Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
voinut vapauttaa Senaattori Sarastettu mainitusta vastuuvelvollisuudesta, eikä se mitä Taraste lisäksi oli väittänyt loteennäyttämättä jäännenä voinut vai kattaa Enok Nöhliniin oikeuteen vekselin laillisena haltijana saada siitä maksu on Kaastuvanoikeus, nojautuen Maaliskuun 29. päivänä 1858 annettuun Keisa rilliseen Pekselisääntöön, velvoittanut lenaallori Turusteen ulosmittauksen uhalla alkuperäistä vekselia vastaan kuitattuna maksamaan Enok Pehteril le, joka oli suorittanut puheenaolevan vekselin määrän korkoineen, provisioneineen sekä puolesti, lainhaku- ja ulosmillauskustannuksineen yhteensä sadellatuhannella yhdeksälläsadellaijhdellä markalla kahdeksallakymmenellä kahdella pennillä, tuon määriin kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Harraskuun 4. päivästä 1910. lukien, kunnes täysi maksu tapaktui, toista kuiten kin vähentäen Lokakuun 15. päivänä 1912. orinkona yhtiön Tarasti v. Lindberg in konkurssista saadut kuusituhatta ralaseitsemänkymmentäviisi markkaa neljäkymmentäseitsemän penniä, sekä kolmesataa kolmekymmentäkuusi markkaa kolmekymmentäkolme penniä poisioo nia ynnä Nohterin oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi kaksisataa markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Semaattori Taraste oli vetoamalla saatta nut jutun, on Kesäkuun 30. päivänä 1914. antamallaan tuomioilla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Senaattori Varasteen korvaamaan Enok Sökterin Hovioikeudessa kaisimat kulut indel läkymmenellei markalla. Kuitenkin, koska Enok Nehteri syyttä oli oikeuttanut Senaattori Turasteen saapumisen Hovioikeudessa toimitettuun suulliseen kuulustetuun, velvoitettiin Pöhlari vii dellatoista markalla korvaamaan se naattori Turasteella siitä ollut kustan nukset. Hovioikeuden ylläkerrottuun 29. päivänä Elokuuta 1913 annettuun paitokran kuin myös Hovioikeuden edellämainittuun tuomioon on Senaallori Siias te anonut muutosta perustelmalla, jo1023
hon Enok Nohteri on vastannut, min kii jälkeen jutussa on toimitettu suul linen kuulustelu, jossa on ilmoitettu että Senaattori Taraste nyttemmin oli kuollut ja ettei hänen jälkeensä jättä mai pesuus oli luovutettu konkurssiin, ja jossa kuulustetussa konkurssipasän uskottumies. Kunnallisneuvosmies Fredrik Olivier Koivula on lausunut hon bussipesän puolesta jalkavansa Senaat tori Tarasteen muutoksenhakemusta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esiintuotu syyti muuttaa Hovioikeuden yllämainittua päätöstä eikä myöskään Heivioi keuden puheenalaista tuomiota, jotka siis jäävät pysy viksi, ja velvoitetaan Senvattori Sarusteen kun kurssipesia suorittamaan Enok Nohteulle hänellä tun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukulsi intsemänkymmentä markkaa. siitä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Waler Andersin. Johannes Pesonen. Waler Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen Samuli Koski. K. Auer Den 7 Oktober 1915 Kejserliga Senatens för Finland dom i ett på nedsatt revisioneskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål, angående upplätande af bo till arfskifte, emel lan Bondeenkan Julia Johanna Erika Karlsdotter Nordström, från Finnö enstaka hemman i Settun ga kapell, sökande, samt Bondeenkan Anna Maria Olofsson, så väl. för egen del som i egenskap af tillförordnad rättsbevakare för sin å utrikes ort vistande son Carl Petter Heribert Gustafsson och Bonden Gustaf Erik Gustafsson bägge från Sommari by i Föglö socken, svarande. Gifven i Justitiedopartementet den 70de tober 1915. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är ifråga, inhämtat följande: Sedan Bonden Erik Gustaf Nordströms hustru Anna Paulina Kristina Gustafsdotter Nordström den 13 Juni 1895 afliöfde. W. A. J. P. R. H. K. Å. T.o. 2. 1024 Pag. 262 R. D.
