Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
lossningen af lasten skulle ske inom åtta arbetsdagar och att ersättning för öfverliggodagar borde utgå med 140 reichsmark tyskt mynt för hvarje dag; att fastyget Salme, efter det ifrågavarande last intagits, afsealat från Liibeck och den 8 September 1812 framkommit till Hästö-auso, men att emottagare af den det bestämda delen af lasten icke kunnat anträfn sas; att Sjökaptenen Pädimeister, efter att i åtta dagar hafva kvarlegat vid Hästö - Huso under femkningar efter emottagare, jemlikt erhållna order med fastyget af gått till Helsingfors för att där lessa hela lasten till emottagande af finnan Segercreutz & Co, att Tjökaptenen Pådimeister efter ankomsten till Helsingfors den 17 September omedelbart anmält sig hos bemälda fuma och därvid af förman underrättats att lasten vår såld till Sveaborgsfästning, hvaremot Pådimeister icke genast anvisats lämplig lössningsplats och sedermera beordrats för lössning till en trygga vid Sandhamn, det fartyget Palme likväl icke kunnat framkomma till följd af för ringa vatten. djup; samt att lössningsarbetet genom allt detta fördröjts så att det först den 9 påföljande Oktober blifvit afslutadt. Och som finnan Segererants & Co icke velat ersätta Tjökaptenen Salimeista, för sålunda uppkomna nitton öfverliggedagar har Padimeister yrkat firmans förpliktande att till honom utbetala det aftalade beloppet af 140 reversmark för hvarje öfverliggedag eller inalles 2000 reichsmark med fem procents ränta från den 10 i berörde Oktober månad jämte skälig ersättning för rättegångskostnaderna I saken hörd har förman Segercents & Co förklarat, att förman på uppdrag af militärmyndigheterna på Svaborgs fästning förmedlat bevaransen af ofvanberörda tegellast från sysskland till lemälda myndigheter; hvarför och då firman sålunda icke för egen del varit emottagare af teglen, firman anhållit 1156
om käromålets underkännande samt om Sjökaptenen Pardimeisters åläggande att godtgöra firman för dess kostnader i målet Sedan Sjökaptenerne, Haminkaptenen Oscar Wilhelm Andstén och Nåvigationsskoleföreståndaren Johan Gottfrid Lindholm, hvilka såsom utsedde sakkunnige män i sjörättsmål under målets behandling närvarit i Rådstufvurit ten, däri afgifvit utlåtande har Rådstufvurätten medels den 17 Januari 1913 afsagdt utslag utlåtit sig i målet och funnit det vara utredt att fartyget Salme genom eerteparti, upp rättadt i Liibeck den 13 Augusti 1912, befraktats för resa från sagda ort till Hästö-Busö och Helsingfors med full last af tegel, hvarvid för lastens lössning bestämts en tid af åtta löpande arbetsdagar med en qvttgörelse af etthundrafyratio vechsmark för hvarje öfverliggedag, samt att Sjökaptenen Pudimeister, hvilken den 8 September 1912 med fartyget anländt till Hästö - Beiso och, efter att därstades förgäfves hafva sökt lastemottagare, på firman Segercreutz i Eros skriftliga anmodan begifvit sig till Helsingfors, där fartyget inträffat den 17 i sistnämnde månad, äfven därefter utan eget förvållande uppehållits vid lossningen af förtygets last så att den samma först den 9 påföljande Oktober kunnat slutföras; och som firman Tegererints & Co hvilken varit innehafvare af låda de konnässement, som utfärdats å hvar sin