Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
landen Majer dessutom gälda för ofvannämnda sju tunnor förskämd frukt, efter det pris af tio mark sexton penni för hvarje sådan tunna, Wigelius förklarat sig villig erlägga sammanlagdt sjuttioen mark tolf penni med enahanda ränta å detta belopp från nästsagde dag, Handlanden Wegelius, som till Handlanden Myer icke ens utgifvit det ostridiga penningeboppet, ålagts att med etthundra mark godtgöra Myer hans umgälder i saken. Hofriätten, under hvars pröfning parter ne ömsesides i väderäg dragit målet, har genom den 7 Mars 1899. deri gifven dom yttrat sig och funnit Handlanden Myer icke hafva anfört skäl till ändring i Rådstufvurättens utslag. Deremot har Hofrätten vid pröfningen af Handlanden Wigelius vadeinliga ansett ådagalagdt vara, att uti samtliga ifrågavarande femtio tunnor Snords Waldoin oppel frukler na vid ankomsten till Åbo varit friska endast i öfra lagren af karlen, men i äfrigt af röta ängripna; i anseende hvartill Hofrätten, med ändring af Rådstufvurättens utslag, ålagt Handlanden Wigelius att till Handlanden Myer utgifva för fem tunnor filfria. Bäldvin öppet, afsända den 9. Oktober 1897., fem procents fem skillings, för tio tunnor Russet åppet sju paunits och för en läda utroner elfva spillings, eller sammanlagdt tolf pöunds sextonskillings, på sätt och med den ränta, Råd stufvurätten utsagt, äfvensom för de skada de femtio tunnorna äppel, efter tio mark sexton penni tunnan, femhundraåttamark med enahanda ränta, jemte det Wigelius, alldenstund Handlanden Meijers föreringsanspråk sålunda till större delen underkänts, befriats från skyldigheten att ersätta Meijer hans kostnader i målet vid Rådstufvurätten Uti denna Hofrättens dom har Handlanden Majer i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, den Handlanden Wigelius i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit och handlingar na i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner väl ådagalagdt vara att, sedan Handlanden Wegelius, efter reqvisition, emel518
tagit af Handlanden Myer med ångfartyg från Kull till Wigelius öfversända, enligt faktura af den 23. Oktober 1897, utom annat, femtio tunnor Enords Baldvin äppel, hvilka den 1. påföljande November af Wigelius vid tullkammaren i Åbo förtullats, vid någon dag under nästnämnde månad verkstäld rörtering af en del utaf nämnda frukt och den 15. derpåföljande December för sig gången besigtning af fyra utaf berörda tunnor öppel en betydlig del af frukten befunnits vara af röta angripen; men medan Handlanden Wigelius icke gittat styrka, att ifrågakomna parti appel vid framkomsten till Åbo varit skadad, samt Wigelius derefter användt och försålt nämnda frukt, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med ändring af Hofrällens domålägga Handlanden Wegelius att till Handlanden Keger utgifva det af Myer enligt ofvannämnda faktura för omförmälda tunnor öppel fordrade pris femtioåtta pående lemton skillings med fem procents ränta i detta belopp från lagsökningsdagen den 24. Januari 1898., antingen i samma myntslag eller i finskt mynt efter den vid betalningstiden gällande kurs, samt att med etthundra mark ersätta Handlanden Myer hans kostnader i målet vid Rådstufvurätten; med hvilken ändring vid Hofrättens dom i öfrigt, deri rättelse gjens sökts, kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse lånder. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. J; Heikel hemman i C. 519
Den 25. Oktober 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt inkommet bevisionsmål emellan Färdsvakten August Alexander Weterlund, från Åbo stad, sökande, samt Gärdsegaren Michael Ekholm, från samma stad, uteblifven svarande. angående ogulden husfyra: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Lars Justitie herar tement, i Helsingfors, den 25. Oktober 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: På stämning å August Anander Westerlund har Michael Ekholm vid Rådstufvurättens i Åbo sammanträde den 24. September 1898. anfört, att August Alexander Westerlund på grund af muntligt aftal från den 17. Juli 1897. bebott ett rum uti Ekholm tillhöriga gården No 34. vid Anniigatan i Åbo stad emot en hyra Ofde A. af 1. - C. J. - J. E. H. - 7. d. (A.ff No 1109. Pag. 152. R. G. 1899
