Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
markkaa viisikymmentäkaksi penniä. Hovioikeus jonka tutkittavaksi Albin Niiranen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Helmikuun 13 päivänä 1904. vahvistanut Raastuvan oikeuden päätöksen muuten paitsi että, kun ei oltu väitettykään Wilhelm Hyyryläisen saaneen niitä kolmea vekseliä vuosina 1897 ja 1898. joilen nojalla hän Raastuvanoikeuden sa oli voittanut ylläsanotun vekulituomion, suoritukseksi muista asian naisten välityksistä, kuin mitkä hälän keskensä toimitetussa tilissä oli otettu huomiaan eikä myöskään näytetty Hyyryläisen näistä vekseli määristä hyvittäneen Albin Niirasto, Wilhelm Hyyryläinen velvoitettiin Albin Niiraselle maksamaan Raasluvanoikeuden tuomitseman rahamäärän lisäksi ne tuhatneljäsataa seitsemän kymmentäkolme markkaa seitsemän kymmentäviisi penniä, jotka Hyyry läinen 10 päivänä Joulukuuta 1900 oinottua vekselituomiota vastaan oli siirasella saanut, korkoineen, joten vistilhelm Hyyryläisen tuli heti, maksuta distusta vastaan, Albin Niiraselle maksaa kaikkiaan tuhat viisisataa neljä kymmentäviisi markkaa kaksikymmentäseitsemän penniä viiden prosentin koron kanssa 5 päivästä Helmikuuta 1902. jolloin oikeudenkäynti alkoiHovioikeuden tuomioon on Wilhelm Hyyryläinen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Wilhelm Hyyyläinen ole esiintuonut syytä muut laa Hovioikeuden ylempänä mainittua luomiala, joka siis jää pysyväksi. Tälä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Andersin. Valentin Gummerus. 5 resan M J N Bönlund 505
Den 6 Augusti 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsätt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Handlanden Johan Henrik Hedenström och Stadsfiskalen Vicehäradshöfdingen Josef Eldad Lindqvist, hvardera från Björneborgs stad, såsom sysslomän i Handlanden Hedenströms konkursto, sökande samt Björneborgs Utskänknings. Aktiebolag, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 6 Augusti 1904 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Sedan Handlanden Hedenström, som enligt skriftligt kontrakt den 20 Februari 1904 af Björneborgs Utskänknings Aktiebolag från den 1. derpåföljande Juni till den 1 Juni 1903 förhyrt särskilda i kontraktet uppräknade lokaler i bolagets egande gård No 31. uti första stadsdelen af Björneborgs stad emot en årlig afgäld af 4,500 mark, den 19. December 1901 upplåtit sitt bo till konkurs, har Björneborgs Utskänknings Aktiebolag, efter 7de E. A. Bm. S. 16 - s. N. B. E. J. A. No 831. No 831. Såg. 41. R.D. 1904.
stämning å Handlanden Hedenström och Vicehäradshöfdingen Lindqvist, vid Rådstufvurätten i Björneborg, med förmälan att bolaget icke bevakat fordran i Handlanden Hedenströms konkurs, yrkat att konkursförvaltningen, hvilken intill den 1 Juni 1902 innehaft förberörda lokaler samt från desamma, såvidt de varit till andra personer upplåtna, uppburit fyra, måtte förpligtas att till aktiebolaget utgifva hyra för tiden från konkursens början till sistsagda dag med 2095. mark efter afdrag af derå guldne 500. mark samt godtgöra bolaget för umgälderna i målet. Efter det Handlanden Hedenström och Richardshöfdingen Lindqvist, i saken hörde, motsagt käromålet, har Rådstufvurätten medelst utslag den 13. Juni 1902 förklarat det väl vara utredt att Björneborgs Utshänknings Aktiebolag genom kontrakt af den 20. Februari 1904 till Handlanden Hedenström för en tid af två år eller från den 1. Juni 1904 till den 1. Juni 1903 emot en aftalad hyra af fyratusen femhundra mark om året upplåtit särskilda lokaler i bolagets ofvanomförmälda gård, men emedan Handlanden Hedenström sedermera afträdt sin egendom till sina borgenärers