Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti kanten Saarinen Alfred Luuksiala kanten Saarinen Alfred Luuksiala Johannes Pesonen. K. Auer. Lokakuun 5 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullensa korvausta koskevassa jutussa, jos sa Rakennusmestari Kaarle Lepra, Turun kaupungista, ja Kansakoulunopittaja Johan Vilhelm Vuori, Maarian pitäjästä yhteinsti ovat hakijoina sekä Talollinen Frans onkari, Arolan yksinäiseltä tilalta. Ruskon pitäjästä, vastaajana: Annettu Oikeuserastossa 5 päivänä Lokakuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itullen nittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nel on kysymyksessä, saanut tietää laastateltuansa Frans onkarin ovat Kaarle Leppä ja Johan Vilhelm Tuori sekä Kulmikääntäjä Juho Tergijest Turun kaupungista, Nousiaisten, Markun, Rainen, Tahdon ja Kuckon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lämmeet, että he olivat 6. päivänä syyskuuta 1908. tehdyssä välikirjassa Lämä: T.S. H. A. B. l. R. K.  B. F. M. 719 No 1342. Såg. 323. K. F. 1911.
ottanut rakentaakseen Frans Jonkarille tämän omistamalle Asolan tilalle navetan, tallin ja sikolätin sisältävän rakennuksen 7,500 markasta; mutta kun Frans Jonkari oli seurannen Marraskuun 25. päivänä, jolloin rakennus oli valmistanut siihen määrään että sen olisi voinut saada täysin valmiinen kuntoon 1500 markalla, kieltänyt Kaarle Leppää asiakumrera nimen työtä jatkamasta, ovät Leppä ja hänen asiakumppaninsä vaatineet Jonkaria velvoitettavaksi Lepätti asiakumppanineen merittamaan tehdystä rakennustyöstä 6000. markkaa, siitä kuitenkin vähennettyä ja nostetut 3425 markkaa ynnä Frans Jonkarin Lepältä ja hänen asiakomipenniltaan näiden työmiesten työaikana nauttimasta ruusta ja asunnosta vaatimat 101. markkaa, ja niinmuodoin Kaarle Wenälle ja hänen asiakumppaneilleen maksamaan 2474. markkaa korkoineen kuusi sadalta vuodessa sano tusta 25. päivästä Marraskuuta 1908. lukien Frans Jonkari on vastustanut kan nettu, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäynti kustannuksistaan, on 22. päivänä Marraskuuta 1909. julistetussa päätöksessä katronut selville kägneen, että se nä vettarakennus jonka Kaarle Leviä, Johan Vilhelm Tuori ja Juho Terpijelf 6. päivänä Syyskuuta 1908. laaditun välikirjan mukaan olivat ottaneet Frans Jonkarille, tehdäkuen, oli ollut niin huonosti tehty että Jonkari, semminkin kun Kaarle Leppä ja hänen asiakumppaninsa ilmei sesti eivät olisi saanut tuota rakennusta määräajaksi valmiiksi, oli ollut täysin oikeutettu kieltämään Leppää asiakumppanineen jatkamasta työtä ja ottamaan se heillä pois, min ka vuoksi ja kun todistettu oli, että Leprä asiakumppanneen oli saanut täyden korvauksen rakennuksella teke mästään tyistä, Kihlakunnanoikeus on kyljännyt kanteen sekä velvoittanut 720
Kaarle Lepän, Johan Vilhelm Vuoren ja Juho Tergiflin yhteisesti tai sen tvistä, jolla varaja oli, kuudellava dalla markalla korvaamaan Frans Jonkarin oikeudenkäantikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Leppä, Johan Vilhelm Tuori ja Juho Tergijeff vetoamalla olivat saattaneet jutun on 27. päivänä Syyskuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten, paitsi että Frans Jankarille määrätty oikeudenkäyntikulujen korvans alennettiin neljäänsataan viidenkymmeneen markkaan Hovioikeuden tuomioen ovat Kaarle Leppä ja Johan Vilhelm Kuori hakenet muutosta perustelmodla, johon Frans Jankari on vartannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Kaarle Leppä ja Johan Vilhelm tuori ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kaarle Seppä ja Johan Vilhelm Tuori, yhteisesti suorittamaan Frans Jonkarille hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi seitse nankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaattiteris Lovikoski Waltar Andersin teris Lovikoski Waltar Andersin teris Lovikoski Waltar Andersin B. Anneberg. K. R. Helanen B Anneberg. K. R. Helanen 721.
