Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
vaan. Hovioikeuden tuomioen on Eemil Markkula hakenut muutosta perustelmalla, johon Juho Kustaa Markkula on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän pitun ja katsoo asiassa tosin käyneen selville, ettei kysymyksessä oleva puoli Markkulan taloa, joka perinnönjaossa Henriika Heikintyttären jälkeen 20 päivä nä Marraskuuta 1888 oli joettu Kustaa Markkulalle ja tällä kaupan kautta 14 päivänä Marraskuuta 1891 siirtynyt Juho Kustaa Markkulalle, ollut laillisia muotoja noudattamalla tullut. Kustaa Markkulan haltuun; mutta koska Eemil Karkula lailliseen ikään tultuaan kantamalla Juho Kustaa Markkulatta mitä Emil Markku loille sanotussa perinnönjaossa oli äitivainajansa perintömä lagennut, on hyväksynyt mainitiin perinnönjaon ja talonosan luovatuksen, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Eemil Markkula ole esiintuonut syytä muuttaa sitä loppupäätelmää, johon Oikeudet jutussa ovat tulleet ja jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Emil Markkula seitsemälläkymmenellä markalla korvaamaan Juho Kustaa Markkulan täällä asiassa kärsimät kustannukset. Tätä kaikki asi anomaiset noudattakoot. "Keisarillinen Suomen Senaatti. Wahlernas Cllanus Pellonen Johannes Pesonen. A. E. O. Lillénvaara. Uno Strömsten 114
Toukokuun 7 päivänä 1912 Pag. 130. R. D. 1909. Keisarillisen Suomen Senaaten tuomio nostorahoilla Keisa rillisesta Turun Hovioikeudes ta tullessa, vesijättämaiden luovuttamista koskevassa ja tussa, jossa ovat Talolliset Vihtori. Marttila, Kauvatsan kap pelin Lievikosken kylästä; Kaarle Oittinen. Kokemäen pitäjän Hirvoon kylästä, ja Kihtori Niemi, Huittisten pitäjän Sammin kylästä, toisella, sekä Talolliset Sifferi Vähärantio, Vihtori Västämäki, Vihto ri Uusirautio, Ferdinand Ruukkinen, Emil Paavola, Ville Höysy, Juho Kastari, Kustaa Pirri, Kaarlo Kemi ja Lausi Rautio eli Isorautio ynnä Kirkatalonnekraajat hans Unto ja Frans Ronhi, kaikki Huittisten pitäjän Karhimiemen kylästä, toisella puolen nueroin hakijoina ja Sifferi Vähärantie ja hänen asiakumppaninsa W. A. L. J. F. R. H. E. Th. 115 No 700.
saapuville tulleina, mutta Vihtori Marttila ja hänen myötäpuolensa ynnä Talolliset Kaarle Jalli, Wilhelmi Matti la. Frans Kinkku, Kustaa Heikkilä ja Kustaa Einola, Kauvatsan kappelin Työtilän kylästä, poisjääneenä, vastaa, jina: Annettu Oikeusosaston sa 7 päivänä Toukokuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt pittuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kuittisten. Puuhalaitumen ja Vampulan pitäjäin sekä Kauvatsan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Kihtori Marttila. Kaarle Oittinen ja Vihtori Niemi lausuneet, että usi ut Kokemäen ja Tuittisten pitäjäin sekä Kauvutsan kappelin tilalliset olivat ottaneet osaa vuonna 1871-1878 valtioavilla susitettuun eräiden Kokemäen peessa olevain koskien perkauksen. jer että, nimiden muassa, Karhiniemen ja Työhtän kyliön miehet Tammikuussa vuonna 1872. ja Marraskuussa vuonna 1878 pidetyissä kokouksessa olivat perkänstyöhän osaa ottaneille tilalliselle joksikin palkkioksi heidän perhouskustannuksistaan luovet taneet kaikki ne vesijättömaat mitkä tuon perkonstyön johdesta syntyivät, muun muassa, Kokamäenjoen varrella olevan Tuurijärven vannoilla, sekä et tä silloinen vanhempi Komisenimaanmittari Akilles Wahlroos sitten oli asianomaisen määräyksen nojalla 12 21 päivä Joulukuuta 1881 paaluttanut Kuuri järven vesijöittömaat ympärillä olevain talojen maista, jol loin samat vesijättömaat oli vat joutuneet korkien perkaukseen osaa ottaneitten tilallisten haltuun ja nautintoon, muttu että nämät maatumat olivat vanhemman Keminiemi 116
