Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ytterligare tvåhundra mark, jämväl nästnämnda tvåhundra mark borde afdra gas från Anders Wilhelm Nieminens tillgodohafvande, i följd hvaraf och då sagda öfverknings och fullningskostnader, såsom ofvan antydts, rätteligen utgjorde femtio sen fyrahundra nittio mark femtio penni, och vid slikt förhållande jämväl nästnämn da femtio penni borde Anders Vilhelm Nieminen tillgodoberäknas, det belopp, Vilhelm Hisinger ålåge att till Anders Vilhelm Nieminen gälda, förty af Hofrätten fastställ des till ettusen fyrahundra nittiotvå mark fyratiofyra penni, jämte därå från den 26 Januari 1898 tills skeende full betalning löpande fem procents årlig ränta. Uti Hofrättens dem har Anders Vilhelm Nieminen anhållit om andring Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och pröfvar rättvist låta vid Hofrättens dom bero. Sel alle, som veder bor, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Julius Hemmelin A. Hen.hemmanE. Winkman Advard Pardani. E. Winkman Advard Pardani. Edala Kyander. / T Järnefelt 26 päivänä Helmikuuta 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, torpan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Samuli Setälä ja Torpparinvävy Elias Matinpoika Hietala, molemmat Ylihärmän pitäjän Haapojan kylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä Talolliset Kustaa Juhonpoika Hautanen ja Jaakko Elenius ynnä Talollisenleski Amalia Juhontytär Ahomäki, kaikki samasta kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 26 päivänä Helmikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Alahärmän ja Ylihäsmän pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Kustaa Hautanen ja hänen asiakumppaninsa, Samuli Setälälle ja Elias Hietalalle toimitetun haasteen nojalla, lausuneet, että Kustaa Hautanen, Amalia Ahomäen nyttem min kuollut mies Juho KustaanpoiLäsnä: R. A. B. - F. L. - C.t. - A. G. B. F. M. 122 No 287. Pag. 188. R. D. 1906.
ytterligare tvåhundra mark, jämväl nästnämnda tvåhundra mark borde afdra gas från Anders Wilhelm Nieminens tillgodohafvande, i följd hvaraf och då sagda öfverknings och pottningskostnader, såsom ofvan antydts, rätteligen utgjorde femtio sen fyrahundra sextio mark femtio penni, och vid slikt förhållande jämväl nästnämn da femtio penni borde Anders Vilhelm Nieminen tillgodoberäknas, det belopp, Vilhelm Hisingar åläge att till Anders Vilhelm Nieminen gälda, förty af Hofrätten färktäll des till ettusen fyrahundra nittiotvå mark fyratiofyra penni, jämte därå från den 26 Januari 1898 tills skeende full betalning löpande fem procents årlig ränta. Uti Hofrättens dom har Anders Vilhelm Nieminen anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och pröfvar rättvist låta vid lofrättens dom bro. Sel alle, som veder bör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Juhan Hummelin A. Henr. hemmanC. Winkman Udvard Pardani. C. Winkman Udvard Pardani. Edala klander. J. T. Järme 26 päivänä Helmikuuta 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, torpan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Samuli Setälä ja Torpparinvävy Elias Matinpoika Hietala, molemmat Ylihärmän pitäjän Haapojan kylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä Talolliset Kustaa Juhonpoika Hautanen ja Jaakko Elenius ynnä Talollisenleski Amalia Juhontytär Ahomäki, kaikki samasta kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 26 päivänä Helmikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Alahärmän ja Ylihännän pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Kustaa Hautanen ja hänen asiakumppaninsa, Samuli Setälälle ja Elias Hietalalle toimitetun haas teen nojalla, lausuneet, että Kustaa Hautanen, Amalia Ahomäen nyttemmin kuollut mies Juho KustaanpoiLäsnä: R. A. B. - F. L. - C.t. - A. G. B. F. M. 12 27 No 287. Råg. 188. R. D. 1906.
