Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
lut laillisesti toimitettu; että Kauppaniiras Ahlström ja Taloustirehtööri Björni kumpikin olivat ostaneet yllämainitut tilansa sen jälkeen kuin vuosena 1882 1884. toimitetussa isajaossa tehty kartta Yläneen kartanon jakokunnan tiluksista oli vahvistettu, joten sama kartta oli sitova sekä Kauppaneuos Ahlströmias että Taloustirehtiöri Björniä; että vuonna 1887. toimitetussa tilusten lohkomisesja ja maaneroltamisessa silloiset asianomaiset olivat sopineet niinkuin siinä laaditut toimituskirjat osottivat, siten välttääksensä riitaja keskenään; ja että Kommissioninmaanmittari Högström ennenkerrotussa lausunnossaan oli nojautunut Maanmittari Tillbergin karttaan, joka ei ollut vahvistettu, mikäli se koski Moijosen torpan nautintomaita, ja siis oli ilman todistusvoimaa, minkä lähdin Taloustirehtiini Björni on tärvo nut Kauppanenvos Ahlströmin kantun hylkäämistä ja että Björnin asiassa tekemä vaatimus tulisi hyväksytyksiSittenkun Kauppaneuvos Ahlström oli riidan aikana huollut ja Kauppahuone A. Ahlström, jolla nimeltä hänen leskensä Eva Ahlström oli ilmoittanut edelleen harjoittavansa miehensä liikettä, oli julkanut vainajan kannetta asiassa, on Kihlakunnanoikeus, jossa todistajinkin on kuulustettu, Helmikuun 12. päivänä 1897 jalistetussa päätöksessä antanut lausuntensa asiasta ja katsonut esiintuoduista kartoista ja muista asiakirjoista sekä siitä mitä Kommissioninmaanmittari Högström ole lausunnosaan esiintuenut kuin myös siitä mitä asiassa oli muuten lausuttu ja todistettu selville käyneen, että Neittusuen metsäpalsta ja Kölan ulkoulue siihen aikaan kuin vuonna 1882. ulolettu ja Lekakuun 22. päivänä 1884. lopetettu isojaho Yläneen kartanon jakokunnassa toimitettiin ja sitä ennenkin, kumminkin jo vuodesta 1786. alkaen olivat kuuluneet Toivinojan, Moijosen ja Wuoren pään torppiin, jotka vuonna 1811. me dostivat osan Yläneen kartanosta ja samana vuonna tapahtuneessa osittehissa Salaneuvos Reinhold Jägerkornin sekä Wapaaherrantyttärien Helena Katarina ja Agnes Fredrika Lybeckeren välillä jaet
lut laillisesti toimitettu; että Kauppaneuvos Ahlström ja Taloustirehtööri Björni kumpikin olivat ostaneet yllämainitut tilan sa sen jälkeen kuin vuosena 1882 1884. toimitetussa isajaossa tehty kartta Yläneen kartanon jakokunnan tiluksista oli vahvistettu, joten sama kartta oli pitova sekä Kauppaneuvos Ahlströmias että Taloustirehtööri Björniä; että vuonna 1887. toimitetussa tilusten lohkomisesja ja maanrottamisessa silloiset asianomaiset olivat sopineet niinkuin siinä laaditut toimituskirjat osottivat, siten välttääksensä riiteja keskenään; ja että Kommissioninmaanmittari. Högström ennen kerrotussa lausunnossaan oli nojautunut Maanmittari Tillbergin karttaan, joka ei ollut vahvistettu, mikäli se koski Maijosen torpan nautintomaita, ja siis oli ilman todistusvoimaa; minkä tahden Taloustirehtiori Björni on torvo nut Kauppaneuos Ahlströmin kantun hylkäämistä ja että Björnin asiassa tekemä vaatimus tulisi hyväksytyksi. Sittenkun Kauppaneuvos Ählström oli riidan aikana kuollut ja Kauppahuone A. Ahlström, jolla nimeltä hänen leskensä Eva Ahlström oli ilmoittanut edelleen harjoittavansa miehensä liikettä, oli jutkanet vainajan kannetta asiassa, on Kihlakunnanoikeus, jossa todistajinkin