Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
för bestridande af flottningskostnaderna Rörande punkten 6o, att emedan Landthushållaren Berner framstält öfverdrifna anspråk på ersättning för skada, som vållats honom genom den för gemensam räkning erkstälda flottningen, och rättegång i anledning deraf uppstått, de härigenom uppkomna utgiflerna påforts den gemensamma flottningen Vidkommande punkten för, att försrensningar vore ett årligen återkommande arbete i rättendrag, der stackfattning egde rum, samt att den dynanet, som återstått vid slutförandet af 1894 års flyning, användts på följande år. Beträffande punkten SS: all värfoden år 1895 förstört flottningsrannan i Thömsberg fors, hvarföre en del af A. Snickoffs Aktiebolags stock medfolkats utför försen innan ny lämna hunnit uppföras, och som flotttedsföreståndaren, enligt gällande lag och 11. SS: i de för Borgå å faststälda ordningstadgarna, vore skyldig att godhöra att skada, som kunde förorsakas deraf att dottningsränna saknades, samt hvarken kostnaden för uppförandet af ny ränna i nämnda förs eller den till strand och vatten verksegare utgifna ersättningen påforts den genensamma slottningen, förtjenade anmärk ningen i denna del af saken icke afseende På ofrån anförda skäl har Kontoristen Häggafvel ansett Kommerserådet Ahlqvists och dennes medparters i saken utförda talån sakna allt fog Efter det vittnesförhör i målet egt rum samt Kommerserådet Ahlqvist och hans medparter jemväl påstätt Kommerserådet sklofs förpligtande att till dem utgifva hvad Eklöf kunde befinnas hafva obehörigen uppburit, äfvensom Eklöf gjort anspråk på godtgörelse för sina rättegångsumgälder har Rådstufvurätten den 28 Februari 1898 afkunnat utslag i saken och pröfvat rätt vist lägga parterne emellan på följande satt. 1o Det af Kommerserådet Eklöf uti ifrågavarande räkenskaper Kommarera det Ahlqvist och dennes medparter påförda föreståndareavodet, har Rådstufvurällen på anförda skäl ansett böra ur räkenskaperna utgå 2. Kommersäådet Ahlqvists och hans med399
parters anmärkning rörande det af Kommaserådet Eklöf uppdelerade fiskerättens arrendet har af Rådstufvurällen på uppgifna grunde lemnats utan afseende. 3o Anmärkningen rörande för höra bötar, bätskakar, ankaren, magaster, stall, lästar, kontorslokat och materialier har Rådstufvurätten på angifna skäl ansett ej heller förtjena afseende. 4o Beträffande godtgörelsen tjugufyra mark för Hartikainens resa år 1894 har Rådstaf verätten ansett denna ersättning böra, till den del densamma inverkade å Kommer serådet Abqvists och hans medparters rätt, ur räkenskaperna utgå, alldenstund utredning icke förebragts derom, att sagda lisa skett för den gemensamma flottningens behof5o Posten rörande vakthållningen för erke under år 1596 har Rådstufvurätten på anförda skäl ansett icke kunna intagas uti nämnda års räkenskaper utan böra från desamma utgå. 6o Anmärkningen behäffande utgifter för tvisterna med Landthushållaren Berner har Rådstufvamaltuna ansett sakna sig, enär berörda rättegångar gått anspråk på ersättning för skada, som förorsakats genom den gemensamma föttningen, samt Kommerserådet Ehtöf i sin egenskap af föreståndare för flottningen varit skyldig att svara i målen 7o Anmärkningen beträffande under år 1894 för språngåmnen och i strångnings kostnader den gemensamma flottningen påförda åttahundra fyratiofyra mark tio penni har af Rådstufvurätten på anförda skäl förkastats i öfrigt, utom att ett belopp af femtiosex mark trettio penni, till hvilket värde språngåmnen vid årets slut qvarfunnits, lorde ur räkenskaperna utgå. (8o Den A. Terichoffs Aktiebolag för år 1895 påförda rånnhifrån niohundra åtta tiosju mark tolf penni har Rådstufvurätten ansett böra ur rakenskaperna afföras, enär någon ränna för tillfället icke funnits å ifrågakomna ställe. För öfrigt har Kommerserådet Eklöf ålagts att ej mindre, i enlighet med hvad Rådstufvurätten ofvan föreskrifvit, rätta frågakomna räkenskaper än till Kommermådet Ahlqvist och dennes medparter gälda le belopp Kommerserådet Eklof sålunda de400