förnöjande och Björneborgs Utskänknings Aktiebolag uti Handlanden Hedenströms konkurs icke bevakat sagda hyra, ehuru aktiebolagets anspråk grundade sig å ett af Handlanden Helenström ingånget aftal och hyran förty bort i behörig ordning uti Handlanden Hedenströms konkurs bevakas, alltså och enär bolaget icke ens påstått att krafvet grunlade sig på något af sysslomännen i konkursen å boets vägnar träffadt aftal, har Rådstufvurätten förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Björneborgs Utskänknings Aktiebolag. i vadeväg dragit saken, har medelst dom den 25. Februari 1904 utlåtit sig; och alldenstund å Handlanden Hedenströms konkursbos vägnar medgifvits att Handlanden Hedenström genom förberörda kontrakt af Björneborgs Utskänknings Aktiebolag förhyst ifrågakomna lokaler 50
för tiden från den 1 Juni 1901 till den 1. Juni 1903. emot en årlig afgäld af fyratusen femhundra mark, fördenskull och som jemväl utredt blifvit att Handlanden Hedenströms konkursbo, efter det Hedenström den 19 December 1901 upplåtit sin egendom till konkurs, på grund af sagda hyresaftal öfvertagit meranämnda lödaler och intill den 1. Juni 1902 användt desamma sig till nytta samt konkursboet genom detta öfvertagande, då annat förhållande ej visats, måste anses hafva iklädt sig enahanda ansvarighet beträflande hyresafgäldens behöriga erlägganse, som enligt ofvanberörda aftal ålegat Handlanden Hidenström, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, ålagt Handlanden Hedenström är Vicehäradshöfdingen Lindqvist, i deras egenskap af sysslomän uti Handlanden Hedenströms konkursbo, att till Björneborgs Utskänknings Aktiebolag genast emot qvitto utgifva fordrade ettusen femhundra tjugufem mark samt att med trettio mark ersätta aktiebolaget för dess vid Rådstufvurätten i målet hafda kostnad. Uti Hofrättens dom hafva Handlanden Nedenström och Vicehäradshöfdingen Lindqvist, i sin ofvanberörda egenskap, sökt ändring medelst, ingifven deduktion, som Björneborgs Utskänknings Aktiebolag i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt finner Handlanden Hedenström och Vicehäradshöfdingen Lindqvist icke hafva förebragt skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero, jemte det Handlanden Hedenström och tillhäradshöfdingen Lindqvist ålägges i deras omförmälda sysslomandeegenskap att till Björneborgs Utshänknings Aktiebolag i ersättning för bolagets rättegångsumgälder i Kejserliga Senaten utgifva sextio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse lånder Kejserliga Senaten för Finland: Andersin. Valentin Gamman. Kon Lillad J N Bernlund El. Asikolin. 500
Elokuun 8. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Iitis in kaupungissa Venäjän Keisarikunnassa asuva Kemaalinajurinleski Helena Davidorna Astafjeff, mielivikaisen veräläisen aatelismiehen Duntu Poromarffin holhoojana, on hakijana sekä Iisalmen kaupungissa oleva Toiminimi Joh. Puustisen perilliset vastaajana: Annettu Oikeus osastossa Elokuun 8 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja mistä saanut tietää seuraavaa: Iisalmen kaupungin Raastuvanoikeudessa on Kemaalimajurinteski Astaljeff, edellä sanotussa holhoojantoimessaan, haasteen nojalla vaatinut, että Toiminimi Joh Puustisen perilliset velvoitettaisiin Komaalimajurinleski Astafjelfille suorittamaan ne kaksituhatta kaksikymmentäneljä markkaa kolme penniä korkoineen, jotka toiminimi, ollessaan erinäisessä kauppavälityksessä Dmitri Ponomareffin aikanaan omistaman Nelvän pitäjässä sijaitsevan Juon tehtaan hallin non kanssa, oli 8. päivänä Syyskuuta 1901. paatetyn vähtelin mukaan jäänyt tehtaan hallinnolle Läsnä: E. A. V. - R. G. - J. N. B. 500 No 840. Pag 32. R. D. 1904.