dit utan bröstarfvingar samt Erik Gustaf Nordström den 19 därpåföljande Augusti vid Häradsrätten i Foglö och Kökar socknars samt Sottunga kapells tingslag bevakat ett emellan honom och Anna Paulina Kristina Nordström någon dag under sommaren år 1893 upprättadt muntligt inbördes testamente af inne håll, att den af bemälda makar, som öfverlefde den andra, skulle med full eganderätt få öfvertaga all boets egendom hade bland andra Anna Paulina Kristina Nordströms moder Anna Maria Olofsson, såväl för egen det som för Carl Petter Heribert Gustafsson, och broder Gustaf Erik Gustafsson vid sistnämnda Rätt yrkat, att Anna Paulina Kristina Nordströms såsom testamente bevaka de förordnande måtte förklaras vara såsom testamente ogiltigt; därå Häradsrätten medels den 14 Mars 1903 afkunnadt, af Åbo Hofrätt den 5 Maj 1905 fastställdt utslag förklarat Anna Maria Olofsron hafva försuttit sin rätt till klander af ifrågavarande testamente och, emedan detsamma lagligen tillkommit samt innefattade upplätelse af besittningsoch nyttjanderätten till kvarlåtenskapen intill Erik Gustaf Nordströms död, förkastat Carl Petter Hiribert och Gustaf Erik Gustafssons klandertalan. Efter det Erik Gustaf Nordström, som efter Anna Paulina Kristina Nordströms död ingått nytt äktenskap med Julia Johanna Erika Nordström, den 21 Juli 1909 aflidet hafva Anna Maria Olofsson, såväl för egen del som för Carl Petter Heribert Gutafsson, samt Gustaf Erik Gustafsson på Julia Johanna Erika Nordström ågangen stämning vid ofvannämnda Härads rätt yrkat, att emedan Juha Johanna Eri ka Nordström vägrat att upplåta boet af ter Erik Gustaf Nordström till skifte och rålunda undandragit Anna Maria Olofsson samt Carl Petter Heribert och Gustaf Erik Gustafsson möjlighet att utfå hvad dem i deras egenskap af närmaste arf vingar till Anna Paulina Kristina Andström tillborde ur det efter henne omfvittrade boet, Julia Johanna Erika Nordström måtte vid lämpligt vite förplik tas att till laga arfskifte upplåta 1025.
omförmälda bo samt åläggas att godtgöra Anna Maria Olofsson samt Carl Petter Herisert och Gustaf Erik Gustafsson deras kostnader å rättegången I saken hörd har Julia Johanna Erika Nordström genmält att, emedan Erik Gustaf Nordström bevakat ifrågavarande testamente under påstående att han och Anna Paulina Kristina Nordström genom detsamma tillagt den efterlefvan de full eganderätt till den först aflidnas kvarlätenskap samt Anna Maria Olofsson försummat att i behörig vid ning klandra testamentet sådant det samma bevakats, hade hennes andel i kvarlåtenskapen efter Anna Paulina Kristina Nordström med full eganderätt tillfallit Erik Gustaf Nordström och efter dennes död Julia Johanna Erika Nordström på grund af ett emellan henne och Erik Gustaf Nordström den 28 Maj 1904 upprättadt och behörigen bevakadt inbördes testamente, i anseende hvartill Julia Johanna Erika Nordström, hvilken med gifvit att Carl Petter Heribert och Gustaf Erik Gustafsson vore berättigade att utfå sin andel i boet, motsagt käromålet såvidt angick Anna Maria Olofssons däri framställda anspråk. Häradsrätten har medels den 10 Februari 1911 afsagdt utslag afgjort målet; och enär testamente ej kunde utsträckas längre än hvad testator uttryckligen såsom sin yttersta vilja förklarat samt de vid bevakningen af ofvanberörda testamente den 19 Augusti 1895 afhörda vittnena intygat att Anna Paulina Kristina Nordströms testamentariska förordnande af rett endast Erik Gustaf Nordströms lifstid och sålunda ej varit ämnadt att för honom medföra annat än nyttjande och besittningsrätt, hvarför Anna Paulena Kristina Nordströms kvarlåtenskap ej heller kunde inbegripas uti det af Erik Gustaf Nordström och Julia Johanna Erika Nordström upprättade inbördestertamente, samt Julia Johanna Erika Fredström icke bestridt Carl Petter Heribert och Gustaf Erik Gustafssons yrkanden på arf efter Anna Paulina Kristina Nordström, har Häradsrätten ålagt Julia Johanna Erika Nordström att vid två 1026
hundra marks vite inom tre månader från den 10 Februari 1911 till skifte upplåta Anna Paulina Kristina Nordströms andel i i det efter henne och Erik Gustaf Nordström oafvittrade boet samt att minst fjorton dagar förut därom bevisligen underrätta Anna Paulina Kristina Nordströms arfvingar, hvarjämte Julia Johan na Erika Nordström skyldigkänts att med sjuttiofem mark ersätta Anna Maria Olofsson samt Carl Petter Heribert och Gustaf Erik Gustafsson deras umgälder i målet Hofrätten under hvars pröfning Julia Johanna Erika Nordström i väderägdragit målet, har medels dom den 30 Augusti ti 1912 låtit vid Häradsrättens utslag bero, dock sålunda att tiden, inom hvilken Julia Johanna Erika Nordström borde upplåta boet efter Erik Gustaf Nordström till sådant skifte att Anna Maria Olofsson samt Carl Petter Heribert och Gustaf Erik Gustafsson erhölle den dem på grund af arfsrätt efter Anna Paulina Kristina Nordström tillkommande andelen i sagda bo, borde räknas från den 30 Augusti I Hofrättens dom har Julia Johanna 1912 Erika Nordström anhållit om ändring medels deduktion, den Anna Maria Olofsson såväl för egen del som för Carl Petter Herikert Gustafsson och Gustaf Erik Gustafsson bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Julia Johanna Erika Nordström icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dem, vid hvilken förty kommer att bero, likväl sålunda att den Julia Johanna Erika Nordström ålagda skyldigheten att till skifte upplåta Erik Gustaf Nordströms bo bör af henne fullgöras före den 1 Mars 1916; och kyldigkännes Julia Johanna Erika Nordtröm att med sextio mark ersätta sina motparter för deras härstädes i målet hafda umgälder. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersson Johannes Pesonen. Walter Andersson Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. /T.o. beins. 1027
Lokakuun 8 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa velkomesjutussa, jossa Talollinen Erik Samulinpoika Kauppinen Kurkijoen pitäjän Elisenvaaran kylästä, on hakijana ja Kauppias Mikko Mylin, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikansajastossa 8. päivänä Lokakuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on tullun sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää Erik Kauppiselle toimituttamansa haasteen nojalla on Mikko Mylin Kuokijoen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittenkuin asianomaiset ynnä useat muut Elisenvaaran kylässä sijaitsevan Pirkonsuonimisen suomaan omistajat olivat 12 päivänä Elokuuta 1909 pidetyssä kokouksessa päältäneet saamansa luvan nojalla omilla varoittaan kuivattaa sanotun suomaan sekä Erik Kauppinen ynnä seitsemän muuta kerrotun kuivaa Läsnä: A. L. B. A. K. G. R. B. F. M. 1008 No 1864. Pag 213. R. A. 1913.
miehankkeen osakasta olivat samana päivänä tehdyssä sopimuskirjassa sitoutuneet kukin omasta ja toistensa puolesta omavelkaiseen takaukseen mainittua tarkoitusta varten jostakin pankista otettavan 7000 markan kansakrediturilainan maksamisesta niin oli Mikko. Mylin, joka oli valittu kairiamiehenkkeen rahostonhoitajaksi, hänelle annetun valtuutukunnojalla 1. päivänä Syyskuuta 1902. Rovasti Gustaf Arakallion ja Kauppias Heikki Nytinen takauksella ottanut Suomen Yhdyspankilta sanotun lainan, jonka Mikko Kylinin oli sittemmin 26 päijana Elokuuta 1911 täytynyt sanotulle pankille yksin suorittaa; ja on Mikko Mylin sen vuoksi vaatinut, että Erik Kauppinen edellä sanotun takaussitoumuksensa nojalla velvoitettaisiin Mikko Mulinille maksamaan puheennäoleva laina 7000. markkaa 6. prosen tin vuotuisella korolla lukien lainanottopäivästä 1 päivåstä Syyskuuta 1909 Erik Kauppisen väitettyä että asia oli aikainemmin ollut Kihlakunnanoi keuden käsiteltävänä ja että Kihlakunnanoikeus oli asiasta silloin julista mallaan päätöksellä, jonka Erik Kauppinen oli vetoteitse saattanut Keisarillisen Wiipurin Hovioikeuden tulkittavaksi ja joka oli sanotussa Hovioikeudessa vielä ratkainmatta velvoittanut Erik Kauppisen maksamaan Mikko i Kylinelle Erik Mauri nisen osuuden kanteessa mainitusta lainasta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asian osaiset molemmin puolin ovat anomet korvausta, oikeudenkäyntikuluistaan 14 päivänä Lokakuuta 1911 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla kyljännyt kanteen ennenneikaisena ja samalla määrännyt että asianovainet pisivat itse kässiä heillä asiassa olhet kulungit. levioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolin ja toisin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 30. päivänä Kesäkuuta 1913 antamassaan tuomiossa katronut selville käyneen, että Erik Kauppinen oli mennyt omavelkainen täkaukseen puheenaolevasta kansakudituvilainasta, jonka Mikko Kylén oli 1029
valtuutettu Pirhousuon ajitusyhdistyksen puolesta omassa nimessään ottamaan, ja että Mikko Mylinin oli sittemmin täytynyt yksin maksaa mainittu laina minkä vuoksi ja kun Erik Kauppinen nen ollen sanotun takaussitoumuksen sa nojalla oli velvollinen korvaamaan Mikko Mylinille sen mitä tämä siten oli ojitusyhdistyksen puolesta suorittanut, Hovioikeus on velvoittanut Erik Kauppi sen kuittia vastaan maksamaan. Mikko "Nylinille vaaditut pitsemäntuhatta markkaa kuuden prosentin korolla lukien lainanottoriivastä 1 päivästä Syyskuuta 1000 täyden makuin tapahtumiseen asti sekä seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Mikko. Mylinillä Kihlakunnanoikeudessa ollut oikeuden käyntikulut Hovioikeuden tuomioen on Erik Kauppinen anonut muutosta perustetmalla, ja on Karatuomari Paul Sundman tänne antanut Alekko Kylinin nimiin kirjoitetun vastineen perustelmaan. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja jättäen huomiotta vasta mainitun vastinekirjoituksen, kosksi Saratuomari Sundman ole näyttänyt olevan ja valluutettu täällä edustamaan Mikko Myliniä jutussa, katsoo, Keisarillinen Renaatti eller Erik Kauppinen och instänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Erik Kauppinen, suorittamaan Rikko Mylinille maksut hänen kappa bestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota kaksikymmentäkahdeksan markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot "Keisarillinen Suomen Senuatti AlfredLuksiala. R. Annberg. A. J. L. Lillkunnalle. Samuli Koski. A. J. Lillkunnalle. Samuli Koski. O. F. häre 1030
Lokakuun 9 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Vaasan Hovioikeudesta tulleessa maariitajutussa, jossa toiminimi J. J. Snellman G:son, Oulun kaupungista, ja Talollisenleski Susanna Kuosmonen, Haukiputaan pitäjän Kellon kylästä, viimeksimainittu myöskin alaikäisten lastensa holhoojana, ovat hakijoina sekä mainitussa kylässä asuvat Talolliset Juho Iisakki ja Erkki Aleksi Erkinpojat Kuivas vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 9 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli enää on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Juho, Iisakki ja Erkki Aleksi Kuivaksen isä Erkki Kuivas, joka ennen heitä on omistanut puolet Kiuvaksen eli Patelan verotalosta No 47 Hellon kylässä, sekä mainitun talon Läsnä: V. t. - J. P. - R. H. K.t. F.S. No 1868 Pag. 60. R. D. 1912.
muut omistajat ovat, haastatettudan sanotussa kylässä rajatusten Kuivaksen talon kanssa olevan Niemelän verotalon No 51 omistajat Susanna Kuosmosen miehen Talollisen Pekka Kuosmosen ja Talollisen Simo Niemelän Iin, Kiimingin ja Haukiputaan pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, siellä vaatineet että, koska Huhtikuun 5 päivänä 1881 vahvistetussa Kellon kylän isonjaontäydentämisessä mainittujen talojen väloraja oli määrätty kulkemaan pyykistä No 5 pyykkiin No 1 ja siitä pyykin No 2 kuntta suoraan merin rantaan, mutta Pekka Kuosmonen ja Simo Nieme lä pitivät hallussaan Kuivaksen talon puolella sanottua rajaa olevaa maata, heidät velvoitettaisiin luoruttamaan tuo maa-alue viimeksisanotun talon omistajain vapaaseen hallintaan. Kanteesta kuulustettuina ovat Pekka Kuosmonen ja Simo Niemelä väittäneet, että riidanalainen maa-alue oli mainitussa isonjaontäydentämisessä laaditun kartan mukaan Niemelän talon puolella välinajaa, ja senvuoksi pyytäneet kannetta hyljättäväksi; minkä jäl keen Varamaanmittari Birger E. Bitg ow on asianomaisen määräyksen nojalla Syyskuun 27 päivänä 1897 toimittanut riitamaalla katselmuksen ja siitä tehnyt kartan Sittemmin ovat, Juho, Iisakki ja Erkki Aleksi Kuivaksen tultua oikeudenkäynnin kestäessä isänsä jälkeen puolen Kuivaksen talon omistajiksi sekä Simo Niemelän osuuden Niemelän talosta jouduttua toiminimen J. V. Snellman G: sonen omaksi ja Pekka Kuosmosen osuuden siitä langettua Susanna Kuosmoselle ja hänen alaikäisille lapsilleen, Juho, Iisakki ja Erkki Aleksi Kuivas, ilmoittaen Kuivaksen talon muiden omistajain kanssa tehdyn sovintojaon perusteella saaneensa hallintaoikeuden riitamaahan, toistanut kanteen toiminimeä ja 1032
Susanna Kuosmosta vastaan, viimeksimainittua vastaan myöskin hänen alaikäisten lastensa holhoojana, jota kannetta myöskin toimi nimi ja Susanna Kuosmonen ovat edellämainitulla perusteella vastustaneet. Sittenkun Kuivaksen talon toisen puoliskon omistajia Talollista Juho Kuivasta ja Talollisenles keä Anna Maria Kuivasta oli kuulustettu ja juttu oli ollut asiakirjoista havaittavan käyttelyn aläisenä, on Kihlakunnanoikeus, jos sa asianosaiset molemmin puolin olivat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, Helmikuun 14 päivänä 1911 julistamallaan päätöksellä, siinä mainituilla perusteilla, velvoittanut toiminimen ja Susanna Kuosmosen viimeksimainitun myöskin alaikäisten lasten. sa puolesta, luovuttamaan Juho, Iisakki ja Erkki Aleksi Kuivakselle puheenalaisen maa-alueen sekä kahdellasadalla markalla kirvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi toiminimi J. T. Snellman G:son ja Susanna Kuosmonen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Tammikuun 26 päivänä 1912 antamassaan tuomiossa katsonut näytetyksi, että Kellon kylän vuonna 1881 vahvistetussa isonjaontäylentämisessä pyykki No 2 oli asetettu siihen paikkaan, mistä se Saramäanmittari Biitjärven toimit tamassa katselmuksessa oli löydet. ty, ja että Kuivaksen ja Niemelän talojen välinaja siis silloin oli määrätty kulkemaan samaan paikkaan pyykistä No 1; minkä vuoksi, ja kun ei Juho Iisakki ja Erkki Aleksi Kuivaksen kanne koskenut sitä maata, joka eli eteläpuolella sanotun rajan suoraviivaista jatkoa merille päin, Hovioikeus on jättänyt asian sen lappupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut, kuiten1033
kin niin ettei siten oltu tehty ratkaisua omistusoikeudesta sellaisiin myöhemmin mahdollisesti syntyneisiin vesijättömaihin, joita mainittu isonjaontäydentäminen ei ollut käsittänyt. Hovioikeuden tuomioon ovat toiminimi J. J. Snellman G: son ja Susanna Kuosmonen ano neet muutosta perustelmalla, johon, Juho, Iisakki ja Erkki Aleksi Kuivas ovat vastannee. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät toiminimi J. V. Snellman G:son ja Susanna Kuosnonen ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan toiminimi ja Susanna Kuosmonen yhteisvastuullisesti suorittamaan Juho, Iisakki ja Erkki Aleksi Kuivakselle kahdeksankymmentä markkaa näille jutien vuoksi täällä oikeutuneiden kulujen korT.o. lilius. vaamiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer 1034
Lokakuun 9. päivänä 1915. "Räsarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Korioikeudesta tullessa, holhoustilin moitetta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Juho Jaananen, Jyväskylän pitäjän Nyrölän kylästä, on hakijana sekä Jyväskylän maalaiskunnan holhouslautakunta poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 7. päivänä Lokakuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavaat tiedot: Juho Päänäselle toimitetun haasteen nojalla on Jyväskylän maalaiskunnan holhouslautakunnan Esimies Tobias Kylmälahti Jyväskylän, Petäjäveden ja Toivakan pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudesja lausunut, että holhouslautakunta tarkastaessaan Juho Paanasen antamaa tiliä hänen alaikäisen tyttärensä Martta ifrånäsen omaisuuden riidosta vuonna 1910. oli muisLäsnä: A. L. B. A. t. R. S. K. /B. F. M. No 1871. Pag. 53. R. D. 914.
tultanut, että seuraavaan tiliin eli Martta Paanasen hyväksi merkittävä puolet niistä rahoista, mitkä sanottu kunta oli maksanut kestikievarin pidosta Juho ja Martta Paanasen, kumminkin puoleksi omistamalla Sipilän talolla; ja kun Juho Paananen ei ollut tätä holhouslautakunnan määräystä noudattanut on Tobias Kylmälahti holhouslautakunnan puolesta vaatinut, että Juho Paananen velvoitettaisiin luutimaan ja holhouslautakunnalle antamaan tili Martta Paanaselle tulevasta osasta kunnan suorittamasta korvauksesta kestikievarin pidosta, ilmoittaen Tobias Kylmälahti että Sipilän talolla oli jo seitsemän vuoden ajan ollut kestikievari. Asiasta kuulusteltuna on Juho Paananen väittänyt, että kestikievarin - ja kyydinpito oli annettu hänelle mieskohtaisesti sekä että hän yksin omisti kyydin toimittamiseen käytetyt hevoset samoin kuin muunkin talossa löytyvän irtaimen emaisuuden, mihin nähden Juho Puomanen on katsonut, että kysymyksessä oleva korvaus oli tuleva yksinomaan hänelle sekä siis anonut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Syyskuun 25. päivänä 1912. julistanassaan päätöksessä lausunut käyseen selville, että Juho Paananen ja hänen tyttärensä Martta Paananen kumpikin puoleksi omistivat yllämainitun Sipilän talon ja että Juho Paananen holhoustitissaan oli pannut Martta Paanasen maksettavaksi puolet kaikista menoista, sentähden ja kun Juho Paananen sitäpaitsi korvauksosksi siitä, että hänen omat hevosensa ja ajopelinsä olivat kestikievarin käytännössä, sai kaikki muut tulot kestikievarista, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Juho Saanasen kolmen kuukauden kuluessa vastamainitusta päivästä sadan markan sakon uhalla antamaan holhous1036
lautakunnalle uuden tilin, jossa Martta Paanasen hyväksi oli luettava puolet kunnan maksamasta korvauksesta kestikievarin pidosta koko sittä ajalta, jona se oli ollut Juho Paanasella, sekä näille rahoille viiden prosentin korko, luettuna aina siitä päivästä, jolloin Juho Paananen oli rahat vastaanottanut, ja tuli Juho Paanasen sen ohessa korvata holhouslautakunnan oikeudenkäyntikulungit kymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Paananen vetoamalla oli saattanut jutun, on 30. päivänä Tammikuuta No 14. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, kuitenkin siten, että se kolmen kuukauden aika, jonka kuluessa Juho Paanasen tuli holhouslautakunnalle antaa puheena oleva uusi tili, oli luettava siitä päivästä, jolloin Kovioikeuden tuomio annettiin. Hovioikeuden tuomioon on Juho Päänänen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska puheenalainen kestikievarin - ja kyydin rito on annettu urakalle mieskohtaisesti Juho Paanäselle, joka siis on oikeutettu yksin laamaan siitä maksetun korvauksen, sen vuoksi ja kun ei ole voitu esittää perustettu, jonka nojalla olisi katsottava Martta Paanasella olevan osaa kysymyksessä oleviin rahoihin; harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi kunnoten Kovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, vapauttaa Juho Paanasen jutussa ajetusta kanteesta. Asian lautuun nähden saa Juho Paananen itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Luksiala. H. Amberg Alfred Luksiala. H. Amberg A. J. Oll H W W W.aan Samuli Koski. A. J. Oll H W W W.aan Samuli Koski. A. F. Mölsä 1037
Den 9. Oktober 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet revisionomål, angående underhållsplikt, emellan Backstugukarlen Johan Johansson Ruur, från Försby by i Pedersöre socken, sökande samt Bönderne Anders och Arvid Mattsöner Buur, från samma by, svarande: Gifven i rustitiedopartementet den 9. Oktober 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och /dem inhämtat följande Efter Anders och Arvid Buur ågangen skriftlig stämning har Johan Buurinför Häradsrätten i Pedersöre, Purmo Esse och Larsmo socknars tingslag anfört att sedan hans fader Bonden Johan Mattsson Buur, som egt 5/48 mantal af Biner skattehemman No 18. i Försby by, aflidit, hade sterbhusdelelegarena efter honom den 7. Mars 1865. ingått en sådan arfsförening, att äldste sonen Matts Buur skulle bekomma hemRiiv: A. L. B.t - A. R. S. St. ./.B. F. M. 1928 No 1872. Pag. 118. R. D. 1914.