Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Paloheimo oli väittänyt saaneensa panttivakuudeksi siitä vahingosta, minkä hän edellä kerrottujen sitoumustensa johdosta voisi joutua kärsimään; ettei tuo vekselilomake siinä muodossa, jossa se oli joutunut Paloheimon haltuun, lain mukaan sisältänyt mitään vekseli - tai muutakaan velkasitoumusta Kartanonomistaja Ilmanin puolelta, mihin lisäksi tuli, ettei Paloheimo toistaiseksi oli lut näyttänyt suorittaneensa NilsSamanin puolesta enempää kuin mainitut 12,000 markkaa eikä voi nut todistaa vekselilomakkeen olleen vastoin Nils Idmanin kieltoa Paloheimalla vakuutena niis tä sitoumuksista, joissa hän kenties vielä oli ollut Nils Id manin puolesta tämän joutu essa konkursiin ja että Paloheimon olisi joka tapauksessa pitänyt myyttää pantti julkisella huutokaupalla, elleivät Nils Idmanin konkurssipesän edustajat olisi sitä lunastaneet Paloheimalla Nils Idmanilta ollutta todellis ta saatavaa vastaavalla määrällä että kun Paloheimo kumminkin oli täyttänyt puheenaolevan lomakkeen muodollisesti päteväksi 21 päivänä Syyskuuta 1912 muka asetetuksi viiden kuukauden vekseliksi ja luovuttanut sen Varatuomari Vapaa herra Ludvig Ilmari Palménille ja Vapaaherra Palménin oli katsottu joutuneen vekselin omistajaksi velpittämässä mielessä, Tampereen kaupungin Raastuvanoikeus oli 30 päivänä Huhtikuuta 1913 julistamallaan päätöksellä, jonka Keisarillinen Turun Hovioikeus oli 24 päivänä seurannutta Marraskuuta antamallaan lainvoiman saaneella tuomiolla vahvistanut, velvoit tanut Kartanonomistaja Idman in maksamaan tapaaherra Palmenille vekselen määrästä vaaditut 59,000 markkaa kuuden prosentin korkoineen 21 päivästä Helmikuuta 1913,300 markkaa provisionia ja 4 markkaa protesti1341 SS 2.
kustannuksia; sekä että Kartanono mistaja Idman oli sitten 2 päivänä Kesäkuuta 1913 suorittanut ulosottomiehelle yhteensä 60,297 markkaa 15 penniä. Tähän nähden ja koskei Tahtori Paloheimo ollut suonolla korvannut kerrotuin taovin oikeudettomasti Kartanonomistaja Idmanille tuottamaansa vahinkoa on Kartanonomistaja Ilman vaatinut Paloheimon velvoittamista siinä tarkoituksessa Idmanille maksamaan 6,0,297 markkaa 15 penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 2 päivästä Kesäkuuta 1913. Siltä varalta, ettei tätä kannetta kuitenkaan voitaisi hyväksyä, on Kartanonomistaja Idman lausunut, että Paloheimalta oli siinäkin tapauksessa että hän näyttäisi Nils Idmanin puoles ta suorittaneensa edellämaini tut 27200 ja 2280 markan vekse limäärät ja hänen katsottai siin olleen oikeutetun ylläkerrotulla tavalla hyväkseen käyttämään puheenaolevaa oikelelemaketta Nils Idmanin konkurssinai tänä tältä olleen saatavansa peittämiseksi, puuttunut kaikkea oikeutta kantaa Kartanenomista ja Idmanilta suurempaa määrää kuin todellisen saatavansa Nils Idmanilta; minkä vuoksi ja kun Paloheimo siis, saatuaan Kartanonomistaja Idmanilta sen määrän, minkä Paloheimo oman ilmoituksensa mukaan oli joutu nut Nils Idmanin puolesta suosittamaan oli ainakin velvolli nen maksamaan oman velkan sa Nils Ilmanille, Kartanenemis taja Idman, jolle Nils Idmanin konkurssipesänkin oikeus oli siir tynyt on vaatinut Paloheimen velvoittamista hänelle suorittamaan edellämainitun 31 päivänä Joulukuuta 1904 kirjoittamansa velkakirjan sisältönä 5000 markkaa kuuden prosentin korkoineen 1 päivästä Tammikuuta 1912. 1342 R. D.