velkaa, minkä ohessa Kennaalimajurinteski Astafjelf on anonut korvausta oikeudenkäyntikulustaan. Asiasta kuulusteltuna on toiminimi myöntänyt puheeksi tulleen välitetin muutoin oikeaksi, paitsi että toiminimi siinä oli hyvitetty vuonna 1823. tehtaalle toimittamistaan tuhannes ta-neljästatoista kokonaisesta ja kahdeksasta kymmenesosasta sekä niinikään vuonna 1894 toimittamistaan kuudestasadastakymmenestä kokonaisesta ja kahdeksasta kymmenesosasta metrisestä kuutiosylestä hiilipuita ainoastaan kakdeksalla markalla viidelläkymmenellä pennillä syleltä, vaikka näiden puiden hinta oli sovittu yhdeksäksi markaksi viideksikymmeneksi penniksi syleltä, kuin myöskin mainittuina vuosina toimittamistaan puomi- ja tukkihuista yhteensä kolmesataa seitsemänkymmentäkaksi markkaa yhdeksänkymmentäviisi penniä vähemmän kuin niistä sopimuksen mukaan toiminimelle olisi ollut tuleva, johon nähden toiminimi on anonut velkomuksesta vähennettäväksi siten syntyneen hintaerotuksen tuhat yhdeksänsataa yhdelsänkymmentäkahdeksan markkaa viisikymmentäviisi penniä. Raastuvanoikeus on 3. päivänä Helmikuuta 1902. julistamallaan päätöksellä katsonut toiminimeltä jääneen esittämättä laillista näytöstä siitä, että toiminimen väittämä sopimus puheenalaisten Juon tehtaalle toimitettujen suiden hinnasta oli tullut tehdyksi ja että nämät puut olivat olleet suuremmasta arvosta, kuin se millä toiminimeä niistä oli hyvitetty, joka hyvitys oli ollut sen aikuisten hintojen mukainen, johon nähden ja kun toiminimi oli myöntänyt ylempänä sanotun välitelin muutoin oikeaksi, Raastuvanoikeus on velvoittanut toiminimen Joh. Puustisen perilliset heti kuittia vastaan Kenraalimajurinleski Astafjeffille, hänen holhoojatoimessaan, suorittamaan vaaditut kaksituhatta kaksekymmentäneljä markkaa kolme penniä viiden prosen ten koron kanssa 16. päivästä Joulukuuta 1901, jolloin oikeudenkäynti asiasta pantiin vireille, sekä sen ohessa maksamaan Keuraalimajurinleski Astafjeffille korvaukseksi oikeudenkäyntikustannuksista kaksisataa markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi toiminimi Joh Puustisen perilliset oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Helmikuun 6. päivänä 1904 ratkaissut asian; ja koska oli selville käynyt että Toiminimen Joh. Puustisen 510
perillisten edeltäjä, nykyään kuollut Kauppias Joh. Puustinen, saatuansa Juan tehtaan isännöitsijän, nykyään myöskin kuolleen Klem. Gusoffin heidän välityksistään tekemän tilin, ole ainakin kirjeessä 3. päivältä Toukokuuta 1835. ilmoittanut Isännöitsijä Guseffille edellämainettujen Juon tehtaalle myytyjen puutavarain hinnat ja, vähennettyä puheeksitulleen hintaerotuksen Juon tehtaan puolesta häneltä silloin velotusta saatavasta, samassa kirjeessä hyvittänyt tehtaan sen jäännössaatavasta tehtaan isännäitsijan tekemättä sittemmin nimenomaista muistutusta sanottujen puutavarain hintain suuruutta vastaan, sentähden ja kun jutussa ei oltu näytetty Kauppias Puustisen myyneen kysymyksessä olevia puita vähemmästä kuin mainituille p:itavaroille panemistaan hinnoista, ja näitä hintaja ei myöskään voitu pitää kohtuuttomina, Hovioikeus, lyhentäen Raastuvanoikeuden toiminimen maksettavaksi määräämästä summasta kahdestatuhannesta kahdestakymmenestäneljästä markasta kolmesta pennistä mainitun hinnaneretuksen tuhatyhdeksänsataa yhdelsänkymmentäkahdeksan markkaa viisikymmentäviisi penniä, velvoitti Toiminimen Joh Puustisen perilliset kuittia vastaan suorittamaan Dmitri Ponomareffin Volentin Gummerus holhoojalle Kennaalimajurintaski Astafjeffille kaksikymmentäviisi markkaa neljäkymmentäkahdeksan penniä vuden prosentin koron kanssa 16 päivästä Joulukuuta 1901, mutta vapautti toiminimen, asian näin päättyessä, maksamasta