af sex mark för månaden; men emedan August Alexander Westerlund underlåtit att till Michael Ekholm gälda hyran för tiden emellan den 17. November 1897. och den 17. September 1898., har Michael Ekholm yrkat August Alexander Westerlunds förpligtande att till Ekholm erlägga nämnda hyra med tillsammans sextio mark jemte rän ta å hvarje månads lyresbelopp från förfallodagen. I saken hörd har August Alexander Westerlund uppgifvit, att han lyd omordade rum för tiden från den 17. Juli 1897. till den 1. påföljande December för månad men från sistnämnda dag på år emot en utfäst årslega af sjuttiotvå mark, jemte det Westerlund medgifvit, att byran för rummet vore ogulden från den 17. November 1897.; dock som Angust Alexander Westerlund hos Michan el Ekholm, på grund af till denne verkstäldt arbete, hade tillgodohafvande, hvilket öfverstige Ekholms omförmälda fordran, har August Alexander Westerlund anhållit, att Michael Ekholms lyresfordran måtte afdragas från Westerlunds ännämnda tillgodohafvande samt Ekholms talan förty förkastas. Sedan Michael Ekholm motsagt August Alexander Westerlunds påstående, att rummet från den 1. December 1897. varit förhyrdt på år, likasom äfven Westerlunds anspråk att få sitt antydda tillgodohafvande hos Michael Ekholm afdraget från Ekholms fordran, enär August Alexander Westerlund anhängiggjort skild rättegång emot Ekholm om utbekommande af nämnda tillgodahafvande, har Rådstufvurätten, hvarest parterne å ömse sidor gjort anspråk på godtgörelse för rättegångskostnaden, medelst den 15. Oktober 1898. afkunnadt utslag sig utlåtit att som August Alexander Weterlund erkänt, att ifrågavarande, af honom bebodda rum varit intill den 1. December 1897. förhyrdt för månad emot en mänattig lega 551
af sex mark och att rumbyran vore obetald från den 17. derförutgångne November, men Westerlund ej gittat styrka, att bostaden från sagda 1. December blifvit förhyrd på år, alltså och utan afseende å August Alexander Westerlunds yrkande, att byresfordran måtte afdragas från honom af Michael Ekholm tillkommande ersättning för till denne verkstäldt arbete, emedan särskild rättegång derom väckts, har Rådstufvurätten, med stöd af 14. SS: 16. kap. J: B., ålagt August Alexander Westerlund att emot qvitto till Michael Ekholm genast betala hyran för emeldade tio månader, efter sex mark för mänaden, med tillsammans sextio mark jemte sex procents årlig ränta å sex mark från den 17. December 1897. samt å enahanda belopp af lupan från den 17. i enhvar af de näst efter hvarandra derpåföljande månaderna tills skeende full liqvid, hvarhos och jemte det August Alexander Westerlunds anhållan om godtgörelse för hans kostnader i målet förkastats, Westerlund känts skyldig att med fyratioåtta mark ersätta Michael Ekholm dennes rättegångs umgälder Hofrätten, under hvars pröfning Angust Alexander Westerlund i väderag dragit målet, har genom dom den 31. Maj 1899. låtit vid Rådstufvurättens utslag bero jemte det August Alexander Westerlund ålagts att godtgöra Michael Ekholm hans i Hofrättin hafda bostnader i saken med fyratio mark. Uti denna Hofrättens dom har tugust Alexander Westerlund i underdånighet anhållit om ändring. Hvad sålunda förelupit samt hans lingarna i målet vidare innehålla har Sujserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner August Alexander Westerlund icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken alltså kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till underdårig efterrättelse länder. 1o Hans Kejserliga Majestäts Hoga Namn, Dess senat för Finland: A. af Nyborg. st. Heikel. J. Johansson Juni Hummeli /Adel / tunoff/ 552
Lokakuun 27 päivänä 1900. Keisarillisen Majistulin Korkansa Simonsila, Hänen Suomen Senuattinsa tuomio nöstorahalla Turun Hovioikeudesta tullossa korvausta koskevassa jutussa jossa ovat Talollinen Vihtori Heikkilä, Laililan pitäjän Koveron kylästä, hakijana sekä Kauppias Hjalmar Wählroos, Rauman kaupungista, vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaalissa ja Son Oikeusosastossa Helsingissä, Lokakuun 17 päivänä 1900 Keisarillinen Senaatti on Itsellensä sityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut seuraavat tiedot: Wälikirjalla Helmikuun 2 päivältä 1892 on Vihtori Heikkilä, Koveron kylän Heikkilän talon omistajana, Kauppius Wahlroosille kahdenkymmenenviiden tuhannen markan kauppahinnas. ta myynyt oikeuden neljän vuoden kuluessa, sanotusta päivästä lukien, haataa kaikki Heikkilän talon metsässä paitsi Perkomvähämäen niittymaella, husvaret mäntypuut, jotka seitsemän tunu Auf N° E. J. B. K. (O K. No 118. Pag. 48. R. D. 1900.
