Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
naden för person, till Svensson utbetala sammanlagdt 1,350 mark; och har Fabrikanten Svensson förty emotsett förkastande af käromålet samt ersättning för umgälderna i målet Härå har Rådstufvurätten medels den 7. Mars 1905. afkunnadt utslag i saken sig utlåtit och, vid pröfningen framst af de fördringsposter, som upptagits å debet edan af den till grund för käromålet lagda kontokuränten, beträffande Ingeniören Anders yrkande att af Fabrikanten Svensson utbekomma tiotusen mark, utgörande hälften af det värde, som i Svenssons böcker åsatts ofvanuppgifna palent, ansett den afAndersson till stöd därför föreburna om ständigheten att parterne med hvarand ra ingått beslag får påtintens tillgodo görande och att Andersson inträdt i bolaget med halfva värdet af berörda patent, men sedermera blifvit af Svensson ur bolaget utesluten, icke utgöra laglig grund för Andersson att utfå förenämnda belopp, hvarför Anderssons anspråk däru tinnan af Rådstufvurätten underkänts i öfrigt, utom beträffande det i samma past ingående beloppet af fyratusen mark som Andersson utredts hafva betingat sig vid försäljningen af berörda esragnolotter åt Svensson och hvilket Rådstufvurit ten på nästantyd grund samt enär Svensson ej gittat emot Anderssons bestridan de styrka, att omförmälda köp skett under förbehåll om bolags bildande parterne emellan, men sedermera fått förfalla, förty tunnit böra Andersson i kontokuranten godtskrifvas Vidkommande därnäst de i kontokuranten å debetsidan ingående posterna å ettusenniohundra mark och sjuhundrafyratiofyra mark trettiosex penni, utgörande innehållet af två af Ingenioren Andersson deexterade valar, så all denstund Fabrikanten Svensson erkänt sig hafva emottagit sagda verlar samt Andersson för den emot desamma erhållna valutan å kontokurantens kuditsida tillgodoräknat Svensson de kontanta betalningsposter na tvåtusentvåhundra fjorton mark trettio sex penni och femhundra mark, hvilka hösters sammanlagda belopp med sjuttio mark öfversteg summan af välarnas belopp, fördenskull och emedan Svensson icke 180
gittat leda i bevis, att berörda post å fem hundra mark utgjort för annat ändamål af honom åt Andersson verkställd utbetalning, samt den omständigheten, att vid larna sedermera blifvit af Andersson inlösta, ej inverkade på parternes ifrågavarande mellanhafvanden, har Rådstufvurätten ansett omordade två debetposter böra i kontokuranten bibehållas Vidare har Rådstufvurätten funnit Ingeniören Andersson, hvilken för Fabrikanten Soens sons räkning uppgjort ritningar till en fabriksbyggnad af sten och ett bonings hus af trå med subbassement af tegel å tomten No 34. vid Hemmingsgatan i Helsingforsjämte erforderliga detaljritningar och kontruktionsberåkningar äfvensom under bygg nadstiden öfvervakat arbetet, utan att Soensson gittat styrka det Andersson skulle hafva åtnöjts med den honom därfår af Svensson tillgodoräknade godtgörelsen af et tusenniohundrasjuttio mark, i sådant afseende tillböra ersättning till de i kontokuranten upptagna beloppen med sammanlagdt tretusenniohundra femtiosex mark; Hvad sedan beträffade de kontanta utbetalningarna, för hvilka Ingeniören Andersson tillgodoräknat sig trehundra mark i kontokuranten, har Rådstufvurätten funnit Andersson hafva behörigen ådagalagt att han under sommaren 1903. genom August Thimell två särskilda gånger åt Fabrikanten Svensson lämnat etthundra mark, hvarför och som Andersson ej kunnat emot Svenssons bestridande styrka det han dår utöfver ytterligare åt Svensson kontant erlagt etthundra mark, ifrågakomna post i kontokuranten af Rådstufvurätten nedsatts till tvåhundra mark Vidkommande å andra sidan de belopp, som i kontokuränten blifvit Fabrikanten Svensson af Ingeniören Andersson godtskrifna, men af Svensson till storleken motsagda, har Rådstufvurätten funnit Andersson icke hafva kunnat emot Svenssons bestridan de visa det Svensson för sommaren 1903. utlofvat bostad och unnehålle för Anderssons hustru och fyra minderåriga barn å Kaikkala lägenhet samt bostad jämte middag och kvälls vard åt Anders son själf till det oredvanligt låga friset etthundra mark i månaden för An181