vastapuolellensa Raastu vanoikeuden määräämää oikeudenkäyntikulujen korvausta. Hovioikeuden tuomioon on Kemaalinajurinleski Astafjeff anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmatta, johon Toiminimi Joh. Puustisen perilliset on vastannut. Käsärillinen Senaatti on tutkinut tämän pitun ja katsoo ettei Kemaalinajurinleski Astaljeff ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Kemaalimajurinleski Astaljelf suorittamaan Toiminimelle Joh. Puustisen perilliset seitsemänkymmentä markkaa korvaukseksi sen täällä jutussa olleista kustannuksesta Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Andersin. Hm. Lupblag J N Bönlund 51
Elokuun 9. päivänä 1904 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa ovat Talollinen William Warvikko, Saarijärven pitäjän Hännilän kylästä, hakijana, sekä Talollinen David Rems, saman pitäjän Mahlun kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Elokuun 9. päivänä 1904 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Sittenkuin Talollinen Herman Warvikko Toukokuun 11. päivänä 1888 tehdyllä välikirjalla oli David Ramselle myynyt silloin omistamaltaan Karvikon puolen manttaalin veroiselta perintötalolta No 10. Hännilän kylässä ja sanottuun taloon isossajansa metsäveroa vastaan jaettavalta maalta välikirjassa kooltaan likemmin määritellyt kuusi - ja pitäjäpuut samassa välikirjassa määrätyistä hinnoista, on William Warvikko, joka sittemmin on tullut mainitun talon omistajaksi, David Ramsille toimitetun haasteen nojalla, Saarijärven ja Ouraisten pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa, jonka määräyksestä jutun ollessa veltami: E A. V. et - J. N. B. (O. K. No 841. Sivu 25. R. D. 1204
lä vireillä välinselvitys asianosaisten kesken on tapahtunut, lausunut, että David Rams, joka sanotun välikirjan nojalla oli vuosina 1896 ja 1900 toimittanut metsänhakkuuta Warvikon talon metsissä, oli niistä hakannut ja poisvienyt kontrahdinmukaisia puita, vuonna 1896, 2,608 markan 84. pennin ja vuonna 1200,493 markan 42 pennin eli siis yhteensä 6,902 markan 26 pennin arvosta, josta määrästä David Rams oli morittanut yhteensä 6,314. markkaa 47 penniä, mutta 557. markkaa 79. penniä oli vielä maksamatta; että David Rams metsistä oli ottanut myöskin alamittaisia puita, vuonna 1826. 100. ja vuonna 1900. 543. kappaletta eli yhteensä 643. alamittaista puuta; sekä että Kauppaneuvos E. H. Ahlqvist oli Warvikon talolle metsäveroa vastaan jaetulta maalta Ramsin laskuun ottanut 228 puuta, jotka 5 markan jälkeen puutta maksoivat yhteensä 10,540. markkaa; ja on William Waivikko vaatinut David Ramsen velvoittamista hänelle suorittamaan. kontrahdinmukaisista puista maksamatta jääneet 587. markkaa 79. penniä ja 643. alamittaisesta puusta, 4. markan jälkeen puulta, 2,572 markkaa eli yhteensä 3159. markkaa 79 penniä korkoineen kuusi vadalta vuodessa Heinäkuun 14. päivästä 1900, jolloin Rams oli antanut tilin kontrahdinmukaisista puista, kuin myös metsäveromaalta otetuista puota yllämainitut 10,540. markkaa kontrahdin määräyksen johdosta niinikään kuuden prosentin korolla, puolelle mainitusta summasta Maaliskuun 5 päivästä 1895, jolloin mainittu maaoli talolle lopullisesti jaettu, ja toiselle puolelle Huhtikuun 30. päivästä 1896, jolloin puut oli metsästä ajettu. Kanteesta kuultuna on David Ranestunnustanut William Warvikon olevan saapa maksamatonta hintaa kontrahdinmukaisista puista 587. markkaa 79. penniä, mutta myöntänyt hakanneensa alamittaisia puita vuonna 1896. haadattamansa ja William Warvikon yllä ilmoittamat 100. kappaletta ja vuonna 1900. ainoastaan 61. kappaletta eli yhteensä 161. puuta, joista David Rems, väittäen myöskin ostaneensa Warvikon talon metsistä, kontrahdilla Heinäkuun 12. päivältä 1894. kaikki puut, jotka 7 metrin korkeudella maasta täyttivät läpimitaten 17. sentimetriä 35. pennin jälkeen kappaleelta, ja kontrahdilla Lokakuun 13 päivältä 1899. sellaiset puut, jotka 12. kyynärän korkeudella täyttivät läpimitaten 7. tuumaa, 50. pennin hinnasta puulta; on kieltänyt maksaa 515
