Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
oli Lokakuun 14. päivänä 1869. kon kurssissa julistamassaan tuomiossa suostunut; että Kustaa Anshelm Partell ja hänen myötämuolensa, jotka siis eivät voineet turvautua perintioikeuteen Leonhard Pastellin jälkeen sitä paitsi eivät olleet P. K. 15. Luo5. SS:n ja Toukokuun 14. päivänä 1805 annetun Kuninkaallisen Selityksen säätämässä kahdenkymmenen vuoden ajassa Leonhård Pastellin kuolemasta ilmoittautuneet ottamaan häneltä jäänyttä perintöä että Juho Annila 1872. vuoden syyskäräjissä, olilessaan siihen aikaan vielä alaikäisten Kustaa Anshelm Pastellin, Ida Wilhelmiina Tastellin Reata Matilda Kostmanin Eliina Adolfiina Rosvallin, Sibyllä Eufrosyne Klemolan ja Agu Henriika Tastellin holhoojana oli Kihlakunnanoikeudessa moittinut Kustaa Mäenpään antamaa tiliä Leonhard Fastellin konkurssipesän hoitamisesta tekemällä tässä riidassa, jossa Kihlakunnanoikeus oli julistanut päätöksen Maaliskuun 3. päivänä 1873., mitään muistutusta Tohkan talon myymisestä Kustaa Mäenpäälle, vaikka tilissä oli tehty selvitys talon hinnastakin sekä että Leonhard Pastellin perilliset tahi heidän holhoojansa vaikka olivat tienneet, että lohkan talo oli myyty. Kustaa Näin päälle ja sitten joutunut toisiin käsiin, eivät ollut yön ja vuoden kuluessa siitä, kuin tilaisuutta siihen hulle ilmaantui, nostaneet meitekannetta talon haltijaa vastaan, vaan päin vastoin hyväksyneet ne saannit, joilla Tohkan talo oli siistynyt Kustaa Näenpäälle ja häneltä Eero Sorrille ja kun Kustaa Anshelm Tastell ja hänen myötäpuolensa, jotka oman ilmoituksen sakin mukaan olivat saaneet joulun jälkeen vuonna 1906. tietää Pekkari talon joutuneen muka laittomalla ja taillisia muotoja vailla olevalla saan nilla Kustaa Mäenpäälle vasta Helmikuussa vuonna 1909. olivat antanut Kustaa Ivar Grönroosilleja Salmen avio puolille tiedon jutussa ottamastaan haasteesta, ovat Grönroos ja Salmen 849
aviopuolet, koska joka tapauksessa enemmän kuin kaksikymmentä vuotta oli kulunut Leonhard Pastellin kuolemasta ennenkuin moitekanne nostettiin Grönroosia ja Salmen aviopuolia vastaan, jotka samoin kuin heidän edelläjänsä kin Kustaa Näenpäästä alkaen olivat vel pittömässä mielessä hallinneet Tokkan taloa, katsoneet kanteen vanhentumaksi ja pyytäneet sen hylkäämistä Kihlakunnanoikeus, on Syyskuun 12. päivänä 1910. julistamallaan päätöksellä, siinä mainituilla perusteilla kyljännyt asiassa ajetun kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi. Kuotaa Anshelm lastell ja hänen muotäpuolensa ynnä Juho Högdahl olival vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 31. päivältä Heinäkuuta 1902. lausunut että koska Kustaa Mäenpää, joka Marraskuun 2 päivänä 1809. Leonhard Partellin konkurssipesään kuuluvien kiinteimistöjen huutokaupassa oli pidättänyt itselleen mietintoaikuutapahtuvien tarjousten tarkastamiseen, sanotussa tilaisuudessa laaditun pöytäkirjan mukaan oli ilmoittanut, ettei jan hyväksynyt silloin tekemäänsä korkointa tarjouta ja että ensi päiväkiinteimistöjen myynnille oli vastedes määrättävä, ei siis mainitussa huuto kauppatilaisuudessa laillista kauppaa Tokkan tilasta ollut Mäenpään ja Leonhard Fastellin konkurssipesän välillä syntynyt jotenka. Kustaa Mäenpään saantia Tohkan tilaan tosin ei voitu perustaa sanottuun huutokauppaan vaan oli mainitun tilan pideltävä siirtyneen Näenpäälle siten että konkurssipesän saamamiehet oli vat myöhemmin huutokauppaa toimittamatta ja, koskei Leonhard Fastellin oikeudenomistajien oltu näytetty antaseen suostumustansa siihen, vastoin Marraskuun 9. päivänä 1875. annetun Heisarillisen Konkurssisäännön 71. SS:n määräystä luovuttaneet tilan Kustaa Mäenpäälle; mutta kun Kustaa Anshelm Pastellin, Iida Wilhelmiina Taskellinen, Amanda Apollonia ja Juho Högdahlin, Riata Matilda Hoffmanen, Eliina Adolf fiina Rosvallin, Sityllä Eufrosyne 846