hörigen af dem tilläfventyrs uppburit, men i anseende till sakens tvistiga beskaffenhet lofvo umgälderna deri parterne emellan qvittade Hofrätten, Anders hvars pröfning Rimmerserådet Ahlqvist och dennes medparter gemensamt, samt Kommerserådet Eklöf, för sig i vaderäg dragit målet, har medelst den 14 Juli 1899 gifven dem deri utlåtet sig och, hvad beträffade det af Kommersradet Eklöf uppdebiterade fiskevaltensämndet, funnit Kommerserådet Eklöf väl enligt ofvanberörda, för flottning af skogsalstor uti ifrågakomna vällendrag faststälda ordningsstadgar vara laättigad att uti ombolnaden för den gemensamma flattningen upptaga och påföra de deri deltagande derhesegarene jemväl afgifter för fiskevattens och vattinomrädens begagnande; dock som Kommersvädet Eklof styrkt hvarken att han för enskild räkning arrenderat visso rätten inom flottningsområdet och hvad han i årlig afgäld för desamma erlagt eller att Eklöf annars uti ifrågavarande afseende haft några utbetalningar för den gemensamma flottningen, har Hofrätten, i anledning af Kommerserådet Ahlqvists och hans medfaders Libell, med godkan nande af Kommerserådet Ahlqvists jemte medparters härom gjorda anmärk ning, underkänt Kommerserådet Eklöfsellikning af dylikt arrende för omförmälda tre redogörelseår. Vidkommande Kommer serådel Ahlqvists och dennes medfaders indringsansökning i öfriga delar, har Hofrätten utlåtit sig att då Kommerserådet Eklöf icke utredt, att vid slottningen användts Eklöf tillhöriga tross, båtar, bätsbukar, ankaren, magusiner, stall, hästar, kontorslokat och materialier samt Eklöf ej heller visat att han i nästnämndt hänseende vidkänts andra utgifter än de till förbemälde Rudnäs erlagda etthundra mark, fördenskull och emedan Kommerserådet Eklöf genom ett af Kommerserådet Ahlqvist och dennes medparter åberopadt af Hofrätten den 19. Oktober 1897 i ett annat målgifvet utslag, som sått vinna laga kraft, förklarats hafva saknat laga anledning att under sommaren år 1896 qvarhålla ett parti Kommerserådet Ahlqvist tillhörig stock och Eklöf vid slikt för401
hållande icke varit berättigad att påföra Aelqvist kostnaden för vakthållningen vid sagda virke med tvåhundra fyratiores mark sexton penni, äfvensom Kommerserådet Eklöf ej heller ådagalagt att förberörda rättegångar emellan honom och Landthushållaren Baner föranledts af den gemensamma flollningen, skulle, med ändring af Rådstufvurättens utslag uti antydda delar, förenämnda af Hofrätten sålunda icke godkända utgiftsposta, i hvad de inverkade å Kommerserådet Ahlqvists och hans medparters rätt, en räkenskaperna utgå Beträffande åter Kommerserådet Eklöfs vadelibt, så alldenstund förenämnda ordningstadar, hvilka tillkommit under förutsättning att Eklöf, såsom med inkesserad i flottningen, fortfarande skulle blifva förståndare för densamma samt otetydigt vidhandengåfve att endast de af den gemensamma flottningen vakligen härflytande kostnaderna finge hos virkosegarene uppbäras, icke innehölle någon föreskrift, som skulle berättiga Kommerserådet Eklöf att derutöfver beräkna sig särskildt arvode såsom föreståndare för flottningen, fördenskull och då lagens stadgande om syssloman uti förevarande fall, hvari Kemnerserådet Eklof af virkosegarene icke embetrotts antydda uppdrag, ej egde tillämpning, föranledde Kommerserådet Eklofs till icke ändring i det moträdjade utslaget, såvidt honom derigenom frånhänts rätt till omtvistade föreståndarearvode från före och då Kommarserådet Eklöf ej heller i öfrigt förebragt skäl till rättelse i Rådstufvurättens ofvanbeskrifna utslag vid detsamma, i hvad Kommerserådet Eklöf anginge, skulle blifva beroende; och jemte det Kommerserådet Eklöf förty borde rätta ifrågavarande räkenskaper i öfverensstämmelse med hvad ofvan föreskrifvits, ålades Kommerserådet Eklöfvit till Kommerserådet Ahlqvist och dennes medparter återgälda de belopp Eklöf tillfventyrs kunde hafva i anledt afseende af dem uppburit. Uti Hofrättens dom har Kommerserådet Eklöf i underdränghet anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Kommerserådet Ahlqvist och hans medparter i föreskrifven ordning 102
bemött Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Rös serliga Senaten tagit i ofvervägande; och hvad först angår Kommerserådet Ehlöfs anspråk på särskildt arrede för sig såsom föreståndare för flottlederna, finner Kej serliga Senaten ordningsstadgarnas härå lillämpliga bestämmelser icke kunna forstås annorlunda, än att Eklöf, ehuru honom i hans berörda egenskap ålagts icke allenast skyldigheten att upprätthålla de i stadgarna omförmälda dottningsanställerna utan äfven några med virkesstottningen sammanhängande uppdrag, likväl bör anses jemväl för de sistnämndas fullgörande blifver godtgjord genom de afgifter, hvilka han berättigats att för slottningsrannomas begagnande