del af ifrågavarande last, enligt SS 110 i gällande Sjölao, borde anses såsom rätt emottagare af lasten har Rådstufvurätten förklarat firman vara skyldig att godtgöra Sjökaptenen Padimeister för de på anfördt sätt uppkomna nitton öfverligedagarna och förty ålagt firman att i sådant afseende till Padimeister efter ofvan anoifven beräkningsgrund utgifva tvåtusensexhundrasextio reieksmark eller däremot svarande belopp i finskt mynt efter vid betalnings tiden gällande kurs med sex procents 1157
ränta från den 10 Oktober 1912, hvarhos förman skyldigkänts ej mindre att med etthundrafemtio mark ersätta Padimeister för rättegångskostnaden än att i arvode åt Sjökaptenerne And stén och Lindholm för det de i förenämnd egenskap vid Rådstufverätton uppvaktat och afgifvit utlåtande i målet utgifva åt dem hvardera femtio märk. Hofrätten, under hvars pröfning firman Segercreutz & Co i vädesägdra git målet, har medels dom af den 30 Maj 1913 låtit vid Rådstufvurättens utslag bero i öfrigt, utom att räntan å det utdömda beloppet nedsatts till fem procent, enär Sjökaptenen Padimeister icke ens gjort anspråk på högre ränta. Uti Hofrättens dom har firman Segereränta & Co anhållit om andring medels deduktion, den Sjökaptenen Padimeister bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner förmån Pygererat i Co icke hafva anfört. skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken alltså kom mer att bero och ålägges firman Seger eränta & Co att till Sjökaptenen Pailimeister, i ersättning för hans härstädes hafda umgälder i målet, utgifva sextio mark. Det alle, som veterbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: tella Savikoski. B. Anneberg. Samuli Koski. Alpenliukkiala J. W. Lillsmman Valterssarviainen
Tokakuun 26 päivänä 1913. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuilla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullensa vaksilijutussa, jossa Työmies Kalle Reinhold Lindberg, Rovaniemen pitäjän Jaatilan kylästä on hakijana sekä saman pitäjän Korkalon kylässä asuva Waratuomari Yrjö Kuokkanen poisjää neenä vastaajana: Annettu Oikunnasastossa Lokakuun 26 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on ilulleen gittelyttänyt juhon kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kemin kaupungin Raastuvanoikeudessa on Karaluomari. Vuokkanen vaatinut, että Kalle Reinhold Lindberg, joka oli hyväkynyt Suutari Juho Kemppäisen anttaman, Toukokuun 17. päivänä 1911 erääntyvien oikealin, mikä siir rolla oli joutunut Paratuomari Ruokkaselle, velvoitettaisiin Kuokkautle maksamaan vikulin sisälles neljäsataa markkaa korkoineen Läsnä: K. H. B.S. l.B. K. 159 No 201. sivu 22. R. S. 1913.
Asiassa kuultuna on Kalle Reinhold Lindberg väittänyt että, kun kysymyksessä oleva veksili myytiin pankki laitokun, rekselistä saadut rahat oli jaettu hänen ja Juho Kemppaisen kesken siten että hän vakuivalasta joutui vastaamaan kahdestasadasta neljästäkymmenestä ja Kemppäinen sadasta kuudestakymmenestä markas ta, sekä että hän sittemmin oli Juho Kemppäiselle antanut kolmensadan viidenkymmenen markan velkakirjan muun muassa sillä välinuheella että Kemppainen lunastaisi oikeelin pan kista, jonka lähden ja kun Kalle Reinhold Lindberg oli Juho Kemppaiselle suorittanut sanottuun