Klemelan sekä Maria Josefiina ja Karl Josef Westerlingin eli katsattava saaneen tiedon siitä, että Tohm tila oli kerrotuin tavoin luovutettu Kustaa Mäenpäälle ainakin Kustaa Mäynrään myydessä 22 päivänä Joulukuuta 1870. sanotun tilan Erik Sorrille, ei vätkä Högdahlin avinnolet ja Westerling vore ja vuoden kuluessa äskenmainitusta päivästä sekä muut Leonhard Fastellin ylläluetellut oikeudenomistajat saman ajan kuluessa sen jälkeen kuin hu tultuaan täysi ikäisiksi tai mentyään naimisiin, olivat saaneet siihen tilaisuuden ollut nostaneet kan netta oikeudestaan puheenalaiseen tilaan, sentähden ja koskii Vihtor Tulerian, Maria Kristiina ja Hilja Josefiina Kesterlingillä saattanut olla parempan oikeutta kanteen ajamiseen kysymyksessä olevassa tarkoituksessa kuin heidän vanhemmillaan Maria Josefiina ja Karl Josef Westertingillä eli ollut, on Hovioikeus jättänyt asian sen, loppupäätetmän varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään eli johtunut Hovioikeuden tuomioen ovat Juho Högdahlin, sillä välin kuoltua Kustaa Anshelm Fastell ja hänen ylläluetetlut myötäpuolensa anoneet muutosta perustelmällä johon Kustaa Ivar Grönroos Taavetti Israel ja Johanna Wilhelmiina Salmi ovat vastannut Keisarillinen Senaatti on tulkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät. Kustaa Anshelm Tastell ja hänen myötäpuolensa ole esittäneet syytä muut taa Hovioikeuden suomiota, joka siis jää pusyväksi ja velvoitetaan Kustaa Anshelm Fastell ja hänen myötäuolensa suoritta maan Kustaa Ivar Grönroosille sekä Taavetti Ismaal ja Johanna Wilhelmiina salmelle heillä täällä jutun vuoksi Ma den kulujen korvaukseksi yhteenen seitsemänkymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattukset Keisarillinen Suomen Senaatti. Ein Svenbok Alfred Luksiala. Ein Svenbok Alfred Luksiala. R. Annberg. J. W. L. Lillmanie. R. Annberg. J. W. L. Lillmanie. Samuli Koski. Uno Strömstin. 817a
Elokuun 16 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa välikirjain julistamista sitoviksi koskevas sa jutussa, jossa ovat Talollinen Joonas Juhonpoika Pahikkala ja ASantaholma Osakeyhtiö niminen yhtiö, molemmat Kalajoen pitäjän Pohjankylän kylästä yhteisesti hakijoina sekä samasta kylästä ole vat Leipuri Kustaa Wilho Orell Poliisikonstaapeli Jaafet Kähtävä Talollinen Juho Siivert Pihlaja ja Apteekkari Werner Dahlström vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Elokuun 16 päivänä 1915 "Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt pitun kirjat ja niistä saanut tietää Sittenkuin Joonas Pahikkala ja A. Santakolma Heakeyhtiö Kalajoen ja Alavieskan pitäjien sekä Raution kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen antamassaan hakemuksessa olivat anoneet, että 16 päivänä MaaLäsnä. F. S. A. L.  5.A. - A. B.  A. K. J. U. T. No 1532 Pag 245. Rdr 1912