on kuulustettu, Helmikuun 12. päivänä 1897 ja listetussa päätöksessä antanut lausuntensa asiasta ja katsonut esiintuoduista kartoista ja muista asiakirjoista sekä siitä mitä Kommissiooninmaanmittari Högström oli lausunnossaan esiintuonut kuin myös siitä mitä asiassa oli muuten lausuttu ja todistettu selville käyneen, että Niittusuen metsäpalsta ja Kölan ulkoulue siihen aikaan kuin vuonna 1882. ulolettu ja Lekakuun 22. päivänä 1884. lopetettu isojako Yläneen kartanon jakokunnassa toimetettiin ja sitä ennenkin, kumminkin jo vuodesta 1786. alkaen olivat kuulu neet Toivinojan, Moijosen ja Wuorenpään torppiin, jotka vuonna 1811. me dostivat osan Yläneen kartanosta ja samana vuonna tapahtuneessa osittelussa lalaneuvos Reinhold Jägerhornin sekä Wapaaherrantyttärien Helena Katarina ja Agnes Fredrika Lybeckerin välillä jaet
tiin viime mainitulle, jonka kuoleman jälkeen kosketellut torpat Lokakuun 1. ja 2. päivina 1829. toimitetussa perinnönjaossa, jota Taloustirekkiiri Björni ei ollut saattanut näyttää epälailliseksi, joutuivat Wuokraaja Frans Henrik von Knorringin, Kerrantti Gustaf August von Knorringin ja Kaptunintytär Helena Eltonora vos Knorringin haltuun; että Wuokraaja ja Kersantti von Knorring ynnä Helena Elanora sen Knorringin holhooja Sairaalankirjanpitäjä Mathias Gillsten Helmi kuun 24. päivänä 1830. laaditulla kauppakirjalla olivat myyneet samat torpatKauppaneuvos AbrahamKengelinille, jonka kuoltua hänen leskensä Charlotta Porothea Kingelin myynnin kautta Huhtikuun 30. päivänä 1849. oli luovuttanut oikeulensa sekä mainittuihin torppiin että erityisiin toisiin tiloihin, mitkä kaikki siihen aikaan muodostivat Taarulan kartanen, ennen nimitetyille Kuoveille Armfelt ja Hedvig Gustava Johanna Armfeltille; että nämät sitten men olivat Joulukuun 31. päivänä 1888. päivätyllä kauppakirjalla Kauppannesa Ahlströmille myyneet vastasandan kartanen sekä myöskin omistamansa Rantalan rikspitorpan, josta ynnä Toivinojan, Maijo sen ja Wuorenpään torpista ja sitä edellisenä vuonna oli muodostettu Ranta lan uusi tila; että ylläsanotussa vuosina 1882-1884. toimitetussa isojaossa jaonojakkaat olivat sopineet kokouksessa Joulukuun 27. päivänä 1882., muun muassa, että Toivinojan ja Wuorenpään torpatlivat yhdestettävät Kuralan yksinäisti taan, ja Maijosen torppa taas Ylitalon taloon sekä kokouksessa Joulukuun 28. päivänä 1883, että näille loipille saman kuin kaikille toisillekin rälssitorpille, sittenkuin isojako oli voittanut laillisen voiman, tilusten lohkomisella ja maanerottamisella olivat annettavat ne tilukset, joita torpet ennenkin olivat nauttineet, paitsi että Kolan ulkealaessa jos asianhaarat niin vaativat, viisi tehla muutoksia vastiketta vastaan, mikä viimeinen kohta kuitenkin Heinäkuun 1. päivänä 1887. pidetyssä tilusten lohhämes - ja maanerottamistoimituksessa oli peruutettu sopimuksella ettei min
