Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
oli Samuli Aleksanterinpoika Frantin ja hänen asiakumppaniensa hallussa, kun sitä vastoin Samuli Havunen ja hänen asiakumppaninsa ilman laillista oikeutta hallitsivat ja viljelivät muita osia vesimäista; ja ovat Samuli Aleksanterinpoika Frantti ja hänen asiakumppaninsa sen vuoksi vaatineet että Samuli Havunen ja hänen asiakumppaninsa velvoitettaisiin Samuli Aleksanterinpoika Frantille ja hänen asiakumppaneilleen heti luovuttamaan mainitut vesijättömaat. Asiassa kuultuina ovat Samuli Havunen ja hänen asiakumppaninsa vastustaneet kannetta sittenkuin jutussa oli niin menetelty kuin asiakirjat osottavat, on Kihlakunnan oikeus Syyskuun 13. päivänä 1902 julistanut siinä päätöksen; ja koska Samuli Aleksanterinpoika Frantti ja hänen asiakumppaninsa eivät olleet voinest, vastoin Samuli Havusen ja hänen asiakumppaniensa kieltoa, näyttää, että Ylimysjärvi oli jaossa tai muulla tavalla pantu Frantin, Korhosen ja Jokimäen tiloihin eikä myöskään, että mainittu järvi heidän tiloillensa veroa laskettaessa oli huomioon otettu veroitusesineenä, vaan päinvastoin oli selvitetty, että Samuli Havusen ja hänen asiakumppaniensa edeltäjät Waasanläänin Maarerran päätöksellä Syyskuun 11 päiältä 1820 olivat saaneet luvan kuivata Yli mysjärven ja käyttää hyödykseen ja edukseen, mitä siitä voitaisiin hedelmälliseksi tehdä, joka siten saatu maa oli oleva vapautettu kaikesta verosta ja maaverosta vastaisuudessa, sekä että Mahesra sittemmin päätöksellä Lokakuun 15 päivältä 1845, järven kuivaajien anomuksen johdosta, että heille turvattaisiin vesijättömaitten hallinto, oli julistanut asian jäävän ensiksi kosketellun päätöksen varaan, kuin myös, että Samuli Havunen ja hänen asiakumppa ninsa olivat Lääninmaanmittari Jonas Särkän todistuksella Elokuun 26 päivältä 1902 näyttäneet, että Kauhajoen jakokun nan isonjaon täydennyksessä, joka toimitus oli Huhtikuun 20 päivänä 1897 asianomaisessa Kihlakunnanoikeudessa vahvistettu Ylimysjärven vesijättömaat olivat eroon paalutetut vanhoista maista; sentähden ja kun Samuli Aleksanterinpoika Frantti ja hänen asiakumppaninsa olivat myöntäneet Samuli Hävusen asiakumppansineen 112
hallitsevan niitä järviossa, jotka olivat joutuneet järvenlaskemisyvityksen tilallisille osakkaille, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Samuli Aleksanterinpoika Frantin ja hänen asiakumppaniensa kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Samuli Alehsanterinpoika Frantti ja hänen asiakumppaninsa vetotistä olivat saattaneet jutun, on tuomiolla Heinäkuun 30. päivältä 1904, senohessa että Nikodemus Frantin, Jaakko Jaakonpoika Korhosen, Herman Matinpoika Jokemäen ja Matti Jokimäen Hovioikeudessa ajama kanne, koskeivät he olleet Kihlakunnanoikeuden päätöstä vastaan vaimonneet, jätettiin tutkimatta, katsonnet ettei vät Samuli Aleksanterinpoika Frantti, Samuli Iisakinpoika Fräntti, Wilhelm FranttiJaakko Juho - Jaakonpoika Korhonen ja Herman Antinpoika Jokimäki olleet esiintuoneet syytä sanottua päätöstä muuttaa, mikä päätös siis jäi voimaansa samalla kuin Samuli Aleksanterinpoika Frantti ja hänen asiakumppaninsa velvoitettiin korvaamaan vastapuolilleen näitten Hovioikeudessa jutussa kärsimät kulut viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon ovat Samuli Aleksanterinpoika Frantti, Samuli Iisakinpoika Frantti, Wilhelm Frantti ja Jaakko Juho Jaakonpoika Korhonen sekä Herman Matinpoika Jokimäki hakenset muutosta tänne toi mittamallaan perustolmalla, johon Samuli Havunen ja hänen saapuville tulleet asia kumppaninsa ovat säadetyssä järjestyksessä vastannest. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Herman Matinpoika Jokimäen muutoksenhakemus aiheuta Hovioikeuden tuomion oikaisemista, mikäli Hovioikeus on jättänyt hänen Hovi oikeudessa ajamansa kanteen tutkimatta Mitä sitten tulee Samuli AleksanterinpoikaFrantin, Samuli Iisakinpoika Frantin, Wilhelm Frantin ja Jaakko Juho Jaakonpoika Korhosen muutoksananamukseen, niin koska ks, jotka ovat perustaneet kanteensa siihen että Ylimysjärvi, mistä puheenalainen vesi jättömaa Kauhajoen jakokunnassa tapahtuneen isonjaon jälkeen kuivaamisen kautta on syntynyt, on kuulunut Frantin ja Jokimäen taloihin sekä ylempänä mainittuun osaan Korhosen taloa, eivät ole näyttä443
neet että sanottu järvi isossajaosa tai muuttakaan tavalla on määrätty äsken mainituille tiloille yksinomaan kuuluvaksi, sentähden ja kun Samuli Aleksanterinpoika Frantti ja hänen viimeksi nimitetyt asiakumppaninsa eivät ole esiintuoneet muuta perustusta kantselleen ja selvittämättä siis on jäänyt, onko heille tuleva suurempi osuusanotusta vesijättömaasta kuin mitä he siitä hallitsevat, Keisarillinen Senaatti katsoo, etteivät Samuli Aleksanterinpoika Frantti, Samuli Iisakinpoika Frantti, Wilhelm Frantti ja Jaakko Juho Jaakonpoika Korhonen ole esittäneet syytä muuttaa sitä lopputulos ta, johon Hovioikeus Samuli Aleksanterin poika Frantin ja hänen vastamainittujen asiakumppaniensa kanteen suhteen on tuomiossaan johtunut ja minkä nojalle asiasiis jää, sen ohessa että Samuli Aleksanterinpoika Frantti ja hänen hakukumppaninsa velvoitetaan, yhteisesti tai se heis tä, jolla varoja on, Samuli Havuselle ja tämän tänne saapuneille asiakumppaneille korvaamaan näille Keisarillisessa Senaatissa vastapuollen muutoksenhakemiseen vastaamisesta syntyneet kulut Axel Charpontier seitsemälläkymmenelläviidellä markalla Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. J. G. Sohlman Herr Pereblad A; Kumlin. Valentin Gummerus Samn Kuhman J N Bömennd Samn Kuhman J N Bömennd Johannes Litting. Akoikaren 414
Toukokuun 30. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa, häätämistä koskevassa nostajutussa, jossa ovat Torppari Herman Isokorpi, Åhlaisten kappelin Ylikylän kylästä, hakijana sekä Maanviljelijä Selim Inberg Varatuomari Karole Juhana Inberg ja Talollinen Juko Viktor Uusitalo, samasta kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 30. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut hetää seuraavaa: Kirjallisesti haastateltuaan Herman Isokorven ovat Selim Inberg ja hänen asiakuonppaninsa Novemberkun pitäjän sekä Pomarkan ja Ablaisten kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden istunnassa Lokakuun 17. päivänä 1902. lausuneet, että Herman Isokoski asui ja hallitse Selim ja Kaarle Juhana Inbergin yhteisesti omistamaan Vanhatalo nimiseen kahdeksanteen osaan ja Juho Viktor Uusitalon omistamaan Uudeksitaloksi kutsuttuun yhtä suureen osaan HeikkiLäsnä: J. G. S. 482. - W. H. - J. N. B. - f. I. /5 Pros./ No 521. Pag. 18. R. D. 1905.