derssons famlj samt trettio mark i måna den för Andersson själf, hvarför Rådstuf erirätten pröfvat skäligt tillgoderåknaSvensson ersättning med inalles etthundra femtio mark i månaden för de af Anderssons samilj samt med sjuttiofem mark i månaden för de af Andersson jälf i omförmäldt afseende under tre månader af sagda sommar åtnjutna förmånerna eller således sammanlagdt sexhundrasjuttiofem mark. Emedan så lunda de å oftanämnda kontokurants debetsida upptagna posterna af Rådstufverätten fastställts till inalles tiotu sen åttahundra mark trettiosex penni samt Fabrikanten Svensson å dess kreditida sådan denna blifvit af Rådstufvurätten rättad, tillgodoräknats sammanlagdt tretusenfemhundrafemtiosju mark åttioen penni, har Rådstufvurätten ålagt Fabrikanten Svensson att emot kvitto till Ingeniären Andersson utgifva skilna den emellan dessa belopp med sjutusen tvåhundrafyratiotvå mark femtiofem pen ni jämte fem procents ränta därå, räknadt från stämningsdagen den 22. Juli 1904. tills full betalning skedde, äfvensom att med fyrahundra mark godtgöra Ingeniören Andersson hans i saken hafda umgälder. Hofrätten, under hvars pröfning Fabrikanten Svensson i vadeväg dragit målet, har uti dom den 30 Juni 1902. låtit vid Rådstufvurättens utslag bero, dock så lunda att den af Rådstuvurätten Ingeniören Andersson tillerkända lem procents ränta å det utdömda kapital beloppet sjutusentvåhundrafyratiotvå mark femtiofem penni skulle räknas från dagen för stämningens i målet del gifvande åt Fabrikanten Svensson den 1. Augusti 1904; och kändes Fabrikanten Svensson därhos skyldig att ers åtta Ingeniören Andersson dennes i Hof rätten för målet hafda kostnader samt i sådant afseende till Anders son erlägga sextio mark Uti Hofrättens dom har Fabri kanten Svensson anhållet om ånd ring Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Fabrikan 182
ten Svensson icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens ifrågavarande dom än att, enär Ingeniören Andersson mot Fabrikanten Svenssons bestridande icke kunnat styrka att något slutligt köp om påtintet å om ordade fönsterspagnolitter parterne emellan kommit till stånd, Fabrikanten Svensson befrias från skyldigheten att till Ingeniören Andersson erlågga det af den sistnämnde för sagda patint fordrade priset fyratusen mark, hvadan det belopp Svensson eger till Andersson utgifva utgår tretusen tvåhundra fyratiotvå mark femtiofem penni med fem procents ränta från den 1. Augusti 1904; med hvilken ändring vid Hofrättens dom i öfrigt eller såvidt Fabrikanten Svensson å lagts ersätta Ingeniören Andersson lans kostnader i målet och i sådant afseende till Andersson erlägga, får kostnaderna i Rådstuf verätten fyrahundra mark och för kostnaderna i Hofrätten sextio mark, skall förblifva. Det alle 1/3. F. Mölli som vederbör, till efterrättelse lånder Kejserliga Senaten för Finland J. N. Börulund Kutsikarinen J. N. Börulund Kutsikarinen Walter Andersin. Johannus Peltonen 183
Den 1. April 1911. dom uti ett utan erlagda afgifter från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet revisionsmål angående häfvande af gåfvobref, emellan Stabskaptenen Axel Edvard Hisinger, från Helsingfors stadrökande, samt förra Hushållsföreståndarinnan Emma Malm, från Oravala by i Wichtis socken svarande: Gifven uti Justitiede partementet den 1. April 1911. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat, följande Efter Emma Malm ågången stämning har Stabskahtenen Hisinger vid Häradsrätten i Wichtis och Pyhäjärvi socknars tingslag anfört att Emma Malm vid den bouppteckning, som den 17 December 1901 förrättats efter Stabskaptenen Hisingers den 13 därkörutgång På No 481. ne Maj aflidna moder Öfverstelöjtnanteenkan Fredrika Wilhelmina Hisinger, företett ett den 5 Maj 1900 daatecknadt Ofvde: J. N. B. S.G. W. t. A: B. A. Kejserliga Senatens för Finland Pag. 226 RD.
