Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tamansa puolen Kasan eli Ylikasan perintötaloa Ylikarvian kylässä, pidättänyt itselleen, niinkutsutun Kesterviikin torpan kaikkine siihen kuuluvine peltoineen eli sanalla sanoen kaiken sen maan sanotun torpan tykönä, joka kuului Kasan taloon, "se kä " niityksi Julkärrin, Jatkostin ladonalan, Kivilan lähellä Jatkosta, Mummun ladonalan, Klitsin ladonalan ja Arennevan alisen ladonalan, kuten nämät niityt silloin olivat aidattuina, minkä ohessa Antti Mellin oli sanotussa välikirjassa määrännyt, että se " kasti ei ainoastaan hänen elinaikansa vaan ulottui sen kestävyys myöskin polvesta polveen hänen laillisiin perillisiinsä. " Kauppakirjalla helmikuun 27 päivältä 1855 Antti Mellin sitten oli myynyt Vesterviikin torpan kaikkine mitä siihen kerrotun, välikirjan mukaan kuului Iisak Mellinille; minkä jälkeen ja sittenkuin edellä mainittu perintötalo marraskuun 5 päivänä 1904 päättyneessä halkomisessa oli ositettu Ylikasa ja Anpivaara - nimisiksi puoliskoiksi sekä edellinen näistä toisessa samana päivänä päättyneessä jakotoimituksessa halottu Ylikasa, Mäkivaara ja Elovaara nimisiksi, maarekisteriin numeroin 45, 46 ja 4 7 merkityiksi talonosiksi, Iisak Mellin oli Turun ja Porin läänin Kuvernöörille kesäkuun 30 päivänä 1905 antamassaan kirjelmässä anonut maanmittarille määräystä erottamaan näistä kolmesta viimeksi mainitusta, Juho Artturi Mäkivaaran ja Hilda Wilhelmiina Iisakintyttären omistamasta tilanosasta sanotun torpan maat itsenäisiksi tilaksi ja palstatiloiksi. Kuvernööri, jolle antamassaan selityksessä Juho Artturi Mäkivaara oli vastustanut tuota hakemusta, oli päätöksessään helmikuun 6 päivältä 1906 katsonut asian selityksessä esitettyjen väitteiden johdosta käyneen riituiseksi ja senvuoksi sillä kertaa hyljännyt hakemuksen, mutta oikeut tanut Iisak Mellinin oikeudenkäyntitiitä vahvistuttamaan omistusoikeutensa riidanalaisiin maihin ja nii73
den rajat sekä sitten, saatuansa tästä lainvoimaisen päätöksen, Kuvernöörin luona toistamaan kerrotun laillisessa ajassa tehdyn hakemuksensa. Iisak Mellin on tämän jälkeen Merikarvian ja Siikaisten pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessä, jättäen Oikeuteen muun muassa Kärämaanmittari K. G. Lindströmin vuonna 1899 halkomista varten tekemän kartan koko Ylikasan talon tiluksista vaatinut itselleen tuomittaviksi: Yli kasan talonosasta Suomen palstan, joka käsitti tiluskuviot 275 - 319 ja 318, Myllärin palstan, käsittävä kuviot 363a ja 364-376, ylisen Julkarin niityn eli kuvion802 sekä Kletsin ladonalan, johon kuului kuviot 757, 759 - 761 ja 763; Mäkivaaran ja Elovaaran talonosista Summunalan niityn eli tiluskuvion 906; sekä Elovaaran talon osasta Jatkostin ja Kivilan niityt eli tiluskuviot 919 ja 210 ynnä Arvennevan palstan, käsittävä kuviot 605606 ja 608 - 612, kaikki sanotun kartan mukaan. Kanteeseen ovat Juho Artturi Mäkivaara ja Hilda Wilhelmiina. Iisakin tytär vastanneet: ettei Vesterviikin torppaa oltu ainaiseksi luovutettu Ylika san talosta; että torpan maat olivat rajoiltaan epämääräiset; ettei Suomen palstasta karttakuvioita 275-282 vastaava alue ollut koskaan kuulunut Vesterviikin torppaan, vaan erääseen Isak Abraham Vestervik-nimisen henkilön aikanansa hallitsemaan, mutta häneltä ennen tätä oikeudenkäyntiä Mäkivaaran aviopuollen omistamalle Ylikasan talonpuoliskolle palan tettuun vuokravitjelmään, josta vuohramaksukin oli mennyt sanotulle talonpuoliskolle; että Turun ja Porin lakikunnan Laamanninoikeus lokakuun 15 päivänä 1863 antamallaan, lainvoiman saaneella tuomiolla oli hyljännyt Iisak Mellinin mainitun talonpuoliskon silloista omistajaa vastaan ajaman kanteen että muun muassa eräs silloin syöttöhaaksi kutsuttu tilus, joka oli sama kuin Iisak174