kääntaisia tilusiaiktaja tulisi kysymyksiin; että viimemainitussa toimituksessa kerrotalla perustettu Toivinojan, Moijosen, Wuorenpään ja Rantalan torpista oli muodostettu Rantala niminen talo, jolloin le laiminlyönti tahi huomaamattomansoli tapahtunut että Hironsuen palstaille eräs maakappale, joka ennen oli kumlunut Rantalan torppaan, sekä Niittu suon metsäpalsta ja Röhian palsta, joita taas Toivinojan. Moijosen ja Wuorenpään torpat olivat nauttineet, oli ja tetty pois uuden tilan tiluksesta ilman rästikettu; minkä tähden ja kun ei Taloustirehtiöri Björni ollut toteen saatta nut, että asianomaiset viimeksi kosketellussa toimituksessa olivat peruuttaneet tahi muuttaneet entiset valipuheensa, paitsi mitä koski Kotaan ulkeatuettu, Kihlakunnanoikeus, hyljäten Taloustirehteen Björnin kanteen ja muut vuitteet asiassa oikeettomina, on katsonut Kauppaneuvos Ahlström - vainajan oikeudenimistajan Kauppahuone A. Ahlströmin och keutetuksi asianmukaisella tavalla itselleen erottamaan Björnin omistamista Korven kylän Ylitalosta ja Kuralan yksinaistulesta ne maapalstat, jotka edellämainitussa Joulukuun 28. päivänä 1883. pidetyssä kokouksessa tehdyn sopimuksen mukaan piti sanotuista taloista erotettaman saan jotka ovat vielä ollut tulleet eroletuiksi, kuitenkin vaan siihen määrään kuin sanotut maapalstat Heinäkuun 11. päivänä 1887. pidetyn tilusten lohkomisja maanorottamistoimituksen mukaan oli vat tulleet kuulumaan Ylitalon ja Kuralan tiloihin sekä sittemmen olivat ollut asianomaisten nautittavina; mutta käräjäkustannuksensa asiassa tuli riitakumppa nien julun lautuun nähden kummarkin itse kärsiä Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Talous tirehtööri Björni ja Kauppahuone A. Aholström olivat velaamalla saattanut jutun, on tuomiolla Helmikuun 21. päivänä 1898. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, kuitenkin siten että Kauprahuone A. Ahlströmille jätettiin valta laillisessa järjestyksessä hakea Kihlakunnanoikeuden myöntämää maanerottamesla 312
Tähän Hovioikeuden tuomioon on Taloisterihtööri Björni alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppahuone A. Ählström on määrätyssä järjestyksessä vastannut, minkä jälkeen. Maanmittaushallitus envaaditun lausunnon antanut. Mitä näin on tapahtunut ja asiankirjat sen lisäksi sisältävät, on Kaisarillinen Senaatti ottanut tutkittavakseen; ja koska Kauppahuone A. Ahlström ei ole voinut näyttää että ylempana mainitussa, 22. päivänä Lokakuuta 1884. lopetetussa ja 2. päivänä Maaliskuuta 1885. vahvistetussa isojakotoimituksessa olisi mitään osaa Hevonsuo - laki Kolvanemisistä maakappaleista jaettu Taloustirehtööri Björnin omistamille Kuralan ja Ylitalon taloille, vaan päin vastoin, kuten Maanmittaushallitus asiasta antamassansa lausunnossa on marninnut, viimeksisanotut kaksi maakirpaletta kokonaisuudessaan on annettu muille talville, sentähden hyljätään Kauppahuone A. Ahlströmin vaatimus että Taloustirehtööri Björni, Kurulan / Ylitalon tilojen omistajana, velvoitettaisiin luorittamaan Kauppahuone A. Ahlströmel lo äsken mainitut kaksi maakappaletta Mitä asiaan muuten tulee, katsoo Keisarillinen Senaatti tosin selvitetyksi, että puheenaolevasta Niittusuen palstasta, joka kuten Taloustirehtööri Björni, oikaisten ikäisempää lausumaansa, oikeudenkäyn nen kuluessa on ilmoittanut ja Maan nittaushallitus sanotussa lausunnossansa ahoistanut, on käsittänyt tiluskuviot 1246-1368. edellämainitulla isojaossa laadi tulla kartalla, on isojaossa tullut 267. vitynnyrinalaa Kuralan taloon ja 107.88 tynnyrenalaa Ylitalon taloon, kuin myösettä Yläneen jakakunnan keskimäisen lahkakunnan osakkaat, johon lohkokunlaan Toivinojan ja Maijosen rikspitorpat sekä Kuralan ja Ylitalen talol kiettämättä ovat kuulunut, ovat nojakoa valmistettaessa Joulukuun 28 päivänä 1883 pidetyssä kokouksessa suostuneet, että askenmainitut kaksi torphuu, joiden haltijat Kauppahuone A. Ahlströmin puolesta oikeudessa tehdyn ilmoituksen mukaan olivat viljelleet