ka Ahomäki ja Talollinen Samuli Elenius, Ahomäen perintötalon No 3 Haapojan kylässä silloisina omistajina, oli vat 10 päivänä Marraskuuta 1890 Torpparinlesken Liisa Matintytär Laitilan sekä Samuli Setälän ja Elias Hietalan ynnä viimeksimainitun vaimon Fiia Erkintytär Laitilan kanssa tehnat semmoisen kirjallisen sopimuksen näiden hallitsemasta, sanottuun taloon kuuluvasta Laitila nimisestä torpasta, että Liisa Laitila ja Samuli Setälä ynnä Liisa Laitilan perilliset saisivat edelleen samoilla ehdoilla kuin siihenkin asti viljellä Laitilan torppaa niin kauan kuin Liisa Laitila oli elossa, mutta että torppa hänen kuoltuansa oli luovutettava Ahomäen talon omistajalle; ja koska Liisa Laitila oli kuollut 20 päivänä Helmikuuta 1903 eikä niin ollen Samuli Setätällä ja Elias Hietalla ollut laillista oikeutta mainittua torppaa enää hallita, ovat Kustaa Hautanen ja hänen asiakumppaninsa, ilmoittaen nyttemmin yhteisesti omistavansa Ahomäen talon, vaatineet Samuli Setälän ja Elias Hietalan velvoittamista Kustaa Hautasen ja hänen asiakumppaniensa hallintaan luovuttamaan puheenalaisen torpan. Kanteesta kuulustettuina, ovat Samuli Setälä ja Elias Hietala väittäneet, ett'ei ylläsanottu sopimus koskenut kysymyksessä olevaa Laitilan torppaa, vaan toisia Ahomäen taloon kuuluvia maita, minkä tähden ja kun Samuli Setälä ja Elias Hietala 22 päivänä Syyskuuta 1809 ja 2 päiänä Tammikuuta 1835 tehtyjen välikirjain perusteella olivat oikeutetut hallitsemaan Laitilan torppaa ja saamaan sen palstatilaksi eroitetuksi, Samuli Setälä ja Elias Hietala ovat vastustaneet kannetta. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 26 päivänä Maaliskuuta 1904 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Kustaa Hautasen ja hänen asiakumppaniensa kanteen sekä velvoittanut Kustaa Hauta123
sen ja hänen asiakumppaninsa kolmellakymmenellä markalla korvaamaan Samuli Setälälle ja Elias Hietalalle heidän kulunkinsa jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Hautanen ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 14 päivänä Kesäkuuta 1906 antanut siinä tuomion; ja koska Samuli Setälä ja Elias Hietala olivat myöntäneet oikeaksi kysymyksessä olevan sopimuskirjan, jonka sanoin mukaan he olivät sitoutuneet luopumaan Laitilan torpasta Liisa Laitilan kuoltua, eivät kä Samuli Setälä ja Elias Hietala olleet toteuttaneet väitettään, että sanottu sopimus tarkoitti muita Ahomäen taloon kuuluvia maita kuin Laitilan torppaa, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Samuli Setälän ja Elias Hietalan Kustaa Hautaselle ja hänen asiakumppaneilleen, Ahomäen talon omistajina, heti jättämään puheenalaisen torpan; ja tuli Samuli Setälän ja Elias Hietalan, asian näin päättyessä, myös korvata Kustaa Hautaselle ja hänen asiakumppaneilleen näiden oikeudenkäyntikulungit Kihlakunnanoikeudessa kolmellakymmenellä markalla ja Hovioikeudessa viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon ovat Samuli Setälä ja Elias Hietala anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kustaa Hautanen ja hänen asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo etteivät Samuli Setälä ja Elias Hietala ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Samuli Setälä ja Elias Hiitala sen ohessa yhteisesti suorittanaan Kustaa Hautaselle ja hänen asiakumppaneilleen, heillä asiasta täällä olleiden kulunkien korvauk124
seksi, seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. H. Bredle. Fredr. Lundenius. R. H. Bredle. Fredr. Lundenius. 1. anh. Augusti A. V. Granström 1. anh. Augusti A. V. Granström B. T. Mölse Helmikuun 26. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioioikeudesta tulleessa, jaon moitetta koskevassa nostojutussa, jossa edesmen neen Talollisen Eljas Eljaksenpoika Lapin leski Leena Stiina Mikonty tär Seppä, Miehikkälän pitäjän Lappjärven kylästä, on hakijana sekä Talollinen Eerik Jähänski, Vehkalahden pitäjän Pyhällön kylästä, vaimonsa Liisa Stiina Ristianintytär Lapin edusmiehenä, Talollinen Mikko Järvelä, sanotusta Lappjärven kylästä, vaimonsa Anna Stiina Ristianintytär Lapin edusmiehenä, ynnä Poliisikonstaapeli Jafet Pääskynen, Miehikkälän pitäjän Michik kälän kylästä, niinikään vaimon sa Helena Ristiainintytär Lapin edusmiehenä, ovat tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 26. päivänä Helmi kuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä. Läsnä: R. A. B. F. S. b. bom A. G. /B. F. M. SS: 288. Pag. 204. R. 1906.