och med Öfverstelöjtnantskan Hisingers namn undertecknadt gåfvobref, enligt hvilket Öfverstelöjtnantskan Hisinger skulle åt Emma Malm öfverlåtit och bortgifvit all Öfverstelöjtnantskan Hisin ger tillhörig lösegendom dock med undantag af hennes reda penningar och värdepapper då Stabskaptenen Hisinger emellertid betriflade att Öfverstelöjtnantskan Hisinger någonsin upprättat och undertecknat omförmälda gåfvobref samt Öfverstelöjtnantskan Hisinger dessutom vid tiden för gåf vobrefvets uppgörande varit ålderdoms svar och vid sådant sinnes tillstånd att hon ej förmätt uppfatta sina handlingar äfvensom den i gåfvobrefvet åsyftade lösegendomen hvarken blifvit uppräknad eller till Emma Malm af Öfverstelöjtnantskan Hisinger öfverlemnad på det sätt, som gällande lag om öfverlåtelse af lösegendom föreskrefve, har Stabskaptenen Hisinger anhållet att om ordade gåfvobref måtte förklaras ogiftigt och upphäfvas till all kraft och verkan äfvensom Emma Malm åläggas att till Stabskaptenen Hisinger återlem na all den lösegendom hon på grund af änsagda gåfvobref bortfört från Öfverstelöjtnantskan Hisingers bo äfven som derhos ersätta Stabskaptenen Hisinger dennes umgälder i målet Sedan Emma Malm blifvit öfver käromålet hörd och motsagt det samma har Häradsrätten medels den 20 November 1905 afkunnadt utslag utlåtit sig i målet; och emedan af i saken, afhörde Vicehäradshöfdingen Bror Filip Mölsös vittnesberättelse framgått att Öfverstelöjtnantskan Hisingar den 5 Maj 1900 uti Vicehäradshöfdingen Mölses och numera aflidna ogifta Aurora von Schantys närvaro vid fullt förstånd och af fri vilja under tecknat ifrågavarande jämväl af Emma Malm vid samma tillfälle underskrifna och af Vicehäradshöfdingen Mölsö och Aurora von Schants bevittnade gåfvobref, hvars innehåll för Öfverstelöjtnantskan Hisinger varit bekant, samt den i gåfvobrefvet bortgifna egendomen, som förvarats uti Öf185
verstelöjtnantskan Hisingers jämväl af Emma Malm bebödda lokal, i gåfvobrefvet förklarats från och med sagde 5 Maj hafva blifvit öfverlemnad Emma Malm i handom för att af hen ne egas, brukas och besittas, ty och då Stabskaptenen Hisinger gentemot den från Emma Malms sida förebragta utredningen icke gittat framställa. bindande motbevisning öfver att Öfverstelöjtnantskan Hisinger vid upprättandet af ifrågavarande gåfvobref skulle varit i afsaknad af sina sjöls förmögenheter eller handlat under på tryckning af Emma Malm, har Häradsrätten förkastat käromålet samt för klarat ifrågakomna gåfvobref fast och bestående Hofrätten, under hvars pröfning Stabskaptenen Hisinger i väderag dragit målet, har genom dom den 26 Maj 1909 låtit vid Häradsrättens utslag bero. Uti Hofrättens dom har Stabskap tinen Hisingar anhållit om ändring me dels ingifven deduktion, den Emma Malm i föreskrifven ordning bemöttKejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Stabs kaptenen Hisinger icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken fördenskull kommer att förblifva; och skyldigkän nes Stabskaptenen Hisinger att till Emma Malm i ersättning för hennes härstädes i målet hafda kostnader utgifva sextio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: J Närnlund kutari Saarinen J. Närnlund kutesi härinen Wätten Andersin. B. Amberg Wätten Andersin. B. Amberg hans Salmros 186
Den 1. April 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti dl, utan erlagda afgifter, från Kejserlige Alo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Stabskaple nen Axel Edvard Hisinger, från Helsingfors stad, sökande samt förra Hushållsföreståndarinnan Emma Malm, från Orala by i Sichlis socken, svarande: Elfven i fastilie dagarbörandet, den 1. April 1911. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande. Efter Emma Malm ägången stämning har Stalskaptenen Hisinger vid Härads rätten i Iichlis och Pyhäjärvi socknars tingslag anfört, hurusom Emma Malm uppgifvit sig hafva af Stabskaptenen tilingers den 13. Maj 1901 aflidna moder Enkeöfverdedöjtnantskan Fredrika Wilhelmina Hisingar såsom gåfva erhållit pen ningar till ett belopp af inalles 35,000 mark; men emedan Öfverdelöjtnantskan Hisinger aldrig skänkt åt Emma Malmifrågavarande penningesumma och Öfver6Sak - f. s. B. - F.S. - Wil - B. 187 No 483. Pag. 248. R. D. 1910