kyynärän korkeudella maasta olivat kymmentä tuumaa paksummat kuoren päältä läpimitaten, ehdoilla, muun muassa, että myyjälle jäivät puolet pinnat plankuista ja että ostaja sai ottaa metsästä sahapukkiainoitu. Haastateltuansa Kauppias Wahlroos in Raaman kaupungin Raastuvanoi keuden Heinäkuun 27 päivänä 1876 pitämään istuntoon on Vihtori Heikkilä Raastuvanoikeudessa lausunut, että vaikka ylläkosketeltua metsänhakkuuväli. kirjaa tehtäissä oli suostuttu, että kaikista tukasta piti metsässä käsin suhaten valmistettaman niin kutsuttuja Englännin lankkaja eli neljäntoista jalan pituisia, kolmen tuoman paksuisia ja yhdeksän tuuman bevoisia lankkirja ja ettei siten syntyvistä pinnoista mitään luutuu otettaisi, vaan että pinnät, semmoisina kuin ne lankunsuhuuksesta jäivät, jaettaisiin tasen ostajan ja myyjän välillä, Kauppias Wahlroos kuitenkin oli metsästä kuljettunut kaikki suhutukit Laitilan pitäjässä sijaitsevaan Hauron höyrysahaan sekä siellä kustakin tukista sahaaltanut yhden tai kaksi lankkua ja sitä paitsi yhden laudan joka pinnas. ta, josta oli seurannut, ettei lankunpintoja ollonkaan oltu saatu, vaan tukaista oli jäänyt ainoastaan rinoja, mitkä olivat melkain arvottomiasa koska Vihtori Heikkilä tällä tavalla oli menellänyt 9674 lankunpintaa on Heikkilä vaatinut Kauppias Wahlroosin velvoittamista niitten korvauksesna Heikkilalle suorittamaan, 2 markan 50 pennin jälkeen pintulollista 4015 markkaa 41 penniä kuuden prosen lin korkoineen Helmikuun 2 päivästä 1876, jolloin metsänhakkuuoika oli kulunut umpeen. Kauppias Wahlroos on tähän vastannut, ettei hän ollut sitoutunut sahuuttamaan edellämainittuja Vihtori Heikkilältä ostamiansa puita lankviksi ja ettei suhous ehdottomasti ollut tapahtuva käsin metsässä, vaan oli Wahroos ollut oikeutettu käyttämään istumansa puut hyväkseen kuten hakkeensaikseen puutavarananmarkkinoilla käy
pään hintaan nähden oli hänelle edullisinta; minkä tähden ja koska Vihtori Heikkilä ainoastaan siinä tapauksessa, että Wahlroos metsässä suhauttaisi lankuiksi siihen sopivia puita, saisi puolet niitten pinnoista korvauksi niistä sakupukkipuista, jotka Wuhroos oli pidättänyt itselleen semmoista sahuusta varten, Wahlroos on anonut Vihtori Heikkilän kanteen hylkäämistä. Sittenkuin jutussa oli niin menetty kuin asiakirjat osoittavat, on Raastuvanoikeus, jossa todistajiakin asiassa on kuullu ja asialliset molemmin puolin ovat pyytäneet siinä kärsimäinsä kulujen korvausta, päätöksellä Marras kuun 14 päivältä 1898 esiintuomistaan syystä tuominneet Kauppias Wahlroorin palkitsemaan yhdeksäntuhannenkuudensa. daneitsemänkymmenenneljän lankun pinnan arvon, laskettuna kahdeksi markaksi viideksikymmeneksi penniksi tallittu, ja siis hete, kuitin suudessaan, Vihtori Heikkilälle suoritta maan kaksituhatta viisitoista markkuu neljäkymmentäyksi penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Helmikuun 2 päivästä 1896 kunnes täysi maksu tapahtuisi, jota paitsi Kauppias Wahtoos velvoitettiin palkitsemaan Vihtoi Heikkilän asiassa kärsimät kulut neljälläsadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vihtori Heikkilä on vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Joulukuun 20 päidenu 1877 katsonut tosin selvitetyksi, että Kauppias Wuhroosilla edellämainittua älikirjaa Helmikuun 2 päivältä 1892 tehtäissä oli aikomus metsässä käsin sahauttaa sanotulla välikirjalla ostamansa puut lankuiksi, missä tapauksessa ei olisi kannuttanut lankkujen pinnoista teettää lautoja, ja että tuohon välikirjaan sen vuoksi otettiin määräys, että puoli sanotuista pinnoista oli jääpä metsään myyjälle ja että ostaja oli oikeutettu ottamaan metsästä sahapuhtiaineita. Mutta kokni kosketellusta välikirjasta näkynyt eikä Vihtori Heikkilä muutenkuun ollut toteuttanut Kauppias Wahlroosin nimenomaan sitoutuneen toimitutta