uppbära, hvarföre Hofrättens dom såvidt Kommerserådet Eklöf derigenom pankänts rätt till omförmälda föreståndaremnade af Kejserliga Senaten godkännes. Widkommande selan Kommersådet Eklöss debitering af fiskevattensärende, anser Kejserliga Senaten Eklöf väl vara berättigad att antingen af det arrende, han för omordade vattenområden erlägger, påföra Kommerserådet Ahlqvist och dennes medparter den del, som belöper sig å det af dem nedstollade verket i förhållande till hela den nedflottade virkesmassan, eller ock i summa förhållande debitera Ahlqvist och hans medparter för den Eklöf genom slottningen tillskyndade förlust i fiske samt annan skada eller olägenhet; nen som Kommerserådet Eklöf icke på sädan grund beräknat sig ersättning för nämnda vattenomradens begagnande, finner Kejserliga Senaten icke skäl till rättelse i Hefrättens dom, såvidt Kommerserådet Ahlqvist och dennes medparter derigenom fistapits från gäldandet af omförmälda dem påförda fiskevättensurrende; och då Kommeroradet Eklöss deduktion ej heller föranlider till ändring af Hofrättens dom, såvidt debetningen af kostnaderna för vakthållning vid Kommerserådet Ahlqvists stockar och af rännkyra underkänts samt förordnats att den gemensamma slottningen påförda utgiften för Hartikainens en resa äfvensom att värdet af de ofvangånnen som vid 1894 års utgång qvar funnits, 103
skulle, i hvad dessa pester inverkade å Kommerserådet i Ahlqvists och hans medparters rätt, är ifrågavarande räkenskaps utgå äfvensom rättegångsostnaderna parterne emellan qvit tats, kommer vid sagda dem jemväl i nästnämnda delar att förblefva. deremot pröfvar Kejserliga Senaten, hvadangår den gemensamma flytningen påförda kostnaderna för rättegångarna med Landthus hållaren Berner, rättvist, med räallelse af Hofrättens dem härutinnan, låta bero vid Råd stufvurättens i denna del af målet afkunna de utslag. Beträffande slutligen delitningen af hyra för tross, båtar, bötsrähar, ankaren magasiner, stall, hästar, kontorslokat och mabetaler, med undantag likväl af den till skädras utbetalta hepan, så alldenstund Kommerserådet Ektof. biläggande den underlånga deduktionen särskilda vittnesintyg, anhållit om målets återförvisande till Rådstufvurätten, på det han hemme i till fälle att genom hörande å ed af omförmälda inteos utfärdare och medelst annan bevisning styrka befogenheten af nästnämnda delitning samt Kejserliga Senatur finner skäligt berörde anhållan bifalla, varder målet i denna del förvisadt tillbaka till sistnämnde Rätt som eger detsamma i sagda del på anmälån i vederbörandes närvaro ånyo till behandling företaga och dermed lagligen förfara utan hinder af domstolarnes förra härigenom undamöjda åtgärder Och åligger det Kommuserådet Ektof att, i enlighet med hvad ofvan föreskrifvits, rätta ifrågavarande räkenskaper samt att till Kommerserådet Ahlqvist och dennes medfödt ter återbära de belopp Eklef tilläfventyrs upplaret af de underkanda debiteringarna. Dock är det Komma sändet Ektof obtaget att, fall af fog, af Kommerserådet Åkligvist och dennes medparter, enligt ofvananförd grund söka ersättning för utgifvet fiske valtensärende eller timad skada. Delalle som vederbör, till underlånsi efterrättelatande Johans Haglunda Härads Högads kopekomme Dess Senat för Finland. Henr. Possenius. Christi Orimän Henr. Storemias ChristHemman. A; J. Ström Andersin. Häf Hellen 404
Den 13. April 1901. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatta reversionsskillingar, från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Tordiska Aktiebanken för Handel och Industri, å ena, samt Handlandene Karl Herman Renlund och Johan Wirtanen äfvensom Gårdsegaren Karl Gustaf Grönlund, alle från Helsingfors stad, gemensamt, på den andra sidan, omsom sökande och uteblifne svarande: Gifven uti Kejserli. ga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 13. April 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingar, na i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande: Wid Rådstufvurättens i Helsingfors sammanträde den 12. November 1898. har Nordiska Aktiebanken för Handel och Industri, på Handlanden Renlund och hans ofvannämnde medparter ågången stämning, yrkat desses förpligtande utl på grund af en utaf dem den 3. November 1892. ingången och den 20. Mars 1895. förnyad proprieborgen för återbetalningen af ett utaf bemälda G. H. B. - C. F. - A. K. - 8. A - L.H. Eh. Em. af F. No 507. Pag. G. R. D. 1900.