stelöjtnantskan Hisinger, äfven om så skulle hafva skett, såväl vid gåfvelillfället som edan långt tidigare varit i följd afälder demsnaghet och sitt sinnestillstånd i öfrigt oförmågen att inne betydelsen af sina hand lingar och själf handhafva förvaltningen af sin förmögenhet, har Stabskaptenen Kivinger yrkat Emma Malms åläggande att till honom, såsom Öfverdelöjtnantskan tisingers ende arfvinge, genast utgifva 3,000. mark med ränta. Isaken hörd har Emma Malm genmält, att fvertelöjtnantikan Hisingers dotter Enkekaptenskan Augusta Bollpas kort före sen den 31 Mars 1899 inträffade död ålagt sina låsn Possessionaten Karl August Bellfras och ogifta Sigrid Bollpas all af hennes qvarlåtenskap åt Emma Malm utbe tala 2500. mark. Sedan Öfverdelöjtnantskan Hisinger, efter det äfven Possessionaten Boll pas och Sigrid Bollpas hört derpå aflidit utan att de hunnit till Emma Malm öfverlämna sagda medel, genom arf blif vit egare af deras efterlämnade förmo genhet, hade Öfverstelöjtnantskan Hisinger ej mindre, i öfrigt att fullgöra sin dotters fvanberörda förordnande, till Emma Malmlonerat nyssnämnda penningbelopp, än dess utom för egen del åt henne skänkt 1500. mark. Ofver nästnämnda summa hade förstelytnantskan Hisinger äfven den 10. Juni 1899. upprättat ett gåfvobref, men öfverlåtelsen af de donerads penningeboppen hade sedermera skett sålunda, att Öfverstolöjtnant skan Hisinger den 1. Juli 1899. å Emma Malm transportal ett af Föreningslänken i Finland den 10. Juni 1899. utfärdadt bevis öfver i banken för Öfverlejtnantskall Helsingers räkning deponerade 4000. mark och har Emma Malm förty emotsett käro mäkts förkastande. Häradsrätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på orsättning för vna rätte gångskostnader, har medels den 14. November 1900. afkunnadt utslag utlåtit sig i målet och alldenstund Emma Malm kunnat styrka hvarken att det af henne åberopade gåfvobefvet å femtontusen mark eller dess innehåll skulle till henne öfverlämnats, eller att förenämnda depositionsbevis å fyratio tusen mark, hvilket i likhet med Öfverde löjlnankkan Hisingers öfriga värdepapper 188
och penningemedel befunnit sig i Emma Malms värjo och af henne för Öfverstelöjt rantekans räkning förvallats och användts blifvit af Öfverstelöjtnantskan Hisinger å Emma Malm transporteradt eller åt henne såsom gåfva öfverlämnadt, fördenskull har Häradsrätten ålagt Emma Malm att till Stabskaptenen Hisinger, såsom Öfverstelöjt nantskan Hisingers ande arfvinge, genast emot qvitto utbetala trettiofemtusen mark med fem procents ränta från den 29. April 1904, då rättegången påbörjats; men emedan Emma Malm af Öfverstelöjtnantskandistngers utlalanden och åtgärder i saken kunnat bo, det Öfverstelöjtnantskan Ursin ger afrell att åt henne skänka ifrågavarande penningbelopp, blefvo rättegångskost naderna parterne emellan qvittade. Hofrätten, under hvars pröfning Emma Malm i väderag dragit målet, har medelst den 30. Juni 1910. gifven dom funnit del vara utredt, att Öfverklytnantskan Hisinger medels en å ifrågakomna af Föreningslanken i Finland den 10. Juni 1899. utfärdade depositionsbevis gjord och af henne den 1. nästpåföljande Juli underskrifven anteckning åt Emma Malmfverlåtit sin på sagda bevis grundade, till fyratielusen mark uppgående fordran hos Föreningsbanken i syste att såsom gåf va förlåna Emma Malm sagda belopp samt att den sistbemälda vedermera under Öfverlelytnantskap Hisingers lifstid i sagda bank inrättning uppburit och qvitterat de positionsbevisets innehåll; hvarför och då näst antydda omsändighet vidhandingåfvi att