Mellinin tässä jutussa Myllärin palstan nimisenä itselleen ositettavaksi vaatima alue, ja kysymyksessä oleva ylisen Julkärrin niitty tuomittaisiin, Vesterviikin torppaan välikirjan mukaan toukokuun 10 päivältä 1853 kuuluvina, luovutettavaksi Mellinin hallintaan, minkävuoksi ja kun IisakMellin jo Kuvernöörin luona oli luopunut sanottua syöttöhakaa vaati masta, Alliniltä ei enää saattanut olla puhevaltaa Myllärin palstaan ja ylisen Julkärrin niittyyn nähden, sekä että. Iisak Mellinin Oikeuteen antamaan, hänelle ositettavien niittyjen rajoja osoittavaan karttapiirrokseen oli merkitty sellaisiakin alueita, jotka eivät olleet niittyä ja joita Vesterviikin torppa ei koskaan ollut hallinnut; ja ovat Mäkivaaran aviopuolet senvuoksi vastustaneet kannetta sekä sen ohessa anoneet korvausta oikeudenkäyntikulius taan. Kihlakunnanoikeus on huhtikuun 25 päivänä 1913 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Antti Mellin, kauppakirjalla toukokuun 10 päivältä 1853 myydessään omistaman sa osan Ylikasan perintötaloa, oli siitä pidättänyt itsellensä ainaiseksi niin kutsutun Vesterviikin torpan ynnä kaiken samaan talonosaan kuuluvan torpan tykönä olevan maan sekä niityksi Julkarin, Jatkosten ladonalan, sen läheisyydessä sijaitsevan Kivilan, Nummin ladonalan, Klitsin ladonalan ja Arvennevan alisen talonalan, sellaisina kuin ne silloin olivat aidattuina, kuin myös että Antti Mellin sittemmin välikirjalla helmikuun 27 päivältä 1855 oli IisakHellinille luovuttanut sanotut edut, minkävuoksi, Kihlakunnanoikeus, katseen että Iisak Mellin, Antti Mellinin oikeudenomistajana oli oikeutettu maatilojen osittamisesta kesä kuun 12 päivänä 1895 annetun asetuksen 41 SS:n nojalla saamaan edellämainitut maat lohkomisella tai palstatilaksi erottamisella saman asetuksen mukaan erilleen otetuiksi, on vel175
voittanut Juho Artturi Mäkivaaran ja Hilda Wilhelmiina Iisakintyttären, jotka omistivat ne ovat Ylikasan talosta, joihin puheenalainet maat kan teen mukaan kuuluivat, eli Ylikasa, Mäkivaara ja Elovaara nimiset osuudet, jättämään Iisak Mellinille vaadittuun tarkoitukseen erilleen otettaviksi: Ylikasan talonosuudesta Suomen palstan ja sen yhteydessä ennen olleen Myllärin palstan, sellaisina kuin nuo palstat olivat merkityt Kihlakunnanoikeuteen jätetylle kartalle sanotun talonosuuden tiluksista, ynnä ylisen Julkärrin niityn eli tiluskuvion 802 perämetsäpalstassa ja Klitsin niityn eli tiluskuriot 757, 759 - 761 ja 763, Mäkivaa ran talon osuudesta sille jaetun osan Alummunalan niitystä eli tiluskuvi on 1906 perämetsäpalstalla sekä Elovaaran talonosuudesta siihen kuuluvan jälkon Hummunalan niitystä eli tiluskuvion 1906, Kivilan niityn eli kuvion 1910 ja Jatkostinalan niityn eli tiluskuvion 1919, kaikki samassa perämetsäpals lässä, sekä Arvennevan palstan eli tiluskuviol 603, 606 ja 608 - 612. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Artturi Mäkivaara ja Hilda Wilhelmiina Iisakintytär olivat vetoa malla saattanut jutun, on heinäkuun 31 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Juho Artturi Mäkivaaran ja Hilda Wilhelmiina Iisakintyttären suorittamaan Iisak Mellinille maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, kaksikymmentäkaksi markkaa kolme kymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Artturi Mäkivaara ja Hilda Wilhelmi na Iisakintytär anoneet muutosta. Sonaatti on tutkinut tämän jutiin; ja koska Antti Mellin, jonka oikeus sitten on siirtynyt. Iisak Mellinille, edellämainitussa toukokuun 10 päivänä 1853 tehdyssä välikirjassa on silloin myymästään Ylikavan maakirjatalon puoliskosta itselleen ja perillisilleen ainaiseksi pidättänyt välikirjassa selitetyn määräälän tuon 170
talonpuoliskon tiluksista, katsoo Senaatti, jakalaitoksesta lokakuun 26 päivänä 1916 annetun asetuksen 2135:n nojalla, Iisak Mellinin, joka siitä on tehnyt hakemuksen ennen tammikuun 1 päivää 1906, ja nyttemmin hänen oikaudenomistajansa, oikeutetuiksi saamaan mainitun määräalan sellaisena, kuin miksi se jäljempänä vahvistetaan, lohkomisella tai palstati lain erottamisella erilleen otetuksi. Mitä sitten tulee tuohon määrä alaan luettaviin tiluspalstoihin sekä ensinnäkin Myllärin palstaan ynnä ylisen Julkärrin ja Klitsin niittyihin, niin koska Turun ja Porin lakikunnan Laamannanoikeus edellä kosketellulla tuomiolla on kylännyt. Iisak Mellinin äsken sanotun tilanpuoliskon silloista omistajaa vastaan ajaman kanteen, että eräs syöttöhaaksi silloin kutsuttu tilus, joka on näytetty samaksi, kuin mitä Mellin esillä olevassa jutussa on vaatinut itselleen ositettavaksi Myltärin palstan nimisenä, samoin kuin myöskin ylisen Julkarin niitty tuomittaisiin toukokuun 10 päivänä 1853 tehdyn välikirjan mukaan Vesterviikin torppaan kuuluvaksi ja Mellinin hallintaan siis luovutettaviksi; ja kun taas se maa alue, minkä tuomioistuimet ovat. Klitsin ladonalaan kuuluvana vahvistanet ositettavaksi Iisak Mellinille Mäkivaaran aviopuollen omistamasta Ylikasan talonosasta No 45, asiakirjoista näkyvän selvityksen mukaan on oikeudenkäynnin aljettua, syyskuun 15 päivänä 1906 maarekisteriin merkityssä osetustoimituksessa lohkaistu tuosta talonosasta Kalastaja HermanNygårdille Nygård nimiseen tilano saan. R. A. 4ä, eikä sitä näin ollen enää voida vahvistaa erilleen otettavaksi Mäkivaaran aviopuollen omistamasta, Ylikasan talonosan jäljellä olevasta osasta, harkitsee Senaatti lailliseksi, poistaen ja kumoten tuomio istuinten asian näissä osin antamat lausunnot, jättää kanteen, mikäli se Myllärin palstaa ja ylisen Julkarin niittyä koskee, lain voiman saaneella tuomiolla ratkaistuna tut177
kintoon ottamatta ja, mikäli se "Klitsin ladonalaa koskee, hylätä sen, mutta on Iisak Mellinin oikeudenomistajilla avoimena Nygårdin talonosan omistajaa vastaan nostaa viimeksi puheenolleesta tiluksesta eri kanne, jos luulevat syytä siihen olevan. Mitä sitävastoin tulee muihin erotettaviksi vaadittuihin palstoihin eli Suomen palstaan ynnä Muonmunladondata - Kiviaala, Jatkostin ladonala - ja Arvennevan alinen ladonala - nimisiin niittyihin, niin katsoo Senaatti, etteivät Mäkivaaran aviopuolet ole esittäneet syytä asian näissä kohdin muuten muuttaa Hovioikeuden tuomiota, kuin että, koska karttukuvioita 275-282 vastaavan alueen Suomen palstasta on näytetty kuuluneen edellämainittuun Isak Abraham Westerviikin aikanansa hallitsemaan, mutta hänen hallustaan Mäkivaaran aviopuollen omistaman talonpuoliskon yhtyteen palautettuun vuokraviljelmään, eikä Iisak Mellin ole sauttanut toteen väitettäin, että tämä vuokraviljelmä, josta vuokamaksukin riidattomasti on mennyt