lande åt Fabrikanterne August Viktor Westerdahl och August Alexander Forsström emot förskrifning af den 1. November 1892. utgifvet och den 18. Mars 1895 af Forsström öfvertaget lån å 20,000. mark, till banken gälda en hvar en tredjedel af sagda penningbelopp jemte sex procents årlig ränta derå från den 15 September 1897. tills full betalning följde, hvarhos banken gjort anspråk på ersättning för kostnaderna i målet. Isaken hörde, hafva Handlanden Renlund och hans medparter genmält, att enligt berörda skuldsedel bort å kapitalet årligen afbetalas minst 3000. mark samt att gäldenärerne till säkerhet för ifrågavarande lån pantförskrifvit, utom annat, en dem vid lånets beviljande i Helsingfors tillhörig fabrik med markiner och inventarier, men att Nordiska Aktiebanken för Handel och Industri, oaktadt Handlanden Pentund och hans medparter för ifrågakomna lån tecknat proprieborgen, underlåtit att inom natt och är från de dagar, då omordade arliga afbetalningar till liqvid förfallit, för dessa lagsöka Renlund och hans medparter, äfvensom att banken, ehuru nämnda borgen blifvit ingången under förutsättning att banken skulle förskaffa sig sådan säkerhet, som skuldförbindelsen utfästs, försummat att utverka förlagsinteckning till säkerhet för lånet; hvarföre och då alltså den 1. November 1896. inalles 12,000. mark varit till betalning förfallna, men likväl ej blifvit inom föreskrifna tider utsökta hos borgesmannen, hvilka i följd deraf icke vore skyldige att svara för nästnämnda belopp, samt vid den 15. September 1898. verkstäld konkursauktion i omförmälda markiner och inventarier för dem erlagts 6,964. mark 36. penni, Handlanden Rontund och hans medparter yrkat, att från det fordrade beloppet måtte afdragas berörda 12,000. mark och 6,964. mark 36. penni. Rådstufvurätten har härå genom utslag den 23. Februari 1899. förklarat den uti ifrågavarande skuldsedel intagna bestämning gen derom, att å kapitalet årligen skulle afbetalas minst tretusen mark, böra förtås sålunda, att ett belopp af tretusen mark hvarje år förfallit till liqvid och bort af Nordiska Aktiebanken för Handel och Industri indrifvas; hvarhos Rådstufvu106
rätten, enär Handlanden Renlund och hans nedparter ingått borgen för gäldande af lånebeloppet under de vilkor förskrifningen sådant afseende stadgade och de vidden under år 1895. skedda förnyelsen af sin borgen icke heller uttryckligen förbundit sig att ansvara för hela den ursprungliga länesumman samt banken underlåtit att, inom natt och år efter det förenämnda afbetalningar för åren 1893., 1894., 1895., och till den 1. November 1896. bort fullgöras, indrifva desamma, ansett Handlanden Henlund och hans medparter icke vara skyldige att till banken erlägga de sålunda förfallna beloppen, utgörande tillsammans tolftusen mark; hvaremot Rådstufvurätten funnit invändningen derom, att banken genom försummelse att utverka förlagsinteckning i gäldenärernes fabrik skulle förverkat rättigheten att af borgesmannen utkräfva det belopp, som vid försäljningen af Fabrikens markinen och inventari er influtit, sakna fog, enär såsom säkerhet för lånet icke uttryckligen utfästs förlagsinteckning; och hafva Handlanden Penlund och hans medparter förty ålagts att