Tohtori Paloheimon vastusteltua kannetta on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet oikeudenkäyntikulujensa korvausta, 23 päivänä Tammikuuta 1915 julistanut päätöksensä jutussa, ja koska Kartanonomistaja Pd. man oli myöntänyt jättäneensä Nils Idmanille kysymyksenalaisen vekselilomakkeen, jotta tämä täydennettyään sen olisi voinut käyttää sitä liikeasioissaan, ja Tahtori Paloheimo oli riidattomas ti Nils Idmanilta saanut tuonlomakkeen hänen tunnustuksel lansa varustettuna siinä tarkoituksessa että vekselillä sen tultua asianmukaisesti täydennetyksi, tasoitettaisiin heidän keskinäiset liikesuhteensa, niin ja kun Kartanomistaja Simonilla sillä perusteella että hänet oli velvoitettu vekseli lunastamaan ei voinut olla Taloheimoa vastaan muuta vaatimusta kuin että tämä suoritti Idmanille takaisin sen määrän, minkä Idman saattoi näyttää Paloheimen vekse liä käyttämällä vastaanottaneen oikeudettomasti ja ylitse sen määrän, joka hänelle oli Nils Idman ilta tuleva, mutta todistuksia ei alta siinä kohden Kartanonomis taja Idmanin puolelta esitetty Raastuvanoikeus on kylännyt santeen, mikäli se tarkoitti Paloheimon velvoittamista Kartanonomistaja Idmanille korvaamaan hänen vekseliä vastaan maksamansa kuusikymmentätuhatta kaksisataa yhdeksänkymmentäseitsemän markkaa viisitoista penniä korkoineen. Mitä taas tuli vaatimukseen, että Paloheimo velvoitettaisiin 31 päivänä Joulukuuta 1904 antamansa velkakirjan nojalla Kartanonomistaja Idmanille maksa maan viisikymmentätuhatta markkaa korkoineen, niin ja kun Edman oli myöntänyt, et tä velkakirja oli haltijalle asetettu, eikä hän ollut voinut e1843 R. D.
sittää velkakirjaa eikä liioin näytästä siitä, että velkakirja oli oi keudettomasti joutunut Paloheimen faltuun on Raastuvanoikeus kylännyt kanteen tältäkin kohden perusteettomana sekä sen ohessa velvoittanut Kartanonomistaja Idmänin kolmellasadalla markalla korvaa maan Paloheimon oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kartanonomistaja Idman vetoamalla oli saattanut jutun on 14 päivänä Maaliskuuta 1916 antamatlaan tuomiolla jättänyt asianRaastuvanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Idmaninkuudellakymmenellä markalla korvaamaan Tahtori Palokaimalla asiasta Hovioikeudessa oli leet kustannukset Hovioikeuden tuomioon on Kartanonomistaja Idman anonut muutosta perustelmalla johonTohtori Paloheine on vastannut. Keisarillinen Senaatti katsoo Valterssarviainen. ettei ole aihettä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Kartanonomistaja Idman velvoitetaan maksamaan Tohtori Paloheimolle hänellä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Halanen. K. Auer. K. R. Halanen. K. Auer. 1344 70 R. D.