län verotaloa No 2. Ylikylän kylässä yhteisesti kuuluvaa Isakorven torppaa; mutta kosk ei Herman Isokorvella ollut laillista oikeutta hallita torppaa ovat Selim Inberg ja hänen asiakumppaninsa vaatineet Herman Isokorpei velvoitettavaksi muuttamaan pois torpasta ja jättämään se huoneineen maineen heidän vapaaseen nautintoonsa Asiassa kuultuna on Herman Isokorpi selittänyt, että kun hänen isä - vainajan sa Torppari Iisakki Iisakinpoika Westergårdin vanhemmat Iisakki Heikinpoika ja Liisa Matintytär Heikkilä kauppakirjalla Kesäkuun 27. päivältä 1842. olivat myyneet Heikkilän talon vävylleen Salomon Mikonpoika Mikkolalle ja tyttärelleen Sofia Iisakintytär Heikkilälle, li kaupassa sovittu että talonhinnasta, ka oli tehnyt viisisataa neljäkymmentäkahdeksan ruplaa viisikymmentäseitsemän kopeekkaa hopeassa, yli tilanvelkain jäänyt osa oli maksettava Iisakki Westergårdille, ja että kun Salomon Mikkola sen jälkeen välikirjalla Marraskuun 31. päivältä 1849. oli luovuttanut Isokorven torpan Iisakki Westergårdille oli tälläin suostuttu, muun ohessa, että torpan vero, joka oli viideltatoista vuodelta eteenpäin kuitattu suo sitetuksi, oli tämän ajan kuluttua maksettava vuosittain ja tili samalla tehtävä Iisakki Westergårdille edellämainitun kauppakirjan mukaan tulevasta, Salomon Mikkolan hallussa olevasta talonkinnan osasta eli kuten torpanvälikirjassa sanottiin Iisakki Westergårdin perinnöstä; ja koska Isokorven torppa, siihen nähden ettei Iisakki Westergård ollut saanut mainittua perintöä, oli pidettävä vastikkeena siitä ja sanottu torpanvälikirja, joka siihen otetun määräyksen mukaan oli oleva voimasja niin kauan kuin Iisakki Westergård sekä, jos hän joutuisi naimisiin, hänen vaimonsa ja lapsensa elivät, elinkautisen vuokjan käsittävänä ja ennen Joulukuun 19 päivänä 1864. annetun asetuksen ilmestymista tehtynä oli kiinnettämättäkin talonomistajaa sitova, on Herman Isokorpi katsonut olevansa oikeutettu edelleenkin hallitsevaan kysymyksessä olevaa torppaa, m ta jos hänet kuitenkin tuonittaisiin torpas ta pois, ei Herman Isokorpi ole pitänyt isensä velvollisena luopumaan siitä muu110
ten kuin täyttä lunastusta vastaan. Tähän ovat Selim Inberg ja hänen asiakumppaninsa huomauttaneet, että Iisakki Westergård ollut saanut Isokorven torppaa minään perintönä Heikkilän talosta ja ettei välikirja Marraskuun 31. päivältä 1849. ollut heitä sitova, sekä siis, kieltäytyen tarkasta mitään lunastusta suorittamasta, uudistaneet kanteensa. Kihlakunnanoikeus on Lokakuun 17. päivänä 1902. julistamallaan päätöksellä antanut lausuntonsa asiassa; ja koska puheena oleva, Selim Inbergin ja hänen asiakumppaniensa yhteisesti omistamaan osaan Heikkilän taloa kuuluva Isokorven torppa Marraskuun 30. päivänä 1849. tehdyn välikirjan mukaan, johon Herman Isokorpi perusti hallintooikeutensa sanottuun torppaan, oli vuotuista veroa vastaan vuokrattu Herman Isokorven isälle Iisakki Wetergårdille, joka silloin ei ollut vielä oulut naimisissa, sekä hänen tulevalle vaimolleen ja lapsilleen heidän elinajaksensa, mutta tämä määräys, mikäli koski vuokra-aikaa yli viidenkymmenen vuoden eli Iisakki Westergårdin tahi hänen vaimonsaelinajan, kun ei Iisakki Westergårdilta välikirjaa tehtäessä ollut ollat lapsia, oli laiton, on Kihlakunnanoikeus katsonut ettei Herman Isokorvella vanhempainsa kuoltua mainitun välikirjan nojalla ollut oikeutta hallita Isokorven torppaa; minkä vuoksi ja kun ei Herman Isokorpi ollut voinut väittääkään muulla tapaa saaneensa sellaista oikeutta torppaan, Kihlakunnanoikeus, nojautuen M. Bn 16. luvun 1, 2. ja 5. SS:ään sekä Kuninkaalliseen asetukseen 13. päivältä Kesäkuuta 1800. maan vuokraamisesta maalla ja Keisarilliseen asetukseen 10. päivältä Marraskuuta 1592, sisältävä erinäisiä sääntöjä maan vuokraanisesta maalla, on velvoittanut Herman Ijokorven laillisen muuttoajan nautittuansa oli viimeistään 14. päivänä Maaliskuuta 1904. muuttamaan pois Isokorven torpasta sekä jättämään se huoneineen maineen No lim Inbergin ja hänen asiakumppaniensa vapaaseen nautintoon ilman lunastusta, kastei oltu näytetty että torppa oli ollut vastekkeena mistään Iisakki Westergårdille Heikkilän taloon jääneestä perinnöstä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Herman 417
