Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Joulukuun 4 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulhessa, omistusoikeutta ulosmitattuun irlainistoon koskevassa jutussa, jos ja ovat Metsinhoitaja Karl Knut Robert, Hämeenlinnan kaupungista, hakijana sekä samassa kaupungissa asuvat Filosofianmaisteri Valdemar Tippel ja Kauppias Todja Healoff, yhteisesti saapuville tullaina, ynnä Turun kaupungista kotoisin oleva Liikemies Theodor Leidenius, belemål ta jääneenä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 4 päivänä Joulukuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedol: Sittenkun Apulaiskaupunginvouti Bruno Bevis Rosenbröijer oli, pannakseen täytäntöön Turun kaupungin Maistaalin päätöksen 12 päivältä Kesäkuuta 1911, jonka perusteella tiikemies Leidenius oli Maisteri Sippelille ja Kauppias Heselofille maksuva 321 markkaa 50 penniä korkoineen Liesnie: W. A. - J. P. R. H. - K. Å. 95 No 1681. Såg. 105. R. D.1914.
ynnä lainhakukulujen korvausta 45 markkaa, 9 päivänä Lokakuuta 1912 tuon saata van suorittamiseksi ulosmitannut entisen Senaattorin Kaarlo Castrénin hallessa olo via erinäisiä pankin - ynnä muita osakkeita sekä 350 markkaa, mikä omaisuus oli perintönä langennut Liikemies Teido viukselle hänen 5 päivänä Joulukuuta 1910 kuolleen äitinsä, Everstiluutnanten Ellen Matilda Leideniuksen 11 päivänä Tawmikuuta 1912 edennenneen äidin, Kunnallis raveksenlesken Emilia Eulalia Aschanin jälkeen, oli Metsänhoitaja Moberg, omasta puolestaan ja vaimonsa, Liikemies Erik nuksen sisaren Ingrid Mobergin ochudmishenä, Helsingin kaupungin Maistraalille antamassaan kirjoituksessa anonut että koska liikemies Leidenius oli 6 päivänä Joulukuuta 1910 laaditettu asiakirjalla luovuttanut perintöoikeutensa yllämainitun isoäitinsä jälkeen Modergin aviopuolisoille, ulosmittaus kumottaisiin sekä Maisteri Sippel ja Kauppias Heroloff velvoitettaisiin korvaamaan Metsänhoitaja. Åbobergille a siasta johtuneet kulut. Saaditussa selityksessa olivat Maisteri Sippel ja Kauppias Pesoloff kiettäneet edelläsanotun asiakirjan todenperäisyyden laki että sillä olisi omistusoikeutta Kunnallisneuvoksentesken tsehänin jäämistöön luovutettu; ja koskei perintöoikeutta perittävän eläessä edes voitu myydä, olivat Maisteri Sippel ja Kauppias Hesoloff vastustaneet Metsänhoitajan Mobergin kerrottuu vaatimusta sekä anoneet korvaista kuulustaan asiassa. Asian omaisen ulosottomiehen annettua häneltä vaaditun lausunnon, oli Maistraanti tämän jälkeen päätöksellä 27 päivältä Joulukuuta 1912 siirtänyt asian ulosmitatun omaisuuden omistusoikeuden selvittämistä varten asianomaiseen tuomioistuineen. Maisteri Sippelille ja Kauppias Keseloffille ynnä Liikemies Leideniukselle toimitetun haasteen nojalla on Metsänhoitaja Moberg sittemmin Helsingin kaupungin Maastuvanoikeudessa vaatinut, että ulosmitattu omaisuus ylläkerrotussa ulos ettavakituksessa esitetyillä perusteilla julistettaisiin hänen ynnä hänen edellämainitun vaimonsa omaksi. Maisteri Sippelin ja Kauppias Hesekaffin vastustettua kannettu sekä sitten 996