velkakirjaan perustuvan velkansa sekä kerrotut seikat olivat ollut Varatuomari Ruokkani le tunnetut ennenkuin vekseli hänelle siirreltiin eikä Ruokkanen silloin siis ollut hyvässä luottamuksessa Kalle Reinhold Lindberg en anonut bondeen hylkäämistä. Maastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat vaatinut korvais ta oikeudenkäyntikuluistaan on Heinäkuun 22 päivänä 1912 julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Varatuomari Kuokkasen ajaman kanteen sekä velvoitta nut Varatuomari Kuokkasen oikeuden käyntikulujen korvaukseksi Kalle Rein hold Lindbergille suorittamaan kaksisataa markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Karatuomari Kuokkanen viteamalla oli saattanut jutun, on Maaliskuun 7. päivänä 1915 antamallaan tuomissa, katsoen Riivät Kalle Reinhold Lindbergin kyymyksessä olevaa vekseliä vastaan tekemät voitteet perintuneet vekselin laatuun ja itse vekselioikeuteen taikka sellaisiin nikkoihin joihin hänen suoranainen suhteensa Varatuomari Kuokkanen voisi antaa oikelta, Maaliskuun 22 päivänä 1858 annetun vekselisäännön 35, 37 ja 35 SS:n pojalla velvoittanut Kalle Reinhold Lindbergin, saadessaan, alkuperäisen ickeelin, maksamaan Varatuomari Ruokkaselle vaaditut neljäsataa mark1160
kaa kuuden prosentin korkoineen oikeudenkäynnin alusta Huhtikuun 22 päivästä 1912 lukien, minkä ohessa Kalle, Reinhold Lindbergin tuli palkita Varatuomari Kuokkasen oikeudenkiyn tikulungit Raastuvanoikeudessa sadalla markalla ja Hovioikeudessa viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioen on Kalle Reinhold Lindberg anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kalle Reinhold Lindberg oli esittänyt syytä muutoin muut taa Hovioikeuden tuomiota kuin että, koska Varatuomari Kuokkanen on ollut muutoksenhakijana Hovioikeudessa Lindberg vapautetaan suorittamasta Hovioikeudessa riitapuolellaan olleiden kulujen borvausta viittäkymmentä markkaa, Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. tein Saarikoski Alfred Luksiala B. Anneberg. Samuli Koski. A. J. Lullmanen Valterojärviainen. Lokakuun 27 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, velvoittamista tällen rakentamiseen koskevassa jutussa, jossa Talollinen Kustaa Iisakinpoika Muotila, Wiljakkalan kappelin Inkulän kylästä, on hakijana se kä samasta kylästä oleva Talollisenpoika Kaarle Iisakinpoika Muotila vastaajanaAnnettu Oikeusosastossa 27 päivänä Lokakuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedat: Hämeenkyrön pitäjän ja Viljakkalan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kaarle Muotila lausunut, että Kustaa Muotila, ostaessaan kauppakirjalla Helmikuun 13 päivänä 1896 Kaarle ja Kustaa Muotilan vanhemmilta heidän omistamansa, InLäsnä: W. t. J. P. R. H. K.t. No 2012 Pag. 74. R. D. 1913.
