Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ai Juho Kattelus tehdessään mainittua testamenttia ollut olluteet täydellä järjellä, tuo testamentti kumottaisiin ja Mathilda Josefina Kattelus velvoitettaisiin laillisen jakoon luovuttamaan Juho Ketteluksen kuolinpesä taikka että testamentti, jollei sitä voitu pitää kokonaisuudes saan laittomana, julistettaisiin mitättö mäksi ainakin mikäli Juho Kattelus sen kautta oli Mathilda Josefina Kattelukselle antanut 15/128. manttaalin osan suuruisen osuuden Haapajärven kylässä olevasta Kattoluksen talosta, syystä että sanottu talo, joka oli ostettu rahoilla, mitkä Juho Kattelus oli saanut myydessään sältöön Pekka Kurjalahdelta perintöosuutena saamansa 3/32 osaa manttaalia Karjalahden talon vielämainitussa kylässä, oli perimysmaan vastiketta, jonka ohessa Valpuri Karjaluhti on anonut korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Asiasta kuulustettuna, on Mathilda Josefina Kattelus vastustanut kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on päätöksessä 8. päivänä Huhtikuuta 1905. alsiasta lausunut, että koska puheenalaisen testamentin tekotilaisuudessa saapuvilla olleiden todistajain kertomuksista oli käynyt selville, että Juho Kattelus tehdessään sanotun testamentin oli ollut terveellä ja täydellä ymmärryksellä, sentähden ja kuusi Valpuri Karjalahti ollut näyttänyt, että Juho Katte lus oli perintöosaansa vastaan saanut vanhemmiltaan Karjalahden talonosuuden ja sen myynnittä saaduilla rahoitla hankkinut itselleen Katteluksen tilan, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Valruri Karjalahti oli vetoamalla saatta nut jutun, on tuomiossa 12. päivänä Huhtikuuta 1907. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Valpuri Karjalahti anonut muutosta tunne toimittumallaan perustelmalla, johon Mathilda Josefina Kattelus on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Talpuri Karjalahti ole esiintuonut syytä muuttaa 63
Kovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; minkä ohessa Valpuri Karjalahti velvoitetaan suorittamaan Mathilda Josefina Kattelukselle maksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota, kaksikymmentäkaksi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Ment. hemman. C. J. Tingren. 1ne Kungirst: evara Lejander. 1ndlingvist - Adam Leijander. 1ndlingvist - Adam Leijander. Hof Hellen Den 20 Februari 1908. Kejserliga Senatens för Finland som uti ett, på nedradt ruisionsskilling, från Alo Hofrätt inkommit mål emellan Handlandehustrun Emilia Josefina Wilhelmina Chri stiansen, från Malm by i Helsinge socken, i egenskap af förmyndare för sin man, Handlanden Christian Alexander Christiansen, landlanden Georg Fredrik Gustaf Alexander Christiansson, från staden Tivapol i konungvilket England, Ingeniörsdottern Tuisy Christian sen, från Sagu socken, Jarnvägs ljänstemannen Albert Gustaf Adolf Wickman och hans hustru Amalia Josefina Wickman, från Åggelby by jämväl i Helsinge socken, af vensom Bankdirektoren Werner Hellingk och Vicehäradshöfdingen Aleck Branders, hvardera från Ulsingfors stad, de tvänne sistnämnde såsom förmyndare för minder årige Ingeniörsonen Christian Adolf Christiansen, gemensamt, sökande, samt Folkskolläraren Oskar R. N. H. - 175. - lit - W. R. 6% 219. Pag. 29. R. D. 1907.