Marraskuun 13. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta korkevassa jutussa, jossa Talollinen Juho Matinpoika Suutari, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa holhoojana, ynnä hänen täysivaltainen poikansa Juho Juhonpoika Suutari, molemmat Räisälän pitäjän Kivipelton kylästä, ovat hakijoina sekä samassa kylässä asuvat Talollinen Juho Toikkeli ja hänen vaimonsa Riitta Toikkeli, omaa sukuaan Suutari, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 13. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli vielä on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Juho Matinpoika Suutarille toinituttamansa haasteen nojalla on Juho Toikkeli, vaimonsa Riitta Toch kelin edusmiehenä, Räisälän pitätämä: A. L. - B. A. B. — F. KaNo 9264. Pag. 245. R. B. 1916. R. D.
jän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Riitta Toikkelin ja Juho Suutarin veli Talollinen Matti Matinpoika Tuutari, joka oli kuollut Toukokuun 7. päivänä 1911., oli Maaliskuussa samana vuonna suullisesti määrännyt, että länen kuolemansa jälkeen kaikki hänen omaisuutensa oli menevä Juho Suutarille ja tämän lapsille, se kä että Juho Suutari oli Syyskuun 1. päivänä 1911. Kihlakunnanoikeudesja testamenttina valvonut tuon määräyksen; mutta koska Matti Suutari samoista määräystä tehdessään ei ollut ollit terveellä ja täydellä ymmärryksellä eikä toiminut vapaatahtoisesti eikä sen teossa oltu noudatettu lain määräämiä muotoja, on Juho Toikkeli vaatinut, että sanottu määräys julistettaisiin mitättömäksi. Juho Suutarin vastustettua kannetta ja pyydettyä korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Kihlakunnanoikeus Helmikuun 3. päivänä 1912. julistamassaan päätökessa siinä mainitsemiltaan perusteillä hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho ja Riitta Toikheti vetoamat la olivat saattaneet jutun, on Tou kokuun 31. päivänä 1916. antamasään tuomiossa lausunut selvitysta puuttuvan siitä, että Juho Tuularin Matti Tuutarin tekemänä suullisena testamenttina valvoma määräys sisältäisi Matti Suutarin rimeisen tahdon, minkävuoksi Hovioikeus on, humaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistanut puheena olevan määräyksen, sekä ti kuin se supisti Riitta Toikki len perimysoikeutta, mitättömäksi Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Matinpoika ja oikeudenkäynnin kestäessä täysivaltaiseksi tullut Juho Juhonpoika Suuta ri anoneet muutosta perusteimalla, johon Juho ja Riitta Toikke si ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti kat316 SS: 2.
soo, ettei ole oihettä muuttaa i Hovioikeuden tuomista. Juho Matinpoika ja Juho Juhonpoika Tuutari velvoitetaan makjamaan Juho ja Riitta Toikkelille heillä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi huusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Alfred Kiuksiala. B. Annberg Alfred Kiuksiala. B. Annberg Alfred Kiuksiala. B. Annberg Alfred Kiuksiala. B. Annberg A. J. O. Oikeudalle Samuli KoskiA. J. O. Oikeudalle Samuli KoskiA. N. Hamman. Marraskuun 13. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa kiinteistön kaupan mitättömäksi julistamista koskevas sa nostojutussa, jossa ovat Räijälän pitäjän Närkisalon kylässä asuva Mäkitupalainen Paavo Raatonen, omasta puolestaan ja vaimonsa Anna Vilpontytär Kurosen edusmiehenä, hakijana ja samassa kylässä. asuva Talollinen Tuomas Vilronpoika Kuronen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 13. päivänä Marraskuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itrellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Räisälän pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Paavo Raatonen ja Anna Kuronen lausunut, että Tuomas kuronen oli, esittäen Kihlakunnanoikeudelle muun muassa 4. päivälle Huhtikuuta 1905. päivätyn luovuSämä: W. A. J. P. - R. H. - ik. et. ./. V. O. L. P. No 2269. R. D. Pag. 197. R. D. 1916.
