhatta kaksisataa kahdeksantoista ruplaa viisikymmentä kopeekkaa venäjän rahaa tahi vastaavan määrän suomen rahaa maksuaikana käyvän kurssin mukaan kuuden prosentin korkoineen lukien 1318 ruplalle 50 kopeekalle 5 päivästä Maaliskuuta 1904, 283 ruplalle 42 kopeekalle 10 päivästä seurannulla Lokakuuta,297 ruplalle 21 kopeekalle 30 päivästä samaa kuuta sekä 319 ruplalle 37 kopeekalle 20 päivästä saman vuoden Marraskuuta, minkä ohessa Kihlakunnanoikeus on velkoittanut Vitale Ivanoffin kolmellasadalla markalla korvaamaan Mariana Uvarovan oikeudenkäyntikulut. Mitä sitten tuli kanteessen Julisaveta Ivanoffia vastaan, on Kihlakunnanoikeus katso nut tosin näytetyksi, että Ivan Kroukkin, paitse edeltämainittuja kolmea vekseliä, oli 1904 vuoden kuluessa Jelisarela Ivanoffille antanut vielä seitsemän eri vekseliä yhteensä 1600, ruplalle ja että Julisaveta Ivanoff 772
antamissaan viidessä eri todistuksessa oli sitoutunut suorittamaan näiden vekselien sisällykset Ivan Kasehkinille, mutta koska Vitali ja Jeliavaita Tvainoff olivat Venäjän alamaisia ja heidän omaisuus- ja velkasuhleensa siis olivat ratkaistavat Venäjän Keisarikunnassa voimassa olevien lakien mukaan, eikä asiassa oltu esitetty selvitystä siitä oliko Keisarikunnassa aviopuolisoitten välillä omaisuusyhtyttä ja olivatko aviopuolisot yhteisesti vastuunalaiset toistensa tekemistä sitoumuksista tai siitä oliko vaimolla oikeutta tehdä velkasitoumuksia, joista aviopuolisot yhteisesti tai vaimo erikseen oli vat vastaavat, on Kihlakunnanoikeus siinä kohdin hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Marianna Uvarovi ja Iitali Ivanoff olivat vetoamalla suattaneet jutun, on 13 päivänä Helmikuuta 1913 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että, koskei Marianna Uvarova ollut näyttänyt, että Ivan Kroschkin oli puheenaolevasta saatavastaan siirtänyt Marianna Uvarovalle enemmän kuin kaksituhalla viisisataa ruplaa, josta määrästä Vitali Ivanoff Kihlakunnanoikeuden päätöksellä oli velvoitettu suorittamaan Marianna Uvarovalle kaksituhat ta kaksisataa kahdeksantoista ruplaa viisikymmentä kopeekkaa korkoineen, Hovi oikeus on velvoittanut Jelisaveta Ivano van, joka oli sitoutunut lunastamaan muut edellämainitut vekselit paitse Vitali Ivanoffin suoritettaviksi määrätyt 10 ja 30 päivänä Lokakuuta ja 20 päivanä Marraskuuta 1904 maksettaviksi joutuneet kolme vekseliä ja joka oli niistä itse kohdastaan vastaava, maksamaan Marianna Uvarovale 15 ja 29 päivänä Syyskuuta 1904 suoritettavien vekselien yhteen sä 400 ruplan sisällyksestä kaksisataa kahdeksankymmentäyksi ruplaa viisikymmenlä kopeekkaa kuuden prosentin korkoineen lukien 200 ruplalle 15 päivästä Syyskuuta 1904 ja 81 ruplalle 50 kopeekalle 29 päivästä amaa kuuta kunnes täysi maksu tapahtill, minkä ohessa Hovioikeus on julistanut Julisuvela Tranovan velvolliseksi yh473
teisesti Vitali Ivanoffin kanssa vastaamaan yllä sanotun Marianna Uvarovalle myönnetyn kolmensadan markan oikeudenkäyntikulunkun korvauksen maksamisesta. Hovioikeuden tuomioon ovat Vilali ja Jelisareta Tranoff anoneet muutosta perustelmalla, johon Marianna Uvarova on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Vilali ja Jelijaveta Ivanoff ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Vitali ja Julisaveta Kronoff suorittamaan Mariana Uvarovalle, hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Mältes Andersin. B. Anneberg Mältes Andersin. B. Anneberg Johannes Pesonen. Samuli Koski. A. W. Kullenvaa. E. Thesleff. Kesäkuun 26 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa jossa Kauppias Axel Uttterström Nikolainkaupungista, on hakijana sekä Sahanomistaja Juho Korkonen, Seinäjoen pitäjästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 26 päivänä Kesäkuuta 1915 Keisarillinen Senaatti on itsellan esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Nikolainkaupungin Raastuvanoikeudessa on Sahanomistaja Korkonen haasteen nojalla lausunut, että hän ja Kauppias Utteström viimeksimainittu edustaen Osakeyhtiötä Utterström i Co Aktiebolag ja, olivat 11 päivänä Toukokuuta 1911 keskenään suostuneet vaihtamaan hevosia niin että Korkonen saisi Kauppias Utterströmiltä hänen taikka hänellen edusta. Läsnä: W. A. B.t - s.S. - A. R. - G. 18. Th. 274 No 1138. Pag. 109. R. 1913.