Lokakuun 10. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullensa velkomusasiassa, jossa ovat Talollinen Kaarle Wiikari ja känen vaimonsa Amanda Sofia Wiikari, Huittisten pitäjän Nies kalan kylästä, hakijoina sekä Talollinenpoika Heikki Wilhelm loikka, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusorastossa 10 päivänä Lokakuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä mikäsi nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkuin Talollinen Heikki Joli Alatoikka ja hänen vaimonsa Wilhelmiina Alatoikko olivat 18. päivänä Tammikuuta 1903 laaditulla kaurpakirjalla myynet tyttärelleen Amanda Sofia Wiikarille ja hänen miehelleen Kaarle Wiikarille Rinskalan kylässä sijaituvan Rukolan perintö tilan ja sen kanssa yhdeviljelyksessä olevan Toiken eli Alakoikin peLäsnä. F. G. W. Bl. R.G.S.  A. S. 7.9 122 No 1364. Jag 1. R. D. 1813.
rintötilan vastaanotettavaksi Marraskuun 1. päivänä 1905. ynnä kaiken tiloilla sanottuna päivänä löytyvän, 6000. markan hintaiseksi arvioidun irtaimen omaisuuden 1600 markan kauppahinrasta, joka oli suoritettava siten että ostajat ottivat vastatakseen tiloihin kiinnitetyn 9000 markan lainan sekä maksaakseen Heikki Wilhelm Teikel le 3000. markkaa ja myyjille itselleen 4000 markkaa mistä kahdesta viimeksimainitusta rahamäärästä kumpainstakin oli annettava eri velkakirja, sekä Wiikarin aviopuolisot sen johdosta olivat vanottuna 18. päivänä Tammikuuta 1903. tunnustamanaan velkakirjassa sitoutuneet Heikki Wilhelm Poikalle 1905. vuoden Marraskuun 1. päivän jälkeen vaadittaessa maksamaan mainittujen talojen kauppa hintaa 3000. markkaa 5. prosentin metinsella korolla viimeksimainitusta päivästä on Heikki Wilhelm Toikko hvarteen nojalla Huittisten, Tampulan ja Punkalaitumen pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut Kaar1 ja Amanda Sofia Wiikaria velvoi tettaviksi tuon velkakirjan perusteella Heikki Wilhelm Toikalle suorittamaan velkakirjan sisällys 3000. markkaa korkoimen 1. päivästä Marraskuuta 1905, minkä ohessa Heikki Wilhelm Toikko on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Kunteeseen vastaten ovat Kaarle ja Amanda Sofia Wiikari selittäneet että, vaikkakin heidän kauppasopimuksen mukaan olisi pitänyt 1. päivänä Marraskuuta 1905. saada haltuunsa kanteessa mainitut tilat, he olivat Heikki Joeli Alatoikon kaupan purka misesta nostaman riidan takig saanut tilat haltuunsa vasta Lokakuun 7. päivänä 1909. ja kun tiloilla, joilta Heikki Wilhelm Toikko oli vähää ennen viimeksisanottua päivää omin vallain vienyt pois ainakin 3000. markan arvon sellaista irtainta omaisuut ta, minkä kauppasopimuksen mukaan piti seurata kauppaa, samana päivänä ei enää ollut irtaimistaa enempää kuin kaikkiaan 228 markan arvo, niin 72
ovat Kaarle ja Amanda Sofia Wiika ri, väittäen antaneensa kysymyksessä olevan velkakirjan sillä edellytyksellä, että tiloilla vastaanottopäivänä olisi ollut niiden 0,000. markkaan arvioitu irtaimisto, anonut kannella hyljättäväksi sekä vaatinut että heidän hyväksien kaikissa tanauksissa luettaisiin erinäisiä asia, yhteensä 286. markkaa 50. penniä, jotka Heikki Joeli Alatoikko oli heille maksava Tämän johdosta on Heikki Wilhelm Toikko kieltänyt tiloilla poisvieneensä muuta kuin hänelle kuulumen irtaimiston, minkä vuoksi ja