tuskirjan, jolla muka Anna Kuronen silloisen miehensä Simo Jälön kanssa oli 500. markan hinnasta myynyt Tuomas Kuroselle Anna Kurosen 27. päivänä Huhtikuuta 1896. kuolleelta isältään Vilppa Antinpoika Kuroselta perimän 1/45 osan verotalosta No 1. Närkisalon kylässä, 12. päivänä Helmikuuta 1912. saanut ensimäisen lainhuudon sanotulle talonosalle; mutta kun Anna Kuronen ei ollut milloinkaan allekirjoittanut tuota luovutuskirjaa tai sellaista antanut Tuomas Kuroselle, ovat Taavo Raatonen ja Anna Niironen vaatinet, että luovutuskirja samoin kuin sen perusteella puheenaolevaan talonosaan Tuomas Kuroselle anne tut lainhuudot julistettaisiin mitattomiksi. Tuomas Kurosen vastustettua hännetta ja vaadittua borvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Kihlakunnanoikeus 10. päivänä syyskuuta 1912. julistamallaan päätöksella, koska oli käynyt selville että Anna Kuronen ja Simo Jalko olivat edellä mainitulla laillisessa järjestyksessä laaditulla välikirjalla luovuttaneet Anna Kurosen kysymyksenalaisen talonosan Tuomas Kurorelle, kylännyt kanteen ja velvoittanut Paavo Raatosen ja Anna Kurosen seitsemällä markalla harvaamaan Tuomas Kurosen oikeudenkäyntikulut. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Paavo Raasonen, Anna Kurisen edusmiehenä, oli veloamalla saattanut jutun, on 11. päivänä Toukokuuta 1916. antamallaan tuomiolla jättänyt jutun Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Paavo Kaatosen suorittamaan Tuomas Kuroselle maksut, yksitoista markkaa kolmekymmentä penniä, hänen kappaleistaan Hovioikeuden tuomiota Kovioikeuden tuomioon on Paavo Raatonen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti katSS. 2.
soo ettei ole oiketta muuttaa itlovioikeuden tuomiota. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. Z. Auer. K. R. Helanen. Z. Auer. 1o 2270 Sivu 163 RD. 1916. Valtero Parviainen. Marraskuun 13 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa jossa Parikkalan pitäjän Särkisalmen kylässä asuva Isännöitsijä Arthur Helenius on hakijana ja osakeyhtiö Rauta- ja Rakennusaineiden Kauppa Osake - Yhtiö, Savonlin nan kaupungista vastaaja, na: Annettu Oikeusosastonsa 13 päivänä Marraskuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Parikkalan pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Rauta- ja Rakennusaineiden Kauppa Osake-yhteen puolesta vaadittu, että etelhen Helenus joka oli sanotussa pitäjässä toimivan Särkisalmen Pahaosakeyhtiön isännöitsijänä vuonna 1910 Rauta - ja Rakennusaineiden Kauppa Osake-Yhtiön Läsnä: W. l. P. - R. H. K. A.
omistamassa korjauspajassa Savonlinnan kaupungissa teettänyt erinäisiä kontosien korjaustöitä ja niistä jäänyt velkaa 481 markkaa 90 penniä, velvoitettaisiin Rauta- ja Rakennusaineiden Kauppa Osake - Yhtiölle suorittamaan mainittu rahamaara korkoineen. Kanteesta kuulusteltuna on Arthur Helenius selittänyt antaneensa puheenalaisten korjauslöiden tekemisen Työnjohtaja Emil Kiiverille, joka silloin omisti Rauta- ja Rakennusaineiden Kauppa Osake - Yhtiölle sittemmin siirtyneen korjauspojan, ja Emil Kiiverin sitoutuneen suorittamaan työt 200 markasta; minkä vuoksi, ja kun Rauta- ja Rakennusaineiden Kauppa Osake - Yhtiön töistä vaatima palkkio oli kohtuuten, Arthur Helenius on vastustanut kannetta, mikäli yhtiö oli vaatinut sovittua määrää enemmän, suostuen Helenius kuitenkin myöhemmin maksamaan töistä toimitultamansa arvion mukaan 10 markkaa 90 penniä. Sittenkuin Emil Kuiveriä oli jutussa kuullu, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset ovat molemmin puolin