maan puitten sahauksen käsin metsässä tai siinäkin tapauksessa, että sahous tapahtuisi muuulla ja muulla tavalla, jättämään Vihtori Heikkilälle senlaatuisia pintoja, joista Heikkilä oli jutussa vaatinut korvausta, vapautettiin Kauppias Wahlroos suorittamasta mitä Raastuvanoikeus oli Vihtori Heikkilälle sanotussa päätöksessään tuominnut ja hyljättiin Heikkilän jutussa ajama kanne sekä pääasiassa että oikeuden käyntikulujen puolesta perättömänä. Hovioikeuden tuomioon on Vihtori Heikkilä alamaisesti anonut muutos. ta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppias Wahlroos on vastunnut Tämän asian on Kasarillinen Senaatti ottanut tutkittavakseen ja katsoo, ettei Vihtori Heikkilä ole esiintuonut syytä Hovioikeuden yllämainitun tuomion muuttumiseen, jonka varaan asia siis jääpi, minkä ohes. sa Vihtori Heikkilä velvoitetaan suorittamaan Kauppias Wahlroosille muksut hänen kappaleestuun tätä KeisaOssian Karsten rillisen Senaatin tuomiota kahdellakymmenelläkuudella markalla. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Similia, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. J; Weiset. E. Johnsson 77 Juho Hummelin
Den 27. Oktober 1900. F Hans Kejserliga Majestäts ifrån Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt reverskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Handlanden Otto Vilhelm Salin från Helsingfors stad, sökande, samt Finnan Karl Boström, från Hangö stad, svarande, angående fordran: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsing fors, den 27. Oktober 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig företragas och af dem inhemtat följande: "Till Rådstufvurätten i Helsingfors har Herman Karl Boström efter Handlanden Salin ågången stämning, anfört, att med angfartyget Wiborg den 14. Mars 1795. från fria tyska staden Lubbok till Kungö anländt tvåhundra femtio säckar kaffe att aflemnas till order, hvilket parti, då varans emottagare, oaktadt annons om godsets ankomst blifvit i vänlig ordning inärd i tidningarna, icke anmält sig, af Karl Mörtiöin, såsom svedetör för ängfartyget Wiborg, insälts i transporter upplag i Slango. Efter Gde H. B. - E. F. Å. A. Pag: 154. R. D. 1899
det Herman emellertid erfarit, att Handlanden Salin vore varans rätta emottagare, hade Friman anmodat Salin att utlemna ritt konnässement, i följd hvaraf Salin den 30. April 1898. tillsändt Firman det uti staden Nio de Januro uti Repulliken Rasilien utfärdade konnässementet å kaffapartiet. Då godset emellertid icke kunnat utfår annorlunda än emot aflemnande af det i bilkak utfärdade till order stälda omlästningskonnasementet, hade Finnan den 2. påföljande Maj telefonerat till Salin om förhållandet, hvarvid denne lofvat att med första post tillsända Finnan nästberörda konnässement, som befunnit sig i Nordiska aktiebankens kontor i Helsingfors och derifrån af godsets emottagare kunde utfäs mot erläggande af påkten rän Rio till Hangö, utgörande 906. Reinksmark 15. Öfvernige tystet mynt. Litande på Handlanden Julius löfte att tillhandahålla Finman kennaisementet, hade