mansa yhtiön silloin omistaman orihovosen ja antaisi Kauppias Utterströmille ruunahuosensa, minkä ohessa Korkonen hänen annettavistaan välirahoista hyväksyi sanotun osakeyhtiön samana päivänä asettaman 65 markan 85 pennin vekselin, joka Korkosen tuli lunastaa kolmen kuukauden kuluttua eli siis seuraavan Elokuun 11 päivänä; että kun Kauppias Utterström kohta sen jälkeen oli lähettänyt sanotun oriksvosen Sahanomistaja Korkoselle, se olikin havaittu virheelliseksi ja Korkonen kieltäytynyt sitä vastaanottamasta, joten kerrotusta vaihtokaupasta ei tullutkaan mitään ja Korkoselle jäihänen entinen hevosensa; että tuo orihevonen Kauppias Utterströmin määräyksen mukaan kohta sen jälkeen oli annettu Majatalomisännälle Vilhelm Isosompille, joka oli noutanut sen Korkoselta ja jolle Utterström sen oli luovuttanut; sekä että mainittu osakeyhtiö, joka huolimatta siitä että puheena oleva vaihtokauppa oli rausunut oli myynyt sanotun vekselin pankkiin, sittemmin, Korkosen kieltäydyttyä, vekseliä lunastamasta, oli siirtänyt sen Nikolainkaupungissa asuvalle Varatuomari Johannes Malmbergille jolle Korkosen 20 päivänä Lokakuuta 1911 oli täytynyt suorittaa vekselin sisällys korkoineen vekseliprovisionineen, protestikuluineen ynnä lainhaku- ja ulosottokustannuksineen yhteensä /3/ markalla 2 pennillä; mihin kaikkeen nähden, ja kun Sahanemistaja Korhonen niin muodoin aivan oikeettomasti oli joutunut pakotetuksi lunastamaan tuon vekselin, Korhonen, huomauttaen että hänelle oli tuntematonta omistiko Kauppias Utterström vai sanottu yhtiö puheenalaisen erihevosen siihen aikaan kun vaiktokauppa tehtiin, on vaatinut että 175
Kauppias Utterström tahi Utterström & Co Aktiebolag velvoitettaisiin maksamaan Korkoselle mainitut 737 markkaa 2 penniä korkoineen. Tätä kannetta ovat Kauppias Utterström ja Osakeyhtiö Uttröm 6o Aktiebolag vastustanut, ilmoittaen että orihevonen vaihtokaupan tion aikaan oli ollut Kauppias Utterströmin, joka oli ostanut sen osakeyhtiöltä, sekä Kauppias Utterström väittäen, ettei Sahanomistaja Korkonen ollut lain määräämässä ajassa purkanut puheenalaista hevoskauppaa, joka oli ollut lopullinen; minkä ohessa Kauppias Uttström on anonut karvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Raastuvanoikeus on 9 päivänä Helmikuuta 1912 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Tahanomistaja Korhosen korvaamaan Kauppias Uttterströmin oikeudenkäyntikulut kolmellakymmenelläviidellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Sahanomistaja Korkonen oli vetoamalla saattanut jutun, on 18 päivänä Maaliskuuta 1913 antamassaan tuomiossa lausunut kyllähavainneensa, että Sahanomistaja Korkonen ja Kauppias Utterström puheksitulleessa tilaisuudessa 11 päivänä Toukokuuta 1911 olivat tehneet lopullisen vaihtokaupan yllämainituista hevosistaan; mutta koska Kauppias Utterström asiassa esityn näytöksen mukaan sittemmin, kun Korkonen ei ollut jättänyt hänelle vaihtamaansa hevosta, oli haettanut Korhosen luota oiihevosensa, on Hovioikeus katsonut Utterströmin puolestaan purkainen vaihtokaupan; mihin nähden ja koska Utterströmin niin ollen olisi tullut toimia niin, että ei edelläkerrotun Korhosen Utterströmin haltuun jättämän vekselin sisällys olisi joutunut Korkosen maksettavaksi ja Utterström 776