pyytäneet oikeudenkäyntikulujensa koivaamista, 18 päivänä Marraskuuta 1911 julistamallaan päätöksellä ralkaissut asian; ja koska Arthur Helenius oli myöntänyt jättäneensä puheenalaiset koneosat Rauta- ja Räkennusaineiden Kauppa Osake - Yhliön omistamaan korjauspajaan kolattaviksi voimatta toteennäyttää, että korjauspalkkiosta olisi tehty sepimus, ja vaaditut palkkiot oli todistettu kohtuulliseksi, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Arthur Helemuksen, Särkisalmen Sahaosakeyhtiön isännöitsijana, maksamaan Rauta- ja Rakennusaineiden Kauppa Osake-Yhtiölle vaaditut neljäsataa kahdeksan kymmentäyksi markkaa yhdeksänkymmentä penniä viiden prosentin vuotuisine korkeineen oikeudenkäynnin alusta 19 päivästä Huhtikuuta 1911 täyden makseen tapahtumiseen sekä kahdelläsadalla markalla korvaamaan Rauta- ja Rakennusaineiden Kauppa318
Osake - Yhtiön oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Arthur Helenius vetoamalla oli saattanut julun, on 23 päivänä Maaliskuuta 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Arthur Heleniuksen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Rauta- ja Rakennusaineiden Kauppa Osake - Yhtiölle oikeudenkäynnistä Hovioikeudessa johtuneet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Arthur Helenius anonut muutosta perustelmalla, johon Rauta ja Rakennusaineiden KauppaOsake - Yhtiön puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei ole oitetta muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Arthur Helenius velvoitetaan maksamaan Rauta- ja Rakennusoimiden Kauppa Osake - Yhtiölle sillä jutun vuoksi Senaalissa olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Halanen K. Auer. K. R. Halanen K. Auer. 1319
Marraskuun 14 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullassa, vuokravaatavaa koskevassa jutussa, jossa Kohdoskauppias John Alfred Kallin. Lahden kaupungista, on hakijana sekä samassa kaupungissa asuvan Kauppiaan Juho Gustaf Pihlmanin konkurssiin luovutetun pesän toimitsejämiehet Asianajaja Eljas Mikkilä ja Kaupunginpåhvilja Otto Wilhelm Pihlman, molemmat myös mainitusta kaupungista, vastaaja na: Annettu Oikeusosastossa 14 päivänä Marraskuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Kauppias Pihlman on Lahden kaupungin Raastuvanoikeudessa 29 päivä nä Heinäkuuta 1912 lausunut, että Kohdeskauppias Kallin oli suullisella sopimuksilla kolmen vuoden ajaksi liikien 1 päivästä Kesäkuuta 1909 mokrannut Pihlmanelta Tahden kaupungissa tontilla No 31 kahdennessatoista läsnä: SS: A. S. 7 P. R. H. B. K. W. 625. 330 Sivu 182 R. S. 1916 No 2280
korttelissa olevasta talosta puolehuoneuston sekä tontilla olevan kivirakennecksen alikervoksen varastohuoneeksi ja saman rakennuksen yhkerroksesta yhden suuremman ja yhden pienemmän asuinhuoneiston niihin kuuluvine makasieneineen ja ulkohuoneineen viidentuhannen markan vuosineljänneksittäin maksettavasta vuotuisesta vuokrasta, josta 1500 markkaa oli laskettu suuremmasta ja 1000 markkaa pienemmästä asuinhuoneustosta sekä 2500 markkaa puotikuoneusta ja varastohuoneesta mutta kun Vallin oli jättänyt maksamat ta vuokran 1 päivästä Joulukuuta 1910 vuokrakauden loppuun, on Pihlman vatinut Valtenia velvoitettavaksi Pihlmanille suorittamaan vuokran sanotulta ajalta 7500 markkaa ja kuusi prosent lia korkoa kustakin vuosineljänneksit täin maksettavasta 1250 markan erästä lukien 1 päivästä Maalis, Kesä, Syysja Joulukuuta 1911 sekä 1 päivästä Maalis ja Kesäkuuta 1912. Kanteesta kuultuna on Kahdeskauppias Valtin kieltänyt vuokranneen sa kysymykseen