emot behörigt qvitto till Nordiska Aktiebanken för Handel och Industri genast utgifva en hvar en tredjedel af ofvanberörda skuldsedels sålunda återstående kapitalbelopp åttatusen mark jemte sex procents ränta derå från den 15. September 1897. tills full liqvid följde; men i anseende till sakens beskaffenhet blefvo rättegångskostnaderna i målet parterne emellan qvittade Hofrätten, under hvars pröfning Nordiska Aktiebanken för Handel och Industri, för sig, samt Handlanden Renlund och hans medparter, gemensamt, i vadeväg dragit målet, har medelst dom den 31. Januari 1900. förklarat Handlanden Renlund och hans medparter icke hafva anfört skäl till ändring i Rådstufvurättens utslag, samt bankens Libell ej heller föranleda vidare rättelse uti berörda utslag än att, enär af ordalydelsen i Handlanden Renlunds och hans medparters förnyade borgesförbindelse af den 20. Mars 1895. otvetydigt framginge, att denna borgen fortfarande gällt ifrågavarande skuld redels hela belopp tjugutusen mark, Hofrätten, med förkastande af den utaf Hand407
landen Renlund och hans medparter gjorda proskriftionsinvändningen, såvidt den rörde de två belopp å tretusen mark, hvilka till betalning förfallit den 1. November 1893. och den 1. November 1894., ålade Handlanden Finland och hans medparter att emot behörigt qvitto till Nordiska Aktiebanken för Handel och Industri genast betala utöfver hvad Råd stufvurätten utdömt en hvar en tredjedel af sextusen mark med sex procents årlig ränta derå från den 15. September 1897. tills full liqvid skedde; med hvilken rättelse vid Rådstufvurättens utslag i öfrigt, eller såvidt Handlanden Renlund och hans medparter befriats från skyldigheten att af de utsökta medlen gälda sextusen mark jemte ränta derå samt rättegångskostnaden i målet parterne emellan qvittats, komme att bero. Uti Hofrättens dom hafva Nordiska Aktiebanken för Handel och Industri, för sig, samt Handlanden Renlund och hans medparter, gemensamt, i underdånighet sökt ändring. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner parterne icke å någondera sidan hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till underdång efterrättelse lån der. 1 Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: Henr. Förenius Emil: Forsman. Henr. Börenius „ Emetti Torrman. Henr. Förenius smil: 30 rrm. Henr. Förenius Emil Forsman, A; Nummer Lars Homen. Andersin. bl. hm afträdens. 408
Huhtikuun 15. päivänä 1901. Keisarillisen Majastetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, metsähakkuukontrahdin purkamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Hanno Tiainen, Rantasalmen pitäjän Mielujärven kylästä, on hakijana sekä Savonlinnan kaupungissa oleva Savolan osakeyhtiö, saapuville tulleena, ja Kirkkoväärti Abraham Pesonen, Täämingin pitäjän Pihlajaniemen kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Huhtikuun 13. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Stullen sä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Haastatettuansa Savolan osakeyhtiön isännöitsijän Matti Takalan ja Abraham Pesosen Säämingin pitäjän käräjiinnan Kihlakunnanoikeuteen, on Hanno Tiainen Kihlaläsnä: H. B. - C. F. - J. d. - E. A. /M. P. No 508 lag. 125. R. B. 1900. 99.