Isokorpi vetoamalla oli saattanut jutun, on Joulukuun 31. päivänä 1904. antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Herman Isokorpi anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Selim Inberg ja hänen asiakumppaninsa säädetyssä järjestyksessä ovat vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Herman Isokorpi ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Herman Isokorpi suorittamaan Selim Inbergille ja hänen asiakumppaneillensa, heillä täällä olleiden oikeudenkäyntikulujen korvauksessi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Afl. Sokman - Kontagellad Af. Sokman - Fembyellad Genr Kuhman Johannes Littnig J Närnlund (� f. K. Nans Salmrd Den 31 Maj 1905 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Handlanden Frits Arthur Juselius, från Björneborgs stad, sökande, och Hellnäs Sågbolag i Kaitsor by af Wörå socken, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 31 Maj 1905. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af fem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande På Hellnäs Sägbolag ågången stämning har Handlanden Juselius vid Häradsrätten i Wörå, Oravais och Maksmo socknars tingslag anfört att Hellnäs Sågbolag förbundit sig att till Handlanden Juselius leverera särskilda sågade trävaror emot af Juselius lemnade penningeförskott, men att vid den 28 Oktober 1901 verkstäld liqvid och efter det ränta å såväl debet - som kreditposter beräknats, värdet af de utaf bolaget levererade trävarorna understiget Osa 7 G S - A K. V. J. B. K. M. K S. No 535. Pag. 40. R. D. 1905.
beloppet af uppburna förskott med tvåhundrasju mark trettio penni; äfvensom att Handlanden Juselius den 10 November 1896 krediterat Hellnäs Sågbolag för samtliga derintills färdigsägade trävaror, som bolaget enligt kontrakt bortleverera åt Handlanden Juselius, men att enär hela beloppet då ännu icke hunnit af Juselius utskeppas, vid hösten 1898 verkstäld inventering af de bolaget krediterade trävarorna återstått af Handlanden Jusilius outtagna 36,11. ständert; och har Handlanden Jussilmi, förty yrkat Hellnäs Sågbolags åläggande att enligt tre särskilda kontokuronträkningar till Handlanden Juselius genast utgifva tvåhundrasju mark trettio penni äfvensom om förmälda virkesparti om 36,186 ståndet eller dess motsvarande värde med tretusen sjutton mark jemte ränta; hvilhos Handlanden Juselius gjort anspråk på godtgörelse för sina i målet hafda kostnader. tid bemötandet af denna talan i å Hellnäs Sågbolags vägnar framhållit; att bolaget stått i afförsförbindelser med Handlanden Jusilius från och med år 1896 till den 1 Oktober 1899, då bolaget afbrutet sina förbindelser med Juselius och vid hvilken tidpunkt något Handlanden Juselius tillhörigt virke icke funnits i bologets brädgårdar med undantag af femhundratio tolfter gamla takbräder, hvilka bolaget enligt medgifvande af Handlanden Juselius prokurist, Handlanden Johan Gustaf Söderlund försålt för en mark tolften; och har Hellnäs Sågbolag vid sådant förhållande och då helaget icke förbundit sig att betala ränta å de uppburna penningeförskollen, under förmälan att bolaget vore villigt att ersätta nyssberörda virkesparti med enahanda varor, anhållit om käromålets förkastande. På Handlanden Juselius ågången genstämning har å Hellnäs Sågbolags vägnar derjemte anförts, att sedan Handlanden Juselius tillställt bolaget en den Januari 1901 dagtecknad kontokurant sökning, hvilken riktigt upptagit par ernes mellanhafvanden, förutom att