kun sanotusta kaupasta ochustuneet Heikki Joeli Alatoikon ja Kiikarin aviopuollen välitykset eivät voinut västää Heikki Wilhelm Toikkoa, mämasta suoritusta selvään velkakirjan perustuvasta saatavastaan, Heikki Wilhelm Toikko on uudistanut vaatimuksensa Kuultuaan asiassa Heikki Joeli Alatoikkoakin, on Kihlakunnanoikeus 17. päivänä Helmikuuta 1910. julista mallaan päätöksellä siinä esitetyistä syistä kyljännyt kantun Hovioikeus jonka tutkittavaksi Heikki Wilhelm Toikko vetoamalla oli saat tanut juhan on 7. päivänä Marras kuuta 1912 antamassaan tuomiossa lausunut Kaarle ja Amanda Sofia Kiikarin tasin väittäneen, että Heikki Wilhelm Toikko oli, ennenkuin Maarle ja Amanda Sofia Wiikari olivat saaneet Kukolan ja Alatoikon tilut hultuunsa, tiloilta oma valtaisesti kuljottanut pois sellaista tilajen kauppaan kuuluvaa irtainta omaisuutta, mikä olisi ollut kiinteimistön mukana Maria le ja Amanda Sofia Nickarille, hvarutettava, sekä sillä perusteella vaatineen Heikki Vilhelm Toiken kannetta hyljättäväksi; mutta kun tämä vaati mus näin oli perustettu rikolliseen tekeen ja Kihlakunnanoikeuden ei oksi pitänyt, kuten oli tapahtunut, ettaa sitä käsiteltäväkseen ja tutkittavaknen Heikki Wilhelm Socken asiassa ajaman riitahuontoisen kanteen yhty724
dessä, on Henoikeus, hyljäten Kihlakunnanoikeuden kerrotun menettetyn, poistanut sanotun Oikeuden päätöksessään mainitusta korvaasvaatimuksesta antaman lakunnan ja oikeuttanut Kaarle ja Amanda Sofia Kiikarin erikseen laillisessa järjestyksessä tekemään Heikki Wilhelm Toikkoa vastaan silloisen vahingonkorvausvaatimuksen, johon hyluulivat ochetta olevan; ja sen oleva ja että Kaarle ja Amanda Sofia Wiikarin Heikki Wilhelm Toikkoa vastaan tekemä kuittansvaatimus sikäli kuin se koski heidän ilmoittamiansa saatavia Heikki Joeli Alatoikelta perustettuna na hyljättiin, on Hovioikeus, koska Heikki Wilhelm Poikon velkomus perintui riidattomaan ja maksettavaksi tarvenneen velkakirjaan eikä yllämainituista tiloista 18 päivänä Tammikinta 1903 laadittua kauppakirjaa voituymmästää muulla tavoin, kuin että Kaarle ja Amanda Sofia Wiikarin velvollisuus suorittaa korkea puheenaolevalle, sanotussa kauppakirjassa mainitulle maksuerälle oli alkuva vasta niitä päivästä, jona he saisivat tilat haltuunsa, kumoten tältä kohden Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoitta nut Kaarle ja Amanda Sofia Wiikerin velkakirjaansa vastaan kuitattuna Heikki Wilhelm Toikalle hemti maksamaan sen sisällyksen kolmetsikatta markkaa korkoineen viisi sadalta vuodessa, luettuna 7. päivästä Lokakuuta 1909, jolloin he kieltämättä jätetyn ilmoituksensa, mukaan olivat saaneet vastaanottaa ostamansa tilat, täyden makseen tapaktumiseen asti, jota paitsi Kaarse ja Amanda Sofia Wiikarin tuli korvata vastapuolensa kulut asiassa ja sitä varten suorittaa Heikki Wilhelm Poikelle kolmesataa viisikymmentä markkaa Hovioikeuden tuomioon ovat Kaarle ja Amanda Sofia Wiikari siksneet muutosta perustelmalla, johan Heikki Wilhelm Toikko on vastannut Keisarillinen Senvatti on tutkinut tämän jutun ja katsoa, ettei725