maanmittarin Emil Nyströmén toimittamassa; Karhiniemen ja Työtilän kylien jakokunnan 29 päivänä Marraskuuta 1893 päättyneessä ja sittemmin lain voi män saaneessa isonjaontaidennyksessä tulleet paalutetuiksi tälle jakokunnalle, minkä tilalliset olivat virka-�nen kautta. 5 päivänä Heinäkuuta 1894 määneet ne haltuunsa. Koska kysymyksessä olevat vesijätöl kuitenkin ylläkerrotulla perustuksella kuuluvat koskien perkaukseen osaa ottanoille tilanomistajille, eikä Honkiniemen kyläntä loilla saattanut olla mitään oi keutta kysymyksessä oleviin vepjättömäihin siitäkään syystä ettei Karhiniemen kylällä ollut maata Puurijärven rantaan asti, niin ovat Vihtori Marttila. Kaarle Oittinen ja Vihtori Niemi koskienperkääräjiin valitsemana toimikuntano, vaatineet, että sanottujen kylien tilalliset, i dellämainitut Vihtori Kastamäki, Vihtori Uusirautio, Ferdinand Ruukkinen, Emil Paavola, Ville HöysyJuho Kastari, Kustaa Pirri, Lauri Rautio, Frans Ronhi, Frann UntoKaarle Jalli, viimeksi sanottu myös kin Einolan talon alaikäisten omistajain holhoojana, Wilhelm Mattila, Frans Kinkku, Kustaa Heikkilä ja Kustaa Einola, viimemainittu vaimonsa Karoliina Einolan edusmiehenä, sekä Korkiniemen kylässä asuvat Talolliset Juho Wähärantio, Vihli ri Koivula, Oskani Kemi. Talollirentyttäret Amanda ja Anna Iso Rautio eli Tihlava ynnä viimeksimainitun mies Talollisenpoika Anton Heikkilä velvoitettaisiin koskenperkonstyöhän osallisille luoruttamaan sanotut verijättä maat, minkä ohessa Marttila. Pettinen ja Niemi ovat päämiehelleen pidättäneet oikeuden erittäin hakea korvausta vesi jöittämaiden tuloista siltä ajal417
ta, jonka he ovat olleet naita maita vaiilla. Kanteesta kuulustettuina ovat Vihtori Partamäki ynnä muut Kihlakunnanoikeuteen haastetut Karhiniemen kylän miehet, siihen nähden että he 29 päivänä Marraskuuta 1893 päättyneen, lain vaman saaneen maanmittaustaime tuksen kautta jo 5 päivänä Heinä kuuta 1894 olivat tulleet riidanalaisten maitten haltijoiksi, mutta tämä oikeudenkäynti oli aljettu vasta 20 päivänä Marraskuuta 1899, väittäneet kanteen vanhen tuneeksi; minkä ohessa mainitun kylän miehet ovat kieltäneet milloinkaan luopuneensa oikeudestaan Tuurijärveen ja siihen syntynoisiin maatumiin sekä muu ten huomauttaneet että, vaikkei vät Karhiniemen kylän maat koskettaisikaan Puurijärveen, kylällä kuitenkin, koska Työtilän kylän tilukset sattuivat siihen ja nämät molemmat kylätkuuluvat samaan lohkokuun taan, oli osaa lohkohunnolle jaet tuun Nuurijärven vesijöittomaa han. Sittemmin ovat myöskin Kihlakunnanoikeuteen haastetut Työtilän kyläläiset antaneet vasta uksen kanteeseen kuin myös juttua varten määrätyt kruunun ja tuomiokapitulin asiamiehet saa neet lausua mielipiteensä asias ta; minkä jälkeen jos jutun ottua asiakirjoista lähemmin nähtä vän menettelyn alaisena Kihlakunnanoikeus, jossa Vihtori Marttila ja hänen asiakumppanin ja sekä Karhimenen kylän miehet myös olivat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikustan nuksistaan, on päätöksessä Kesäkuun 11 päivänä 1904, hyljäten väitteen kanteen vanhentunnisesta lakiin perustumattomana, katso nut asiakirjoista käyvän selville, että uccat Kokemäen ja Huittis ten pitäjäin sekä Ilomvalsan 118