kulan kylässä sijaitsevan Muotilan talon, oli sitoutunut, muun muassa, sallimaan Kaarle Muotilan, asuessaan vanhempiensa kanssa sanotussa talossa, pitää yhden hevosensa talon tallissa sekä saamaan sille talosta rehuruvan. KunMuotilan talo kuitenkin kesällä vuonna 1910 oli muutettu entiseltä päikaltaan noin 400 metrin päähän, asianosaisten vanhempain ja Kaarle Muotilan asuman rakennuksen jäädessä paikoilleen, oli hevosen ruokkiminen ja ajoon käyttäminen pitkän matkan takia käynyt Kaarle Muotilalle ylen vaikeaksi, minkä vuoksi ja kun Kustaa Muotila ei ollut suostunut toimittamani hevoselle tarvittavaa rekuruokaa. talon entiselle tontille eikä edes myöntänyt Kaarle Muotilalle oikeutta omalla kustannuksellaan sisustaa hevoselle tallia talon entisellä paikalla vielä löytyviin rakennuksiin, Kaarle Muotila on vaatinut Kustaa Muotilaa velvoitettavaksi sopivalla uhalla määraajan kuluessa rakentamaan Kaarle Muotilan hevosta varten tallen talon entiselle tonttimaalle ja sinne tuomaan hevoselle tarvittavan rekuruvan. Kuulusteltuaan asiassa Kustaa Muotilaa on Kihlakunnanoikeus Joulukuun 1 päivänä 1910 julistamassaan päätöksessä siinä esittämillään perusteilla kylännyt Kaarle Muotilan jutussa ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Muotila vetoamalla oli saattanut jutun, on 30 päivänä Tammikuuta 1913 antamassaan tuomiossa lausunut asiasta mielensä; ja koska Kustaa Muotila oli myöntänyt kesällä vuonna 1910 muuttaneensa Muotilan talon tallirakenneeksen talon uudelle tonttialueelle, voimatta edes väittää talon entisellä tonttimaalla kuntoen asettaneensa Kaarle Nuotilan 1162
hevosta varten toista tallia, vaikka Kaarle Muotilalla Helmikuun 13 päivänä 1896 laaditun kauppakir jan säädösten mukaan oli oikeus, asuessaan Auotilan talossa vanhempainsa luona, talon silloisella paikalla löytyvässä tallissa pitää yhtä hevosta ja sille sinne saada tarpeellinen rehuruoka, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Kustaa Muotilan ennen Kesäkuun 1 päivää 1913 rakentamaan Kaarle Muotilan hevosta varten tullen Muotilan talon entiselle tonttialuulle sekä sinne tuomaan hevoselle tarpeellisen rekuruvan, uhalla että Kaarle Muotila, ellei tallisakennus määrääikana ollut valmuksi laitettu, oli oikeutettu Kustaa Muotilan kustannuksella rakentamaan sanotun tallerakennuksen. Hovioikeuden tuomioon on Kustaa Muotila anonut muutosta perustelmalla, johon Kaarle Muotila on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kustaa Muotila ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi kuitenkin siten, että puheenalainen talli on Hovioikeuden määräämällä uhalla Kustaa Muotilan valmiiksi rakennettava ennen 1 päivää Maaliskuuta 1916. Muuten velvoitetaan Kustaa Muotila suorittamaan Kaarle Ruotilalle korvaukseksi hänelle täällä olleista kuluista viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer Tihl Grönved 1103
Lokakuun 27 päivänä 1915. Keisarillisen. Suomen. Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa omaisuuden luovuttamisesta jakoon, jossa Talollinen Pirkkalan pitäjän Viholan kylästä Kustaa Kravi, omasta puolestaan ja velivainajansa Talollisen Oskari Jutilan vajavaltaiston lasten Klara Karolina, Kustaa Adolf, Matilda Sabriella, Sofia Petronella, Juho August ja Hugo Emil Jutilain holhoojana, on hakijana sekä Talol linen Aukusti Seppälä, sanotun pitäjän Pirkkalan kylästä, vastaa jana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 27 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot; Aukusti Seppälälle Huhtikuun 5 päivänä 1911 toimitetun kirjallisen haasteen nojalla on Kustaa Kraft Tirkkalan ja Ylöjärven pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että heidän Läsnä: F. A. B. K. - A. R. S. Kl. M. do No 207. Pag. 122 R. D. 1343.