liskuuta 1896 ja samana päivänä vuonna 1899 tehdyt välikirjat, joiden nojalla Joonas Pahikkalalle ja A. Santaholma Osakeyhtiölle puoleksi kummallekin, kuului välikirjoissa lähemmin määritelty myllynpaikka Silta - eli Kirkkokos kessa ja maapalsta Leipuri Avellin ja hänen myötäpuoltensa omistamasta 7/48 manttaalia Hannilan perintömaasta No 2 Pohjankylässä, kirjoitettaisiin Kihlakunnanoikeuden kiinnityspöytäkirjaan edellämainitun myllynpaikan ja maaalueen erottamisen vakuudeksi, oli Kihlakunnanoikeus 6 päivänä Huhti kuuta 1911 julistamallaan päätöksellä myöntänyt kiinnityksen sanottuun tilaan Joonas Pahikkalalle ja A. Santaholma Osakeyhtiölle yllämainittu jen välikirjojen pysyväisyyden vakuudeksi. Hovioikeus, jossa Kustaa Wilho Orell ja hänen myötäpuolensa olivat hakeneet muutosta kerroltuun päätökseen oli 8 päivänä Syyskuuta 1011 annetussa päätöksessä katsonut Leipuri Orellin ja hänen myötäpuoltensa tehneen Joonas Pahikkalan ja A. Santaholma Osakeyhtiön hakemusta vastaan semmoisen jäävin, että asia sentähden oli käynyt riitaiseksi; minkä vuoksi Hovioikeus, nojautuen 40 SS:ään Keisarillisessa asetukseen 12 päivältä Kesäkuuta 1895 maatilojen osittamisesta ja 11 p:ään Keisarillisessa asetuksessa 9 päivältä Marraskuuta 1868 kiinnityksestä kiinteään omaisuuteen, oli kumaten valituksenalaisen päätöksen neuvonut Joonas Rahikkalaa ja A. Santahalma Osakeyhtiötä eri oikeudenkäynnillä, joka oli pantava vireille sanotun käräjäkunnan lähinnä seuranneissa lakiaikaisissa käräjissä, todistamaan useinmainitut välikirjat Kustaa WilhoOrellia ja hänen myötäpuoliaan sitoviksi ja siis oikeutensa puheenaolevan maa-alan erottamiseen oikeaksi Haastatettuaan Kustaa Wilho Oellin ja hänen myötäpuolensa 1911 voden syyskäräjiin vielämainitussa käräjäkunnassa ovat Joonas Jahikkala ja hänen myötäpuolensa Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että kun Kuurpias Alexander Finnilä vainajan perikun849
ta kauppakirjalla Helmikuun 10 päivältä 1896 möi kysymyksessä olevan osan Hannilan perintömaasta Heras tuomari Kustaa Hannilalle, oli perikulta kaupasta itselleen erottanut puheenaolevan myllylaitoksen siihen kuuluvine alueineen; että sama perikunta sittemmin kauppakirjalla seuranneen Maaliskuun 16 päivältä oli myynyt myllynpaikan Joonas Pahikkalalle ja tämän veljelle Talolliselle Aukas ti Pahikkalalle, joille samalla oli myönnetty oikeus erottaa myllyalue päitilasta, sekä että Aukusti Pahikkalan osa myllyyn alusineen välikirjalla 16 päivältä Maaliskuuta 1809 oli siirtynyt A. Santaholma Osakeyhtiölle. Tamän johdosta ja kun Kustaa Wilho Orell ja hänen myötäpuolensa ostaessaan osansa Hannilan maasta olivat tietäneet kerrottujen myllynpaikasta tehtyjen välikirjain otteen olemassa, ovat Joonas Pahikkala ja A. Santaholma Osakeyhtiö anoneet että nuo välikirjat julistettaisiin Kustaa Wilho Oreltiä ja hänen myötäpuoliaan sitovikei, minkä ohessa Joonas Pahikkala ja A. Santaholma Osakeyhtiö ovat pyytäneet konausta oikeudenkäynti kuluistaan Asiassa kuultuina ovat Kustaa Wilho drell ja hänen myöläpuolensa vastustaneet kannetta väittäen ostaessaan osansa Hannilan maasta ei tietäneensä muuta kuin että Joonas Pahikkala ja A. Santaholma sakeyhtiö jollakin vuokraoikeudella hallitsivät kysymyksessä olevaa myllynpaitkaa Lokakuun 5 päivänä 1911 julistamassaan päätöksessä on Kihlakunnanoikeus esittämillään perusteilla katsonut että Joonas Pahikkala ja A. Santaholma Dakeyhtiö olivat oikeutetut erotuttamaan kysymyksessä olevan myllyalueen eri palstatilaksi; minkä ohessa Kihlakunnan oikeus on velvoittanut Kustaa Wilho Osellin ja hänen myötäpuolensa joko yhteisesti tai kenellä varoja ole viidelläkymmenellä markalla korvaamaan koonas Pahikkalan ja A. Sanlaholma Beakeyhtiön oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Wilho boell ja hänen myötäpuo350a