enempää kuin 50. penniä kappaleelta eli kaikkiaan 80 markkaa 50. penniä. Mitä tuli metsäveromaalta otettuihin puihin on David Rems suostunut suorittamaan 471. puusta, joiden pituutta ja paksuutta Rams oman ilmoituksen mukaan ei tuntenut, niiden keskiarvon mukaan 2. markkaa 33. 1/3. penniä puulta eli yhteensä 1098. markkaa 22. penniä sekä jälellä olevista 1,637 puusta, niistä tekemänsä tilin mukaan, 3,790. markkaa 35 penniä, mutta muissa kohdessa on David Rams vastustanut kannetta Sittenkuin asialliset molemmin puolin olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan ja todistajia oli jutussa kuulusteltu, on Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 20 päivänä 1902. julistamassaan päätöksessä katsonut asiallisten kesken toimitetusta välinselvityksestä käyvän ilmi, että William Warvikolle oli tuleva kontrahdinmukaisten puitten maksamatonta hintaa 587. markkaa 79. penniä sekä korvauksena alamittaisista puista 80. markkaa 50. penniä, jota paitsi Warvikon tuli saada palkintoa Kauppaneuvos Ahlqvisten ottamista 2,108 puusta, joiden mittoja asialliset ei vät olleet ilmoittaneet, yhteensä 5,965 markkaa 64. penniä, joten ollen ja kun William Warvihko ei ollut voinyt näyttää David Ramsin ottaneen alamittaisia puita sen yli mitä Remo oli myöntänyt sekä Rams edellämainitulla kontrahdilla Heinäkuun 12. päivältä 1894. oli myöskin ostanut puut, jotka 7. metrin korkell. della maasta täyttivät 17. sentimetriä, Warvikon koko saatava Rämsiltä teki 6,633 markkaa 93. penniä, josta summasta puheenalaisen kontrahdin mukaan 11. päivältä Toukokuuta 1888. puolet oli langennut maksettavaksi Maaliskuun 5. päivänä 1895; ja on Kihlakunnanoikeus siis tuominnut David Ramsin heti kuittia vastaan maksamaan William Warvikolle mainitut 6,633 markkaa 93. penniä, kuuden prosentin korolla 3, 316 markalle 96 1/2 pennille sanotusta Maaliskuun 5. päivästä 1895. ja viiden prosentin korolla jäännökselle, lukien Syyskuun 25. päivästä 1900., jolloin oikeuden käynti alkoi, kunnes täysi maksu tapahtuisi; ja velvoitettiin David Ramsays sadalla kahdellakymmenelläviidellä markalla korvaa maan William Warvikolle hänen oikeudenkäyntikulut jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin vetoamalla olivat saat51a
taneet jutun, on Tammikuun 30. päivänä 1914. antamassaan tuomiossa katsonut ettei William Warvikko ollut esiintuonut syytä Kihlakunnanoikeuden päätöksen muuttamiseen sekä että David Ramsin muutoksenhakemus antanut aihetta oikaista samaa päätöstä muussa kohden, kuin että David Barns, koskei William Warvikko ollut näyttänyt Kauppaneuvos Ahkqvistin ottamien puitten suuruutta ja Rannia siis ei voitu katsoa niistä vastuunalaiseksi suuremmalla rakamäärällä kuin mitä hän ole suostunut maksamaan eli antamansa tilin mukaan 1,637. puusta 3790. markalla 35. pennillä ja 471 huusta 2. markan 33 1/3. pennin jälkeen puulta 1099. markalla, julistettiin velvolliseksi näistä puista maksamaan William Warvikolle yhteensä neljätuhatta kakdeksansataa kahdeksankymmentäyhdeksän markkaa kolmekymmentäviisi penniä ja David Ramsin siis tuli William Waivikolle suorittaa kaikkiaan viisituhatta viisisataa viisikymmentä seitsemän markkaa kuusikymmentäneljä penniä ynnä korkon, kontrahdin mukaan Toukokuun 11. päivältä 1888. kuusi sadalta viimeksi sanotun määrän puolen eli 2,778. markan 82. pennin ja Heinäkuun 12. päivänä 