Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
melse ingålls om förändring af det kontrakt, genom hvilket han antagits i lelagets tjenst, och att honom ej heller meddelats någon uppsägning af kontraktet, jemte det Förägdersky äfven öfrigt förnekat sanningsentigheten af allt hvad belaget till stöd för sin åtgärd att skilja Förmydersby från tjensten anfört. Efter det vittnesförhör i saken egt rum har Rådstufvurätten, hvarest parterna ömsesides framställ anspråk på ersättning för sina rättegångsumgälder, genom utslag den 29 Januari 1902 utlåtit sig och funnit lagligen utredt vara, att Pecpeld Förmyndersk genom skriftligt kontrakt af den 22juli 1898 blifvit antagen till leknisk direktör vid Helsingfors Hallmänupik till Aktiebolags Fabrik i Helsingfors för tiden från den 15 påföljande Augusti till samma dag 1900 emot en lön af suxtusen maksmark om året, hvilken borde manalligen med femhundra ricksmark utbetalas, samt med vilkor, bland annat, att, i härlelse kontraktet ej uppsades senast den 15 Maj 1900, detsamma skulle gälla för ytterligare två år eller således till den 15 Augusti 1902, men att Leopold Alorander sky den 2. Februari 1901 utan sobegången uppsägning blifvit af Direktören Puck från tjensten skiljd; och som Helsingers Fullmänufaktion Aktiebolag emot Leopold Förmyterskyr bestridande icke gittat visa laga skäl för nyssnämnda åtgärd eller att Storag dersky godkänt stydkens för bemälda bolag den 15 Maj 1900 fattade beslut derom att Storasdönsky skulle från den 15 derpåföljande Augusti Wehållas i tjensten endast för ett år framI emot åtnjutande af sina tidigare lånsörmåner, alltså och då Expold Merägdensky ej heller, på sätt vederbet gått emottaga skiljebetys, har Rödskofemullen ålagt Helsingfors Hallmän fäkten Aktiebolag att genast emot qntte till Leopold Heradersky utbetala lön för tiden från den 1 Februari 1901 till kontraktidens utgång den 15 Augusti 1902 eller således för ader112
ton och en half månader efter femhundra riiksmark för månad med sammanlagdt niotusen tvåhundra femtio ränta mark, antingen i lyvat mynt eller i finskt mynte skola betalningstiden å orten gällande å vista kurs, äfvensom att vid anfordan till Horasdörsky utfärda behörigt skiljobetyg, upptagande vitsord öfver intagalagd arbetskicktighet och uppförande samt huru länge han hos beläget arbetat, hvarhos Helsingens Hattmanafaktorek tiebolag känts skydigt att med ettusen miehundra mark finskt mynt ersätta depold Heragdersby för hans å rättegången hafda umgälder Hofrätten, under hvars pröfning Helsingens Huttmanafaktui Aktieldag i väderag dragit målet, har genom den den 31 Maj 1904 fastställ Rådstufvurättens utslag i öfrigt utans att Helsing fors Kaltmanuraktus Aktiebolag i anseende till sakens beskaffenhet af Kopalten pitagits från skyldigheten att till Leopold Heragdersby utgifva den honom af Rådstufvurätten tillagda rätte gångskostnadswältningen ettusen miehenra mark. Uti Hofruillens dom hafva Leopold Homydersky och Helsingfors Skattmani fäklar Aktiebolag sökt andring medels nefna deduktioner, hvarefter de hvaranhas andringsansökningar i föreskrifven ordning bemäll. Kejserliga Senaten har tagit nålet i öfvervägande och finner Helsing fors Muttmanefuktes Aktiebolag icke haf ra anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem. Vidkommande åter Seopold Margderskys andringsansökning, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphällande af Hofrättens dom fastställa Rådstufvurättens i målet afkunnade utslag. Och alle, som vederbör, till efterrättelse lander. RGSidiga Senaten för Finland 11. Somman Ben. Lupblag J N Banlung A; Nummi. 113 Genom Johanne, B. F. Män.
W. 137. Såg 149 RD 1904 Helmikuun 17. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Joonas Ranki, Uudenkirkon pitäjän Metsäkylän kylästä, on hakijana ja Talollisentytär Maija Stiina Majuri, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 17. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Uudenkirkon pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Maija Stiina Majuri, Joonas Rangille toimitut tamansa haasteen nojalla, lausunut, että sittenkun Kihlakunnanoikeus oli, Maija Stiina Majurin isän Talollisen Kustaa Israelinpoika Majurin kuoltua, 14. päivänä Huhtikuuta 1881. määrännyt Joonas Rangin Maija Stiina Majurin holhoojaksi sekä sittemmin Maija Stiina Majurin siitä ajaman kan teen johdosta 25. päivänä Marraskuuta säsnä JB.S. äk¬ 782 - W. H. J. B. B. F. M.
1901. julistamallaan päätöksellä velvoittanut Joonas Rangin antamaan holhousajaltaan Maija Stiina Majurille lainmukaisen holhoustilin, niin oli Joonas Ranki jättänyt Maija Stiina Majurille asianmukaisen tilin asemasta erään kirjelmän, jossa Ranki holhottavansa kiinteän omaisuuden suhteen oli lausunut ettei hän siitä voinut muuta tiliä tehdä, kuin että Maija Stiina Majuri oli isänsä kuoltua aitinsä kanssa asunut kruununtilalla. No 6. edelläsanotussa Metsäkylän kylässä, jonka tilan hänen setänsä Antti Israelinpoika Majuri, oikeammiten hänen setänsä poika Israeli Antinpoika Majuri, sittemmin oli ostanut perinnöksi; mutta kun Kustaa ja Antti Majuri ynnä heidän sisarensa Maria Israelintytär Majuri olivat Wiipurin läänin Kuvernöörin 13. päivänä Marraskuuta 1872. antaman sijoituskirjan nojalla asukkaina yhteisesti hallinneet kahdeksatta osaa mainitusta kruununtalosta ja Joonas Ranki, sittenkun sanottu asukkuus Antti ja Kustaa Majurin kuoltua kuulutukselsa 3. päivältä Huhtikuuta 1894. oli jalistettu avoimeksi, oli Maija Stiina Majurin holhoojana laiminlyönyt hakea holhottavalleen tämän perintöoikeuden nojalla tulevaa osaa asukkuuteen sekä kerrotun laiminlyömisen kautta matkaansaattanut että Maija Stiina Majuni oli menettänyt oikeutensa tuohon kymmenentuhannen markan arvoiseen tilaan, jonka asukkaaksi Wiipurin läärin. Lääninhallitus oli päätöksellä 31. päivältä Joulukuuta 1894. ottanut Antti Majurin pojan Israeli Majurin, niin ja koska Maija Stiina Majuri, jos hänen oikeuttansa asukkuuteen olisi lainmukaisesti valvottu, olisi otettu asukkaak si kuudennelletoista osalle mainitusta talosta, on Maija Stiina Majuri vaatinut Joonas Rangen velvoittumista palkitsemaan Maija Stiina Majurille sen vahingon, jonka Ranki kerrotun laiminlyömisensä kautta oli matkuansaallanut, ja siinä tarkoituksessa Maija Stiina Majurille maksamaan, kunsanotun tilaosan arvo oli jälkeenpäin 115
havaittu olevan yksitoistatuhatta seitsemänkymmentä markkaa, puolet tästä rahamäärästå korkoineen sekä korvaamaan Maija Stiina Majurin oikeudenkäyntikulut - Kanteesta kuulusteltuna on Joonas Ranki väittänyt saaneensa niin myöhään tiedon holhoojämääräyksestaan. ettei hän ollut ennättänyt hakea holhottavallensa asukkuutta puheena olevaan tilaan, vaan että hän saatuaan tuosta määräyksestä tiedon sittemmin oli valittanut Hovioikeuteen Läänin hallituksen mainitusta päätöksestä, mutta oli Hovioikeus päätöksellä 23. päivältä Syyskuuta 1895. jättänyt Kuvernöörin päätöksen pysyväiseksi; ja kun tälä paitsi mainittu tila ei ollut läheskään sen arvoinen kuin Maija Stiina Majuri oli ilmoittanut, on Joonas Ranki, huomauttaen että Kustaa Majuri vainaja oli jälkeensä jättänyt, paitsi Maija stiina Majuria, myöskin tyttären Karolina Majurin, jolla niinikään oli ollut osa talonasukkuuteen, anonut kannetta hyhjättäväksi 116 Kihlakunnanoikeus on 28. päivänä lokakuuta 1902. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta, ja koska Joonas Ranki oli aikanaan jättänyt valvomatta Maija Stiina Majuylle hänen perimysoikeutensa nojalla kuuluvaa asukasoikeutta neljännekseen kahdeksannesta osasta kysymykseen tullutta taloa, mikä tilankahdeksannes oli näytetty olleen sen arvoinen kuin Maija Stiina Majuri alkuperäisessä kanteessaan oli ilmoittanut eli kymmenentuhatta markkaa ja josta tilanosasta. Maija Stiina Majuri, jos hänen oikeutta ra olisi laillisesti valvottu, olisi kiistänättä perintöoikeuden nojalla saanut hänelle lankeavan osan, sentähden ja an Joonas Ranki oli vastuunalainen laininlyömisensä kautta siten syntynees tä vahingosta, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Joonas Rangin sanotun vahingon korvauksena kuittia vastaan suorittamaan Maija Stiina Majarille kaksituhatta viisisataa markkaa viiden prosentin vuotuisella korolla 23. päivästä Syyskuuta 1895., jolloin lopullinen päätös tilan
asukasoikeudesta oli annettu, minkä ohessa Joonas Ranki velvoitettiin sadalla markalla korvaamaan Maija Stiina Majurin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Joonas Ranki oli vetoamalla saattanut jutun, on Heinäkuun 23. päivänä 1904. antamassaan tuomiossa lausunut, että koska Kustaa Majuri oli otettu yhteydessä veljensä Antti Majurin ja sisarensa Maria Majurin kanssa asukkaaksi kahdeksas osalle puheena olevaa taloa ja Kustaa Majarille siis kuului ainoastaan kolmas osa asukkuuteen sanotus ta talonkahdeksanneksesta, sekä Maija Stiina Majurille perintönä isänsä jäljä let Kustaa Majurille kuuluvasta asukskuudesta eli siis kuudes osa talon kaht deksanneksesta, sentähden ja kun Joonas hakea ja valvoa ainoastaan Maija Stäna Majurin oikeutta tähän kuudenteen osaan avonaiseksi julistetusta tilasta ja tilan arvo oli näytetty olleen kymmenentuhatta markkaa, on Hovioikeus katsonut ettei Joonas Ranki ollut esiintonut syytä muulla tavoin muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä, kuin että Joonas Rangin korvausvelvollisuus alennettiin tuhanteen kuuteensataan kuuteenkymmeneenkuuteen markkaan kuuteenkymmeneenkuuteen penniin, jolle rapamäärälle Rangin tuli suorittaa korkoa viisi sadalta vuodessa oikeuden käynnin alasta 20. päivästä Toukokuuta 1902. kunnes täydellinen maksu tarahtui; joten muutettuna Kihlakunnan ikeuden päätös muuten, eli mitä tuli oikeudenkäyntikulujen korvaukseen, jätettiin voimaansa. Hovioikeuden tuomioon on Joonas Ransen olisi ollut tuleva ainoustaan ja ole anonut muutosta tänne toimittavat, kun olisi ollut tuleva ainoastaan raken; anonut muutosta tänne toimittavat, laan perustelmalla, johon Maija Stiina Majuri on säädetyssä järjestyksessä astannut Rangin velvollisuus holhojana oli Matti Keisarillinen Senaatti on tutkinut täRangin velvollisuus holhoojana oli Matti Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Joonas Ranki de esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Joonas Ranki suorittamaan Maija Stiina Majarille
kuusikymmentä markkaa hänellä täällä olleiden kalujen korvaukseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti J.  S. Öhman A. Kinnin. J. G. Pihmon A. Fr.melin. Bm Lycklas J N Böinlund Werna Njelmme B. F. Möls. Helmikuun 18 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Kauppaneuvas Herman Saastamoinen Kuopion kaupungista, on hakijana ja Kauppias Aino Lindeman, Nikolain kaupungista vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 18 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kuopion kaupungin Raastuvanoi keudessa on Kauppias Luudeman Kauppanenjos Saastamaiselle toimituttamansa haasteen nojalla lausunut, että Lindeman Laastamaisen siitä kirjallisesti tekemän tilaus sopimuksen mukaan oli Tammikuun 31 päivänä 1898. Nikolain kaupungista lähet tänyt Saastamoisen vastaanotettavaksi Kuopion kaupunkiin sadassa kahdessakymmenessä säkessä kuusituhatta kilva timateiheinän siemeniä, muttu koska Kauppaniemas Saastamoinen, joka oli maksaneet sovitun hemmansamläsnä: J. G.S. A. K. V. H. J. N. B B. F. M. No 141. Pag 150 R. D 1904
kuusikymmentä markkaa hänellä tääll olleiden kulujen korvaukseksi. Pätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. J. T. Blman A. L. Sennin. J. G. Tuhman A. L. Zimmerman. Herr Lujeslag J N Böinlund Wenn Kjelmme No 141. Pag 150 R. D. 1904. B. F. Mälse Helmikuun 18 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Kauppaneuvas Herman Saastamoinen Kuopion kaupungista, on hakijana ja Kauppias Aino Lindeman, Nikolain kaupungista vastaajana. Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 18 päivänä 1905 Keisarillinen Senaatti on itselsä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kuopion kaupungin Raastuvanoikeudessa on Kauppias Lundeman Kauppanen vos Saastamaiselle toimituttamansa haasteen nojalla lausunut, että Lindeman Saassamaisen siitä kirjallisesti tekemän tilaus sopimuksen mukaan oli Tammikuun 31 päivänä 1898 Nekolainkaupungista lähet tänyt Saastamoisen vastaanotettavaksi Kuopion kaupunkiin sadassa kahdessakymmenessä sakessa kuusituhatta kilva timateiheinän siemeniä, muttu koska Kauppaniennas Saastamoinen joka oli maksaneet sovitun hemman mailäsnä: J.G. S. A. W. H. J. N. B B. F. M.
nituista siemenistä, ei ollut taipunut suorittamaan maksua säkustä eikä niitä palauttamaan, on Kauppias Lindeman vaatinut Kauppaneuvos Sastamoisen velvoittamista Lindemanille maksamaan säkkien huutana yksi markka kymmenen penniä kappaleelta eli siis yhteensä sata kolmekymmentä kaksi markkaa korkoineen. Kanteesta kuulustettuna on Kauppaneuvos Saastamoinen sitä vastustanut; minkä jälkeen Raastuvanoikeus, jossa asialliset molemmin puolin ovat anoneet korvausta kuluistaan pitää sa, Syyskuun 9 päivänä 1902 julistamassaan päätöksessä on asiasta lausunut eltä, koska puheenaolevia siemeniä tilattuessa laadittuun tilaussopimuskirjaan oli merkitty että siemenet olivat lähetettävät sakeissa eikä tähän sopimuskirjaan oltu pantu määräystä siitä että sakit olivat joko palauteltavat tai eri hinta niistä maksettava sentähden on Raastuvanoikeus katsonut että maksu säkeistä oli seukuutunut siemenestä savittuun hintaan sekä siis hyljännyt Kaupmies Lindemanin vaatimuksen ja velvoitsamt hänet kahdella kymmenellä markalla korvaamaan Kauppaneuvos Saastamoisen oikeudenkäyntikulut jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Lindeman oli vetoamalla saatta nut jutun, on tuomiossa Heinäkuun 23 päivältä 1904 lausunut, että koska asianosaisten tekemässä heinäusiemenien kaupassa laadittu tilauskirja selvästi osoitti, että siementen hinta oli sovittu paimon jälkeen Nikolainkaupungissa, eikä Kauppaneuvos saastamoinen ollut toteennäyttänyt väitästään, että maksu säkastä, joissa siemenet sabetettiin Saastamoiselle, myöskin siitkeutui mainittuun siemenistä kilolta laskettuun hintaan, senvuoksi on Hovioikeus, kumaten Raastuvanoikeuden päätöksen, velvoittanut Kauppanenvos Saastamaisen suorittamaan Kauppias Lindenanille vaaditut sata kolmekymmentä kaksi markkaa viiden prosentin vuotuisen koron kanssa, lukien oikeudenkägnin aGusta Heinäkuun 5, oikeammiten 15. päivästä 1902, kuin myöskin kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Kauppias Leinemmin 119
nituista siemenistä, ei ollut taipunut suorittamaan maksua säkeistä eikä niitä palauttamaan, on Kauppias Lindeman vaatinut Kauppaneuvosastamoisen velvoittamista Lindemanelle maksamaan sälkkien huutana yksi markka kymmenen penniä kappaleelta eli siis yhteensä salakolmekymmentä kaksi markkaa karkoineen. Kanteesta kuulusteltuna on Kauppaneuvos Säästämäinen sitä vastastanut, minkä jälkeen Raastuvanoikeus jossa asialliset molemmin puolin ovat anoneet korvausta kuluistaan jutun sa, Syyskuun 9 päivänä 1902 julistamassaan päätöksessä on asiasta lausunut, että, koska puheenaolevia siemeniä tilattuessa laadittuun tilaussopimuskiraan oli merkitty että siemenet olivat sähetettävät säkeissä eikä tähän sopimuskirjaan oltu pantu määräystä siitä että sakit olivat joka palautella vat tai eri hinta niistä maksettava, sentähsen on Raastuvanoikeus katsonut elle maksu säkeistä oli seulkentunut siemenestä Lovittuun hintaan sekä siis hyljännyt Kauppias Lindemänen vaatimuksen ja velvoittanut hänet kahdella kymmeneltä markalla korvaamaan Kauppaneuras Saastamoisen oikeudenkäyntikulut jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Lindeman oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa Heinäkuun 23 päivältä 1904 lausunut, että koska asianosaisten tekemässä heinäusiemen kaupassa laadittu tilauskirja selvästi osoitti, että siementen huuto oli sovittu paimon jälkeen Nikolainkaupungissa, eikä Kauppaneuvos Saastamoinen ollut toteennäyttänyt väitös tään, että maksu säkeistä, joissa siemenet lähetettiin Paastamoiselle, myöskin siitkeutui mainittuun siemenistä kilolta laskettuun hintaan, senvuoksi on Hovioikeus, kumaten Raastuvanoikeuden päätöksen velvoittanut Kauppaneuvos Saas lamaisen suorittamaan Kauppias Lindenanille vaaditut satakolmekymmentä saksi markkaa viiden prosentin vuotuisen koron kanssa, lukien oikeudenkäynnin austa Heinäkuun 5, oikeammitun 15. päivästä 1902 kuin myöskin kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Kauppias Leinlemänin 119
Raastuvanoikeudessa kärsimät lainhakukulut. Hovioikeuden tuomioon on Kauppaneuvas Saastamoinen hakenut muutosta perustelmalla, johon Kauppias Lindeman on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Kauppaneuvos Saastamainen ole esiintuonut syytä muuttaa tovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi, minkä ohessa Kauppaneuvas Saastamoinen velvoitetaan maksamaan Kauppias Lindemanille korvaukseksi hänen täällä kärsimistään kuluista kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti J. G Tohman H Em Lupblad J N Bernlund A; Niemin. Pernu Ojelmme Helmikuun 17. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tullassa, tilusten luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Paimion pitäjän Wuolteen kylässä asuva Torppari Kaarle Peltola hakijana ja saman pitäjän Siililän kylässä asuva Rustitilallinen Johan Oskar Grandell vastaajana: Annettu Oikeuso sastossa Helmikuun 17. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä tyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Paimion, Piikkiön ja Kaurinen pitäjien 1901. vuoden lakimääräisiin talvikäräjiin haastatettuansa Kaarle Peltolan, on Johan Oskar Granndell Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että kun Grannell Kesäkuun 20. päivänä 1900. julkisella varaaehtoisella huutokaupalla oli tarjennut myytäviksi räät hänen omistamaansa puoleen anhakaskikylän perintörustholliin Siiilän kylässä kuuluvat, vastedes itsejäisiksi tiloiksi erilleen otettavat palsat sillä ehdolla muun muassa että huutämä: Hs - Ä: K - W. H - J. B. E J A. 170. No 143. Pag. 189. R. D. 1904
tokauppa kävisi mitättömäksi, jos mainittua, myyjän huolenpidosta toimitettavaa paistatilain erilleen ottamista emätilasta ei voitaisi toimeenpanna; oli Kaarle Peltola tehnyt mainitun talon Peräpellon ja Talvivaräjän maapalstoista ynnä niihin kuuluvasta metsälohosta korkeimman tarjouksen 4010. markkaa, jonka johdosta nämä palstat ja metsälohko luovutettiin Kaarle Peltolalle sillä välipuheella että hankmukainen lohkomiskontrahti" kaupast ta tehtäisiin vasta kun maanmittari oli lohkaissut puheeksi tulleet aluvat emätilasta ja merkinnyt ne kartalle sekä niille oli pantu manttaalilukulja oli tämän välipuheen vakuudeksi; Kaarle Peltolan maksettua ylläsanottua kauppahintaa vastaan 500. markkaa ja sen kautta puolestansa täytetä tyä huutokauppaehdot, Johan Oskar Grandellin ja hänen vaimonsa Matildus Vanhakoskikylän sekä Kaarle Peltolan välillä samana päivänä tehty ja vierasmiehillä todistutettu kirjallinen Pentrahti; mutta koskee isonjaon täydennystä ei vielä oltu toimitettu siinä jakokunnassa, johon kysymyksessä oleja talo kuului, eikä senvuoksi ollut mahdollista toimittaa talolla lohkonista saatikka vahvistuttaa lohkonistoimitusta, ja yllämainittu huuto kauppa siis oli ollut lainvastainen. Johan Oskar Grannell vaatinut että puheena oleva Peräpellon ja talvi veräjän palstoista ynnä metsälohosta tehty kauppa julistettaisiin voimattomaksi ja Kaarle Peltola, joka ilman minkäänlaista vuokrasopi nusta ja vuokramaksua oli ottaut samat palstat viljelläkseen, velvitettaisiin ne heti luovuttamaan Johan Oskar Grandelle, joka sitä rustaan olisi valmis Kaarle Peltolalsuorittamaan takaisin ylläsanopit viisisataa markkaa koron kanssa. Kanteesta kuulustettuna on KaarPeltola sitä vastustanut pääasialisesti sillä perusteella että kanteessa mainittua ehtoa lohkomisen vahvisomisesta ei oltu pantu Peltolalle kauphakirjana annettuun välikirjaan, 121
vittänyt edes ryhtyneensä toimiin myönt maapalstat; mutta kun huuheenäolevan halstatilan erittuun Kasevan ehtoihin kuului että huuheenaolevan palstatilan eröttuväksi takaaran setoihin kuului että hän si räätilasta, jotenka oli vielä tän kauppa oli seisorainen ainoastaman tämätöntä kohtaisiko sellainen och ynnä tursuksessa että näinä pulsken ollut olemassa mitään lopullen stemiseen vastoin sääntöjä 1. ja 28 SS:äita kauppaa eikä Peltolalla kauppa asetuksesa Kesäkuun 12. päivältä konttorin todistuksen siitä että ennen jälkeen ole määrätty ja tun läänin Kuvernööri 25. päivänä sanottu toimitus vielä oli päätty Huhtikuuta Yli oli määrännyt som nätta, on Kihlakunnanoikeus, dock neet kulujenen korvausta, Huhtamme on ottomiksi ja velvoittanut Kaarle 25. päivänä 1902. maasta antamassa met pitolan, saa oikemaan takaisin Johan sin selvitetyksi että Kaarle Peltola Niertoita määrätyn kauppasumman lyjotenka se siis oli aivan tekoton, ja edelläkosketellussa huutokaupassa oli että Johan Oskar Granfelt ei ollut ett otsellensä kuutanut kysymyksessä vittänyt edes ryhtyneensä toimiin on oswat maapalstat; mutta kun huukominen estettä vai aiki. tut voitaisiin lohkaisemisen kautta nen estettä vai eikä. tut voitaisiin lohkaismisen kautta Tähän on Johan Oskar Granfeltaa ottaa emätilasta, sen tähden ja kun muistuttanut ettei asianomaisten kasi och vistusta sanottujen palstujen ovat kirjaa määräistä; jonka jälkeen No 5. maatilain jakumisesta ei olja sittenkun Granfelt oli sittänyt ja voitu hakeakaan, kun isenjaen ja sittenkun Granfelt oli sittänyt ja vasta hakeakaan, kun isenjaen Turun ja Porin läänin maanittuun täydennys jakokunnassa vasta huujaon täydennyksen toimeenpantomme myöskään mitää n perullistu kaupjaon täydennyksen toimeenpantomme myöskään mitäjn krullista kaupsi puheenalaisissa jakokunnassa ja aika asianosaisten kesken vaimoni että sanottu toimitus vielä oli hänta rituista palstoista ollut elennassa, jutämättä, Kihlakunnanoikeus, jossa ole antanut puheenaolevan huutokaupsianmainit puolin ja toisin ovat me sitoimituksen ja kuurrakirjan viisä päätöksessä on lausunut siinä tekar huudelle sanotusta määräk122
hennyksenä suorittamansa viisisataa markkaa, niille Kesäkuun 20. päivästä 1900. juoksevan kuuden prosentin koron kanssa, luovuttamaan vieläkin mainitut määrälstat Johan OskarGrandellille, jonka taas tuli Peltolalle korvata ne kustannukset ja parannukset, joita Peltola ehkä oli näistä maista kärsinyt ja niihin pannut, josta korvauksesta asianosaiset. M. eivät siitä muutoin sopisi, osoitettiin erittäin riitelemään; mutta asian laatuun nähden saivat asianosaiset kumpikin kärsiä kulunsa asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Peltola oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Syyskuun 27 päivältä 1904. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioen on Kaarle Peltola anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Johan Oskar Gransell on säädetys sä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kaarle Peltola ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Kaarle Peltola suorittamaan Johan Oskar Granndellille makvut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin päätöstä, kaksi kymmentäkuusi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. G. Pihman F Em Lujeblag J N Banuudes A; Kumlin. Evert Gelemme E. Ascholin. 123