Niittusuon palstaa, ynnä jotkut muut ja koon sisältyvät torpat olivat, jaon saatua lainvoiman osaksi tilusten lohkomisella, osaksi maan-erottamisella lohkaistavat niistä taloista, joihin kuuluviksi torpat oli jaossa pantu; mutta koska sii nä maanmittaustoimituksessa, joka vuon na 1887. on tapahtunut sanottua tilusten lohkomista ja maanerottamista varten silloiset maanomistajat ovat osottaneet mitkä tilukset äskenmainitun suostumuksen mukaan olivat Kuralan ja Ylitalon taloista erotettavat sekä sopineet niistä rajoista, jotka toimi tusmaanmittari on siinä tarkoituksessa haaluttanut ja pyykillänyt, sen vuoksi ja kun Niittusuen palsta ei ole kuulu nut niihin maakappaleisiin, joita Krivi August Armfelt Tuorulan kartanon ja kysymyksessä olevain torppain omistajana on viimeksimainitussa maanmittaustoimituksessa vaatinut erotetta viksi Kuralan ja Ylitalon tiloista. ja Taloustirehtiön Björni, joka on tämän maanmittaustoimituksen jälkeen ostunut Kuralan ja Ylitalon talolon oikeutettu turvautumaan siihen mitä hänen edeltäjäinsä kanssa näin muodoin on sovittu, katsoo Keisarillinen Senaat ti Kauppahuone A. Ahlströmillä, Tourutan tilan omistajana, sitä vähommen olevan mitään oikeutta Niittusuon palstaan, kuin Maanmittaus halliuksen edellämainitun lausunnan kautta samalla on tullut selvitetyksi, ettei Kuralan ja Ylitalon tiloille ole annettu mitään vastiketta siitä maakappaleesta. jola Kauppahuone Ahlström nyt on itselleen vaatinut, minkä lähden Keisa rillinen Senaatti tutkii oikeaksi, kumolen Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja Hovioikeuden luomien velvoittaa Kauppa huone A. Ahlströmin heti luopumaan Niittusuen palstasta ja jättämään sen Taloustirehtööri Björnin vapaasti käytettäväksi Mutta asian lautuun nähden kuitataan oikeudenkäyntikulut asianosaisten kesken. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattukset. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Nimissä Hänen Suomen Senaallinsa 1. W. Hungberg Henr. Rosenius. Oscar Gylling. August Nybergs Ossian Karsten
Den 23 Maj 1900. I Hans Kejserliga. Majestäts lägen Tammi Dess Sonats för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Wiborgs Hofrätt inkommet revisionsmål emellan Tinka slatsverhet, sökande, samt Stabs kaptenen Carl August Ekström från Wiborgs stad, svarande, angående fordran: Gifven uti Kejserle ga Senaten för Finland och Dess Jussitie Departement, i Helsingfors, den 23 Maj 1900 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtal följande: Sedan förre Sandträntmästarenadjointen i Wiborgs län, Tillkamreraren Karl Anders Westerling genom Kejserliga Sonatens tvänne särskilda utslag af den 23 Februari 1894 ålagts, genom det ena utslaget att till Statsverhet betala de åtta tusen tvåhundra femtio mark, som uti speculräkningen öfver allmänna statsme del i sagda läns landtranteri för år 1885 afförts, utan att afföringen vanflic åls, och att utgifva den Revisionskon lönt i saken tillbörande anmärknings 7de Ansel. S. 7. 76. - 1.SS. - G.S. - R.t. O. K. No 657 Pag. 96. R. D. 1899.