kappelin tilalliset olivat ottaneet osaa vuonna 1871 1878 valtioamiilla toimitettuun. Kokemäenjoen koskien perkoukseen, minkä seurauksena, minun muassa, oli ollut vesijättömaiden syntyminen Turujärven vastamilla; että 11 päivänä Marraskuuta 1878 pidetyssä kokouksessa. Kaunatsan kappelis ta kotoisin olevat perkänstyön osalliset ja saman kuun 25 päivänä mainittuun työhän osaa ottaneet Huittisten pitäjäläiset olivat päättäneet alamaisuu dessa anoa että ne verijättömaat, jotka siten olivat syntyneet, jaet taisiin perkänstyön osallisille korvaukseksi heillä työn vuoksi olleista kustannuksistaan; että Kemininmaanmittari Wähkois sanotulla tavalla muodostetun perkobyhdistyksen pyynnöstä saamansa määräyksen johdosta, oli vuonna 1881 prosituttamaila ja pyykillämällä perhemistyvä osallisille erottanut puheena oli vat vesijättömaat Puurijärven ympärillä olevista maista ja perkausyhdistys kohta sen jälkeen saanut vesijättömaat haltuunsa; että tämän johdosta 30 päivänä Loka kuuta 1882 syntyneessä. Komatean kappelin Jalonojan eli Jalonjärven Ahvenuksen, Työtilän ja Tuurlan kylien eräitten tilojen omistajain ja poikeusyhdistyksen välisessä oikeudenkäymissä, jossa jutussa Keisarillisen Suomen Senaatin 6. keusorasto 22 päivänä Marras kuuta 1897 oli antanut tuomionsa, äskenmainittujen tilojen omistajain vaatimus saada rantamaiden omistajina hyväkseen nauttiä sanotut vesijöittömaat oli hylrätty sillä perusteella että ylläker rotussa kokouksessa 11 päivänä Marraskuuta 1878 ja myöskin eri nemmin pidetyissä kokouksissa noiden talojen silloiset omistajat olivat suostuneet joittamaan sanottujen tilojen mantten sisällä olevat Kokemäenjoen koskenper 419
kauksien johdosta 1871 vuoden jälkeen Suurijärven rantamilla syntyneet maatumat kuin myös itse järven perkänsyhdistykselle; että puheena olleessa Kominonimaanmittari Nyströmin sillä välin toimittamassa ja 29 päivänä Marraskuuta 1893 lopettamassa sekä sitten lain voiman saanees sa isonjaontäydentämisässä Karhiniemen lohkokunnassa, johon kuuluvat Karhiniemen ja Työtilän kylät, molemmille näille kylille oli annettu osuus Punnijärveen ja sen vesijättöön, ilman että tätä osuutta tälloin kumminkaan oli lohkokunnan talojen välillä jaettu; että Karhiniemen ja Työtilän kylien tilanhaltijat, jotka myöskin kuuluvat koskenperkausyhdistykseen, 5 päivänä Heinäkuuta 1894 samtun isonjaonstäydentämisen nojoilla olivat virkatoimen kautta saaneet yhteisesti hallitta vakseen tämän vesijättömaan; sekä että kerrottuun perkaustyöhön osaaottamallen Kämätsän kappelin tilallisten 11 päivänä Marraskuuta 1878 pitämässä kokonksessa Työtilän kylän Jallin, Mattilan, Kirkun, Heikkilän ja Einolan talojen silloiset omistajat olivat suostuneet niille tilanomistajille, jotka olivat ottaneet osaa perhällstyöhän, luovuttamaan ne vesijättömaat, mitkä perkäustyön kautta olivat öikeulueteltujen tilojen rantamilla syntyneet; mutta ettei sitä vastöin oltu toteen saatettu että Hintlisten pitäjästä kotoisin olevain koskenperkäustyön osallisten 25 päivänä Marraskuuta 1878 pitämässä kokouksessa tai myöhemmin olisi perkänsyhdistyksel le myönnetty samankaltainen vesijättömaanluovutus mikäli koski Karhiniemen kylässä olevia Wähärantion, Västämäen, Uusirantion, Kuukkisen, Tuovo lan, Höysyyn, Kastarin, Tirrin, 120