saanut tietää seuraavaa: Virolahden ja Michikkälän pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Leena Stiina Seppä, Eerik Vähäuskille ja hänen edellä lustelluille asiakumppaneilleen toimituttamansa haasteen nojalla, vaatinut, että 1. päivänä Tammikuuta 1904. rintaperillisittä kuolleen Eljas Lapin jälkeen 29. päivänä senjälkoistä Kesäkuuta toimitettu perinnönjako, jossa Leena Stiina Sepälle oli jakamattomasta pesästä eroitettu erinäistä irtainta tavaraa hänelle tulevana etuosana ja muu irtaimisto jaettu kahteen yhtä suureen osaan Leena Stiina Sepän sekä Eljas Lapin kuolleen äidin Maria Jaakontyttären myöhemmässä avioliitossaan niinikään kuolleen Ristian Antinpoika Lapin kanssa siittämi en edellämäinittujen Liisa Stiina Anna Stiina ja Helena Lapin kesken, mutta pesään kuuluva kolman nes perintötalosta No 1. Lappjärven kylässä, mihin Eljas Lappi, joka 5. päivänä Kesäkuuta 1881. oli vihitty avioliittoon Leena Stiina Sepän kanssa, oli 6. päivänä Huhtikuuta sama na vuonna saanut perintökirjan, joutunut kokonaan Liisa Stiina, Anna Stiina ja Helena Lapille, oikaistaisiin siten että Leena Stiina Seppä saisi naimaosaansa vastaa: van osan mainitusta kiinteimistöstä, koska Leena Stiina Seppä josilloin, kun Eljas Lappi oli ostanut tuon kiinteimistön perinnöksi, oli ollut kihloissa Eljas Lapin kanssa, minkä ohessa Leena Stiina Seppä on anonut oikeudenkäyntikulujensa korvaamista. Eerik Vähänskin ja hänen asiakumppaniensa vastustettua kannettu, on Kihlakunnanoikeus 1. päivänä Lokakuuta 1904. julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa; ja koska Eljas Lappi oli ostanut perinnöksi puheenäolevan kolmanneksen talosta No 1. Lappjärven kylässä ennenkuin hän oli vihitty avioliittoon Leena Stiina 126
Sepän kanssa, sekä sanottu kiinteimistö niin ollen oli ollut Eljas Lapin yksityistä omaisuutta, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Leena Stiina Sepän asiassa aja man kanteen. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Leena Stiina Seppä oli vetoamalla saattanut jutun, on 21. päivänä Heinäkuuta 1906. antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, samalla velvoittaen Leena Stiina Sepän suorit tamaan Eerik Vähänskille ja hänen asiakumppaneilleen maksut heidän yhteisestä kappaleestaan Kovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penmia. Kovioikeuden tuomioon on Leena Stiina Seppä anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Leena Stiina Seppä ole esiintuonut syytä muuttaa Kovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jääJ. F. Mörle pysyväiseksi. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R: A: Broderle. Fredr. Tuuhimies. R: A: Broderle. Fredr. Tuuhimies. Karl Kungvistr A. B. Granström Karl Kungvistr A. B. Granström Karl Kungvistr A. B. Granström 127
Helmikuun 27 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa, torpan luovuttamista koskevassa nostbju. tussa, jossa ovat Kalkialan pitäjän Anttilan kylässä asuva Itsellinen Jaafet Kustaanpäka Oittinen hakijana ynnä Talollisenleski Eeva Rosiina Hermannintytär Mäkelä, Korpilahden pitäjän Oittilan kylästä, sekä omasta puolestaan että alaikäisten lastensa holhoojana, kuin myös Talollinen Eemil Salomoninpoika Sääksivuori, saman pitäjän Muuramen kylästä, vaimonsa Selma Wilpuntyttären edusmiehenä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 27 päivänä Helmikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellen ja esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Välikirjalla 27 päivältä TammikuuLäsnä: R.t. N. - F. L. - C. A. - A. G. O. S. No 294. 28: 294 Pag. 9. R. D. 1906.