vät Kaarle ja Amanda Sofia Wiika ri ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi ja velvoitetaan Kaarle ja Amanda Sofia Wiikari suorittamaan Heikki Vilhelm Toikolle, häneltä tääl lä juttuun menneiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: telis Saarikoski. Walter Andersin. B. Anneberg K. R. Helanen B. Annberg K. R. Helanen A. T. Ollus Waan Alfred Sarva. Den 10. Oktober 1914. Kejserliga Senatens för Finland lom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Wiborgs Hofrätt inkommet sjorättsmål emellan Skeppsredaren Ragnar Nilsson, från staden Vismar i Storhertigdömel Mecklenberg - Schwerin, sökande, samt Handlanden Johan Hallenberg, från Wiborgs stad, uteblifven svarande: Sifven uti Justitiedepartementet den 10 Oktober 1914. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter Handlanden Kallenberg ägån gen stämning har Skeppsridaren Nils son vid Rådstufvurätten i Viborgs stad anfört att Handlanden Hallenberg, för hvars räkning Skeptesredaren Nilssons egande ängfartyg Elisabeth betraktats för öfverföring af ett partiråg om 350. ton från staden Köingsberg i Konungarikel Pienssen till Wiborg emot en betingad fräkt af 5. reichsmark för hvarje son, efter förty gets i Maj månad år 1911. inträffade Och F. J. W. B. F. R. 26 - År. 726 No 1365. Pag 118 R. 1913.
ankomst till Wiborg hade, under förebärande att en del af råglasten genom fartygets förvållande skulle tagit skada och Hallenberg dårigenom tidet en förlust uppgående till 465. finska mark 50. penni, oskäligen innehållit af den öfverenskomna från ten nästnämnda belopp; och har Skeppsredaren Nilsson förty yrkat Handlanden Hallenbergs förpliktande att till Skeppsredaren Nilsson utgifva 465. finska mark 50. penni jämte ränla J saken hörd har Handlanden Mallenberg motsagt käromålet, därå Råd stufvurätten, hvarest parterne ömsesides anhållit om godtgörelse för rättegångskostnaderna, medels den 40. Maj 1812. afkunnadt utslag funnit utredt vara, att af ifrågavarande perti råg, som af Skeppsredaren Nilsson under Maj månad år 1911. med ångfärliget Elisabeth, för Handlanden Hallenbergs räkning till Wiborg befordrats från staden Köingsberg, en del, utgörande enligt verkställd besiktning fem ton, hvilken del i lastrummet befunnit sig invid det till pannummet vettande skottet, under resan blifvit af hetta skadad, i anseende hvartill och då Skeppsredaren Nilsson icke gittat styrka, det sagda rådast vid dess inlästning skulle varit fuktig eller annorledes förskämd och i anledning däraf under transporter uppbittats, samt Handlanden Hallenberg visat att honom till följd af varans förskämning åsamkats en förlust motsvarande det af Hallenberg innehållna traktbelop: ret, Rådstufvurätten förkastat Skeppsredaren Nilssons i saken förda talan samt ålagt Nilsson att med nittio mark erhålla Handlanden Hallenberg hans i saken hafda kostnader, hvar hos Skeppsredaren Nilsson skyldig kants att till Sjökaptenen Anders Edvard Rom och Kofferdiskepparen Petter Kuronen, hvilka såsom sakkunnige närvarit vid Rådstufvurättens senaste sammanträde i målet, i godtgörelse härför samt för affattande af utlåtan727