Kennin, Koivulan, Pihlavan, Unnon, Ranhin ja Isoraution tilojaTämän johdosta ja koskor edesoltu väitettykään että valtio oli pidättänyt itselleen mitään oikautta Puurijärven vesijällemaihin ja siis löytyi edellyttää että yllämainittu perkänsyhdistys siihen aikaan voimassa olevan 23 päivänä Maaliskuuta 1868 vedenjohdoista ja vesilaitoksista annetun Keisarillisen asetuksen 22 SS:n mukaan oli saanut omistusoikeuden sanottuihin venjättömaihen, mikä asianlaita kävi selville siitäkin että yhdistys, kuten yllä oli kerrottu, oli niitä halinnut vuodesta 1881 vuoteen 1894. sentähden ja kun ei vuonna 1893 toimitettu isonjaontäydennys sellaisenaan ollut voinut niistää pekaustyön osallisilta heidän oiksittänsä kysymyksessä olevaan vesijättömaahan, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Vihtori Vastamäen ja kaikki muut vastaajat Kihlakunnanoikeudessa koskenperkänstyöhän osaa otta noille tilanomistajille luovuttamaan ne Simrijärven lautamilla olevat vesijättömaat, jotka olivat koskenverkauksien johdosta syntyneet ja jotka 1893 vuoden isenjaontäydennyksessä oli liitetty Karhiniemen ja Työtilän kylien yllä mainittuihin tiloihin, kuitenkin niin että koskenperkonstyöhön osallisten, sen perusteella mitä ylempänä. Karhiniemen kylän tilanhaltijoihin nähden oli huomantettu, tuli siitä vesijättä maasta, joka luetelluista Karhuniemen kylän tiloista näin tavoin oli tuomittu pois, maksaa lunastusta, joka, ellivät asialliset sopisi sen suuruudesta, oli määrättävä viitatun asetuksenkohdan sääntöjen mukaisesti; ja osoitettiin asianomaiset muuten erikseen viitelemään vesijättömaiden välisistä rajoista, jos se tarpeelliseksi havaittai421
siin; minkä ohessa oikeudenkäymiskulut asian laatuun nähden ja kun Työtilän kylästä kotoisin olevilla vastaajillakin oli ollut aihetta alistaa asia tuomioistui men harkittavaksi, julistettiin kuitatuiksi riitapuollen kosken Hovioikeus, jonka tutkittavak si sekä Vihtori Marttila; Kaarle Oittinen ja Vihtori Niemi että Juho Vähäsautio, Vihtori Västämäki Vihtori Uusirantio, Perdinand Kuukkinen, Emil Paavola, Ville HöysyJuho Kostari, Kustaa Tirri, Oskar Renni, Vihtori Koivula, Lauri Rautio, Amanda Isorautio, Anton Heikki lä, Frans Huto ja Frans Ronhi ofvat vetoamalla saattaneet jirtun, on 20 päivänä Maaliskuuta 1909 antamallaan tuomioilla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden pääsöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Vihtori Marttila, Kaarle Vittinen ja Vihtori Niemi, yhteisesti, sekä Sifferi Pähärantio, ilmoittaen Juho Vähärantoon kuoltua tulleensa Vähärantion talon omistajaksi, Vihtori Vastamäki, Vihtori Uusi voutio, Ferdinand Kuukkinen, Emil Paavola, Wille Köysy, Juho Kastari, Kustaa Pirri, Kaarlo Renni, ilmoittaen Oskar Kennittä ostaneensa Kennin talon, ja Lauri Rautio, ilmoittoren ostaneen sa Amanda Isorantion, Anton Heikkilän ja Vihtori Koivulan osuudet Isoraution talosta, ynnä Frans Unto ja Frans Kauhi, niinikään yhteisesti, hakeneet muutosta tänne toimittamillaan perustelmiilla; ja ovat Sifferi Kähärantio ja hänen asiakumppaminsa vastamneet Vihtori Marttilan ja hänen myötapuotensa muutoksen hakemukseen. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettemät Vihtori Marttila, Kaarle Oittinen ja Vihtori Niemi ole esiintuonut syytä muuttaa Ilomoikeuden ylempänä mainittua 122