tulleesta talosta muuta kuin pienemmän asuinhuoneusten Kesäkuun 1 päivään 1910; minkä vuoksi ja kun Tallen ei ollut käyttänyt kanteessa mainittuja huoneustoja kysymyksessä oleva na aikana, Kallin on anonut kon netta hyljättäväksi Raastuvanoikeus, jossa asian osaiset molemmin puolin ovat myytäneet korvausta oikeudenkäynti kuluistaan, on 3 päivänä Maaliskuuta 1913 julistamassaan päätöksessä katsonut näytetyksi, että Rohdoskauppias Vallin oli suullisella välipuheilla sitoutunut Kauppias lihlmanilta kolmen vuoden ajaksi luettuna 1 päivästä Kesäkuuta 1909 Kesäkuun 1 päivään 1912, viidentuhannen markan vuosimukrasta vuokraamaan kanteessa mainitut huoneustot ja että Kallin asuttuaan yhdessä näin vuokräämässään huoneutessa 1 päivästä Kesäkuuta 1909 samaan päivään vuonna 1910, ilman 1851
todistettua irtisanomista tahi muuta laillista syytä, oli muuttanut sanotusta huoneustosta pois, Pihlmanin kanssa sopimatta sen enemmän kuin muidenkaan vuokraamiensa huoneiden käyttämisestä jälellä olevana vuokra kautena; minkä vuoksi, ja kun tallin suorittaessaan vuokraa yksityisasunnostaan vuosineljänneksittäin on katsottava sitin hyväksyneen tällaisen vuokramaksutavan asianosaisten välillä, Raastunnanoikeus on velvoittanut Vallinen Pihlmanille suorittamaan nyt maksettaviksi langenneet seitsemäntuhatta viisisataa markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna 1 päivästä Maaliskuuta 1911 vuosineljänneksittäin tuhannesta kahdestasadasta viidestäkymmenestä markasta siihen saakka kunnes vuokra oli täydellisesti maksettu, sekä sen ohessa korvaamaan Pihlmanin oikeudenkäyntikulut kolmella sadalla viidelläkymmenellä markalla Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kohdaskauppias Tallen vetoamalla oli saattanut jutun, on 19 päivänä Huhtikuuta 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastu vanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut kahdeskauppias Vallinen viidelläkymmenellä markalla komaamaan Kauppias Pitmanen kustannukset Kanoikeu dessa Kairioikeuden tuomioen on Bohdeskauppias Kallin anonut muutosta perustelmalla, johon, Kauppias Kihlmannen sillä välin tehtyä konkurssin Asianajaja Mikkilä ja Otto Wilhelm Kihlman edellämainitussa toimessaan ovat vastanneet Keisarillinen Senaatti katsoo ettei ole arfutta muuttaa Heinäku den tuomista kohdeskauppias Vallin velvoitetaan maksamaan Amanajaja Mikkilälle ja hänen myötä1852
puolellen heillä jutun vuoksi Se naatissa olleiden kulujen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset naulattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Walten Andersin. Alhel Kiukkiala. Walten Andersin. Alhel Kiukkiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer Valtero. Parviainen Marraskuun 14 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, vuokrasantavaa koskevassa jutussa, josja Kohdostauppias John Alfred Vattin, Lahden kaupungista, on hakijana sekä samassa kaupun gissa asuvan Kauppiaan Juho Gustaf Pihlmanin konkurssiin luovistetun pesän toimitsijamiehet Asianajaja Eljas Mikkilä ja Kaupunginpalvelija Otto Wilhelm Pihlman, mainitusta kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 14 päivänä Marraskuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Kauppias Wiklman on Lahden kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut että Kohlaskauppias Itällin oli 5 päi vänä Toukokuuta 1908 suullisellä sopimeuksella kolmen vuoden ajaksi, lukien 1 päivästä Kesäkuuta 1909 vuokrannut Pihlmanilta Luhelm kauLäsnä: W. H. - A. L. J. P. E. H - K. A. W. P. 1333 Sivu 184 R. D. 1916. No 2282.