ta 1854 on Talollinen Juhana Wilpunpoika Ylä- Tihtari eli Mäkelä langollensa, Jaafet Oittisen isälle Kaarle Kustaa Juhonpoika Vaholle, korvauksenä Kaarle Kustaa Wahon perintöosuudesta Ylä- Tihtarin eli Mäkelän perintötaloon ylläsanotussa Oittilan kylässä, luovuttanut hallintaoikeuden mainitun talon alueella olevaan Wahon torppaan siihen kuuluvine tiluksineen kuin myöskin Pitkäkorven niittyyn ja Syvärikorven suohon, muun muassa ehdolla että, elleivät Kaarle Kustaa Wähö tahi hänen perillisen sä kykenisi maksamaan tuossa välikirjassa lähemmin määrättyä vuosiveroa, torpan haltijan heti, laillisen irtisanomisen jälkeen, oli muutettava torpasta pois. Mainitun talon 5 päivänä Helmikuuta 1872 siirryttyä Talolliselle Wilppu Matinpoika Mäkelälle eli Ylä - Tihtarille, joka oli Eeva Rosiina Mäkelän mies ja Selma Wilpuntyttären isä, on Korpilahden pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus, Wilppu Mäkelän siitä ajaman kanteen johdosta, päätöksessä 9 päivältä Syyskuuta 1873 velvoittanut Kaarle Kustaa Rahon, joka oli laiminlyönyt suorittaa veron torpasta, viimeistään 14 päivänä Maaliskuuta 1874 perheineen poismuuttamaan Wahon torpasta ja jättämään sen Wilppu Mäkelän vapaaseen hallintaan. Sittenkun sekä Wilppu Mäkelä että Kaarle Kustaa Waho olivat kuolleet, jälkimäinen jättäen jäleensä oikeudenomistajina, paitsi Jaafet Oittista, myöskin pojat Kaarle Kokkosen, Antti Anttilan sekä Viktor, Niklas ja Sylvester Oittisen, joista Kaarle Kokkonen ja Antti Anttila olivat välikirjalla 1 päivältä Syyskuuta 1900 siirtäneet kaiken oikeutensa sanottuun Wähön torppaan Niklas Oittiselle kuin myös Niklas ja Sylvester Oittinen välikirjalla 24 päivältä Kesäkuuta 1903 sekä Viktor Sittinen välikirjalla 2 päivältä seurannutta Syyskuuta luovuttaneet akeutensa siihen Jaaset Oittiselle, on 129
Jaafet Oittinen, Eeva Rosiina Mäkelälle ja Eemil Sääksivuorelle toimitut tamansa haasteen nojalla, edellämainitussa Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska puheena oleva torppa oli ollut luovutettu Kaarle Kustaa Waholle perintöosuuden vastikkeena ikuisiksi ajoiksi ja tämä oikeus, Kaarle Kustaa Kahön kuoltua, oli siirtynyt osaksi perinnön osaksi ylläsanottujen luovutusten kautta Jaafet Oitti selle, Eeva Rosiina Mäkelä ja Eemil Sääksivuori velvoitettaisiin lunastuksetta tai ainakin lunastusta vastaan jättämään useinsanottu torppa maineen rakennuksineen ja muine etuineen Jaafet Oittisen omaksi ja hänen vapaaseen hallintaansa. Eeva Rosiina Mäkelän ja Eemil Sääksivuoren vastustettua kannetta ja vaadettua korvausta oikeudenkäsatikuluistaan, on Kihlakunnanoikeus 9 päivänä Syyskuuta 1903 julistamassaan päätöksessä, koska Kaarle Kustaa Wähä Kihlakunnanoikeuden yllämäinitussa päätöksessä 9 päivältä Syyskuuta 1873, jonka lainvoimaisuutta Jaafet Oittinen ei ollut kiistänyt, oli velvoitettu viimeistään 14 päivänä Maaliskuuta 1874 muuttamaan riidanalaisesta torpasta, eikä Jaafet Oittisella isävainajansa perillisenä siis ollut mitään oikeutta samaan torppaan, hyljännyt kanteen, jota paitsi Jaaset Oittinen velvoitettiin viidellätoista markalla korvaamaan Eeva Rosiina Mäkelälle ja Eemil Sääksivuorelle heidän asian vuoksi kärsimänsä kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Jaafet Oittinen ole vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 2 päivältä Joulukuuta 1905 antanut lausuntonsa asiasta; ja koskei Jaafet Oittinen myöskään edelläkerrottujen, 24 päivänä Resäkuuta 1903 ja 2 päivänä sitä seurannutta Syyskuuta tapahtuneeksi ilmoitettujen siirtojen kautta ollut voinut saada oikeutta puheena olevaan torppaan ja siihen kuuluviin tiluksiin, kun siirtäjillä Kaarle Kokkosella, Antti Anttilalla sekä Viktor, Niklas ja Syl130