de i saken gälda åt dem hvardera tjugufyra mark. Hofrätten, under hvars pröfning Skexse redaren Nilsson i vadevåg dragit nålet, har medels dom den 10 April 1913. låtit bero vid Rådstufvurättens utslag samt ålagt Skeppsredaren Nilsson att till Handlanden Kallenberg utgifva afgifterna sexton mark åtta tio penni för dennes exemplar af Hofrättens dom. Uti Hofrättens dom har Skeppsudaren Nilsson sökt ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Skeppsredaren Nilsson icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens som hvarvid förty skall förblifva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse lån der Kejserliga Senaten för Finland: telle Saarikoski Walter Andersin. B. Anneberg. A. E. Rullis Waan K. R. Helanen Alfre Sauva. Lokakuun 12 päivänä 1914 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulhessa velkomisjutussa, jossa Talollinen Ville Suhonen, äppilan kappelin Jäppilän kylästä, on hakijana ja Kauppias W. A. Tingsad. Pieksämäen pitäjän Kirkonkylästä vastaajana: Annettu Oikeusosan tossa 12. päivänä Lokakuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensa esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Kauppias Kinbladille toimitetun huasteen nojalla on Ville Suhonen Lieksämäen pitäjän ja Jäärilän kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että sit tenkun Kauppias August Ahoedellämainitusta Kirkonkylästä, eli saamamiehilleen asetetussa kirjelmässä 30 päivältä Joulukuuta 1809., ilmoittaen joutumensa semLäsnä: R. L.S. H. R. B. No 9 No 1372 No 1372. by 204. R.D. 1912
moinen häviötilaan, ettei hän voi nut täysin tyydyttää paamamiehiän sä, sitoutunut velkojensa yhteenläsketusta määrästä, joka siihen ai kaan oli ollut 45,976 markkaa 62. penniä, suorittamaan 70. prosenttia siten, että 20. prosenttia maksettai niin Huhtikuun kuluessa vuonna 1910 20. prosenttia seuraavassa toinäkuussa 15. prosenttia senjälkeisesja Syyskuussa ja niinikään 15. prosenttia Marraskuun kuluessa sama na vuonna, sekä asettamaan takauksen neljännen makimeran me rittamisesta, ehdolla että saama miehet vapauttaisivat Kauppias Ahon maksamasta jälellä olevat. sut hänen veloistaan, niin olivat Kauppias Linblad ynnä neljä muu ta henkilöä 4. päivänä Tammikuu ta 1910 laaditussa takauskirjassa sitoutuneet yhteisvastuulliseen omi naiseen takaukseen sen 15. prosentin erän mainitusta velkamääräitä eli 6896 markan 50 pennin maksamisesta, joka Kauppias Ahon kerrotun sitoumuksensa mukaan tuli merittaa Marraskuun kuluessa vuon ra 1910; ja koskei Kauppias Ahojonka saamamiehet olivat hyväkyneet hänen edellämainitun sitoumuksensa ollut sille Puhoselle maksanut äskensanottuja Marraskuussa vuonna 1910. suoritettavia 15. prosinttia siitä 5,000. markan määrästä, jonka Kauppias Aho eli että ilmoitet tuna aikana ollut Suhoselle velkaa, on Ville Tuhonen vaatinut stä Kauppias, Kinblad puheena ole van takaussitoumuksensa nojalla: velvoitettaisiin maksamaan Juho sille 730. markkaa korkoineen sekä sitä paitsi korvaamaan Tuhonn oikeudenkäyntikulut Tastaten kanteesen on Kauppias Tingsad tahtomatta kieltää Ville Tuhonen edellämainittuna aikana och lan Kauppias Aholta saamassa Tuhosen ilmoittaman rahamääriin myöntänyt neljän muuun henkilön kanssa sitoutumensa takaukseen sen 15 prosentin maksuerän suo729