kunnanoikeudessa lausunut, että Abraham Pesonen 12. päivänä Marraskuu ta 1897. tehdyllä kontrahdilla oli oikeuttanut Savolan osakeyhtiön kahden vuoden aikana, lukien sanotusta päivästä, ja eri ehdoilla hakkuuttamaan ja hyväksensä käyttämään Abraham Pesosen silloin omistamalla yhdellä seitsemäsosalla perintötalosta No 5. edellämainitussa Pihlajaniemen kylässä olevat, kontrahdissa likemmin määrätyt petäjänäre - ja koivupuut, vaan että Hänno Tiainen kauppakirjalla 12. päivältä Tammikuuta 1899. oli Abraham Pesoselta ostanut sanotun tilanosan eikä Savolan osakeyhtiölle tahtonut myöntää osakeyhtiölle mainitussa kontrahdissa luvattua oikeutta; jonka vuoksi Hanno Tiainen on vaatinut, että kerrottu kontlahti julistettaisiin mitättömäksi ja kaikki osakeyhtiön Ranno Tiaisen tultua tilan omistajaksi hakkauttamat ja poisveemat puut määrättäisiin Hanno Tiaiselle. Matti Takalan ja Abraham Pesosen vastustettua kannetta sekä asianosaisten kunkin anottua korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Kihlakunnanoikeus 30. päivänä Maaliskuuta 1899. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Abraham Pesonen, myydessään 12. päivänä Tammikuuta 1899. kysymykjissä olevan tilanosan Alanno Tiaiselle, oli Savolan osakeyhtiölle nimenomaan pidättänyt osakeyhti. ölle 12. päivänä Marraskuuta 1897. tehdyn kontrahdin mukaan tulevan oikeuden tilan metsään, jonka tähden ja kun kauppakerjalle, mikäli se koski tilan metraa, asian näin ollen, ei voituantaa todistusvoimaa eikä Kanno Tiainen siis ollut katsottava puheenaolevassa kaupassa saaneen omistusoikeutta siihen osaan tilan metsää, joka tavolan osakeyhtiö oli keutettu lakkauttamaan, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Hanno Tiaisen asiassa ajaman kanteen 110
sekä velvoittanut Hanno Tiaisen korvaamaan Matti Takalan ja Abraham Pesosen kulut oikeudenkäynnissä ja sitä varten suorittamaan edelliselle kaksisataa markkaa ja Abraham Pesoselle kymmenen mark kaa. Muuten ja kun Hanna Tiainen katsottiin vastoin selkeitä perusteita ja puumpaa tietoansa tyhty neen puheenaolevaan oikeudenkäyntiin, on Kihlakunnanoikeus, nojautuen O. Rn 29. luvun 1. SS:ään, sellaisena kuin tämä lainkohta on asetuksessa 27. päivältä Huhtikuuta 1868., tuomininut Hanna Tiaisen oikeudenkäynnin väärinkäyttämisestä vetämään sakkoa kymmenen talaria eli yhdeksäntoista markkaa kaksikymmentä penniä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Hanno Tiainen oli vetoamalla saattanut jutun, on Maaliskuun 17. päivänä 1900. siinä antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen; minkä ohessa Hanno Tiainen on velvoitettu borvaamaan Abraham Pesoselle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Tätä paitsi ja kun Hanno Tiainen ochuttomasti oli vetänyt asian Hovioikeuden tutkittavaksi, on Hanno Tiainen, O.Kn 29. luvun 2. SS:n mukaan, sellaisena kuin tämä lainkohta on asetuksessa 27. päivältä Huhtikuuta 1868., tuomittu perättömästä muutoksen hakemisesta vetämään sakkoa kolmekymmentä talaria eli viisikymmentäseitsemän markkaa kuusikymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Hänno Tiainen alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Savolan osakeyhtiö on vastannut; minkä jälleen Hanno Tiainen on tänne jättänyt kaksi lisäkirjelmää asiaan. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja koska on lo
distettu, että Hanno Tiainen ylläsanottua tilankauppaa tehtäessä 12. päivänä Tammikuuta 1899. on hyväksynyt ja sitoutunut noudattamaan kysymyksessä olevan metsähakkuukontrahdin Marraskuun 12. päivältä 1897., harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi ei ainoastaan jättää sen loppupäätöksen pysyväiseksi, johon Hovioikeus on tuomiossaan itse asiasta tullut, vaan myöskin vahvistaa saman tuomion mikäli se koskee oikeudenkäyntikuluja Kihlakunnanoikeu dessa ja Hovioikeudessa sekä Hanna Tiaiselle asiassa tuomittuja sakkoja, jotka, yhteensä seitsemänkymmentäkuusi markkaa kahdeksankymmentä penniä, Tiaisen tulee maksuvarojen puutteessa sovittaa viidentoista päivän vankeudella; ja velvoitetaan Hanna Tiainen tämän ohessa suorittamaan Savolan osakeyhtiölle korvaukseksi yhtiön kuluista Keisarillisessa Senaatissa kuusikymMichael Paqvalin mentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimero, "Ränen Suomen Senaattinsa: Henr. Borenius. Julin Hummelin Emil: Forsman. Andersin. 412