procenten med tvåtusen sextiotvå mark femtio penni, samt genom det andra utslaget att till Statsverket erlägga de sis hundra sextioen mark trettiohe penni, som uti specialräkningen öfver allmänna latsmedel för år 1886. orikligt afförts, och att i Koisionskontoret tillkommande anmärk ringsprocent gälda etthundra sistliofem mark trettiotre penni, så och efter det å berörda utlags innehåll vid sedermera skedd verkstvillighet af desamma influtet inalles ettusen sjuhundra sjuttiosju mark femtiofem penni, har å Matsverkets vägnar på stämning å Stabskaptenen Ekström vid Rådstufvurät ten anförts att Stabskaptenen Ekström jemte numera aflidne Filosiemagistom Niklas August Lilliaus uti en den 23. Januari 1882 dagtecknad borgesskrift iklädt sig, i händelse af balans eller bristande redovisning, sotidarisk proprie löftesmannaansvarighet för en summa af åttatio ren mark af de krono - samt hundrade ningsmedel, hvilka kunde komma att Westerling, såsom landtmästarens jemt i Wiborgs län, anfertios; och som Fallkomreraren Westerling, i egenskap af Sandvantmästanadjoint i Wiborgs län, i följd af talans och bristande redogörelse blifvit ålagat att till Salatwerhet utgifva de i förberör da utslag omförmälda belopp, har å Statsverkets vägnar yrkats att Stabskap linen Ekström måtte förpligtas att på grund af förenämnda borgen vill Stals verket utgifva å sagda utslags innehåll ännu oguldna niotusen trehundra sex tioen mark sextioen penni jemte ränta å medlen. Rådstufvurätten, hvarest Stabskap tinen Ekström invändt, bland annat att förenämnda allmänna statsmedel icke varit Westerling ombudet samt all Ekström vid slikt förhållande icke kunde anses skyldig att, på grund af omförmälda borgen, för betalningen af samma medel ansvara, äfvensom att i hvarje händelse Ekström vore fri från ifrågavarande borgen, enär han ej inom tio år efter ingåendet af densamma blifvit på grund af sagda borgen kraft, har derå, efter det berörda invändningar blifvit bemätta, medelst utslag, afkunnadt den 3 Maj 1898, utlåtit sig, att alldenstund
frågavarande borgen af Stabskaptenen Ekström ingåtts den 23 Januari 1882 och Stals verket icke inom tio år derefter hos Åström berakat den i grund af borgeskriften utsökta fordran på sätt och i den ordning 61. i förordningen den 9. November 1868 angående, bland annat, jonskaptien i sörlingsmål, föreskrifver fördenskull blef Stats verketo talan, i stöd af sagda SS och SS: 11 i beropade förordning, såsom sentida väckt förkastad tofrätten, under hvars pröfning Stålser ket å förbehållet vad dragit målet, har genom dem den 29 Mars 1899 fastslatt skail stufvurättens förberörda utslag, jemte det Statsverket ålagts att till Stabskaptenen Ekström gälda afgifterna för dennes exemplar af Hofrättens dom med femton mark åttatio penni. Uti denna Hofrättens dom har Stads erket i underdånighet anhållit om andring medelst ingifven deduktion, hvilken Stalskaplinen Ekström i föreskrifven ordnan bemött Hvad sålunda förelupit och handlingarne vidare innehålla har Kejserliga Senaten låget i öfvervägande; och som Stabskapte nen Ekström i förberörda förbindelse af den 23 Januari 1882. iklädt sig borgen endast för de krono - och handräckningsmedel hvilka kunde komma att Tallkamreraren Westerling såsom Sandbäntmästavudjoint i Wiborgs län anförtros, men af den i målet förestälda utredning framgår att de nu utsökta medlen icke varit Tältkameraren Wester ling ombetredda, utan omhänderhafts af numera aflidne Sandransmästaren Johan Alexander Fabritius i lifstiden; fördenskull och då Stalskaptenen Ekströms ännämnda bergesförbindelse således icke omfallar nu ifrå gavarande medel, föranledes den å Finska katsverkets vägnar ingifva underdåniga deduktionen icke ändring i Hofrättens förenämnda dem, såvidt derigenom Salats verkets talan förkastats och Stabverket ålagts att till Stabskaptenen Ekström gälda afgifterna för hans exemplar af Hofrättens dem med femton mark åttatio penni; och förfaller vid denna utgång af målet allt utlåtande i anledning af hvad Slatskap tinen Ekström för öfrigt med krafvet invändt. Derjemte ålägges Salaterhet att till