kun Liikemies Leideniusta myöskin oli jutussa kuulustettu, on Raastuvanoikeus, jos sa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkirjutikuluistaan, 26 päivänä Kesäkuuta 1913 julistamassaan päätöksessä katsonut että, vaikkakin Liiko mies Leidenius olisi ollut oikeutettu, Kunnallismuksenlesken Aschanin eläessä luovut tamaan omistusoikeutensa siihen perintö osuuteen, joka tämän jälkeen mahdollisesti olisi tulleet Leideniukselle lankeamaan, sa nottua perintöosuutta ei oltu laillisesti Mobergin aviopuolisoille luovutettu, koskei asiakirja 6 päivältä Joulukuuta 1910 sisällä nyt omistusoikeuden siirtoa; mihin nähden ja kun Metsänhoitaja Albert siis ei ollut voinut näyttää hänellä olevan omistusoikeut ta puheenalaiseen ulosmitattuun omaiselle len, Raastuvanoikeus on hyljännyt kan teen sekä velvoittanut Mobergin korvaamaan hänen vastapuolilleen heille asiasta johtu vet kulut ja sitä varten suorittamaan. Maiteri Sippelille ja Kauppias Seinloffille, kummallekin, kuusikymmentä markkaa ynnä Liikemies Leideniukselle neljäkymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Metsiin hoitaja Moberg oli vetoamalla saattanut juhin, on 30 päivänä Huhtikuuta 1914 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Ruas tuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Åbobergin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Maisteri Sippelillä ja Kauppias, Pesoloffilla vastaajapuhovallan öfvenisesta Hovioikeudessa ollut kulut ekä suorittamaan Liikemies Leideniusk elle maksut, kuusitoista markkaa kahleksankymmentä penniä, hänen kappaleestaan Hainikuuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Metsanhoitaja Åboberg anonut muutesta perustelmatla, johon Maisteri Tippel ja Kauppias Beseloff ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Metsanhoitaja Moberg och esittänyt syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Metsänhoitaja Robert suorittamaan Maisteri Sippe lille ja Kauppias Heseloffille, korvauk seksi heillä täiillei jutun vuoksi olleisla kuluista, kuusikymmentä markkaa. 997
Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Waltor Andersin Johannes Pesonen. Waltor Andersin Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer Asian Länsman Joulukuun 7. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa han Edvard Manninen, Talon omistajan Helsingin kaupungista Anshelm Takalan bonkussiin luoritetun pesän toimitsijannimari Kaarlo Susamaa, sanotusta kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusorastossa 7. päivänä Joulukuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itulniistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Helsingin kaupungin Maastuvanoikeudessa on Anshelm Takala vaatinut, että Varatuomari k samaa, joka, ostaessaan kauppakirjalla 3. päivältä Huhtikuuta 1912. Talonomissinaisen perintötilan orpoon pitäjässä oli sitoutunut ennen seuraavan Toukokuun 15. päivää suorittaSämän F. S. - A. A. - B. et. Antti No 1696. Pag. 115. R. D. velkomesjutussa, jossa Siikemies johenä, on hakijana ja Varatuolensä esittelyttänyt jutun kirjat ja taja Viktor Jokiselta Aupurbölen yh1914.