pungissa tontilla No 51 kahdennessatoista koittelissa olevasta talosta suotihuoneuston sekä tontilla olevan kivirakenneetsen alikurroksen varastohuoneeksi ja saman rakennuksen ylikerroksesta yhden suuremman ja yhden pienemmän huoneuston niihin kuuluvine makasiinsi neen ja ulkohuoneineen viiden tuhannen markan vuotuisesta vuokrasta, joka oli maksettava vuosinetjänneksittäin Kun Kohdaskauppias Valtin oli ensimäisen vuosineljänneksen umpeen kuluttua maksanut vuokraa ainoastaan kaksi sataa viisikymmentä markkaa, ilmoitta en ei enää tarvitsevansa talosta muula kuin yksityis - asunnokseen vuokraaman sa edellämainitun pienemmän asuinhuoneuston, on Pihlman vaatinut Kallinin velvoitettavaksi suorittamaan maksettavaksi langennut vuokra /900/ vuoden Kerii-, Heinä - ja Elokuun ajalta yhteen sä tuhat kaksisataa viisikymmentä markkaa korkoineen haastipäivästä, siitä kuitenkin vähennettyä 2 päivänä Syyskuuta 1909 suoritetut kaksisataa viisikymmentä markkaa. Kanteesta kuultuna on kohdaskauppias Vallin kieltänyt vuokranneensa kysymykseen tulleesta talosta muuta kuin asuinhuoneuston, josta hänen, Kauppias Pihlmanin kanssa syksyllä vuonna 1908 tekemänsä suullisen sopimuksen mukaan, tuli maksaa tuhat markkaa vuotuista vuokraa; minkä tähden Vallin, ilmoittaen maksaneensa tämän huoneuston vuokran, on anonut, että kanne oikeettomana kumottaisiin. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat anoneet oikeudenkäyntikulujensa korvausta, on 22 päivänä Marraskuuta 1909 julistamassaan päätöksessä lausunut Kauppias Pihlmanin näyttäneen, että kohdostaup pias Vallin oli tunnustanut vuokran neensa kysymyksessä olevat huoneustot Pihlmanittu, minkä vuoksi Maastuvan oikeus on velvoittanut kohdaskauppias Vallinin suorittamaan Kauppias Pihl manille vaaditut tuhat kaksisutua viisikymmentä markkaa viiden prosen tin korkoineen haastepäivästä 2 päi västä Lokakuutu 1909, kunnes täysi 1354
maksu tapaktui, siitä kuitenkin poislukemalla 2 päivänä Syyskuuta 1909 maksetut kaksisataa viisikymmentä markkaa, sekä korvaamaan Pihlmanin oikeudenkäyntikulut kuudellakymmenettä markalla Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aohdaskauppias Vallin vetoamalla oli saattanut jutun, on 19 päivänä Huhtikuuta 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian mitä tuli nyt kysymyksessä olevilta kuukausilta vaadittuun vuokraan, Maastuvanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon on kohdoskauppias Kallin anonut muutosta perustelemalla, johon Kauppias Pihlmanin sillä välin tehtyä konkurssin, Asianajaja Mikkilä ja Otto Wilhelm Pihlman edellämäinitussa toimessaan ovat vastataneet. Keisarillinen Senuatti katsoo ettei ole oikeuttaa muioikeuden tuomiota. Kohdaskauppias Vallin velvoitetaan maksamaan Asianajaja Mikkilälle ja hänen myöläpuolellen heillä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Waltu Andersin Johannes Pesonen K. Auer Alped Luksiala. K. R. Helanen Valters Järviäinen 1355