Öfverstelöjtnantskan Hisinger jämväl till Emma Malm öfverlämnat emordade de peditionsbevis, samt gäfvan sålunda blifvit lagligen fullbördad, kopallen, med ändring af Häradsrättens utslag, förkarlat Stabskap tinen Hisingers i saken utförda talan. och enär Häradsrättens utslag undergått ändring, blef Stadskaptenen Hisingers anhållan om godtgördse för hans i Hofrätten i målet hafda kostnader af Hofrätten förkastad. Uti Hofrättens dem har Stalskaple nen Hisingar anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Emma Malmi föreskrifven ordning bemält Kejserliga Senaten har tagit målet 189
i ofvervägande och pröfvar rättvist på de af Hofrätten anförda skäl och då Stabs kaptenen Hisinger icke gillat styrka att Öfverstelöjtnantskan Hisinger vid den tid, då hon gjort omförmälda denation, skulle till följd af ålderdemnsnäghet eller sitt sinnes tillstånd i öfrigt hapa varit oförmögen att fälla innehörden af sina handlingar eller afsluta ett gilligt rättsärende, fastställa Hosrättens ofvanberörda dem, jämte det Stalskaptenen Hisinger skyldigkännes att med etthundratio mark godtgöra Emma Malm hennes härstädes i målet hafda kostnader. Tid alle, som vederbör, till efter rättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: J. A. Bärnlund. Krister Saarinen Walter Andersson. Rahnberg Walter Andersin. B. Aino hans almiros Huhtikuun 5 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa perinnönjakoa koskevassa jutussa, jossa Talollinen Petter Snickar, Nurmeksen pitäjän Savikylän kylästä, on hakijana, sekä hänen lapsipuolensa Talolli nen Petter Kokkonen ja Loisenleski Maria Kokkonen, samasta kylästä, vastaajina: Annettu Oikeus osastossa 5 päivänä Huhtikuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Petter Snickarille toimitetun haasteen nojalla ovat Petter ja Maria Kokkonen Nurmeksen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Petter Snickar ja hänen 17 päivänä Maaliskuuta 1908 kuollut vaimonsa, Petter ja Maria Kokkosen äiti Maria Kaikko nen olivat 29 päivänä Toukokuuta 1872 tehneet keskenänsä testamentin, jonka Läsnä: S. S. A. K. W. A: J. P. B. A F. P.ros 190 No 494. Pag. 174 R2. 1910.
mukaan toisen heistä kuoltua eloon jäänyt saisi omakseen kaiken heidän yhteisen pesän irtaimen omaisuuden ja että Petter Snieker tuon asiakirjan nojalla oli kieltäytynyt luovuttamasta Maria Raikkosen jäämistöä hänen perillistensä kesken jaettavaksi; mutta kun Petter Snickar ei ollut valvonut mainittua testamenttiä ja hän niinmuodoin ilman laillista perustetta piti hallussaan Maria Kaikkosen koko jäämistöä, ovat Petter ja Maria Kokkonen vaatineet, että Petter Snieker velvoitettaisiin luovuttamaan sanottu omaisuus sellaiseen jakvon että Petter ja Maria Kokkonen saisivat heille perintöoikeuden nojalla siitä tulevat osansa Asiaan vastaten on Petter Snicker selittänyt, ettei puheenalainen asiakirja, joka oli tehty ennenkuin Petter Snieker ja Maria Kaikkonen menivät keskenään avioliittoon, ollut testamentti, vaan oli se tehty ja valvottu avioehtokirjana; minkä vuoksi Petter Snieker en vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus on 19 päivänä Marraskuuta 1908 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska Petter Snieker ei ollut laissa säädetyllä tavalla Maria Kaikkosen kuoleman jälkeen valvonut kysymyksessä olevaa 29 päivänä Toukokuuta 1872 tehtyä asiakirjaa, joka sisälsi määräyksen siitä miten Petter Snickarin ja Maria Kaikkosen omaisuuteen nähden heidän kuolemansa jälkeen oli meneteltävä ja joka siis oli pidettävä testamenttina, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Petter Snickain kolmen kuukauden kuluessa siitä kun Kihlakunnanoikeuden päätös sai lain voiman sadan markan sakon uhalla toimituttamaan hänen ja Maria Kaikkosen yhteisessä pesässä laissa säädetyssä järjestyksessä sellaisen jaon, että Petter ja Maria Kokkoselle, Maria Kaikkosen lähimmille perillisille, siitä tuleva osa tulisi erotetuksi ja heille luovutetuiksi Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Petter Snieker oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 4 päivältä Toukokuuta 1910 jättänyt asian Kihlakunnanoikeu191