sanotun talonpuoliskon omistajille, olisi Vesterviikin torppaan välikirjan mukaan kuuluvista tiluksista vuokrattu, Isak Abraham Westerviikille, kan ne, mikäli se sanottua aluetta koskee, hyljätään, minkä ohessa Hovioikeuden tuomiota oikaistaan myöskin sikäti että niinhyvin Suomen palstasta kuin myöskin Alummun ladonalan ja i Kivilan niityistä Iisak Mellinin oikeudenomistajille on erilleen otetta va ainoastaan ne alueet, jotka ennen Ylikasan talon kahtia halkomista ovat olleet Aläkivaaran aviopuolten omistaman puoliskon nautin nossa, ja että nämä kaksi niittyä ovat erilleen otettavat ainoastaan Westerviikin torpan entisiä nautintaaja ja myöten; jotavastoin Hovioikeuden tuomio nyt puheena olleissa kohdin muun puolesta jää pysyväksi. Asian näin päättyessä Mäkivaa ran aviopuotet vapautetaan suorittamasta Iisak Mellinille maksuja, kah178
takymmentäkahta markkaa kolmea kymmentä penniä, hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti. August Nylängh Johanna Peltonen Johan Nordgrén. A. W. Heikkilä J. A Vehvonen. P. Jäimfelt Joulukuun 12 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Waasan Hovioikeudesta tulleessa tilin moitetta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Taavetti Tervola, Uuraisten pitäjän Kuukkajärven kylästä, on hakijana ja Torppari Vihtori Kuitunen, Multian pitäjän i Multian kylästä, tulemalla jääneenä vastaajana Annettu Oikeusosastessä joulukuun 12 päivänä 1917 Sonaatti on itsellensä esittelyttä nyt julun kirjat ja niistä, mikäle nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Taavetti Tervalalle 3 päivänä helmikuuta 1913 toimitetun haasteen nojalla on Vihtori Kuitunen Saarijärven ja Uuraisten pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa, ilmoittaan, että Taavetti Tervala Kihlakunnanoikeuden määräämänä Vihtori Kuitusen ja hänen vaimonsa Edla Gustaava Kuitusen konkurssipesäni uskottuna miehenä ja toimitsijana oli Läsnä: J. P. J.  A. W. H. B. T. F. N: 224. SS: 224 Sivu 178. R. 219.
marraskuun 29. päivänä 1912 antanut lopputilin konkussipesän hallinnosta, sanottua tiliä vastaan tehnyt, muun muassa, seuraavat muistutukset: 1) ettei Taavetti Tervala, vaikka konkurs sipesän omaisuus oli muutettu rahaksi jo vuosien 1905 ja 1906 kuluessa, ollut pannut siten karttuneita rahoja pankkilailaksen korkoa kasvamaan; 2:o) että Taavetti Tervala oli jättänyt perimältä tai ainakin tilin tulopuolelle merkitsemättä konkurssi, pesän saatavat Filosofianmaisteri laavi Saariselta, 353 markkaa, Itselliseltä Taavetti Paja-aholta, 17 markkaa, ynnä erään samisen Torppari Kalle Rasinaholta; 3:o) että Taavetti Tervala oli jättänyt kantamatta Torppari Adam Lönkisen hallitsemas tä, Vihtori Kuitusen omistamaan. Kotamäen taloon kuuluvasta torpasta maksettavan 50. markan veron vuodelta 1903; 4o) että Taavetti Tervalan "Jämsän pitäjään tekemästän matkasta tiliin merkitsemät kustannuk set, 30 markkaa, olivat tilistä poistettavat, koskei sanottu, mutka ollut ollut tarpeellinen konkussipesän selvittämistä varten; 5:o) ettei Taavetti Tervalalla ollut ollet mitään oikeutta tai syytä tiliin merkitä palkaksi itselleen kirjanpidosta 120 markkaa; ja 6:o) ettei tiliin merkitty konkurssipesän saaminen Pitäjäveden Työväenyhdistykseltä, 1010 markkaa 62 penniä, ellut oikea, koska tätä saamista oli lyhennetty niin paljon että siitä marraskuuta 29 päivänä 1912 oli ollut maksamatta ainoastaan 650 markkaa korkoineen; ja on Vihtori Kuitunen, ilmoittaen, että konkurssipesän velkojat kukin olivat saaneet saamisensa täydelleen ja että Taavetti Tervala marraskuun 29 päivänä 1912 oli jättänyt Kuituselle tilin jäännöksen 1/1254 markkaa 34 penniä siirtämällä Kuituselle konkusesipesän saatavan Petäjäveden Työväenyhdistykseltä 1010 markasta 62 pennistä ja maksaan kätisellä 243 markkaa 72 penniä, vaatinut Taavetti Tervataa velvoitettavaksi oikaisemaan antamansa tili edellä 180