veljensä Talollinen Pirkkalan kylästä. Kaarle Vihtori Seppälä, kuollessaan Joulukuun 1 päivänä 1908 jätti jälkeensä perillisinään, paitsi muita äitinsä Helmikuun 3 päivänä 1910 kuolleen Talollisenlesken Kristina Karolina Seppälän, Kustaa KaravinAukusti Seppälän ja edellämainitut Oskari Jutilan lapset, että perinnönjako oli toimitettu Kaarle Vihtori Seppälän jälkeen Tammikuun 25 päivänä 1909 ja Kristina Karolina Seppälän jälkeen Helmikuun 22. päivänä 1910; sekä että Kaarle Vihtori Seppälällä kuollessaan oli ollut talletustitil lä Tampereen Osake - Punkissa 7380 markkaa, joista neljän eri talletus todistuksen mukaan 1000 markkaa oli talletettu Toukokuun 30 päivänä 1908, senjälkeisen Elokuun 31 päivänä 2200 markkaa, 5 päivanä lokakuuta samana vuonna 4000 markkaa ja 180 markkaa Heinäkuun 1 päivänä 1909, mutta että nuo rahat olivat jääneet Koorle Vihtori Seppälän jälkeen Tammikuun 25 päivänä 1909 tapahtuneessa perunkirjoituksessa ja samana päivänä toimitetussa perinnönjaossa huomioon ottamatta. Tähän nähden ja kun Aukusti Seppälä oli Helmikuun 24 päivänä 1910 panhistanostanut sanotut rahat ynnä niille askonmainittuun päivään asti kasvaneen koron 239 markkaa 83 penniä eikä ollut suostunut antamaan hoita rahoja yhteensä 7619 markkaa 83 penniä jakoon Kaarle Kihtori Seppälän ja Kristina Karolina Seppålän jälkeen, Kustaa Kraft omasta puolestaan ja Oskari Jutilan mainittujen lasten holhoojana on vaatinut Aukusti Seppälää velvoitettavaksi luovuttamaan nestamansa rahat sellaiseen jakoon, että Kravi ja hänen holhottensa saisivat heille niistä tulevat lailliset osuutensa korkoineen rahojen nostopäivästä. Kanteeseen on Aukusti Seppälä vastannut muun muassa, että perunkirjoituksessa, Kaarle Vihtori Seppälän jälkeen, jossa, Kustaa Kravikin oli ollut läsnä, oli Kristina Karolina Seppälä ilmoittanut Aukusti Seppälälle lahjoitetuksi vainajalle kuuluneita talletustodistuksia 7200 markan arvon, minkä johdosta lahjoitettuja tulletustodistuksia ei oltu otettu huomioon Kaarle Vihtori Seppälän jälkeen pidetyssä perinnönjaossa; että Kustaa Kravi, joka 1165
perinnönjakotilaisuudessa oli kieltäytynyt allekirjoittamasta jakokirjaa, oli Marraskuun 11 päivänä 1909 hyväksynyt lahjoituksen ja sen johdosta allekirjoittanut niin perunkirjoitus - kuin jakokirjankin; että Aukusti Seppälä, joka oli Kaarle Vihtori Seppäliältä ostamastaan Seppälän talosta jäänyt Kristina Karolina Seppälälle velkaa 12500 markkaa, oli siirtänyt puheenalaiset talletusto distukset Kristina Karolina Seppälälle ja sittenkuin viimeksimainitun jälkeen oli toimitettu perinnönjako, nostanut talletusto distusten määrät, jotka sitten oli käytetty kaikkien perillisten hyväksi. Tähän nähden ja kun perunkirjoitus ja perinnönjako Kaale Vihtori Seppälän jälkeen jo oli saanut lainvoiman, on Aukusti Seppälä, huomant taen että Heinäkuun 1 päivänä 1909 tälle tetut 180 markkaa olivat muille puheenalaisille talletuserille kasvannutta korkoa, vastustanut kannetta. Kustaa Kravin kiellettyä että Kaarle Vihtori Seppälä oli eläessään lahjoittanut edellämainitut talotus todistukset Aukusti Spopälälle ja että Kravi olisi hyväksynyt Kaarle Vihtori Seppälän jälkeen pidetyn perunkirjoituksen ja perinnönjaon, sikäli kuin sanotut talletustodistukset olivat jää neet niissä huomioon ottamatta, on Kihlakunnanoikeus Syyskuun 11 päivänä 1911. julistetussa päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Aukusti Seppälän viimeistään kolmen kuukauden kuluessa