den päätöksen varaan; ollen kuitenkin se kolmen kuukauden aika, jonka kuluessa kysymyksenalainen jako oli toimitettava, luettava äskenmainitusta päivästä; ja on Hovioikeus velvoittanut Petter Snickerin suorittamaan Petter ja Maria Kokkoselle korvaukseksi heillä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleista kustannuksista yhteensä viisikymmentä markkaa Hovioikeuden tuomioon on Petter Smieber anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Petter ja Maria Kokkonen ovat säädetyssä järjestyksessä vastataneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Petter Sneker ole esiintuonut syytä muuttaa Hevioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi, tullen Petter Snickarin, Oikeuksien määräämällä uhalla, toimituttaa puheenalainen jako ennen 1 päivää Syyskuuta 1911; ja velvoitetaan Petter Snickar suorittamaan Petter ja Maria Kokkoselle, heiltä täällä juttuun menneiden kustannusten korvaukhans Salomon 192 seksi, yhteisesti kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Lauten Saarinen Walter Andersin. B. Anneberg. Aleksi Käsy Mannes Peltonen hemman i
Huhtikuun 12 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisaril lisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa koskevassa jutussa, jossa Kauppahuone Gromoff  Co, Pietarin kaupungista Kenäjän keisarikuntaa, on hakijana sekä Suomen Kruunutulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 12 päivänä Huhtikuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Impilahden pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Suomen Kruunun puolesta haasteen nojalla lausuttu, että Kauppahuone Gromoffs Co oli keräällä vuonna 1904 lauttauttanut Laatokkaan laskevassa Uuksunjoessa ja sen lisävesissä valtion kuntoonpanettamia lauttausväyliä myöten 20127 tukkia, maksamatta niiltä Keisarillisen Senaatin 21 päivänä Marraskuuta 1896 metsäntuot. Läsnä: D. B. t. - A. K. - R.t. - Ä. L.S. - B. A. 193 No 524. Pag. 230. R.D. 1909.
teiden lauttaamisesta Uuksunjoessa ja sen lisävesissä vahvistaman järjestyssäännön mukaan Kruunulle tuleva lauttausmaksuja; ja on Kruunun puolesta sentähden vittomaksujen kannosta Wiipurin läänin Kuvernöörille 17 päivänä Toukokuuta 1904 annetun Keisarillisen Senaatin määräyksen perusteella vaadittu Kauppahuonetta Grömoff & Ceta velvoitettavaksi Kruunulle suorittamaan vittomaksuina mainituista puista edelläsanetun järjestyssäännön 18 SS:n mukaan 2058 markkaa 75 penniä. Kauppahuoneen Grömoff & bör vastustettua kannetta väittäen etteivät puheena olevat, vasta syyskisällä 1904 tarkastetut lauttansväylät vielä olleet olleet valmiit kysymyksessä olevan lauttauksen tapahtuessa ja että valtion keskintekoiset lauttauslaitokset olivat haitannet Kauppahuoneen Gromoff 8 Ca lauttausta, on Kihlakunnanoikeus 9 päivänä Syyskuuta 1907 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska Kauppahuone Gromoff & Co oli myöntänyt ilmoitettuun aikaan kysymykseen tulleilla vesillä lauttauttaneensä edellämainitun määrän puutavaroita eikä Kauppahuoneen Gromoff & Coin puolelta asiassa tehtyjen väitteiden tueksi esitetyille näytöksille voitu antaa mitään arvoa on Kihlakunnanoikeus, nojautuen ylempänä sanotun järjestyssäännön 18 SS:ään sekä Keisarillisen Senaatin edellämainittuun määräykseen 17 päivältä Toukokuuta 1904, velvoittanut Kauppahuoneen Gronoff & Cm Kruunulle kuittia vastaan, suorittamaan vaaditut kaksituhatta viisikymmentäkakleksan markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppahuone Geomoff & Co oli vetoamalla saattanut jutun, on 22 päivänä Toukokuuta 1909 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioen on Kauppahuone Grömoffs Co anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutki194