Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ke mera egde lagsöka firman Fredriksson, Rignell & Sevon eller Johan Kristian Rignell på grund af ofvanberörda räkning, ty och då Rignell, Fredriksson och Sevón, jemlikt 2. SS: 15. kap. H. B. vore en för alla och alla för en ansvarige för betalningen af ifrågavarande arbeten, har Rådstufvurätten ålagt dem att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, emot qvitto och återbekommande af veden å tvåhundra aderton mark sextioåtta penni genast till Alexan der Sjöholm utbetala detta belopp med derå från lagsökningsdagen den 22 Januari 1903. intill skeende full liqvid löpande fem procents årlig ränta. samt Johan Kristian Rignell att gemensamt med Karl Anton Sevon eller den af dem, som tillgång egde, emot qvitto till Alexander Sjöholm utgifva innehållet af den å femhundra mark lydande veden med den na summa jemte ränta derå af ter fem för hundra om året från berörda 22 Januari tills full liqvid följde, hvaremot Sjöholms anspråk rörande sistsagda belopp, i hvad det Johan Fredriksson anginge, icke af Råd stufvurätten till pröfning upptagits, enär beloppet genom utslag den 10 Oktober 1902 allaredan blifvit hos Fredriksson utdöndt och jemte det käromålet rörande poster na å tre mark femtiotvå penni, tjugu del mark och tre mark tjugu penni på upptagna skäl förkastades, har Råd stufvurätten skyldigkänt Johan Kristian Rignell att gemensamt med Johan Fredriksson och Karl Anton Sevon eller den af dem, som tillgång egde, med etthundra fyratio mark godtgöra Alexander Isokolm umgälder na i målet Hofrätten, under hvars pröfning Johan Kristian Rignell i väderag dragit målet, har genom dom den 3 Februarii ri 1905 faststålt Rådstufvurättens utdag äfvensom ålagt Rignell att med femtio mark ersätta Alexander Sjöholm dennes kostnader i Hofrätten. Uti Hofrättens dom har Johan Fridran Rignell anhållit om ändring me dels ingifven deduktion, hvaraf Alexander Sjoholm uttagit durtetten utan att likväl 552
bemöta densamma Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Johan Kristian Rignell icke hafva anfört skäl till än dring i Hofrättens ofvannämnda dom, vid hvilken fördenskull kommer att bero, jem te det Johan Kristian Rignell kännes skyldig att till Alexander Sjöholm gälda afgifterna för dennes exemplar af Kejserliga senatens dom i målet med trettio mark. Let alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Af. Abram Casellselle 14. Abraman kapellemme J Nämlund Johannes  Littnig. J Nämlund Johannes  Littnig. Fans Palmus Den 7 September 1905 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter från Åbo Hofrätt inkommet revisionsmål emellan Finska Statsverhet, sökande, samt Prätselkammaren i Åbo stad, svarande, angående förpligtande att utgifva testamentsmedel: Iifven i Justitiedefrastementet den 7 September 1905 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dom inhemtal följande: Vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad rar Dalselkammaren i Åbo på stumning anfört att numera aflidne Försätta ren Fsidor Sunnström och dennes hustru Rosa Danielström genom ett den 9. Juni 1896 upprättadt skriftligt testamente och dertill den 3 December samma år gjordt tillägg förordnat att efter Feodor "Punnströms frånfälle lusaretten i Åle och Helsingfors hvardera skola bekomma Tiotusen Finsku mark såsom grundföreltill der behöfligt förvaleseent hem, hvarjemte Rosa Gunnström den 27 September 1900 likaledes skriftligen, i afrande å förtydtigande af omordade Sr J. G. F. W. J. N. B - J. J. F RosNo 763. Tog. 58. R.D. 1905