bolaget deri påförts ränta å de af Handlanden Juselius lemnade förskott, hade bo laget för undvikande af rättegång den 1 Februari 1901 till Handlanden Juselius emitterat tiotusen mark, utgörande Hanlanden Juselius verkliga tillgodohafvande eller niotusen tvåhundra trettioen mark tjugutre penni, jemte ränta derå från den Oktober 1899. Då likväl det qvitto, som åröfver tillsändts bolaget, jemväl uppta jet, att Handlanden Juselius på sig öfverfört en bolagets fordran hos Handlanden Söderlund å åttahundra tjugusju mark aderton penni, och Handlan den Juselius härigenom tillkännagifvit, att han öfvertagit Handlanden Söderlunds berörda skuld till bolaget har å bolagets vägnar yrkats Handlanden Juselius åläggande att till bö laget genast utgifva ofvansagda åtta hundra tjugusju mark aderton penni jemte ränta derå från den 13 Oktober 19 da stämning i målet blifvit Handlanden Juselius delgifven. Sedan Handlanden Juselius motsag Hellnas Tågbölags ifrågavarande anspråk ras Häradsrätten medels den 15 September 902 afkunnadt utslag, enär Handlanden Juselius icke styrkt, att Hellnäs Sågbolag förbundit sig att erlägga ränta åde penringsförskott, som af Handlanden Jusi ius lemnats åt bolaget, eller att bolagit på nå got sätt brustit i fullgörandet af sina trävarulevaranser till Handlanden Juselius, förkastat Handlanden Juselius i saken utförda talan, jemte det Hellnäs Sågbolags genstämningstalan, såsom ostyrkt, likaledes underkänts. Hofrätten, under hvars pröfning såväl Handlanden Juselius som Hellnäs Sägbolag vadeväg dragit målet har, genom den Februari 1905 deri gifven dom, emedan Handlanden Juselius öfvertagit ansvarie velin för Handlanden Söderlunds förenämnda skuld till bolaget å åttarundra tjugusju mark aderton penni och bolaget genom sitt yrkande att Handlanden Juselius måtte åläggas ut ifva sagda belopp mäste anses hafva godkänt berörda öfverlåtelse, känt Hans landen Juselius skyldig att till Hellnäs Lagbolag genast emot qvitto utbetala åt450
tahundra tjugusju mark aderton penni jemte fem procents årlig ränta derå från den 13 Oktober 1901, till dess full betalning följde; med hvilken ändring vid Häradsrättens utslag i öfrigt, då Handlanden Juselius vadeinlaga icke föranledde rättelse deri skulle förblifva. Uti Hofrättens dom har Handlanden Juselius anhållit om ändring medels ingifven deduktion, hvilken å Hellnäs Sågbolags vägnar i föreskrifven ordning bemötts. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Juseli us icke hafva anfört skäl till ändring Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken fördenskull kommer att bero; och ålägges Handlanden Juselius att med sjuttio mark ersätta Hellnäs Sågbolag för bolagets härstä des hafda kostnader vid svarandetalans beva kande i målet. Det alle, som vederbör, till af terrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: J. C. Töhman. Bom Lupblad Åkottalin. A; Kumlin. Johannes Littby Karl Standertskjöd Den 31 Maj 1905 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Åbo Hofrätt inbommet fordringsmål emellan Vartsala Angsågs Aktiebolag, i Åbo stad, sökande, samt Firman Hartman & Rivell, i Helsingfors stad, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 31 Maj 1905. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Efter Firman Hartman o. Kivell å gången skriftlig stämning har Vartrasa Angågs Aktiebolag vid Rådstufverätten i Helsingfors stad anfört att Ferman Hartman b. Rivell under åren år 1902 längs Kisko eller Bjumå genom åtta särskilda dels inom Risko och dels inom Bjernå socken uppförda, bemälda bolag tillhöriga flottningsränner nedflottat stockar, genom en ränna 1821. stycken och genom sju rännor 1845 stycken, men att firman icke kunnat förmås att erlägga godtgörelse härför, ehuru förOsa JGS - N° L. W. H. - J. N. B. J. F Bror No 536. Pag 15 R. D. 1905.