maan muun muassa Maastuvanoikeuden päätöksellä 14. päivällä Melnikuuta samana vuonna Viktor Jokisen Anshelm Takalalle maksittavaksi tuomitun velan 4000. markkaa, velvoitettaisiin Takalalle maksamaan sanottu määrä korkoineen, siitä kuitenkin vähennettyä 9. päivänä sanettua Huhtikuuta suoritetut 105. markkaa 33. penniä, jota paitsi Takala on anonut korvausta oikeuden käyntikuluistaan. Varatuomari Vesamaa on vastustanut kannetta ja ilmoittanut surittaneensa Anshelm Takalalle, pait si edellä mainittua 105. markkaa on penniä, lisäksi 330. markkaa; minkä jälkeen Raastuvanoikeus on 22. päivänä Marraskuuta 1912. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Varatuomari sesämään maksamaan Anshelm Tahalalle jälellä olevat 3564. markkaa /7. penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 15. päivästä Toukokuuta 1912, jota paitsi Vesamaan tuli 75. markalla korvata Anshelm Takalan oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomari Vesamaa vetoamalla oli saattanut julun, on 30. päivänä Huhtikuuta 1914. antamallaan tuomiolla, koskei oltu näytetty että Anshelm Takalan ja Varatuomari Visamaan välillä olisi tehty sopimus siitä että tuomaa ottaisi vastataksensa Anshelm Takalan kysymyksessä olevasta saatavasta eikä Vesamaa näin ollen ollut kannetuin tavoin maksuvelvollinen  Anshelm Takalalle, huuden Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljännyt kanteen Hovioikeuden tuomioen on, Anhelm Takalan sillä välin tultua asetetuksi konkursitetaan, Johan Edvard Manninen edellä mainitussa toimessaan anonut muutostaperustelmalla, johon Varatuomari tesämaa on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei 399
Johan Edvard Manninen ole esittänyt syytä muuttaa Koivikuuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Johan Edvard Ranninen konkurssipesän varoista suorittamaan Varatuomari 1/esomaalle hänellä täällä jutun vuoksi olleiden haltujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tine Svanporki Alfred Lillksiala tine Svanporki Alfred Lillksiala B Anneberg. A. W. Kuusuvan No 1700. Pag. 244. R. B. 1911. T Jännett Joulukuun 7. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarilliosa Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, omaisuuden luovutta mista jakoon koskevassa jutussa, jossa ovat kantatunpalve liga Juho Luslig, Petrogradin kaupungista Venäjän Keisarikuntaa, Työmies Juho Nieminen, Kotkan kaupungista, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Oskar, Aleksander, ei no Edvard, Hilja Sofia ja Pilda Maria Niemisen holhoojana, Työmiehenleski Hilma Fredrika lustig, Helsingen, ja Järvumies Juho Emil Kallio, Wiipurin kaupungista, lampuoti Herman Kirppu ja hänen vaimonsa Aliina Kakko, Talollinen Emanuel Toppari ja tämän viime Olga Kakkosekä Torppari Tiisto Kakko ja hänen vaimonsa Sofia Witikainen, Mäntyharjun pitäjän Kyttälän kylästä, ynnä läsnä: Wete. J. B.  R. K. Ant. J. H. af H.
Toisvaimo Eeva Aliina Witikainen, sanotun pitäjän Pöitsinniemen kylästä, hakijoina sekä Mikterinleski Agnes Tallmén ja hänen tyttärensä Elli Sofia Tallmen, viimeksimainitusta kylästä, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 7. päivänä Joulukuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Kauppakirjalla 23. päivältä Joulukuuta 1867. eli Sofia ja Eeva Stuna Witikaisen sekä Juho ja Wilma itredrika Justigen ynnä Juho Niemisen ja Juho Emil Kallion kuolliitten vaimojen Sofia ja Tilda Turtigen äitivainajan Anna Tovisa Witikaisen sekä Aliina ja Olga Kakon