lensa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 26 päivänä Heinäkuuta 1912 antamalan laan tuomiolla, koska Joonas Pahikkala ja A. Santaholma Osakeyhtiö eivät olleet voineet näyttää, että Kustaa Wilho Hell ja hänen myätäpuolensa olisivat hyväksyneet välipuheen kysymyksenalaisen myllyatusen eroittamisesta eri tilaksi, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Joonas Pahikkala ja A. Santaholma Osakeyhtiö anoneet muutosta perustelmalla, johon Kustaa Wilho Orell ja hänen myötäpuolen sa ovat vastatanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo etteivät fornas Pahikkala ja A. Santaholma Osaksyhtiö ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiata, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Joonas Pahikkala ja A. Santaholma Hakeyhtiö suorittamaan Kustaa Wilho drellille ja hänen myötäpuolillensa heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi yhteensä seitsemänElmo Strömstin. kymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tellis Faavikoski B. Anneberg. Samuli Koski. Alpkiuksiala. A. J. Brunmaara 851a
Elokuun 16. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaaten tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Helsingin kaupungista oleva Neiti Betty Halonen on hakijana ja samasta kaupungis ta olleen Leipurin Karl Mustos-vainajan oikeudenomistajat Maanvilje lija Pekka Mustonen, Kontiolahen pitäjästä, sekä Kirvesmies Erik Nyrhinen ja hänen vaimonsa Anna Nyrhinen, Joensuun kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 16. päivänä Elokuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja vister, mikäli nyt on kysymyksässä, saanut seuraavat tiedot: Helsingin kaupungin Raastuvan oikeudessa on Betty Halonen lausunut että hän oli 1. päivästä Kesäkuuta 1899. kymmenen vuoden aikana ollut Karl Hustosen Helsingissä harjoittaman teipuriläkkeen ja talouden hoitajana ilman sovittua palkkaa, ja kun Betti Halonen ei ollut näistä toimistaan Säsnä: W. W. R. H. K.t A. D. å 9 No 1535 Pag 125 RD 1913
saanut Karl Mustoselta enempää kuin arviolta 4000 markkaa, on Betty Halonen vaatinut Pekka Mustosta ja Nyrhi sen aviopuolia velvoitettavaksi Betty Haloselle suorittamaan palkkaa sanotulta ajalta, 150. markan mukaan kuuhandella, ehteensa 1800. markkaa, siitä vahentamalla mainitut 4000 markkaa, kuin myöskin korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa Ranteesta kuultuina ovat Pekka Mustonen ja hänen myöläpuolensa ilmoittaneet, että Betty Halonen oli vuonna 1899. otettu leivän myyjällä reksi Karl Mustosen leipuriliikkeesien nissa toimassa hän oli palvellut E lokunkun saakka vuonna 1906, jolloin Rätty Halonen oli perustanut muoti liikkeen Helminkiin, eikä sen jälkeen enää toiminut Mustosen liikkeessa, sekä ettei Betty Haloselle tuleva palkka oli ollut, paitsi asuntoa ja täyt ta ylläpitoa ensimäisenä vuosina 30. ja sen jälkeen 40. markkaa huukaudelta, joten siis Betty Halonen, vaikka hänen palkkansa luskettaiseenkin 40 markaksi kuukaudelta, oli täysin saanut mitä hänelle oli ollut tuleva 1 päivään Syyskuuta 1906. Huomauttaen että Betty Halonen palvelusaikansa loppuovuonna oli toiminut myös Karl Kustosen omannaitajana ja siinä toi massa vapaasti tarpeensa mukaan ja lelivolvollisuudella käyttänyt Mustonen harjoittaman tukkeen