1894. maksetun rahamäärän, 2,500. markan erotukselle eli siis kahdellesadalle seitsemällekymmenelle kahdeksalle markalle kahdeksallakymmenellekahdelle pennille Maaliskuun 5. päivästä 1895. ja viisi sadalta jäännökselle Syyskuun 25 päivästä 1900, jolloin oikeudenkäynti alkoi, joten oikaistuna Kihlakunnanoikeuden päätös muuten jätettiin pysyväksi Hovioikeuden tuomioen on William Warvikko hakenut muutosta perustelmalla, johon David Rems on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei William Warvikko ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan William Warvikko sen ohessa kuudellakymmenelläviidellä markalla palkitsemaan David Rangsille tämän täällä jutussa kärsimät kulut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Andersin Valentin hemmanet. Hm Lupblad J Nederlund Ossian Karsten 515
Elokuun 10 päivänä 1904 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio ilman maksoja Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, parempää oikeutta ulosmitattuun omaisuuteen koskevassa nostajutussa. jossa ovat Talollisenleski Anna Rantalainen, Rautjärven pitäjän Hynnilän kylästä, hakijana, sekä Kauppias Antti Lankinen, saman pitäjän Ilmeen kylästä, Talollisenleski Elli Rantalainen ja Talollinen Eero Häyhäsanotusta Hynnilän kylästä, sekä Joutsa non Kruununnimismies Emil Gadding, tulematta jääneenä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Elokuun 10 päivänä 1904 Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Elli Rantalainen, joka on vuonna 1897. kuolleen Talollisen Matti Rantalaisen leski, on Wiipurin läänin Kuvernöörin tykönä ja asian tultua läänin Kuvernöörin viraston siitä antamalla päätöksellä 7. päivältä Syyskuuta 1901 riitaisena lykäLäsnä E A - H. J. B. O. K. No 846. Sivu 31 R D 1904.
tyksi tuomioistuimen käsiteltäväksi, haastatettuaan Antti Lankisen ja Eero Häyhän sekä Anna Rantalaisen, joka on nimitetyn Matti Rantalaisen 22. päivänä Joulukuuta 1900 kuolleen pejan Talollisen Matti Matinpoika Rantalaisen leski, sekä Kruununni mismies Gaddingin Ruokolahden ja Rautjärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että se ulosottotoimi, jonka kautta Kruunun nimismies Gadding Elokuun 14 päivä nä 1900 oli ulosmitannut kuudennen nan perintötaloa No 2 mainitussa Hynnilän kylässä niiden yhteensä 1856 markan 95 pennin suorittamiseksi koron kans sa, jotka Matti Matinpoika Rantalainen oli Käkisalmen kaupungin Raastuvanoikeuden Marraskuun 20 päivänä 1899 sekä Ruokolahden ja Rautjärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden Huhtikuun 4 päivänä 1900 julut milla kahdella eri päätöksellä velvoitettu maksamaan Antti Lankiselle ja Eero Häyhälle, kumottaisiin sillä perusteella, että sa nottu talonosa oli Elli Rantalaisen omaisuutta Asiasta kuultuina ovat Antti Lanki ren ja Eero Häyhä sekä Kruununnimisnies Gadding vastustaneet kannetta, sekä Anna Rantalainen, joka Kuvernöörin luona oli ilmoittumillaan perusteilsa kannattanut Elli Rantalaisen hakenusta puheenalaisen ulosmittauksen kunoamisesta, kun häntä asiassa kuulustettiin Kihlakunnanoikeudessa, ilmoitta nut ei olevansa osallinen kysymyksesja olevaan tilaan, minkä ohessa Anna Rantalaisen avioliitosta Matti Matinpoika Rantalaisen kanssa syntyneitten alakäisten lasten Matti, Elli Hilma, Anna Matilda, Selma ja Iida Johanna Rantalaisen laillisesti määrätty holhooja, sanotussa Hynnilän kylässä asuva Talolliren Lauri Ovaska, jota Kihlakunnanikeudessa niinikään on kuulustettu asiassa, on ilmoittanut, ettei mainittu tilaUut Matti Matinpoika Rantalaisen, vaan Matti Rantalaisen nimessä. Sittenkuin todistaja oli jutussa kuuvistettu, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset olivat anoneet korvausta kuluis