kerrotuissa kohdissa, minkä ohessa Vihtori Kuitunen on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Taavetti Tervala on, kannetta vastustaen, siihen vastannut, paitsi muuta: ettei konkursipesässä koskaan ollut ollet suurempaa määrää rahaa koska kertyneet varat aina oli jaettu velkojille heti ne saatua, minkä tähden ja kun ei Vihtori Kuitunen ollut voinut mainitakaan, niille tarkemmin määrätyille erille hänen vaatimansa korot olisivat olleet lasketta vat, Taavetti Sievala on katsonut muistutusta tässä kohden oikeettomaksi; ettei Taavi Saarinen maksetta vaa oltu voitu häneltä saada syystä että Tuarinen oli minasti vaihtanut olinpaikkaa ja sitäpaitsi oli varaten että konkurssipesän velkojat kesäkuun 8 päivänä 1906 pidetyssä kokouksessa olivat päältäneit jättää hakematta Taavetti Taja-ahon velan, koska Pajaaho todistettavasti oli varaton ja lain haku siis olisi konkurssipuville tuottanut ainoastaan kuluja; sekä että Taavetti Tervala, joka tosin oli unehtunut merkitä tiliin Kalle Rasinaholta kantamansa 31 markkaa 35 penniä, oli myöhemmin suorittanut Vihtori Kuituselle tämän määrän Kihlakunnanoikeus on maaliskuun 10 päivänä 1914 julistanut asiasta päätöksen; ja lo) koskei Taavetti Tervala moitteenalaisessa tilissä, vastoin Konkurssisäännön 59 SS:n määräystä, ollut sukenut korkoa konkurssiperään kertymille varoille on Taavetti Terva la velvoitettu oikaisemaan tili siten että siinä pesän hyväksi oli luettava kaikille taloville viiden pronntin vuotuinen korko, kuitenkin vasta neljännen päivän alusta sen jälkeen kuin ne oli pesään maksettu koska rahojen lähettämisessä pankkilaitokseen on arvioitu kuluvan kolme päivää, mutta on Tervala samalla oikeutettu tilissä hyväkseen hakemaan samanlaisen koron kaikille menevilse niiden maksupäivistä, jota paitsi tili oli kalenterivuosittain päätettävä, 9. d koskei Taavetti Tervala ollut näyttänyt, 181
että konkurssipesän saatavia Taavi Saariselta ja Taavetti Taja-aholta olisi laillisessa järjestyksessä peritty ulosottotoimin, tahi että nämä henkilöt olisivat olleet maksukyvyttömät, sentäkden ja kun sitä vastoin oli selvitetty, että Taavi Saarinen, Taavetti Tervolan puheenalaisena toimiaikana, jona Taavi Saarisen nähden pesän velkomisoikeus oli kiistämällä päässyt vanhemtumaan, oli ollut vallion virassa, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Taavetti Tervalan pesän hyväksi tiliin ottamaan saatavat Taavi Saariselta, konkurssipesän luettelon mukaan, kolmesataa kahdeksantoista, ja Taavetti Paja-aholta seitsemäntoista markkaa viiden prosentin korkoineen marraskuun 29 päivästä 1912, minkä ohessa, koska Vihtori Kuitunen oli myöntänyt konkurssiperällä Kalle Rasinuholta olleen saatavan kuittaukseksi Taavetti Tervalalta myöhemmin saaneensa pääoman yksineljättä markkaa kolmekymmentäviisi penniä, mutta Taavetti Tervala ei ollut voinut väittääkään sanotulle erälle suorittaneensa korkoja, Taavetti Nervala on velvoitettu tiliin pesän hyväksi ottamaan tälle erälte viiden prosentin korko, lukien marraskuun 29 päivästä 1912. 