Kihlakunnanoikeuden päätöksen päivästä lukien sadan markan sakon uhalla lailliseen jakoon luovuttamaan talletustodistusten sisällykset seitsemäntuhatta kuusisataa yhdeksantoista markkaa kahdeksankymmentäkolme penniä sekä niiden kasvun Helmikuun 24 päivästä 1910 viiden prosentin mukaan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aukusti Seppälä vetoamalla oli saattanut jutun, on Huhtikuun 24 päivänä 1913 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi että Kaarle Vihtori Seppälä oli eläessään lahjoittanut puheenalaiset talletustodistukset Aukusti Seppälälle; minkä vuoksi ja kun Aukusti Seppälä, joka Kaarle Vihtori Seppälän kuoltua tosin oli siirtänyt sanotut talletustodistukset Kristina Karolina Seppälälle tälte Seppålän talon hin1106
nasta maksettavan kahdentoistatuhannen viidensadan markan suorittamiseksi, sittemmin oli, kuten Kristina Karolina Toppälän jälkeen toimitetussa lainvoiman saaneessa perinnönjaossa laadittu ja kokirja ja tuon jaon perusteenä ollut perunkirjoituskirja osoittivat, muulla tavalla hyvittänyt mainitun kauppahinnan osuuden Kristina Karolina Seppälän oikeudenomistajille, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Kustaa Kravin jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Kustaa Kravi anonut muutosta perustelmalla, johon Aukusti Seppälä on vastannulKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kustaa Kravi ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyviksi; ja velvoitetaan Kustaa Krafti suorittamaan Aukusti Seppälälle hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulun keen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset Mitt Henric noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: teris Isaarikoski. B. Anneberg teris Isaarikoski. B. Anneberg A. W. Oikeudelle Sameli Koski. A. W. Oikeudelle Sameli Koski. 1167
Lokakuun 27 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa jutussa palstatilan luovuttamisesta, jossa Kauppias Matti Pasanen Konginkankaan pitäjän Konginkankaan kylästä, on hakijana sekä Aäne koski Aktiebolag niminen osakeyhtiö Sänekosken pitäjän länekosken kylästä vastaajana Annettu Oikeusosastossa, Lokakuun 27 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot. Laukaan ja lånekosken pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnan oikeudessa on Kauppias Pasanen lausunut että hän oli kauppa kirjalla Elokuun 2 päivältä 1897 ostanut Talolliselta Juho Kumpulaiselta ja hänen vaimoltaan Karoliina Kumpulaiselta kahdennentoista osan manttaalia Läsnä: F. A. L. B A. - A. R. S. K. ./.7. O. L. P. k. 2018 Pag. 54. R. 1914.
Mäkelän eli Suomenniemen perintötaloa No 10 2 Laukaan pitäjän Paalentaipaleen kylässä Kumpulaisaviopuollen kauppaa tehtäessä ilmoittamatta että mitään maakappaletta sitä ennen olisi talostä myyty tai poiseroitettu, mutta että hän sittemmin oli vuonna 1911 saanut tietää, että Juho Kumpulainen Syyskuun 20 päivänä 1895 tehdyllä kauppakirjalla oli myynyt Insinööri Johan Erland Hammarinille palstatilax si eroitettavaksi koko sen osan Mäkelän talon maista joka oli erityisenä kappaleena Aåne järven ja Keitelienjårven välillä ja jota 35,388 hehtaarin aluetta nimitettiin Metsäläksi ynnä kaikki ne vesi - ja rantaoikeudet, jotka kuuluvat talalle Aänejärvessä; että Kaasan läänin Kuvernööri Insinöiri Hammarénin hakemuksesta Kesäkuun 8 päivänä 1896 antamallaan päätöksellä oli vah1169 vistanut edellämainitun palstatilan eroittamisen Mäkelän talosta; ja että