stabskaptenen Ekström betala afgifterna för hans exemplar af denna Kejserliga Senatens dem med tjugusex mark Det alle, som vederbör, till underdånig fterrättelse länderI Hans Kejserliga Majestäts Haga NämnDess Senat för Finland: A. af Nyborg. s. W. Klungberg A. af Nyborg. s. W. Klungling Oscar Ljlling. Ludvig Underg skalle Rusthåll. Richardsdertam skalle Rusthåll. Richardsdertam Ossian Karsten. Den 23. Maj 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Höga NamDess Senats för Finland dom uti ettrå nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Sjökaptenen Christian Blom, från staden Nystad, sökande, och sysslomannen i Sågogaren Gustaf Starko till konkurs upplåtna bo, Kronolänsmannen Karl Ferdinand Ahlqvist, uteblifven svarande, angående fordran: gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 23. Maj 1900 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Sedan Sjökaptenen Blom uti Siggaren Starks vid Häradsrätten i Eurääminne, Lappi och Hinnerjoki socknars tingslag anhängiga konkursmål, med biläggande af en förteckning öfver af Sägegaren Stark åt Sjökaptenen Blom levererade trävaror, skriftligen bevakat en fordran Bden A. af N. G. S. - A. B. R. F. (K. S.) No 660. Pag. 201. R.2. 1899. Finsk öfversättning af Kejserliga Senatens dom medföljer originala expeditionen.
å högst 6,887. mark 43. penni samt Häradsrätten derefter genom den 6. Juli 1897. i konkursen afkunnad dom, enär anmärkning gjorts emot sagda fordran, anvisat SjöKaptenen Blom att angående riktigheten af densamma särskildt tvista med konkursmassan och tillika förordnat, att i antydda rättegång bestämning skulle meddelas med hvilken rätt det belopp, som tilläfventyrs komme att tilldömas Blom borde ur konkursmassan gäldas, så har Sjökaptenen Blom, efter Kronolänsmannen Ahlqvist, i hans förberörda egenskap, agången stämning till 1897. års höstting i ofvannämnda tingslag, den 16. September samma år vid Häradsrätten anfört: att Sjökaptenen Blom medelst afhandling den 21. Februari 1895. af Sågigaren Stark tillhandlat sig alla planker och bröder, som kunde erhållas vid för sagning af virke från Kahala hemmans skog i Heinijoki by af Ylunesocken, för uti kontraktet närmare angifna pris, hvarhos i afhandlingen bestämts, bland annat, att varan borde vara filfri samt på Stacks bekostnad släpas till Nystad; att Sjökaptenen Blom å köpeskillingen för dessa trävaror, enligt särskilda år 1895. kontraktet åtecknade qvitten, åt Sågogaren Stark förskottsvis lemnat sammanlagdt 13,700. mark samt i grund af omordade kontrakt intill konkursens början bekommit trävaror, hvilkas värde, enligt de emellan Blom och Rågegaren Mark öfverenskomna prisen, uppgått inalles till 12, 887. mark 26. penni, men hvilka varor, enär desamma vid emot tagandet i Nystad till större delen varit genom våter och fukt skadade, med ledning af en, på föranstaltande af Blom, den 11. April 1896. hållen synför uppskattning af den minskning i värde dessa varor af antydd orsak undergått, af Blom värderats till sammanlagdt endast 9748. mark 5. penni; att Sjökaptenen Blom för varer nas forsling till Nystad, hvilken bortbeköstas af Sägegaren Stark, utbetalat tillsammans 2,917. mark 98. penni; samt att utgifterna för synen.