edesmenneen äidin Perafia Witikaisen 8. päivänä Jouliskuuta 1867. luollut isä Talollinen David Witikainen myynyt puolen hänen ja hänen 13. päivänä Melmikuuta 1907. huolleen vaimonsa Wilga Maajasen yhteisesti omistamasta 1/12 osasta verotaloa No 1. ylläsanotussa Pöitsinniemen kylässä ynnä puolen pidän irtaimistoaan Talolliselle Juhana Klemille ja tämän silloiselle norsiamelle, David Witikaisen ja Melga Maajasen tyttärelle Maria Witikaiselle, jonka saannon vakuudekei heille 8. päivänä Maaliskuuta 1864. oli annettu kiinnekirja; ja oli David Witikainen sanotussa hän pantekotilaisuudessa laaditussa välikirjassa sen ohessa määrän nyt, että Juhana Alenille ja Maria Witikaiselle aviopuolisojen Witikaisen buoleman jälkeen oli lankeava toinenkin puoli puheenaolevaa talonosaa kaikkine irtaimistoineen Juhana Almin ja Maria Witikaisen viimemainitun sisarille Anna Loviisa, Sofia, Eeva Aliina ja Serafia Witikaiselle tullekin suoritettavaa 4. ruplan rahamää rää ynnä muita etuja vastaan sittemmin oli Helga Maajanen 13. päivänä Maaliskuuta 1885. laadi 1001
tulla välikirjalla siinä lähemmin määrättyä eläkettä vastaan luorittanut kaiken omaisuutensa silloin jo kuolleitten Juhana Alenin ja Maria Witikaisin kahdelle elossa olevalle lapselle Maria Kustava ja Emanuel Alenille ynnä edellisen miehelle Erik Juhana Witikainelle, joka viimeksimainittu taas kauppakirjalla 23. päivältä Maaliskuuta 1892 oli Emanuelillinille myynyt hänen ja vaimonsa omistamat 1/4 osaa 1/12 puheena olevaa tulea, pidät taen itselleen kuitenkin talonosaan kuuluvan Töpönsuo nimisen niittypalstan; minkä jälkeen Emanuel Klon 20. päivänä Maaliskuuta 1895. tehdyllä kauppakirjalla oli AgnesSallménin miesvainajalle Filososian maisterille Adam Hjalmar Tallménille myynyt muun osan sanotusta 1/12 tätää paitsi Erik Juhana Witikai sen itselleen pidättämän Topinnen niittypalstan sekä Filososianmaisteri Sallmén 10. päivänä Marraskuuta 1897. saanut kiinnekirjan 0,0749. osaan vielämainittua taloa. Maastalettuaan Agnes ja Elli Tölia Tallménin Mäntyharjun pitäjän käräjäkunnan 1909. vuoden syyskäräjiin ovat Juho Lustig ja hänen asiakumppaninsa sanotun käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, otteivät Juhana Rlen ja Maria Witikainen, vaikka heidän hyväkseen välikirjassa 23 päivältä Joulukuuta 1861. tehty määräys siitä stä he David Witikaisen ja Melga Haajasen kuoleman jälkeen olivat raavat 1/24 osan kylässä olevaa taloa irtaimistoineen oli pidettävä testamenttina, ollut lain säätämällä tavalla antaneet Juho Justigille ja hänen asiakumppaneilleen osaa sanetusta määräyksestä; että Helga Haajanen tehdessään ylläviitatun välikirjan 13. päivältä Maaliskuun ta 1885. oli ollut vanhuuden heikbonden vuoksi kykenemätön tuottaista välikirjaa tekemään; ettei Erik Juhana Wilikaiselta niinmuodoin ollut ollut mitään oikeutta Ema1002
nuel Alenille myymäänsä talonosaan ja että viimeksimainitun ja Filosofianmaisterin Tallménin välinen 26. päivänä Maaliskuuta 1893. tehty kauppakirja niinikään oli mitätön, kun Emanuel Klemillä ei ollut ollut kiinnekirjaa myytyyn talonosaan eikä hän ollut tuosta kaupasta on tanut sukulaisilleen tietoa, jotta nämä olisivat voineet yön ja vuoden kuluessa sitä meittia; sekä etteivät Juhana Alen ja Maria Witikainen olleet Anna Loviisa, Sofia, Eva Stana ja Serafia Witikaiselle tahi het dän oikeudenomistajilleen antanut heille puheenaolevan välikirjan mukaan tulevia etuja; ja ovat Juho lustig ja hänen asiakumppaninsa sen vuoksi vaatineet, että