Firman sistnämnda dag afsändt kaffpartiet från Hango till Helsingors med angfartyget Willamo. Sedermera hade Förmän emellertid i medlet af nästnämnda månad från bilbeck erhållit underrättelse, att Handlanden Salin icke utlöst konnässementet, hvarpå Tirman ytterligare i telefon anmodat Salin att utan dröjsmål uttaga detsamma, men erhållit det svar, att salin köpt varan att levereras i Helsingfors och att rederiet derföre vore skyldigt godtgöra honom trakten från Hangö till Helsingfors. Sedan Furman förklarat sig villig att erlägga denna fräkt och Handlanden Salin lofvat efter emottagandet deraf tillsända Herman kunnässementet, hade firman den 21. Juni 1898. i sådant afseende till Salin öfverstyrt 195 mark sådant oaktadt hade Salin likväl uraktlåtit att utlösa ifrågavarande kunnassa ment, hvadan Firman, som på god tro utlemnat hafet till Salin och genremot angfartiget Wiborgs rederi vore ansvarig för betalningen af traktbeloppet, sett sig nodrakad att från Nordiska aktiebanken utlösa konnässementet emot erläggande af 900. Keicksmark 75. Stennige, hvilket fraktbelopp godtgjorts Handlanden Salin genom afdrag å priset för hafet enligt den deröfver utfärdade fäktura. Med afseende härå och
då firman sedermera erhållit kännedom om att ängfärliget Wiborg vid sin resa från Liibeck varit af ishinder urståndsatt att anlöpa Helsingfors och således enligt Sjötagens bestämmelse varit berättigadt att lossa kaffelasten i närmaste infria hänen, som i detta fall varit Hango, har FirmanKarl Boström yrkat, att Handlanden Salin måtte åläggas att ej allenast till Firman utbetala det omordade konnämment vidhäftande efterkrafvet 906. Reicksmark 75. Finnige utan och att återbära de 195. mark finskt mynt, Sirman såsom framt för kaffet från Hango till Helsingfors tillsändt Salin jemte ränta å dessa medel och ersättning för rättegångskostnaderne. I anledning af dessa påståenden har Handlanden Salin genmält, att han genom kontrakt af den 17. November 1897. tillhandlat sig ifrågakomna kaffeparti af Herman Finells ägonturafar i Helsingfors, i dess egenskap af ombud för Herman W. Stroier & Co i staden Köpeinhamn af Ronungariket Dammark, på vilkor, bland annat, att varan skulle levereras fritt ombud inberäknadttrakt å ängfartyg till Helsingfors. Af för Handlanden Falin okänd anledning hade krafepartiet emellertid icke skickats till Helsingfors utan till Hango, på sätt Salin af annons derom i tidningarna erfarit. Då Salin icke gifvit Herman Karl Boström något som helst uppdrag beträffande kaffapartiet, ansåge Salin sig icke heller skyldig att till Firman utgifva ersättning för varans transport från Hango till Helsingfors. Deremot vore Salin villig att erlägga trakten från sio till Hango med fordrade 906. Keickmark 5. Pennige, om till afdrag derifrån medgifves 522 mark 40 penni, hvilka Salin enligt ingifven räkning fått vidkännas i tilläggskostnader för påkten. Och har Handlanden Salin, under förmälan att han erbjudit Herman Karl Boström det nu till betalning medgifna beloppet, motsagt firmans derutöfver sträckta kraf. Sedan Herman Karl Boström anmärkt, att gäldandet af den kostnadsersättning af 522. mark 40. penni, hvarpå Handlanden Salin gjort anseråk, icke ålåge Tuman, den der endast handlat såsom spe