3:o) Taavetti Tervala velvoitettiin tiliin ottamaan puheenalainen torpanvero vuodelta 1903, viisikymmentä markkaa, sekä sille lukimaan korkoa viiden prosentin mukaan vuodessa tammikuun 1 päivästä 1904, 4:o ja 5:o) Taavetti Tervala velvoitet tiin tilistä poistamaan siinä hyväkseen lukemänsa korvaus matkastaan Jämsän pitäjään kolmekymmentä markkaa ja palkkio konkusspesän kirjanpidosta sata kaksikymmentä markkaa: ja 6:o) koska Vihtori ja Edla Gustaava Kuitusen kauppakirjalla marraskuun 3 päivältä 1907 Petäjäveden Työväenyhdistykselle myymän asuinrakennuksen tuhannen neljänsadan markan kauppahinnasta, josta viisikymmentä markkaa oli Vihtori Kuituselle maksettuna kuitattu, pesän saatavaksi oli jäänyt tuhat kolme182
sataa viisikymmentä markkaa, josta tuhannelle markalle oli luettava viiden prosentin korko, ja Taavetti Tervala tästä summasta oli myöntänyt konkurssipesän puolesta kantaneensa helmikuun 19 päivänä 1908 sata viisikymmentä markkaa, saman helmikuun 23 päivänä kaksisataa markkaa, helmikuun 15 päivänä 1910 sata markkaa tammikuun 30 päivänä 1911 kolmesataa markkaa ja seuranneen maaliskuun 5 päivänä kuusikymmentä markkaa kuusikymmentäkaksi penniä, mutta Taavetti Tervala oli moitteenalaisen tilin saldon lyhennykseksi siirtänyt tämän saatavan Vihtori Kuituselle tuhannesta kymmenestä markasta kuudestakymmenestäkahdesta pennistä, on Taavetti Tervala velvoitettu Vihtori Kuituselle tilitämään mainitut tuhat kolmesataa viisikymmentä markkaa sekä sitä paitsi viiden prosentin korko tuhannelle markalle marraskuun 3 päivästä 1907 ynnä kantamilleen äskenmainituille erille viiden prosentin korko, huomioon ottaen Kihlakunnanoikeuden päätöksen ensimmäisessä kohdassa mainitun koron laskutavan, sadalle viidellekymmenelle markalle helmikuun 22 päivästä 1908, kahdollesadalle markalle saman kuun 26. päivästä lukien, sadalle markalle helmikuun 18 päivästä 1910, kolmellesa dalle markalle helmikuun 2 päivästä 1911 ja kuudellekymmenelle markalle kuudellekymmenellekahdelle pennille maaliskuun 5 päivästä 1911. Asian näin päättyessä tuli Taavetti Tervalan viidelläsadalla markalla korvata Vihtori Kuituselle oikeudenkäynnistä olleet kulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Taavetti Tervala vetoamalla oli saat tanut jutun, on huuhtikuun 14 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa asiasta lausunut: 1:o) ettei Taavetti Tervala tähän kohtaan nähden ollut esiintuonut syytä Kihlakunnan oikeuden päätöksen muuhun muutta. miseen kuin että, koskei ennen tilinte kopäivää, marraskuun 29 päivnää 1912, ollut konkurssipesän hyväksi pesän 183
varoille laskettava suurempaa kuin tuoksevan tilin korko, joka siihen ai kaan oli ollut kolme sadalta vuodessa, ja Taavetti Tervala Konkurssisäännön 70 SS:n mukaan oli ollut vastuunalainen konkurssipesän hallinnasta ainoastaan yhdessä pesän toisen uskotun miehen ja toimitsijan Torppari Gudson Wankan kanssa eli siis puoleksi, Tervala velvoitettiin oikaise maan moittenalainen tili siten että sen eri erille sekä tulo että minopuolella Kihlakunnanoikeuden päätöksessä tarkemmin kerrotuin tavoin oli luettava puolentoista prosentin korko sanottuun tilintekopäivään; 2o) ettei Taavetti Tervala ollut esiintuonut syytä muuttaa mitä Kihlakunnan oikeuden päätöksessä tässä kohden oli määrätty muuten kuin että Tervala 1:o kohdassa esiintuoden perusteen mukaan velvoitettiin tiliin ottamaan ainoastaan puolet pesän saatavista Taavi Suariselta ja Taavetti Taja-aholta eli yhteensä sata kuusikymmentäseitsemän markkaa viisikymmentä penniä; 3.o) että Taavetti Tervala edellä kerrottuun rajoitettuun vastuunalainuutensa nähden velvoitettiin tiliittämään vain puolet Adam Länkisen torpasta tulevasta 1903 vuoden verosta oli siis kaksikymmentä viisi markkaa puolentoista prosentin korkoineen tammikuun 1 päivästä 1904 marraskuun 29 päivään 1912. 