Insinööri Hammarin sitten kauppakirjalla Lokakuun 1 päivältä 1897 oli myynyt samaisen palstatilan siihen kuuluvine oikeuksineen sanotulle osakeyhtiölle, Koskei Kauppias Pasanen ollut hyväksynyt edellämainitun maakappaleen sekä ranta- ja vesioikeuksien luovutusta Mäkelän talosta ja merkin tä palstan eroittamisesta oli tehty maarekisteriin vasta Toukakuun 21 päivänä 1909 joten sanottu luovutus, kun Pasanen äcken mainittuna päivänä jo omisti kan tatalon, Kesäkuun 12 päivänä 1895 maatilojen osittamisesta annotun Keisarillisen asetuksen 13 ja 14 SS:n mukaan ei voinut olla Pasasta sitova on Kauppias Pasanen vaatinut että riiheena laisen palstatilan sekä Mäke län taloon kuuluvain vesi- ja räntaoikeuksien luovutus julistettaisiin voimattomaksi ja osake
yhtiö velvoitettaisiin häädön uhalla luovuttamaan mainittu maakappale vesi - ja rantaoikeuksineen Pasasen vapaaseen hallintaan. Asiassa kuultuna on Aänekoski Aktiebolag vaatinut kanteen hylkäämistä perusteettomana. Sittenkuin Insinööri Lammareniä ja Juho Kumpulaista olia siassa kuultu sekä Kauppias Pasanen ja Aånekoski Aktiebolag olivat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 12 päivänä 1912 julistanut asiaan päätöksen; ja koska sillä jolle määrätty maatilan osa Helmikuun 19 päivänä 1883 tilusten lohkomisesta ja maan eroittamisesta rälisi - ja perintitiloilla ynnä muusta annetun Keisarillisen asetuksen voimassa olon aikana ja sen mukaisesti oli luovutettu, maatilojen osittamisesta Eisäkuun 12 päivänä 1895 annetun Keisarillisen asetuksen 4/12 on mukaan oli ollut oikeus jokaista maatilan myöhempää omistajaa kohtaan viiden vuoden kuluessa viime 1170 mainitun asetuksen voimaan astuttua eli Tammikuun 1 päivästä 1896 saada sellainen tilanosa palstatilaksi eroittamisella erilleen otetuksi, sen vuoksi ja kun Metsälän palsta oli luovutettu Insinööri Hammarenille Syyskuun 20 päivänä 1895 tehdyllä kauppakirjalla ja sen palstatilaksi eroittaminen oli vahvistettu Kuvernöörin Kesäkuun 8 päivänä 1896 antamalla päätöksellä sekä osakeyhtiö ostettuaan palstatilan insinööri Hammarinilta, oli huudattanut saantensa 1895 vuoden syyskäräjissä, on Kihlakunnanoikeus kyljännyt Kauppias Pasasen kanteen ja velvoittanut hänet korvaa maan osakeyhtiölle sen oikeudenkäyntikustannukset viidellävädalla viidelläkymmenellä markalla. levioikeus jonka tutkittavaksi Kauppias Pasanen oli vetoamallä saattanut jutun on Tammi
kuun 30 päivänä 1914 antamallaan tuomiolla Kihlakunnanoikeuden esittämillä perusteilla ja koska puheenäolevan palstatilan eroittamisesta oli Kuvernöörin Kesäkuun 8 päivänä 1896 antaman päätöksen mukaan tehty merkintä sillaisien maakirjaan eikä se seikka, että palstatila oli jälestäpäin laadettuun maarekisteriin merkitty vasta Toukokuun 21 päivänä 1909, voinut tehdä mitättömäksi palstatilan laillisessa järjestyksessä toimitettua ja vahvistettua eroittamista, jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Pasanen anonut muutosta perustelmalla, johon Aånekoski Aktiebolag on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ett ei Kauppias Pasanen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeu den tuomiata, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan KaupValterö, Parviainen pias Pasanen suorittamaan Aånekoski Aktiebolagille, sillä täällä jutussa olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. "Keisarillinen Suomen Senaatti: Felis Ivankoski. Alfred Kiuksiala. B. Anneberg. Sameli Koski. A. J. Lillmaria 1171