kaikki ylläkerrotut väli - ja kauppakirjat ynnä niiden perustuksella annetut hän nekirjat julistettaisiin mitättömiiksi ja että Agnes ja Elli Sofia Sallmen, joiden hallussa David Witikaisen ja Melga Haajasen sekä kiinteä että irtain jäämistö oli, velvoitettai1003 jiin jättämään se sellaiseen jakoon että Juho Tustigille ja hänen asiakumppaneilleen siitä tuleva osuus heille laillisesti eroitettaisiin. Agnes ja Elli Sofia Sallmén vat kannetta vastustaneet huomauttaon muun muassa että Anna Loviira, Sofia ja Eeva Stiina Wilikainen, Risto Kakko sekä Serafia Witikais vainajan mies Antti Kakko, omasta puolestaan ja alaikäisen tyttärensä Olga kakon holhoojana, kuin myös täysi ibäiset lapset Manne August ja Aliina kakko olivat 12. päivänä Elokuuta 1897. kirjallisesti hyväksyneet 23. päivänä Joulukuuta 1861. tehdyn välikirjan, mikäli siinä oli määrätty että Juhana Klemille ja Maria Witikaiselle oli David Witikaisen ja Melga Maajasen kuoleman jälkeen jäävä 1/24 osa puheena olevaa taloa irtaimistoineen, sekä tunnustaneet saaneensa välikirjassa heille maksettaviksi määrätyt rahasummat ja muut edut. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin myös ovat ano
neet korvausta oikeudenkäymiskulungeistaan, on 5. päivänä Huhtikuuta 1910. julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska Filosofianmaisteri Tallmén oli laillisella saan nolla saanut omakseen puheeksitulleen talonosan eivätkä Juho Justig ja hänen asiakumppaninsa ollut teteensaattaneet Agnes ja Elli Sofia tallménin huostassa olevan mitään David Witikaisen ja Melga Maajasen kuolinpesän irtaimistoa tahi muutenkaan voineet kannettaan täkiin perustaa, on kihlakunnanoikeus kyljännyt Juho Justigen ja hänen asiakumppaniensa kanteen ja velvoittanut heidät yhteisesti tahi henellä heistä varoja oli sadalla merhalla korvaamaan Agnes ja Elli Tofia Sallménin oikeudenkäyntikulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi juttu vetoteitse oli saatettu, on tuomiolla 26. päivältä Toukokuuta 1911. rätkaissut asian; ja samalla kiin etisto Kakko ynnä Sofia ja Ewa Stiina Witikainen, koskeivät he ollet Hovioikeudessa jatkaneet Kihlakunnanoikeuden päätöstä vastaan maksamaansa vetoa, julistettiin vatekantuusa menettäneiksi, on Hovioikeus mitä tuli Juho Lusligin, Juso Niemisen, Hilma Fredrika Pustigen, Juho Emil Kallion, Herman Kirpurs, Aliina Mäken, Emanuel Sepperin ja Olga Rahon perilleojamaan vetekanteeseen, jättänyt jutun Kihlakunnanoikeuden päätösen varaan ja velvoittanut Juho lustigen ja hänen viimeksimaini tut asiakumppaninsa suorittamaan etynes ja Olli Sofia Sallménille marksut kaksikymmentäseitsemän markkaa kahdeksankymmentä penniä heidän kappalistaan Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon ovat Juho luslig ja hänen asiakumppaninsä anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutbineet tämän jutun ja katsoo, etteivät Juho Tuslig ja hänen asia1004
kumppaninsa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Waltsarderein. Johannes Pesonen. Waltsarderein. Johannes Pesonen. Waltsarderein. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. Hof Hellen Joulukuun 7. päivänä 19 1005/16 1005/16 Kaaran Hovioikeudesta tullees sa, maa-alueen palstatilaksi jossa ovat Kruununnimismies Anders Wilhelm Haaman, Pietarsaaren kaupunoista, Alakärmän pitäjäs sä asuvat Talolliset Jaak ko Alaviitala, Antti Antkala ja Juho Ritala eli Peri, se kä kuolleen Talollisen Juho Kustaa Hanhimäen leski puolestaan ja mainittujen aviopuitten alaikäisten lasten holhoojana, sekä täysikäinen oika Väinö Vilhelm Hanhimäki oleteisesti, hakivina ja Talollinen Entti Salmu eli Talon, samasta pitäjästä, poisjäännenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 3/7 päivänä Joulukuuta 1914 Keisarillinen Senvolli on itsellen ä esittelyttänyt juhon kirjat ja niis B. 12. B.t. K. 4. A. A No 1697. Siv. 123 R. D. 1911. Keisarillisen Suomen Senantin tuomio nostorahalla Keisarillisesta erottamista koskevassa jutussa, Omalia Hanhimäki, omasta