kansua, josta hän oli Heinäkuun 20. päivän 1901 julkeen nostunut ainakin No 8 markkaa 30. penniä, on Pekka Mustonen myölupua lineen vaatinut kannetta oikeettomana hyljättäväksi Raastuvanoikeus on 15. päivänää kakuuta 1910. julistamassaan päätöksesja katsonut, ettei oltu selvitetty palkka sopimusta olleen olemassa Betty Halosen ja Karl Mustosen välillä aina kaan nyt kysymyksensä olevana aikana, mistä syystä se korvaus, joka oli Betty Haloselle tuleva hänen toiminnastaan Mustosen luona sanotluna aikana, oli harkinnan mukaan määrättävä, ja on Raastuvanoikeus osin havainnut, ettei Petter Ha
lonen ollut toiminut Mustosen likkeessä tavallisena palkollisena, vaan pääasiallisesti Mustosen luottamusta nauttivana apulaisena koko liikkeen hoidossa, mutta samalla katsonut käyneen ilmi: että Betty Halonen oli he ko puheena olevan ajan saanut liihkeestä täydellisen ylläpitoonsa siis myös kin sen jälkeen kuin hän oli alotta nut oman muotilikkeensa, jolloin hänellä ei enää ollut aikaa työskommellä yksinomaan Mustosen liikkeen hyvaksi; että Betty Halonen, joka oli jo tenkin itsenäis asti hoitanut Mustosen liikkeen raha asiat mitä jokapäiväi siin tuloihin ja menoihi tuli, oli lukkeestä kantanut rahoja tarpeensa mukaan, ei, kuten hän oli ilmoitta nut 4000. markkaa, vaan vähintään 5588. markkaa 50. penniä, sekä tästä määrästä vahintaan 1903 markkaa 50. penniä 1906. vuoden jälkimäisellä puoliskolla, siihen aikaan jolloin Rt ty Halonen oli ulottanut mainitun muotilukkeensa, mikä seikka, jutus sa muuten ilmennaden asianhaa ain yhteydessä, teki to dennäkoiseksi että Betty Halonen, joka silloin nähtä vasti oli ollut leikipääoman tarpeessa, siten oli saanut kaikki, mitä hänelle oli Mustosen liikkeestä tuleva, että Pet ty Halosen liikkeen henkilökunnalle oli useitten vuosien kuluessa Mustosen lukkeestä korvauksetta annettu yllupitosekä ettei Betty Halonen oli Karl. Mutoselta saanut huonekaluja 698 markan arvon, mikä kalusta, kun Betty Halo nen ei ollut voinut näyttää todeksi väitettään että se oli hänelle lahjana annettu, myös oli lukuun otettava tsian näin ollen on Raastuvanoi oikeus katsonut, ettei Betty Halonen oli tullut toiminnastaan Karl Musto sen liikkeessä täysin hyviletyksi ja sen vuoksi hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Betty Halonen oli vetoamalla saat sanut jutun, on 7. päivänä Huhtikuuta 1913 antamassaan tuomiossa, lausuen jutussa tosin jääneen näyttämät tai että Betty Halonen olisi Karl Muotoselta saanut huonekaluja enemmän
kuin 673. markan arvon, jättänyt asian mikäli Betty Malosen kanne oli hyljät ty, Raastuvanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioen on Betty Halonen anonut muutosta perustöimalla, johon Pekka Mustonen myöläpuolinen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettei Betty Halonen ole esittänyt syytä muuttaa Hevioikeuden tuomiota, joka siis jää pyssy vaksi, ja velvoitetaan Betty Halonen suorittamaan Pekka Mustoselle ja hänen myöpuolekien korvaukseksi heillä täällä ja tun vuoksi olleista kuluista seitsemän kymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer. Allan Dahlkeek Elokuun 17 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa korva usta koskevassa jutussa, jossa korii ran kaupungissa oleva. l. Merichoffs Ktiebolag niminen yhtiö on hakija na ja oikeudenkäynen aikana kuolloen Kauppaan Robert Fabian Isäkqvistin konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamies Jyväskylän