vester Oittisella ei ollut valtaa Jaafet Pittiselle luovuttaa mitään oikeutta niihin, on Hovioikeus vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Jaafet, Oittisen suorittamana Eeva Rosiina Mäkelälle ja Eemil Sääksivuorelle maksut heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä Hovioikeuden tuomioon on Jaafet Oittinen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Jaaset Oittinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R A: Brede. Fredr. Lundenius. Mat. Kungvist. A. W. Granström Mat. Kungvist. A. W. Granström Asianottausman. Helmikuun 28 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa, maksamaton ta veroa koskevassa nostojutussa, jossa Suutari Kaarle Heikki Lindgren, Loimaan pitäjän Yräjån kylästä, on hakijana sekä samasta kylästä kotoisin oleva Talollinen Kaarle Juhonpoika Mattila vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 28 päivänä Helmikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kaarle Heikki Lindgrenille toimituttamansa haasteen nojalla on Kaarle Mattila Loimaan ja Alastaron pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Kaarle Heikki Lindgren, joka oli hallinnut Kaarle Mattilan omistamaan, Yräjän kylässä sijaitsevaan Mattilan taloon kuuluvaa Tapinojan torpraa 8 päivään Huhtikuuta 1904, jolloin Säsnä: R. A. B. - C. J. 5. - 6. et.- A. G. e. S. 13 No 298. Pag. 33. R. D. 1906.
hän oli häädetty torpasta, oli viimeisiltä yhdeltä vuodelta neljältä kuukaudelta ja kahdelta viikolta jättänyt veronsa, kaksi päivää viikossa omassa ruoassaan, suorittamatta, minkä vuoksi Kaarle Mattila on vaatinut Kaarle Heikki Lindgrenin velvoittamista Kaarle Mattilalle suorittamaan tekemättä jättämistään sadasta neljästäkymmenestä päivästä korvausta kaksi markkaa päivältä. Kanteesta kuulustettuna, on Kaarle Heikki Lindgren väittänyt, että vuotuinen vero Papinojan torpasta oli ollut sata viisikolmatta markkaa, minkä veron hän tosin oli yhdeltä vuodelta jättänyt Kaarle Mattilalle maksamatta; mutta koska Kaarle Heikki Lindgren oli useasti Kaarle Mattilalle tarjennut mainittua Marraskuussa suoritettavaa veroa, Mattilan kuitenkaan sitä vastaanottamatta, eikä talvikuukausilta voinut maasta saada minkäänlaista hyötyä, on Kaarle Heikki Lindgren anonut kanteen hylkäämistä. Kihlakunnanoikeus on 23 päivänä Marraskuuta 1904 julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Kaarle Heikki Lindgren oli myöntänyt, että hänen vuosiveronsa Papinojan torpasta oli tehnyt rahassa sata kaksikymmentäviisi markkaa, joka oli suoritettava Marraskuussa, sekä että se vero, joka piti maksettaman Marraskuussa vuonna 1903, oli suorittamatta, kuin myös että Lindgren oli pitänyt puheenalaista torppaa hallussaan 8 päivään Huhtikuuta 1904 eli siis neljä kuukautta ja kahdeksan päivää päälle vuoden, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Kaarle Heikki Lindgrenen maksamaan Kaarle Mattilalle yhdeltä vuodelta neljältä kuukaudelta ja kahdeksalta päivältä sadan viidenkolmatta markan mukaan vuodelta, sata kuusikymmentäkahdeksan markkaa viisikymmentäkaksi penniä, Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Heikki Lindgren oli vetoamalla saattanut jutun, on 10 päivänä Helmikuuta 1906 antamassaan tuomiossa vahvistanut 132
Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Kaarle Heikki Lindgrenin neljälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Kaarle Mattilalle hänen Hovioikeudessa kärsimänsä kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Heikki Lindgren anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kaarle Mattila on säädetyssä järjestyksessä vastannutKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kaarle Heikki Lindgren ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Kaarle Heikki Lindgren suorittamaan Kaarle Mattilalle, konaukseksi hänellä täällä asian vuoksi olleista kustannuksista, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brede. 1alldrengvist C. J. Timgren. A. W. Granström ./. Asian Schauman Den 28. Februari 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkomnet fordringsmål emellan Handlan den Alfred Hedman, från Nikolaistad, sökande, och Sjödssuransföreningen i Finland, svarande: Sifven i Justitiedepartementet den 28. Februari 1907. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Vid Rådstufvurättens i Nikolaistad sammanträde den 4. September 1903. har å Sjöagsuransföreningens i Finland vägnar 133 anförts, att Handlanden Hedman underfemtonde ektröjen af föreningens verksamhet, omfattande tiden från den 1. Augusti 1892. till samma dag 1895., varit delegare uti föreningen med sina för tiden egda ängfartyg Ermeland, Toroch Frej äfvensom i sådan egenskap jämlikt föreskrift uti det för föreningen fastställda reglementet till föreningen ej mindre utfärdat ansvarsförbindelser, lydande å tio procent af de belopp, Sr. J. B. G. W. E. P.W. K No 301. Pag 82 Rz 1906.
hvartill fastygen blifvit försäkrade, eller den 1. Oktober 1892. en skuldsedel å åttatusen mark och den 14. Augusti 1893. en skuldförbindelse å sextontusen mark, ån äfven för dessa förbindelsers fullgörande inlämnat proprie borgen, tecknad å den förra förbindelsen af Kemnerserådet C. J. Hartman, från Nikolaistaa, och å den senare af såväl denne som en annan sedermera afliden person; och som delegarene i föreningen vid bolagsstämma den 27. Februari 1903. gifvit föreningens direktion i uppdrag att för betäckande af den förlust, föreningen lidet under förenämnda okkoj och hvilken förlust den 1. Mars nästsagda år uppgått till femtiofemtusen niohundra femton mark femtioen penni, äfvensom för bestridandet af ränta därå, omkostnader och möjliga afskrifningar indrifva så stor del af de under samma oktroj till föreningen aflämnade ansvarsförbindelsernas innehåll, direktionen funne nödigt bestämma, samt det belopp, som på grund däraf skul le i antydt afseende indrifvas, af direktionen fastställts till tio procent af nyssomförmälda ansvarsförbindelsers innehåll, har å föreningens vägnar yrkats, att Handlanden Hedman måtte åläggas att till föreningen utbetala enligt skuldsedeln af den 1. Oktober 1892. åttahundra mark samt i grund af skuldförbindelsen af den 14. Augusti 1893. ettusen sexhundra mark, allt jämte ränta I saken hörd har Handlanden Hedman framhållit, att åndamålet med förenämnda ansvarförbindelser varit att betäcka endast sådan bevislig förlust som under oktrojen drabbat föreningen. samt att, då något vitsord härutinnan icke kunde tillerkännas omförmälda bolagsstämmobeslut, någon betalningsskyldighet icke borde kunna Handlanden Hedman åhvälfvas, innan sagda förlust blifvit vederbörligen styrkt eller för honom framlagts en fullständig tillå öfver föreningens verksamhet under nämnda ehtoj och han varit i tillfälle att granska denna tillå, hvarför och då så ej skett, Handlanden Hedman emotsett käro134