4:o) ja 5: e) ettei Taavetti Tervala näissä kohdin ollut esiintuonut syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä; ja 6:o) että Taavetti Tervala, joka oli moitteenalaisen tilin tulopuolelle ottanut Pitäjäveden Työvämyhdistyksen ylläsanotun velan määrästä tuhat kolmesataa viisikymmentä markkaa ynnä sen eteen maaliskuun 5. päivänä 1911 maksetut kuusikymmentä markkaa kuusikymmentäkaksi penniä, mutta marraskuun 29 päivänä 1912 siirtäessään velkakirjan Vihtori Kuituselle laskenut velkakirjan jäljellä olleen sisällön liian suureksi eli tuhanneksi kymmeneksi markaksi kundeksikymmeneksikah184
deksi penniksi, oli velvollinen tiliin merkitsemään mitä oli velkaa vastaan todella suoritettu eli Kihlakunnanoikeuden päätöksessä mainitut erät sata viisikymmentä markkaa kaksisataa markkaa, sata markkaa, kolmesataa markkaa ja kuusikymmentä markkaa kuusikymmentäkaksi penniä puolentoista prosentin korkoineen kullekin osalle samassa päätöksessä sanotuista päivistä marraskuun 29 päivään 1912; minkä ohessa Taavetti Arvala vielä velvoitettiin sille määrälle, jonka hän näin muodoin oli ollut konkurssi. perälle marraskuun 29 päivänä 1912 velkaa, tilittämään pesälle viiden prosentin korko viimesanotusta päivästä, mutta toisella puolen oikeutettiin siitä vähentämään samana päivänä Vihtori Kuituselle tilin mukana jätetyt kaksisataa neljäkymmentäkolme markkaa seitsemänkymmentäkaksi penniä Hovioikeuden tuomioen on Taavetti Tervala anonut muutosta. Ponaatti on tutkinut tämän jutiin ja katsoo, ettei Taavetti Tervala ole osittänyt syytä muuten muuttaa Hovioikeuden tuomiota kuin että, kos ka Kuitusen aviopuolisoiden konkurssipesällä Taavi Saariselta ja Taavetti Kaja-aholta olleiden saamisten perimättä jäämisen ei ole näytetty ole van luettavan pesän hallinnon tuottamukseksi, Senaatti tutkii oikeaksi hyliätä kanteen 2:o) kohdassa tehdyt korvausvaatimukset ja että se määrä, jolla Tervalan on korvattava Vihtori Kuitusen oikeudenkäyntikulut, jutun päättymiseen nähden, alennetaan kahteensataan markkaan, joten muutettuna Hovioikeuden tuomio muissa kohdin jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Suomen Senaatti: Mannes Peltonen. Johan Nordgren. Mannes Peltonen. Johan Nordgren. A. W. Heikkilä T. Järmtut. 185
Joulukuun 13 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa lainhuutojen mitättömäksi julistamistä koskevassa jutussa jossa ovat Suistamon pitäjän Uuksujärven kylästä olevat Talollisen Grigori Gärri loff vainajan oikeuden omistajat, hänen leskensä Helena Gaviloff sekä lapset Ivan Maria ja Anna Gaviloff ynnä viimeksimainitun mies Kihail Hartikainen hakijoina sekä sanotun pitäjän Pyörittäjän kylästä oleva Talollinen Ivan Penteljeff Kriissanen tulematta jääneenä vastaaja. na: Annettu Oikeusosastossa joulukuun 13 päivänä 1917. Senaatti on itsellensä esittelyttä nyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Suistamon pitäjän käräjjäkunnan ne Kihlakunnanoikeudessa oli Yrijori GarLäsnä: A. N. f.  7. 5. SS. H. B. F.F. No 2210. Tio. 263. R. D. 1916.