kaupungissa asuva Pormestari Theodor tilius vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 17 päivänä Elokuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellen ovettelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mekali nyt on kysymyksessä, saanut seugavat tiedol Loviisan kaupungin Raastuvanoikeudes sa on Kauppias. Björkqvist lausunut että hän Tammikuun 29 päivänä 1900 tehdyllä välikirjalla oli sitoutunut myy mään. Merichoffs Aktiebolagille noen 800 alanderttia puulavaraa, josta kanta meensä ennakkomakirjan vakuudeksi hän eli Tammikuun 10 päivänä 1907 lunnus tanut yhtiölle kuuden kuukauden makLäsnä: H. l. f.  R. H. B. K. 70.SS. 55 b No 1546 Jag 52 Rb. 1912
siagalle asetetun, 30,000 markan vekoden, että yhtiön Kesäkuun 1 päivältä 1907 päiä tyn konttokuranttilaskun mukaan Kauppias Björkqvistin velka yhtiölle silloin oli ollut 31340 markkaa 58 penniä, mutta että hän sen jälkeen ja ennenkuin sanottu vekseli oli seurannien Elokuun 21 päivänä esitetty hänen maksettavaksensa oli toimittanut yhtiölle puutavaroita, yhteen kahden laskun mukaan, 15033 markan 95 pennin arvon, joten Björkqvist vielä oli jäänyt velkaa 16312 markkaa 63 penniä; sekä että Jyväskylän kaupungin. Kaarla nanoikeus oli Tammikuun 20 päivänä 1908 ulistamallaan päätöksellä velvoittanut Kauppias Björkqvistin mainitun vekselin perusteella suorittamaan Varatuomari John Grenmanille, jolle. Merichoffs. Aktubolag oli Heinäkuun 10 päivänä 1907 niirvällänyt vekselin koko määrättään periltäväksi, sanotun rahamäärän 16312 markkaa 63 penniä Arosentin korkoineen vii neksimainitusta päivästä ja Björkqvist eli Huhtikuun 21 päivänä 1908 ulosottomiehelle maksanut tämän rahamäärän kolkoineen, siitä vähennettyä Björkqvistille samassa päätöksessä tuomittu oikeudenkäyntikulujen korvaus 750 markkaa, eli 10,320 markkaa 11 penniä, mutta että Björkqvist sittemmin Keisarillisen Waasan Hovioikeuden Elokuun 18 päivänä 1908 antamalla tuomiolla, jonka Keisarillinen senaatti luomiolla Toukokuun 22 päivältä 1909 tällä kohden oli vahvistanut, oli velvoi tettu maksamaan Varatuomari Grönmanille vekselin koko määrän 3000 markkaa 6 prosentin vuotuisine korkoineen mainitusta Elokuun 26 päivästä 1907 ynnä oikeuden käyntikulujen korvausta kaikkiaan 884 markkaa 32 penniä, minkä johdosta Björk qvist ole ollut pakolellu Syyskuun 10 päivänä 1909 Varatuomari Grenmanille Isaak si suorittamaan 1681 markkaa 2 penniä Tähän nähden ja koska A. Toukoffs Aktie bolag, ulosksellamalla ja ulosetattamalla Varatuomari Grenmanitta kysymyksessä olevan vekselen koko määrän korkoineen ja kulujen korvauksineen, hankkiaksen ja itselleen aineellista etua ja huolimat ta siitä, että Kauppias Björkqvistin velkayhtiölle oli ollut ainoastaan 10/312 mark kaa 63 penniä, jotka hän oli maksanut 856
Huhtikuun 21 päivänä 1908, ole malkaan saattanut. Björkqvistille edellämainitun 1681 markan 2 pennin suuruisen vahingan, on Björkqvist vaatinut, että A. Merickoffs Aktiebolag velvoitettaisiin vahingonkorva uksena Björkqvistille suorittamaan 1681 markkaa 2 penniä 6 prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna Syyskuun 10 päivästä 1909 täyden makseen tapahtumiseen. Kanteesta kuultuna on A. Touchoffs Aktiebolag anonut että, koska Björkqvist itse oli matkaansaattanut sen vahingen, minkä hän mahdollisesti oli kärningt ylläkerrotussa, vekselivekaa koskennessa oikeudenkäynnissä, hänen tässä jutussa ajamansa kanne oikeettomana hyljättäisiin, mutta siinä tapauksessa, että panteen ymmärrettäisiin käsittävän vaatimuksen edellämainitun rahamäärän 3033 markan 95 pennin maksamisesta, on A. Terichofus Aktiebolag, Kauppias Björkqvistille toimitetun vastakaasteen nojalla, pyytänyt että, koska tämä oli muistutuksista huolimatta jättänyt Tammikuun 29 päivänä 1906 tehdyllä välika jassa hankkiakseen ottamastaan puutavaramäärästä toimittamalla Heinäkuun 1 päivään 1907 mennessä, jolloin yhtiön Björkqvistille myöntämä pidennetty hän kintä aika oli loppuun kulunut, 1/34, 578 standerttia ja siten luottanut yhtiölle 33 markan vahingon standsellia kohden, yhtiö kun oli ollut pakolettu tällaisella lisakustannuksilla kultakin Mandertilta muualta täyttämään puutavara tarpeen ja Björkqvist velvoitettaisiin yhtiölle suorittamaan vahingonkorvausta 35 markkaa jokaiselta puuttuneelta puutavarastan derlilta ja 5 prosentin korko siten saadulle summalle Heinäkuun 1 päivästä 1907. Kauppias Björkqvist on tämän johdosta huomauttanut, että vastahaasti oli lain mukaan annettava siihen oikeuden käyntitilaisuuteen, johon vastaaja itse ole haastettu, mutta että Björkqvist de saanut vastakaasteen vasta siihen istun toon, jossa juttu oli kolmannen kerran käsiteltävänä ja senvuoksi, kieltäytyen vastakanteeseen vastaamasta, pyytänyt ettei vastavaatimusta otettaisi häntettä väksi; minkä jälkeen, ja sittenkun A terichoffs Aktiebolag oli ilmoittanut tar857
koituksensa olevan vastahaasten varassa ajaa kannetta kuittauksesta ja Kauppias Björkqvist, katsoen ettei A. Torichoffs Aktiebolagen velkomus ollut sellainen, että sitä voitaisiin Björkqvisten saatavaa vastaan kuitata, oli vetäytynyt tässäkin suhteessa vastaamasta on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, Elokuun 1 päivänä 1910 juliste tussa välipäätöksessä antanut mainitusta väitteestä lausuntonsa; ja koska sillä saatavalla, jonka kuittauksesta A. Terichoffa Aktiebolag oli selittänyt lahtovansa vaslakaasteen nojalla ajaa kannetta Kauppias Björkqvistiä vastaan, ei oltu näytetty ole van kuittausoikeutta, ei Raastuvanoikeus ole ottanut vastakaastaessa mainittua asiaa tutkittavaksensa; ja on Raastuvanoikeus sitten Elokuun 5 päivänä 1910 julistamallaan lopullisellä päätöksellä, siinä mainituilla perusteilla, velvoittanul A. Terichoffs Aktiebolagin suorittamaan Kauppias. Björkqvistille sen määran, minkä hän, maksamalla mainitun vekselin sisällyksen 3000 markkaa ja kankhimalla yhtiölle puulavaraa kontlokerant rilaskun teen jälkeen 15033 markan 95 pennin arvon, oli suorittanat yli konttokunnan tin saldon oli siis 13687 markkaa 57 penniä 1 prosentin vuotuisine korkoineen, lukien Syyskuun 10 päivästä 1909 täyden maksun tapahtumiseen; jota vastoin Kauppias Björkqvistin sen yli meneväl velkomukset perusteittomina hyljättiin; ja on A. Tori choffs Aktiebolag sen ohessa määrätty sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Kauppias Björkqvistillä jutusta olleet kulut Honoikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Björkqvistin sillä välin kuoltua se kä hänen leskensä Maria Sofia Björk qvist, tämän lytär Anna Urginia Kaura nen ynnä viimeksimainitun mies Kaupanhoitaja Karl Konslanlin Kauranen ja lapsensa Axel Robert Björkqvist Maria Alexandra Niemi ja Tanny Sofia Ingervo ynnä viimeksimainittujen mie het Insinööri Karl Edvard Siemo ja lankirjohtaja t. E. Ingervo yhteisesti että Aterichoffs Aktiebolag olivat velaamalla raattaneet jutun on Joulukuun 30 päivä 8382