dem Stark jemväl ålegat bestrida, utgjort 17. mark 50. penni; och då Sjökap tinen Blom sålunda hos Fagergaren Stark egde ett tillgodohafvande af 6,887. mark 43. penni, har Sjökaptenen Blom yrkat, att nästnämnda belopp med ränta derå från ofvansagde 16. September 1897. måtte fastställan till botalning ur konkursmassans tillgångar, jemte det Blom gjort anspråk på ersättning för sina umgälder i målet. Isaken hörd har Kronolänsmannen Ahlqvist genmält, att Sjökaptenen Blom icke vore berättigad att tillgade njuta nedsättning i priset för de af Fågegaren Sturk åt Blom leverem de trävarorna, helst den af Sjökup tenen Blom föranstaltade synen icke kunde tilläggas någon beviskraft, innan synemannen blifvit å ed afhörde, samt Blom vid emottagandet af värorna, hvilka antagligen först derefter tagit skada, emot desamma icke gjort någon anmärkning. hvarför och då Sjökaptenen Blom styrkt hvarken att han bekostat varornas släpning till Nystad eller till hvilket belopp utgifterna härför belöpte sig samt Sägegaren Stark icke heller kunde anses skyldig gälda kostnaderna för nämnda syn, Kronolänsmannen Ahlqvist emotsett käromålets förkastande; hvarjemte Krono länsmannen Ahlqvist anmärkt ej mindre att, enär Sjökaptenen Blom utan någon rätt, efter det Sågogaren Stark om hösten 1896. lemnat landet, omhändertagit en del af ifrågakomna trävaror, eller dem, för hvilka priset i Bloms ofvannämnda förteckning utan nedsättning upptagits till 411. mark 85. penni, 42. mark 60. pennii och 15. mark 81. penni eller till inalles 470. mark 26. penni, dessa varors värde icke finge allenast räknas konkurs massan till godo såsom afkortning å Sjökaptenen Bloms förmånsrätt icke egande fordran, utan borde fullt ersättas massan, än att ränta å det utsökta beloppet icke blifvit i konkursen bevakadSedan Sjökaptenen Blom i anledning 320
häraf medgifvit, att han emottagit anmärkta parti trävaror efter det Sågegaren Stark afvikit landet, men innan dennes konkurs börjat, samt i öfrigt framhållit, att ofvanomorda de syn verkstälts enligt förordnande af Magistraten i Nystad och det dervid tillkomna instrumentet således egde vitsord såsom uthändigadt af behörig myndighet, har Häradsrätten medelst den 20. September 1898. afkunnadt utslag i målet utlåtit sig och, jemte det Häradsrätten icke kunnat tillmäta ofvanåberopade syneinstrument, enär detsamma icke blifvit med ed bekräftadt och ej heller kunde anses vara af offentlig myndighet utfärdadt, någon beviskraft samt förty underkänt Sjökaptenen Bloms yrkande att i grund af sagda instrument tillgodonjuta nedsättning i priset för de af Tågegaren Stark åt Sjökaptenen Blom levererade trävarorna, hvilka Blom emottagit utan anmärkning, vidkommande sjelfva saken förklarat utredt vara icke allenast att Sjökaptenen Blom, förrän Sågegaren Stark försatts i konkurstillstånd, af Stark emottagit trävaror, till ett värde enligt de i nämnda kontrakt utsatta pris af inalles tolftusen åtta hundra åttatiosju mark tjugusex penni, hvilket belopp borde räknas Fagergaren Stark till godo, sedan derifrån afdragits utgifterna för tråvarornas forsling till Nystad, tvåtusen niohundra sjutton mark nittioåtta penni, då Kronolänsmannen Ahlqvist ej gittat pästä, att dessa kostnader skulle guldits af Stark sjelf samt berörda utläggningar sålunda vore att betraktas såsom verkstälda med dennes samtycke, utan ock att Fågegaren Stark i förskott å priset för omförmälda trävaror af Fjökaptenen Blom uppburit tillsammans trettontusen sjuhundra mark, hvilken summa åter borde krediteras Blom; i anseende hvartill och då Sjökaptenen Blom sålunda egde att af Fåbegaren Stark återbekomma tretusen sjuhundra