ditör för ängfartyget Wiborgs räkning, och alt Salin för beloppet finge hålla sig till varans försäljare, samt Salin å sin sida vidgått, att honom enligt köpeastalet om ifrågavarande kaffeparti ålegat att betala trakten för detsamma med rätt för sig att derför godtgöra sig genom afdrag å priset för kaffet och att slikt afdrag jemväl egt rum, har Rådstufvurätten medelst utslag den 9. September 1875. i saken utlåtit sig, att alldenstund Handlanden Salin erkänt, att han varit skyldig att för ofvanberörda kapparti betala pahten till Helsingfors och att denna påkt äfven afdragits från priset för kaffet, fördenskull och då Friman Karl Boström i egenskap af peditör för de förtyg, med hvilka varan befordrats från Liebeck till Hangö och derifrån till Kelsingfors, icke kunde göras ansvarig för de tilläggkostnader, som åhvälfts Salin genom varans försändning till Hango och dess fördröjda ankomst till Helsingfors, ålades Handlanden Salin att till Herman Karl Roström ej mindre erlägga trakten till Kung ö, utgörande niohundra sex Reicksmark sjuttiofem Stennige tyskt mynt, antingen i sagda myntslag eller i finskt mynt efter vid betalningstiden gällande å vista kurs, än äfven återbetala den af Tirman förskjutna kostnaden för varans transport från Hangö till Helsingfors med etthundra nittiofem mark jemte fem procents år lig ränta å hvardera beloppet från dagen för Rådstufverättens utslag tills full betalning följde, hvarutom Handlanden Salin pändes skyldig att med trettiofem mark ersätta Firman dennes kostnader i rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Salin i vadeväg dragit målet har genom dom den 31. Maj 1899. låtit vid Rådstufvurättens utslag brogernte - det salin känts skyldig att ersätta Firman Karl Boström dess i Hofrätten hafda kostnader i målet med femtio mark. Uti Hofrättens dom har Handlanden falin i underdånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, den Herman Karl Boström i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit och handlingarna i målet vidare innehålla har Ke500
serliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner Handlanden Salin icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken alltså kommer att förblifva, hvarjemte Handlanden Salin ålägges att till Firman Karl Boström, i ersättning för dess härstädes i målet hafda kostnader, utgifva sextio mark. Det allesom vederbör, till underdånig efterrättelse länder. J Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: Herr Rosenius. Landtkronnad. Henr. Berenius.    D. Forsman. A; Bussin. AndersinDen 31. Oktober 1900. Hans Kejserliga Majestäts Höga NämnDess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommet sjörattsmål emellan Handelshuset A. Ahlström, från Norrmarks socken, sökande, samt Sjökaptenen Gustaf Palmgren, från konungariket Sverige, svarande: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 31. Oktober 1910. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem inhemlat följande: Wid Rådstufvurätten i Wiborgs stad har Handelshuset A. Ahlström, efter stämning å Sjökaptenen Palmgren, anfört, att sedan handelshuset medelst erliparti den 19. Augusti 1899. med rederiet för angfartyget Elias som förts af Sjökaptenen Salmgren, träffat aftal omtrakt af ett parti trävaror från Frångsunds hann till Grimsby i England, och redellet dervid förbundit sig att underrätta handelshuset, när ängfartyget, som antagits vara färdigt att intaga läst omkring den 29. i sistsagda månad, komme att till lastningshammen anlända, så hade handelshuset, Efde träft. - E. J. E. H. - t. K. - J. A. Ad. Alf SS 136. Taag. 1391. R. 20.