rittamisesta, jonka Aho oli ylläkerro tulla tavalla sitoutunut Marraskuus sa 1910. veloistaan maksamaan; mutta kun Kauppias Aho, joka 17. päivänä Joulukuuta 1910 oli luovuttanut omaisuutensa konkurssiin, ei ollut täyttänyt sitoumustaan ulos suorittamalla siinä mainittua ensi näistä maksuerää ja Ville Suhonen puolestaan valvomalla Kaappias ehon konkurssissa alkuperäisen saatavansa Aholta lyhentämättä siitä 30. prosenttia oli luennut Ahon kanssa tekemästään maksusopimuksesta, on Kauppias Kinblad katsonut, että puheena oleva sopimus, jota Ahon kaikki saamamiehet sitä paitsi eivät olleet hyväksynostoli panennut sekä että niin ollen myöskin kysymyksessä oleva takaus sitoumus, liitännäisenä sopimuksena oli käynyt mitättömäksi minkä vuoksi Kauppias Pentläd on vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus on 16. päivänä Joulukuuta 1911. julistamallnan päätöksellä siinä mainituilla perustilla velvoittanut Kauppias Kintladen suorittamaan Pille Puhoselle vaadi tut seitsemänsataa viisikymmentä markkaa kuuden prosentin vuotui sine korkoineen 1. päivästä Joulukuuta 1910, kunnes täysi maksu tapahtuisi, sekä kahdellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Suhosen oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Tinblad oli vetoamalla saat tanut jutun, on tuomiossa 4. päivältä Heinäkuuta 1912 katsonut tovin jutussa selville käyneen että sittenkun Kauppias Åbo oli edellämainitussa kirjelmässään sitoutunut velkojilleen morittamaan 70. prosenttia heidän saatavistaan muun muassa sillä ehdolla että 15. prosenttia niistä oli maksettava Marraskuun kuluessa vuonna 1910. ja että the päävisi vapaaksi jälellä olevista osista velkojaan sekä Kauppias Liublad ynnä neljä muuta henkilöä olivat sitoutumet takaukseen sanotun 730
15 prosentin maksuerän suorittamisesta oli paitsi muita Kauppiasahon saamamiekiä myös Kille Puhonen hyväksynyt Ahon sitoumuksen; mutta koska niin hyvin Kauppias Aho lainin lvämällä sitoumuksensa täyttämisen kuin myös sille Suhonen, Kauppias Ahon jouduttua konkurssitilaan, valvomalla alkuperäisen saatavansa Aholta lyhentämättä mitä 30. prosenttia, olivat katsottavat lunimiksi edelläkerrotulla tavalla tikemästään maksusopimuksesta sen tähden ja kun Kauppias Finklodin takaussitoumus niin ollen myös eli rauennut Hovioikeus on kunnan nut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljännyt Ville Puhosen kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Ville Suhonen anonut muutosta perustelemalla, johon Kauppias Iinblad en vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katso, ettei Kille Puhonen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää pysyväksi; ja velvoite taan sille Tuhonen suorittamaan Maarjos Sipkludille, hänellä täällä jutun vuoksi oikeiden kuluin korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Renaatti. farten Saarinen Alfred Luksiala. farten Saarinen Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. K. Auer. 731
Lokakuun 12 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa omaisuuden luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Kauppiaan Sergei Filipinpoika Kumpujeffin konkussipesän toimit sijamiehet Varatuomari Ossian Aleksander Cautön ja Pankinjohtaja Lorentz Munstuhjelm, Sortavalan kaupungista, hakijoina sekä Sergei Kimpujeff, samasta kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 12 päivänä Lokakuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sortavalan kaupungin Raastuvanoikeudessa on Sergei Klimpujeff haasteen nojalla kertonut että hänen konkurssipesänsä velLäsnä: S.S. - W. t. - J. P. A. R. (M. S. 732 No 1369. Pag. 93. R. D. 1914.