man redan innan flottningen vidtagit, på derom framstäld förfrågan, i skrifvelse af den 29 Mars 1902 blifvit upplyst om att bolaget gjorde anspråk på en rännhyra af 5 penni för hvarje stock och ränna, hvarför Vårt sala Ängsågs Aktiebolag anhållit att firman Hartman is Kivell måtte åläggas att i ersättning för begagnan, det af omförmälda rännor efter nämnda beräkningsgrund till Vartsala Ängsågs Aktiebolag utgifva tillhopa 7377 mark 5 penni med derå löpan de 6 procents ränta från den 21 Maj 1902, då flottningen genom ifrågakomna rämnor afslutats, samt derhos godtgöra bolaget för rättegångskostnaden. Öfver käromålet hörd har FermanHartman b. Rivell genmält, bland annat, att firman väl under vårsom maren 1902 nedflottat uppgifna antal stockar genom flottningsrännan vid Asteljoki förs och genom sju rännor i Bjernå å samt innan ifrågavarande flottning vidtagit hos bolaget anhållit om upplysning angående beloppet af den ersättning bolaget fordrade för begagnandet af dessa rännor och till svar härå erhållit nämnda den 29 Mars 1902 dagtecknade skrifvelse, men att firman framstält sin förfrågan under förutsättning att flottningstadga för våttendraget blifvit i laga ordning faststäld och Värtsala Ängsågs Aktiebolag deri tillförsäkrats rätt att till bestämdt belopp uppbära ersättning för begagnandet af merasagda rännor, samt att bolagets förberörda skrifvelse, då sådant emellertid icke skett, enligt firmans förmenande, icke kunde för bolaget grunda någon rätt att utbekomma den nu fördrade ersättningen; och har Herman Hartman b. Rivell förty emotsell käromålets förkastande. I anledning häraf har Vartsala Angågs Aktiebolag framhållit att, enär omförmälda rännar ostridigt tillhörde bolaget och Firman Hartman d. Rivell efter att hafva blifvit
upplyst om beloppet af den rännhyra, hvarpå bolaget gjorde anspråkutan anmärkning begagnat ränner na, ehuru firman nogsamt kunnat nedflotta sina stockar förbi sagda rännor, samt bolagets fordran sålunda grundade sig å ett parterne emellan ingånget aftal, de af Frman Hartman b. Rivell emot krafvet från stälda anmärkningarna icke förtjenade något afseende. Rådstufvurätten har medels den 7 Augusti 1903 afkunnadt utslag, på upptagna skäl, ålagt Firman Hartman i Rivell att emot qvitto till Vartsala Ängsågs Aktiebolag genast utbetala den fordrade flottnings afgiften med sjutusen trehundra sjuttiosju mark fem penni jemte fem procents årlig ränta derå från den 20 December 1902, hvarutom firman Hartman b. Rivell kändes skyldig att med ettusen mark ersätta Vartsala Ängsågs Aktiebolag rättegångskostnaden. Hofrätten, under hvars pröfning Firman Hartman & Rivell i vadeväg bragit målet, har uti dom den 20 December 1904 funnit utredning icke vara förestäld derom att aftal angående egagnandet af ifrågavarande stockrännor samt beloppet af den Vartsala Ängsågs Aktiebolag derför tillkommande godtgörelse blifvit emellan bolaget och Firman Hartman & Rivell slutet, hvarför och då frågan om den ersättning firman för begag nandet af sagda rännor till äfventyrs på annan grund kunde befinnas skyldig att till bolaget utgifva i förevarande tvistemål icke utgjorde föremål för pröfning, Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufverättens utslag, förkastat Vartsala Angågs Aktiebolags i målet utförda talan såväl beträffande sjelfva saken om rättegångskostnaden. Uti Hofrättens dom har Vartsala Angsågs Aktiebolag anhållit om änlring medels ingifven deduktion, den Ferman Hartman i Rivell i föreskrifen ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit detta 253
mål i öfvervägande samt finner Kartsala Ängsågs Aktiebolag icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero, jemte det Vartsala Ängsågs Aktiebolag ålägges att till Finman Hartman & Rivell i ersättning för dess härstädes hafda kostnader utgifva sjuttiofem mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: J. G. Sohunan Hm Lyeblad Everta Oikeud J. Nämlund Fvenn Sjelmman J N Bönderns Johannes Zittning Nans almi Kesäkuun 9 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa nostajutussa, jossa ovat Rautalammin pitäjän Istunmäen kylässä asuva Suutari Kaarle Vepsäläinen hakijana sekä saman pitäjän Kuuslahden kylästä kotoisin oleva Maakauppias Vilho Varis, Lampuoti Aapeli Vepsäläis-vainajan konkurssiin luovute tun pesän toimitsijamiehenä, ynnä Nähpuri Kustaa Vilhunen, sanotun pitäjän Rautalammin kylästä, ja Maakauppias Juhana Heikki Iivanainen, Suonenjoen pitäjän Jauhomäen kylästä, vastaajina Annettu Oikeusosastossa Kesäkuun 9 päivänä 1905 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Rautalammin pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kaarle Vepsäläinen, Vilho Varikselle ja hänen asiakumppaneillensa toimitetun haasteen nojalla, laurunut, että sittenkuin Kaarle Vepsäläinen 11 päivänä. Syyskuuta 1899 oli 1000 markan Läsnä: A. K. - Blm 2 - RG - K. M. Olof An 151 SS: 557. Pag. 43. R. D. 1905.