tä saanut tietää: Antti Palmulle toimituttamansa haasteen nojalla ovat Kruununni mismies Hagman, Jaakko Alaniita la, Antti Rikala, Juho Witala ja Juho Kustaa Hanhimäki Alahör män ja Ylihärmän pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lallennut, että he myydessään kauppakirjalla 11. päivältä Heinäkuuta 1902. puolet eli 3/64. manttaalia omistamaansa Pesolan perintötaloa No 14. Alahärmän pitäjän Särmän kylässä Itselliselle Johan Grönholm le ja hänen vaimolleen Anna Ekintyttärelle, olivat itselleen pidet täneet omistusoikeuden noin viiden tynnyrinalan eli 7042 1/2 neliäkyynä rän maa-alueen sanotun talon osuuden metsäsärässä, tarkoittain eroltaa tämän ja sen yhteydessä yhtä muren toiseen talonpuoliskoon kuuluvan maaalueen palstatilaksi; ettei tätä erottamista kuitinkaan ottu voitu kohta saada aikaan talossa tekeillä olevan jaon tähden; sekä että Antti Talme, ja ka 24 päivänä Tammikuuta 1906 tehdyllä kauppakirjalla oli Johan ja Anna Grönberöittä ostanut saman talonosuuden oli kieltäytynyt myöntämästä puheenalaisen maa alueen rottamista eri palstatilaksi ja out Kruununnimismies Hagman ja hänen asiakumppanensa sentähden vaatinut että, korkeivät he ollut myyneet kysymyksessä olevaa maaluetta Grönbergin aviopuolille, jotka siis eivät myöskään ollut voi met siitä luovuttaa Antti Palmulle, ja Valmu sitä paitsi oli tunnyt maa alueesta tehdyn välipuheen, Kruununnimismies Lagman ja hänen asiakumppaninsa, julistettaisiin oikuitetuiksi erotuttamaan tuo maaalue palstatilaksi, minkä ohessa slagman asiakummaninen on pyytänyt kirvausta oikeudenkiynNikuluistaan Antti Palmun vastusteltua kan nettu, on Kihlakunnanoikeus 17 päivänä Helmikuuta 1910. julistamassaan 100
päätöksessä katsonut Kruununnimismies Hagmanin ja hänen asiakumppaniensa, jotka puheenalaisen maanerotuttamis-oikeutensa tueksi eivät ollut hakenut 12. päivänä Kesäkuuta 1895 maatilojen osittamisesta annetun Keisarillisen asetuksen 40. SS:n mukaista kiinnitystä, ei väksi myöskään näyttäneet Antti Palmun niminomaan hyväksyvien kauppakirjassa Heinäkuun 11 päivältä 1902. kysymyksenalaisesta maaalueesta tehtyä sopimusta, menettämen oikeutensa maa-alueen ja nevuoksi hyljännyt kanteen, jättäen luille kuitenkin avoimeksi eri oikeudenkäynnillä hakea vahingonkon anta rillä tahi niiltä, joilta luulivat olevansa oikeutetut sitä vaatimaan Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kruununnimismies Hagman ja hanen asiakumppaninsä olivat ostamalla saattanut jutun, on 25 päivänä Huhtikuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, sanalla velvoittain Kruununnimismies Hagmanin ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Antti Palmulle maksut hänen kappakortaan Hovi oikeuden tuomiota kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Kustaa Hanhimäen sillä välin kuoltua, Kruununnimismies slagman ja hänen tänne saapuneet asiakumppaninsa anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja koskui Antti Palmu ole voinut kieltää "ehanja Anna Grönkyvin oikeuden kaupnissä antamaa ilmoitusta, että he myydessään edellä mainitun tasummoliskon Antti Palmulle, oli vät nimenomaan huomauttanut ettei riidanalainen maa-alue sisältynyt kauppaan, sentähden ja kun näin ollen Antti Palmun on katsettava talonpuoliskon kaupassa hyväksineen välinuheen, jolla sanottu ma-alue ote Kruununnimismies 1007