testamentskestämning, förklarat att berörda medel voro af testatorerne afsedda att hemma städerna Alo och Helsingfors till gode, i följd hvaraf vederbörande stadsmyndigheter berättigats att lyfta medlen hos Tinska Statsverket, åt hvilket desamma af utredningsmännen i Isidor Pennströms lo blifvit öfverlemnade. Men emedan Rijserliga Senatens för Finland Ekonomiedepartement, hvarest Brätselkom maren å Åbo stads vägnar anhållit om förordnande för Finlands Statskontor att till staden utbetala förenämnda densamma tillkommande testamentsmedel, förklarat sig icke hafva funnit skäl ett å ansökningen fästa afseende, har Protrekammaren, under förmälan att Åbo stad redan inrättat ett dylikt konvalssantrene samt att medlen komme att användas till förstärkande af dess fond, yrkat Stutsverkets förpligtande att till sagde stad genast utgifva omförmälda belopp, tiotusen mark, jemte ränta Härtill har å Statsverkets vägnar genmälts, att testamentet enligt dess ordalydelse vore gjordt till förmån för besiretten, hvarmed afsatts stutens sjukhus, och ej för städerna; i anseende hvartill och emälan, i betraktande deraf att medlen i fråga enligt testamentet borde utbetalas ur Isidor Dannströms fjerde part i boet, Rosa Dannströms efterut gjorda äfven i öfrigt såsom ensidig betydelsdörr utjeförklaring vore utan någon som helst kraft och verkan, Statsverhets rätt till medlen icke vore trifvel underkastad; samt ett Åbo stad bort bevaka testamentet, såframt staden velat tillgodsnjuta detsamma, men att staden, oaktadt den fått lef af Rosa Gunnströms förenämnda förklaring, underlåtit sådant. Och har förty å Statsverkets vägnar anhållits om käromålets förkastande. Efter det Tvåtselkammaren bemäll det af Statsverket afgifna svaromålet, har Rådstufvurätten medels den 25 Februari 1903 afsagdt utslag funnit ifrågakomna af Isidor och Rosu Sunnström den 9 Juni 1896 skriftligen upprättade testamente jemte dertill den 3 December samma år gjorda tillägg äfvensom Ro531
sa Sannströms efter Isidor Domeströms död å testamentet tecknade förklaring af den 27. September 1900 otvetydigt gifva vid handin att omtvistade, uti berörda tillägg omnämnda penningemedel varit afsedda att komma städerna Helsingfors och Aletill godo för att af vederbörande stadsmyndigheter användas såsom grundfond för kolvatesentrem vid kommunala sjukhusen i sagda städes; i anseende hvartill och enär den omständigheten att Åbo stad ej bevakat omförmälda testamente icke vore å saken verkande, helst ifrågavarande medel allaredan blifvit af testamentets exekutorer utbetalda, Rådstufvarätten ålagt Finska Statsverket, som omhänderhade, bland annat, det Åbo stad tillbörande beloppet, tiotusen mark, att genast emot qvitto till Frätselkammaren utgifva sagda belopp med fem procent årlig ränta från lagsökningsdagen den 5 November 1902 tills full betalning följde Hofrätten, under hvars pröfning Finska Statsverket i vädering dragit målet, har medels den 25 Februari 1905 gifven dom fastställ Rådstufvurättens utslag samt ålagt Stetsverket att med femtio mark ersätta Protselkammaren i Åbo dess Hofrätten hafda kostnader i målet. Uti Hofrättens dom har Finska Stulsvaket anhållit om ändring medels ingifgen deduktion, den Päätselkammaren i Åbo i föreskrifven ordning bemätt. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Finska Statsverket icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvannämnda dom, vid hvilken fördenskull kommer att bero, jemte det Matverket kännes skyldigt att till Protocolkammaren i elle i ersättning för dess härstädes hafda rättegångsummgälder utgifva ett hundra mark. Ort alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finlunds J. G. Tuhman J N Banlund Adam Hjelman Johannes Litting Frans Palmros 533
Syyskuun 8. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa nostojutussa, jossa Ristiinan kunta on hakijana sekä Talollinen Adrian Pettinen, Ristiinan pitäjän Lukalan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Syyskuun 8. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Mikkelin läänin Kuvernöörinvirastossa sekä, sittenkuin asia riitaisena oli lykätty tuomioistuimen ratkaistuvaksi, haasteen nojalle Ristunun pitäjän räräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Ristiinan kunta vaatinut että koska Adrian Pettinen välikirjalla 2 päivältä Lorahuuta 1897. oli sitoutunut urakalla tebemään uuden kivisillan niinkutsutun Pökkään joen yli, sovitusta neljänsadan neljänkymmenen kahdeksan markan urakkasummasta, ja kunnun määräimät sillan tarkustusmiehet 19. päivänä Syyskuulu 1898. olivat katsonut Febuari Petterien Läsnä: f. G. S. W. H. - J. B. - 7. 7. / T. Pros 536 No 764. Såg. 66. R. D. 1905.
rakentaman silloin kelväämättömaksi sekä kunta sen vuoksi 18. päivänä seuraavaa Joulukuuta oli jättänyt tämän sillan perinpohjin uudelleen tehtäväksi Kinityömies Samuli Pöysälle ja siitä joutunut maksamaan Pöysille seitsemän sataa yhdeksänkymmentä markkaa, Adrian Pettinen velvoitettaisiin kunnalle korvaamaan kunnan Pettisen puheeksi tulleen kelvottoman työn takia kärsimä vahinko ja sitä varten kunnalle suoritta maan Adrian Petusen kuiten mukaan 1. päivältä Heinäkuuta 1895. urakkaansa vastaan kunnalta kantamat kaksisataa markkaa ja ne viisikymmentäkahdeksan markkaa, jotka kunnan oli täytynyt suorittaa Talolliselle Pekka Montoselle uuden varasillan kosta Adrian Pettisen rakentamaan siltaan sekä Adrian, Pettsen ja Samuli Pöysän urakkasummin eron kolmesataa neljäkymmentäkaksi markkaa eli siis kaikkiaan kuusisataa markkaa koron kanssa luettuna 29. päivästä Elokuuta 1900, jolloin kunnan tästä tekemä hakemus jätettiin Kuvernöörinvirastoon makä ohessa kunta on anonut Kuvernöörinvirastossa ja Kihlakunnanoikeudessa kässimäinsä oikeudenkäymiskulujen korvaamista Sittenkuin Adrian Pettinen, kanteesta kuultuna, oli sitä vastustanut, on Kihlakunnanoikeus 14. päivänä Marraskuuta 1902. julistamassaan päätöksessä katsonut kunnan puolesta jääneen näyttämättä että kysymyksessä oleva Adrian Petterin rakentama silta, joskin siinä jotakin puutteellisuutta oli ilmaantunutkin, oli ollut siihen määrään kelvotan että kunnan oli täytynyt se perinpohjen uudelleen teettää; jonka vuoksi ja kun kunta si myöskään ollut toteuttanut teettämän sä varasillan tarpeellisuutta eikä kieltänyt Samuli Pöysän uudelleen rakentaessaan siltaa käyttäneen tässä työssä hyväkseen Adrian Pettisen alustustöitija hankkimia tarpeita, joitten arvo oli katsottava täysin vastaavan Pelrian Pettisen etukäteen urakkaansa vastaan kantamaa rakamäärää kahtasataa markkaa, Kihlakunnanoikeus, ottamalla huomioon eltä Adrian Pettiselle ei edes oltu myönnetty soveliasta aikaa itse toimittaa tur537
peellisia korjauksia tekemässään sillassa aikka Adrian Pettiselle urakkokontrahdissa tässä suhteessa oli luvattu kakden vuoden aika sillan valmistumisesta lukien, on kokonaisuudessaan kyljännyt kunnan asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ristiinan kunta vetoamalla oli saattanut jutun, on Helmikuun 18 päivänä 1905. antamalla tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut kunnan viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Adrian Pettisen Homoikeudessa kärsimät kustannuksetHovioikeuden tuomioon on Kistiinan kunta anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Adrian Pettinen säädetyssä järjestyksessä on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Ristiinan kunta ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Ristiinan kunta suorittuNans Salmros maan Adrian Pettiselle korvaukseksi känellä täällä olleista oikeudenkäyntikuluista seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. J. G. J N Rönlund egaren Ojelmme Johannes Litting. 538
Syyskuun 8 päivänä 1905 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, saamista koskevassa nostajutussa jossa ovat Kuusjärven pitäjän Maljasalmen kylässä. asuvan Maakauppiaan Fredrik Vilhelm Koposen vaimo Anna Aliina Laitinen, Fredrik Vilhelm Koposen konkurs siin luovutetun pesän saamaa miehenä, hakijana, sekä Tredrik Vilhelm Koponen ja Kauppias Juho Pitko, Joensuun kaupungista, viimeksimainittu niin hyvin konkussipesän saamamiehenä kuin sen toimitsijana ynnä Fredrik Vilhelm Koposen muut velkojat tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Syyskuun 8 päivänä 1905 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt pittuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Juho Pitko 13 päivä Läsnä 76 S - W. H. j. N. B. J. No 765 Pag 104. R. 1905
nä Helmikuuta 1904 viranomaiselle tuomarille antamassaan hakemuksessa oli anonut Fredrik Vilhelm Koposen asettamista konkurssitilaan ja Fredrik Vilhelm Koponen 24 päivänä sanottua kuuta tuomarille jättämässään kirjoituksessa oli itse pyytä nyt saada saamamiehillensä yhte rikaa luovuttaa omaisuutensa sekä Kihlakunnanoikeus 29 päivänä samaa kuuta julistetussa päätöksessä, oli asettanut Fredrik Vilhelm Koposen konkurssitilaan, on Anna Aliina Laitinen 19 päivänä seuraavaa Maaliskuuta konkurssissa toimitetussa velkojain kuulustelussa anonut että hänelle hakemuksessaan mainituista yistä myönnettäisiin pesäero miekestään ja että hänen avioehtoja pimuksen nojalla pesään tuoman sa omaisuus samoin kuin hänelle naimaosana pesästä lankeava osa hänen yksityisenä omaisuute nansa erotettaisiin, sekä sittemmin paikalle tulepäivänä 28 päivanä Kesäkuuta 1904 Kihlakunnanoikeudelle antamassaan valvontakirjassa, uudistaen velkojain kuulustelussa tekemänsä hakemuksen, anonut että koska hän avioehtosopimuksessa 21 päivällä Lokakuuta 1901 oli itsellensä yksityiseksi omaisuudeksi pidättänyt pesään tuomansa irtaimen omaisuuden, arvoltaan tuhatviisisataa markkaa, ja sen minkä hän vastaisuudessa perinnön, testamentin ynnä muun kautta tulisi saamaan, kaikki kuuden prosen lin koron kanssa, lukien siitä päivästä, jolloin omaisuus yhteiseen pedän oli tuotu, ja hän yhteispesään. li tuonut irtainta omaisuutta esitetyn luettelon mukaan 16 päivänä Tammi kuuta 1902 tuhannen viidensadan kakden markan neljänkymmenen pennin arvosta ja 28 päivänä Lokakuuta 1903. viidenkymmenenseitsemän markan edestä eli siis kaikkiaan tuhannen viilensadan viidenkymmenenyhdeksän markan neljänkymmenen pennin arvosta, Anna Aliina Lailiselle tuomittaisiin erikoisomaisuudeksi kon kurssipesästä eroitettavaksi, paitsi 540
hänelle miehensä pesästä tulevan nai maosan arvoa hakemukseen myötälii tetyssä luettelossa mainittu viidensa dan kolmenkymmenenviiden markan kahdenkymmenenviiden pennin är voinen vielä myymättä oleva, pesässä löytyvä, hänelle kuuluva irtaimistö sekä ero Anna Aliina Laitisen miehensä pesään luettelon maikaan tuoman ja äskenmainitun myymättömän irtaimiston arvojen vä lillä eli tuhat kaksikymmentäneljä markkaa viisitoista penniä ynnä vii meksisanotulle rahamäärälle juossut. kuuden prosentin korko kaksisataa kaksikymmentä markkaa. Muiden saapuville tulleiden velkojäin valvontopäivänä vastustettua Anna Aliina Laitisen hakemusta ja Juho Pitkon 21 päivänä Lokakuuta 1904 toimitetussa esiinhuudossa tehtyä erityisia muistutuksia Anna Aliina Laiti sen valvontaa vastaan, on Kihlakunnanoikeus 17 päivänä Joulukuuta 1904 julistamassaan tuomiossa antanut lausiintonsa asiasta; ja sen ohessa että Anna Aliina Laitiselle oli myönnetty laillinen pesäero miehestään ja määräys annettu konkussipesän toimitsijalle toimittaa aviopuolisojen pesässä jako, jossa oli jaettava Anna Aliina Laitiselle naimaoikeutensa nojalla hänelle lain mukaan tuleva naima osa siitä pesän omaisuudesta, joka konkarssipesästä maksettaviksi vahvistet tujen velkojen suoritettua ehkä jäisi yli, kuin myös määrätty että pesässä vielä löytyvät ja Anna Aliina Laitisen luettelossa mainitut viidensadan kolmenkymmenenviiden markan kahdenkymmenenviiden pennin arvoiset tavarat, paitsi yhtä sankypolsteria, joka ei ollut kuulunut Anna Aliina Laitisen yksityiseen omaisuuteen, olivat Anna Aliina Laitiselle annettavat, mikäli ne pesän jaossa eivät olleet mahdollisesti käytetyt sellaisten velkain maksuksi, joista Anna Alina Laitisen tuli vastata, on Kihlakunnanoikeus, koska Anna Alina Laitinen ei ollut voinut näyttää että hänelle avioehtosopimuksessa
määrättyä yksityistä omaisuutta olisi ilman hänen suostumustaan hävitetty tahi pantiksi pantu, katso nut oikeaksi, aviopuolisojen omaisuus- ja velkasuhteista 15 päivänä Huhtikuuta 1889 annetun lain 5 luvun 7 SS:n nojalla, hyljätä Anna Alina Laitisen vaatimuksen saada vastikkeen siitä yksityisestä omaisuudes ta, jota pesässä ei enää ollut. Hovioikeus, jonka tutkittavak si Anna Aliina Laitinen veloa malla oli saattanut jutun, on Kuktikuun 1 päivänä 1905 antamal laan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden tuomion sekä velvoittanut Anna Aliina Lailisen suorittamaan Fredrik Vilhelm Koposen konkussipesälle maksut konkussipesän kappaleesta Hovi oikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Anna Aliina Laitinen anonut muu tosta. Keisarillinen Senaatti on tutkiNans. Salmrds nut tämän jutun ja katsoo ettei Anna Aliina Laitinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiola, joka siis jää voimaansa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. J. Joh. Sohman. J N Bönlund vann Sjelning Johannes Littnig.
Den 11 September 1905. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Wasa Hofrätt inkommit växmål emellan Handlanden Gustaf Svanljung, från Nikolaistad, sökande, och Gårdsegaren Richard Martonen, från samma stad, svarande. Gifven i Justitiedapartementet den 11 September 1905. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemlat följande: På Gårdsegaren Murtonen ågången stämning har Handlanden Svanljung vid Råd stufvurätten i Nikoluistad yrkat Murtonens skyldigkännande att på grund af en utaf denne den 6 December 1902 å Handlanden FrPetersson i staden Puris dragen, tre dagar efter uppvisandet till betalning förfallen och å Handlanden Svanljung öfverlåten trätta i femtusen mark finskt mynt, hvilken af Handlanden Svanljung dispentekats i WasaAktiebank samt, sedan densamma emellertid blifvit protesterad såväl för vägradt god hännande som för uteblifven betalning, af honom inlösts den 31 i sagde månad, till Jacob J. G. S. W. J. B. f. N: 785. Tog. 109. R. G. 1905.
Handlanden Svanljung vid utmätningsäfventyr genast utgifva vedeloppet jemte ränta, provision och protostkostnadsersättning med inalles femtusen etthundra tjugusex mark nittiosju penni samt sex procents ränta derå, räknadt från sistsagde dag, efter afdrag af sexhuntra femton mark, hvilket belopp Gårdsegaren Martonen senastberörde dag till Handlanden Svanljung erlagt. 1ochen hörd, har Gårdsegaren Marti nen motsagt krafvet; derå Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides anhållit om godtgörelse för sina kostnader i målet, me dels den 6 April 1903 afsagdt utslag funnit utredt vara, att Handlanden Ivan ljung, efter det han, i uppgifven egenskap af ägent för Handlanden Petersson i Tanis, med Gårdsegaren Martonen uppgjort hatrakt angående bevisans af pappers vid, för möjliggörandet af bevaransen å Handlanden Pehrssons vägnar till Murtonen af verlemnat förskett å priset för papperille den till ett belopp af femtusen mark samt att Gårdsegaren Martonen, efter det Händ landen Svanljung emellertid försökt af Handlanden Petersson återbekomma det förskotterade beloppet, utan att Peterson likäl infriat en af Svanljung i sådant afrande honom tillsänd trätta å samma belopp, till Handlanden Svanljung öfverlemnat nu ifrågavarande af honom utfärdade trätta för att Svanljung dermed skulle af Petersson kunna utfå sin fordran hos denne; och alldenstund Gårdsegaren Martonen sålunda af Handlanden Svanljung icke bekommit någon som helst valuta för sistsagda trälla samt Handlanden Svanljung icke visat, att Gårdsegaren Martonen skulle stå i annat gäldförhållande till honom, på grund hvaraf Martonen vore skyldig att infria trällan eller hvarpa denna skulle digora bevis, har Rådstufvunnillen förkastat Handlanden Evangeljungs i saken utförda talan samt ålagt Svanljung att med trettio mark ersätta Gårdsegaren Martonen dennes i sa ken hafda kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Svanljung i vadeväg dragit målet, bar genom dom den 28 Mars 1905 fastställ Karlstufvurättens utslag, jemte det Handlanden Svanljung skyldigkants att till Gårdsegaren Mustonen, såsom ersättning för dennes 514
i Hofrätten hafda kostnader i målet, utgifva fyratiofem mark. "Uti Hofrättens dom har Handlanden Svanljung anhållit om ändring medels ingifven dessluktion, den Gårdsegaren Murtonen i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Svanljung icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem, vid hvilken förty kommer att bero, hvarjemte Handlanden Svanljung ålägges att till Gårdsegaren Martonen i ersättning för hans härstädes i målet hafda umgälder, utgifva sjuttiofem mark. Det alle som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: fl. Hildunen (bom) tjenställ / f. l. Schinnen (bom) tjuguarii J N Rönlund 0 Johannes Littnig C. J. Timgren Den 12. September 1905. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsält revisionskilling från Wiborgs Hofrätt inkommit fordrings mål emellan Instrumenthandlaren Janne Jannesson Födder, från Wiborgs stad, sökande, samt Handels och fabriksfirman Inliger & Majenberg i staden Leipzig i Konungariket behsen, uteblifven svarande. Gifven uti Justitiedepartementet den 12. September 1905. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Efter stämning å Janne Tocker har firman Inliger & Majenberg vid Rådstufvurätten i Wiborgs stad yrkat att, emedan Janne Tödder, hvilken den 22. Februari 1902. genom förmåns reslagent Theodor teinicke hos firman bestält särskilda musikinstrument till ett värde af ettusen trettiofem reichsmark tjugufem plannige, men efter värornas ankomst till Wiborg utan laga anledning vägrat enottaga desamma, måtte förpligtas att W H - J. B. No 791. Pag. 64. R. D. 1905.
till firman utgifva nämnda belopp jemte ränta samt dessutom tretton reichsmark i ersättning för de tvenne kistor, uti hvilka värörna vid afsändandet inpackats. Över käromålet hörd, har Janne Todder motsagt detsamma på den grund, att ifrågakomna varor icke ingått uti sagda, den 22. Februari 1902. gjorda beställning samt hvarken till beskaffenheten eller mångden motsvarade samma beställning utan hänförde sig till en tidigare reqvisition, hvilken sedermera annullerats. Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på godtgörelse för umgälderna i rättegången, har genom utslag af den 10. December 1902. förklarat utredt vara, att Janne Todder den 22. Februari 1902. af firman Inliger & Majenberg bestält varor för ett pris af ettusen trettiofem reieksmark tjugufem offennige och att sagda varor jemte särskilda af Tödder icke bestälda varor af förmån kort derpå tillsändts Todder; i anseende hvartill och då Janne Todder icke kunnat visa giltig anledning till sin vägran att emottaga de af honom bestälda varorna, Rådstufvurätten ålagt Janne Todder att emot qvitto till firman Inleger s Majenberg utgifva fordrade ettusen trettiofem reichsmark tjugufem klannige samt tretton reichsmark för berörda två kistor eller således samman lagdt ettusen fyratioåtta miehemark tjugufem offennige, antingen i tyskt mynt eller med motsvarande belopp finskt mynt efter gällande kurs vid betalningstiden, jemte fem procents år lig ränta å beloppet, räknadt från den 23. Augusti 1902. då målet af Råd stufvurätten första gången handlagts, hvarhos Janne Tödder skyldigkänts att med etthundra femtio mark hålla för man Inliger 8 Majenberg skadeslös för dess umgälder i rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning Janne Todder i vadeväg dragit målet, har medelst den 18. Februari 1905. gifven dom faststält Rådstufvurättens utslag, jemte det Janne Fogder ålagts att till för310