kojat 25 päivänä Syyskuuta 1911 olivat päättäneet eroittaa pesästä Kimpujeffille omaisuutta kolmentuhannen markan arvon pesäluettelossa olevien hintojen mukaan; ja on Sergei Kumpujeff sentähden vaatinut että Varatuomari Cauton ja Pankinjohtaja Munsterhjelm, jotka olivat kieltäytyneet velkojain päätöstä noudattamasta, velvoitettaisiin, mainitussa toimessaan, Kumpujeffille luovuttamaan sanottu omaisuus tahi, jos se ei enää voisi kokonaan tapahtua luonnossa siihen nähden, että hedivat myyneet Kimpujeffen itselleen tarkoittamaa omaisuutta tuhannen kolmensadan kolmenkymmenenyhdeksän markan seitsemänkymmenen viiden pennin arvon, korvaamaan myydyt esineet mainitulla raha. määrällä sekä luonnossa antamaan muita konkussipesän tavaroita niin että koko määrä nousisi kolmeentuhanteen markkaan. Varatuomarin Cautönin ja Pankirjohtajan Munsterhjelmin vastustettua kannetta on Kaastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oi keudenkäyntikuluistaan, 9 päiväna Syyskuuta 1912 julistamallaan päätöksellä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt kanteen ja velvoittanut Sergei Kimpujeffin seitse mälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Varatuomarin Lautönin ja Pankinjohtajan Munsterhjelmin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Sergei Kimpujeff vetoamalla oli saattanut jutun, on 31 päivänä Maaliskuuta 1914 antanut asiasta tuomion; ja koska oli selville käynyt, että Sergei Kimpujeff kiistämättä jätetyllä velkojain päätöksellä oli saanut oikeuden oman valintansa mukaan konkurssipesästänsä itselleen erottaa omaisuutta kolmentuhannen markan arvon noudattuen pesäluettelossa olevia hintoja, ja että, sittenkuin Klimpujeff oli pe733
sästä itselleen valinnut ja huostaan sa ottanut omaisuutta sanottujen hintojen mukaan yhteensä yhdentuhannen kolmensadan kolmenkymmenenyhdeksän markan seitsemänkymmenenviiden pennin arvon, Varatuomari Lauton ja Pankinjohtaja Muumerhjelm olivat viimeksimainitun omaisuuden konkurssipesän hyväksi myyttäneet; sentähden ja kun sen seikan, että Kumpujeff sanottuun pesäluetteloonsa oli ilmoittanut omaisuutta, jonka sittemmin annetulla, lainvoiman saaneella tuomiolla oli katsottu ennen konkurssia tehdyn kauppasopimuksen nojalla kuuluvan toiselle henkilölle, ei voinut, tämän sopimuksen laatuun ja siihen tulokseen nähden, mikä sillä oli ollut konkurssipesän varallisuuden tilaan, katsoa aikaansaaneen sellaista erehdystä, jonka johdosta puheenaoleva velkojain piiätös olisi pidettävä voimattomana, Hovioikeus on, kumaten Raastuvanoikeuden päätöksen, velvoittanut Varatuomarin Gautönin ja Pankinjohtajan Munsterhjelmin, konkurssipesän toimitsijamiehinä, korvaamaan Sergei Klimpuje frille edellä mainitun myytetyn omaisuuden irvon tuhannella kolmellasadalla kolmellakymmenelläyhdeksällä markalla seitsemälläkymmenelläviidellä rennillä sekä Klimpujeffille luovuttamaan muuta konkurssipesän omaimutta, Kumpujeffin valinnan mukaan, tuhannen kuudensadan kuulenkymmenen markan kahdenkymmenenviiden pennin arvon, noudat taen mainittuja, pesäluettelossa olevia arviohintoja. Hovioikeuden tuomioon ovat Taratuomari Cautön ja Sankinjohtaja Aunsterhjelm hakeneet muutosta perustelmalla, johon Sergei Kumpujeff on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo kyllä näytetyksi että konkurssipesiin velkojat ovat kokouksessaan 25 päivänä Syyskuuta 1911 päättäneet sallia 734