lagmanille ja hänen asiakumpa nilleen pidätetty, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoton Kovioikeuden tuomion ja Kihlakunnan oikeuden päätöksen, julistaa. Kruununnimismies Hagmanin ja hänen asiakumaraninsa talonpuoliskon ollessa Antti Palmen omana aiketuiksi laillisessa järjestyksessä nestultamaan palstatilaksi usein sanottu maa alue tätä kaikki asianomaiet noudattakoot. Keisarillinen Suomen Renaattitiin Saarikoski Alped Luksiala Finn Saarikoski Alfred Liuksiala B. Annberg K. R. Helanen B. Annberg K. R. Helanen B. Annberg K. R. Helanen A. W. Ruuslevara. T. J. Jormas Den 7. December 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt sovisionsskilling från Kejserlige Ilo Hofrätt inkommit mål emellan Landtrukrådet Georg Borgström, från Östersundom gård i Sillbo socken, så kande, samt Godrgaren Axel Björkenheim och under rättegången aflidne Godsegaren Edvard HugoEmil von Haartmans enka Emmy von Haartman, bägge från Huso lägenhet i samma socken gemensamt svarande, angående afträdande af jord: Gifven i hustitiedepartementet den 7 December 1914 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Efter Landtruksradet Borgström och Tiskaren Karl Julius Winberg från förenämnda Österundom gård, ägången stämning har Godsegaren von slaartman vid Häradsrätten i Sibbo sockens tingslag anfört, att davaSärv. F.S. B.t. J. P. R. H. 1008 No 1698. Pag. 115. R. P. 1912.
rande egaren af Österrendom gård Landthushållaren August Benjamin Lindfors medels köpebref af den 17. Maj 1865 med därtill den 3. November samma år gjordt tillägg till dåvarande egaren af Husö lägenhet Kollegiiassessorn Wilhelm Brummer försålt en Östergendom gård underlydande "Mölandet benämnd" holme jämte därtill hörande fiskevatten, hvilken holme sedermera, på rätt Kejserliga förordningen af den 19 December 1864 stadgade, blifvit från stomlägenheten afsöndrad, hvarvid jämväl en genom ett smalt sund från Mölandet afskild holme, Karaftören kallad, såsom ingående i köpet upptagits under figurer 9. i afsöndringsinstrumentet och med en areal af 2 tunnland 11 kappland fått i det afsöndrade jordomrädets egovidd inflyta, samt att Husö lägenhet jämte sagda afsöndrade jordområde sedermera år 1907 genom köp emellan Kollegiiassessorn Brunemers son Vicehäradshöfdingen Johan Wilhelm Hummer och Godragaren von Haartman öfvergått till den sistbemälde; men emedan Sandtruksradet Borgström vaktadt eganderätten till hela det afsöndrade jordområdet, Karaktören inberäknad, genom i säljarens och köparens närvaro verkställd laga kraft vunnen landtmäteriförrättning frångått Österrundom gård och tillfallit Husö lägenhet orättmätigt förfogat öfver Kaauktören sålunda, att Bergström berättigat Karl Julius Winberg att ej mindre taga vindfällen från ifrågavarande holme än idka fiske i det holmen underlydande fiskevaltnet har Godsegaren von Hartman yrkat Landtbruksradet Borgströms och Karl Julius Winbergs skyldighannande att till von Haartmansfria förfogande genast afträda holmen Karaftören med därtill hörande fisuvatten. saken hörd har Sandttrufsradet Borgström genmält, att nu i frågavarande holme, hvars årsal ve1009