tuomiota. Mitä sitten tulee Sifferi Wähäraution ja hänen asiakumppaniensa muutoksenhakemukseen, niin koska ei ole näytetty, että puheena olevien Karhiniemen kylän talojen omistajat olisivat luopuneet mainituille taloille Maakaaren 12 luvun 4 SS:n mukaan kuuluvista osista Puurijärveen syntyneestä vesijättömaasta eikä sanottujen talojen omistajia, jotka, mikäli asiakirjoista selviää, ovat ottaneet osaa puheenalaisiin perkäistöihin, voida edellämainitun 23 päivänä Maaliskuuta 1868 anne tun asetuksen 22 SS:n perusteella velvoittaa lunastusta vastaan perkänstyöhän vaan ottaneille tälonomistajille luovuttamaan vesijättöosuuttansa, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, tältä kohden kumoten Hovioikeuden tuomion, hyljätä Vihtori Matilan ja hänen asiakumppanien sa Karhiniemen kylän miekiä vastaan pitiossa ajaman kanteen. Näin muutettuna jääHovioikeuden tuomio muuten eli mikäli Työtilän kylän miehet siinä on velvoitettu perkännyhti ölle luovuttamaan vesijättöosuu tensa, miltä kohden muutosta tuomioon ei ole haettukaan, ja mikäli oikeudenkäyntikustan mukset on kuitattu asianosaisten kesken, pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattahoot Keisarillinen Suomen Senaatti Waler Andersin Alfred Liiksiala. Waler Andersin Alfred Liiksiala. Johannes Pesonen K. R. Helanen. Johannes Pesonen K. R. Helanen. E. Thesleff 423
Toukokuun 7 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, häätöä koskevassa nostajutussa, jossa Ruokolahden pitäjän Rautiolan kylässä asuva Sorvari Pekka Juhana Backman on hakijana ja Ruokolahden seurakunnan Kirkkoherra, Rovasti Oskar Aurén poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosaston sa 7 päivänä Toukokuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan Pekka Juhana Backmanin Ruokolahden ja Rautjärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus teen on Rovasti turin siellä 25 päivänä Syyskuuta 1908 vaatinut että, koska Pekka Juhana Backman, joka Rovasti Aurenin kanssa vuonna 1906 tekemänsä suullisen vuokrasopimuksen nojalla hallitsi erästä Ruokolahden seurakunnan kirkkoherranvirkataloon kuuluvaa, seuraLäsnä: S.S. W. t. A. L. R. H. E. T. 124 No 702. Pag. 270. R. D. 1910.
kunnan kirkon läheisyydessä olevaa tonttimaata ja sillä sijaitsevia, 1,100 markasta ostamiansa asuin - ynnä muita rakennuksia, oli asunnossaan viettänyt ja sallinut muiden viettää pahantapaista ja yleistä rauhaa varsinkin summentaisin häiritsevää elämää, Pekka Juhana Backman julistettaisiin vuokraoikeuten sa menettäneeksi sekä velvoitettaisiin päätämisen uhalla poistamaan sanotulrakennukset virkatalon maalta, ilmoittaen Rovasti Aurin kuitenkin suostu vansa 1,100 markalla lunastamaan Backman´ilta mainitut rakennukset Asiasta kuulustettuna on Pekka Juhana Backman kieltänyt saattaneen sa itseään syypäiksi mihinkäänn sellaireen menettelyyn, josta voisi seurata viekravikeuden menettäminen, sekä sen vuoksi vastustanut kannetta huomauttaen, että rakennusten arvo melkoisten parannusten takia oli noussut ostohintaa suuremmaksi. Kihlakunnanoikeus on edellä mainittuna 25 päivänä Syyskuuta 1908 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Pekka Juhana Backmanin viimeistään 14 päivänä Maaliskuuta 1909 muuttamaan kysymyksessä olevat rakennuksensa pois vuokramaalta tahi tuhannen sadan markan lunastuksesta jättämään ne Rovasti Aurinin käytettäviksi kuin myöskin luovuttamaan vuokramaan Aurénin vapaa seen hallintaan, uhalla että Rovasti Aurén muussa tapauksessa saisi poistat taa rakennukset Pekka Juhana Backmanin kustannuksella. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pekka Juhana Backman oli vetoamalla saat tanut jutun, on tuomiolla 14 päivältä Heinäkuuta 1910 ratkaissut asian; ja koska oli näytetty, että Pekka Juhana Backman oli sallinut pahantapaisen elämän viettämistä kysymyksessä olevassa asunnossaan ja hän siis, Suomen evankelis luterilaisten seurakuntain papiston viikataloista 15 päivänä Heinäkuuta 1892 annetun Keisarillisen asetuksen 33 SS:n mukaan, oli menettänyt vuokraoikeuten ru, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnan 425
oikeus oli johtunut, sekä velvoittanut Pekka Juhana Backmanin suorittamaan Rovasti Aurinille maksut hänen kappa leestaan Hovioikeuden tuomiota, kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä pennia. Hovioikeuden tuomioon on Pekka Juhana Backman anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska puheena oleva suut linen vuokrasopimus on katsottava tulleen irtisanotuksi Pekka Juhana Backmanille asiasta toimitetulla haasteella ja hän sen jälkeen on saanut nauttia laillisen lahtoajan, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Pekka Juhana Backman de esiintuonut syytä muuttaa sitä loppupää töstä, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut ja jonka varaan asia siis jää siten, että Pekka Juhana Backman on velvollinen Kihlakunnanoikeuden mairäämällä uhalla heti pois muuttamaan kysymyksenalaiset rakennukset tahi edellämainitusta lunastuksesta jättämään ne Rovasti Aurinin käytettäviksi sekä luovuttamaan vuokramaan Rovasti Au2. Thesleff renin vapaaseen hallintaan kuin myös suorittamaan yllämainitut maksut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: kuten Karinen Wader Andersin kuten Karinen Wader Andersin Alfred Lillksiala. K. R. Helanen 126
Toukokuun 8. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisarilli sestu Turun Hovioikeudesta tulteessa sukuunlunastamista koske vassa jutussa, jossa ovat Talollinen Kaarle Eugen Pohjala ja hänen vaimonsa Amanda Maria Juhontytär Polijala, Kokemäen pitäjäin Kuoppalan kylästä, toiselta, sekä samassa kylässä asuvat Talollinen Albin Adrian Ferdinand Gustafsson ja hänen vaimonsa Loviisa Vilhelmiina Juhontytär Gustafsson, toisella puolen, vuoruin hakijoina ja vastaa jina: Annettu Oikeusosastossa 8. päivänä Toukokuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensa esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja mistä saanut tietua sen raavaa: Toimitettuaan haasteen Albin tahi sen Ferdinand ja Loviisa Vilhelmiina Gustafssonille Kokemäen ja Havjavallan pitajäin käräjäkunnan 1905. vuoden varsinaisiin syyskäräjiin ovat Kaarle Läsnä: A. W. C. A. R. H K: F: 127 N:n 104 Pag. 21. R. D 1909.
Engen ja Amanda Maria Pohjula Kihlakunnanoikeudessa lausuneet: että Talollisentytär Maria Vilhelmiina Kustaanty län oli 10. päivänä Syyskuuta 1869. kirjoi tetulla ja Kihlakunnanoikeuden sitlemmin hyväksymällä kauppakirjalla alaikäisten sisarastensa holhoojalta Talolliselta Kaarle Kustaa Juhonpoika Oittiselta ostanut. Räsiin verotalon No 6. Kokemäen pitäjäin Williön kylässä ja 28. päivänä Helmikuuta 1871. saanut tille talonsaannilleen kiinnekirjan; että Maria Vilhelmiina Kustaantytär, jouduttuaan 12. päivänä Huhtikuuta 1870. naimisiin Talollisen Juho Juhonpojan kanssa, oli kuollut 3. päivänä Huhti kuuta 1875, jolloin jälkeensi yhden avioliitosta Juho Juhonpojan kanssa syntyneen lapsen edellämainitun Amanda Maria Juhontyttären, jolle Kihlakunnan oikeus 10. päivänä Helmikuuta 1876. ja listamallaan päätöksellä oli tuomen nut perintönä Maria Vilhelmiina Kuslaantyttären jälkeen kuudennen osan puheenalaisesta Nopin talosta kuin myös kin Juho Juhonpojalle maksettuvusta kahdentuhannen viidensadan markan lunastuksesta jälellä olevat viisi kuudetta osaa samasta talosta; sekä että, sittenkun manda Maria Juhontytär 26 päivänä Huhtikuuta 1892 oli vihitty avioliittoon Kaarle Eugen Pohjalan kanssa viimeksimainittu ja Amanda Maria Juhontytär kauppakirjalla 21. päivältä Maaliskuuta 1893. olivat myyneet puheenalaisen talon Juho Juhonpojalle ja tämän toiselle vaimolle Loviisa Mikontyttärelle, jotka, saatuaan 6. päivänä lokakuuta 1894 mainitulle tatonsaannilleen kiinnekirjan olivat 31. päivänä Lokakuuta 1904 landitulla kauppa kirjalla luovuttaneet talon tyttärelleen seviisii Vilhelmiina Juhontyttärelle ja Allbin tehian Ferdinand Gustafssonille, paitsi minla ehtoja, 500. markan kauppahinnasta ja koska puheenalainen Rupin talo, jon ka Amanda Maria Pohjala oli perinyt äitinsä Maria Vilhelmiina. Kustaantyt tinen julkeen ja sittemmin myynyt kail leen Juho Juhonpojalle, lainan kädessä oli sukuun ostettua maata, ovat Kaarle Eu gen ja Amanda Maria Pohjala vaati neet, että talo tuomittaisiin heille sukuun 128
siitä hinnasta, josta talo oli myyty. Albin Adrian Ferdinand ja Loviisa Vilhelmina Gustafssonille eli 500 markasta; ja ovat Kaarle Eugen ja Amanda Maria Pohja la siinä tarkoituksessa Kihlakunnanoikeuteen panneet koko kauppahinnan 500. mark kaa Pastuten asiaan ovat Albin Alrian Ferdinand ja Loviisa Vilhelmiina Gustafs son anoneet kannetta hyhittavaksi sillä perusteella ettei Niipin talo Juho Jiihonpojan ja Loviisa. Mikontyttären sekä Gustafsron - aviopuolisojen kesken tehdyllä kaupalla ollut joutunut suvusta pois, joka seikka juuri oli sukulunastuskanteen edellytys sekä muuten huomuuttaneet, ettei Kaarle Eugen ja Amanda Maria Pelijalulla misniin lupauksessa ollut oikeutta sukuun lunastua suurempaa osuutta talosta kuin minkä Amanda Maria Pohjala olisi oikeutettu isältäiin perimään eli siis, koske Loviisa Mikontyttärellei oli ollut naima oikeus puheenalaiseen tuloon, kolmanneksen siitä Sittenkun Kaarle Eugen ja Aman da Maria Pohjala vastuuksen johdosta olivat ilmoittaneet luopuvansa kanteestaun vidamainitun Näpin talon yhden kolman neksen kohdalla sekä Albin Idran Fordinand ja Loviisa Vilhelmiina Gustafsson olivat kielläytyneet nostamasta Kihlakunnanoikeuteen talletettua lunastuna haa, on Kihlakunnanoikeus 17. päivänä Lokakuuta 1903. julistumallaan päätöksellä lausunut selvitetyksi että, sittenkun Kaarl Eugen ja Amanda Maria Pohjala kauppakirjalla 21. päivältä Maaliskuuta 1893. olivat Juho Juhonpojalle ja Loviisa Mikontyttär Mikmyyneet puheenalaisen Amanda Maria Pohjalalle perintöni tulleen Näjin vero talon, Juho Juhonpoika ja Lovisa Mikon tytär, joitten kuidessa sanottu kiinteistö siis oli sukuun ostettua maata, olivat vuo rostaan kauppakirjalla 31. päivältä Lokakuuta 1904. myyneet samoin kiinteistön Ochin Adrian Ferdinand ja Loviisa Vilhelmiina Gustafssonille viidensadan markun suuruisesta kauppahinnasta; ja kosku Amanda Maria Pohjala Muukauden 5. luvun 1.3. ja 4. SSn ynnä 6. luuun 1 SS mukaan, kuten mainitut lainkohdat olivat 27. päivänä Kesäkuuta 1878 annetun 129