Wuorinen och hans hustru Sofia Wilhelmina Wuorinen, från Hyvinge by i Nurmijärvi socken, sva rande, angående fordran: Gif ven uti Justitiedepartementet den 20. Februari 1908. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter stämning å Emilia Josefina Wilhelmina Christiansen, i hennes ofvanberörda egenskap, Georg Fredrik Gustaf Alexander och Faisy Christian sen, Albert Gustaf Adolf och Amalia Josefina Wickman samt Nankdirehto ren Wellingk, i hans förenämnda egenskap, och Landthushållaren John Backman, från Sagu socken, den sistbemäl de såsom för tiden jämte Bankdirex tören Wellingk förmyndare för Christian Adolf Christiansen, har Oskar Wuori nen vid Häradsrätten i Helsinge sockens tingslag anfört, att Sofia Wilhelmi na Wuorinen, innun hon den 1 September 1888 ingått äktenskap med Oskar Kuorinen, i sjutton års tid innehaft tjänst hos Enkan Amalia Josefina Christianen och under de tolf senaste åren af tjänstetiden jämväl förestält Amalia Josefina Christiansens huståll, samt att Amalia Josefina Christian gen, som aflidit den 11 Februari 1899 och såsom arfvingar efterlämnat Oririan Alexander, Georg Fredrik Gustaf Alexander, Päisy och Christian Adolf Christianen samt Amalia Josefina Wickman, af hvilka Christian Alexanler Christiansen vore son och de öfriga lärnabarn till Amalia Josefina Christian ren, i lifstiden vid särskilda tillfällen och ännu mot slutet af sin lefnad uttalat sin vilja vara, att Sofia Wilhelmina Wuorinen i ogulden lön samt ervaltning för tregen och långvarig ljänst skulle bekomma tiotusen mark, hvilka borde efter Amalia Josefina Christian rens frånfälle ur hennes bo till Sofia Wilhelmina Wuorinen utbetalas; och har Oskar Wuorinen förty yrkat, att Emilia Josefina Wilhelmina Christiansen och hennes ofvanbemälde medparter måtte, 65
i deras egenskap af Amalia Josefina Christiansens rättsinnehafvare, åläggas att till Oskar Wuorinen erlägga om förmälda belopp tiotusen mark jämls ranta. saken hörda, hafva Emilia Josefina Wilhelmina Christiansen och hennes medparter ej mindre anmärkt att Oskar Wuorinen icke inom tio år efter det Sofia Wilhelmina Wuorinen ingått giftermål och bortflyttat från Amalia Josefina Christiansen kräst henne för eller bevisligen erinrat henne om ifrågavarande fordran, än bestridt att Amalia Josefina Christian ren iklädt sig sådan förbindelse Oskar Nuorinen uppgifvit, hvarför och då Sofia Wilhelmina Wuorinen icke hast anställning hos Amalia Josefina Christian sen såsom ljänarinna utan varit af henne upptagen till sesterdotter och i sadan egenskap blifvit för sitt arbete godtgjord genom såväl den vård och oppfostran, hon hos Amalia Josefina bristiansen åtnjutit, som de gåfver, hon af Amalia Josefina Christiansen bekommit, Emilia Josefina Wilhelmina Christianen och hennes medparter motsagt befogenheten af käromålet Häradsrätten, hvarest parterne ömsesi des gjort anspråk på godtgörelse för sina kostnader i målet, har medels den 30 November 1903 afkunnadt utslag, jämte det invändningen därom, att Oskar Wuorinens ifrågavarande talan vore sentida väckt, såsom saknande stod i lag förkastats, på upptagna skäl ålagt Emilia Josefina Wilhelmina Christian gen och hennes medparter, i egenskap af Amalia Josefina Christiansens rättsinnehafvare, att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, genast emot kvitto till Oskar Tuorinen säsom sin hustrus målsman utbetala el belopp af tretusen mark med fem procents årlig ränta därå från rätte gångens början den 4 September 1902, hvarhos Emilia Josefina Wilhelmina Christianen och hennes medparter för pliktats att likaledes samfäldt eller i man af tillgång med fyrahundra Gugufem mark ersätta Oskar Wuorinen 66
hans för målet hafda kostnader. Höfrätten, under hvars pröfning såväl Oskar Wuorinen som Emilia Josesina Wilhelmina Christiansen och henres medparter i väderag dragit målet har genom dem den 26 Januari 1907 funnit Emilia Josefina Wilhelmina Christianson jämte medparter icke hafva anfört skäl all ändring i Häradsrättens utslag samt, i anledning af Oskar Wuorinens vadelitet, förklarat utredt vara, att Sofia Wilhelmina Wuorinen vid porton års ålder af Amalia Josefina Christian sen väl upptagits till förterdedelter men det oaktadt några år därefter inlaget ett han stehjons ställning hos Amalia Josefina Christiansen, äfvensom att Amalia Josesina Christiansen icke afsitt att hålla Tolia Wilhelmina Wuorinen i denna fullning utan lön, hvarför och då Amalia Josefina Christiansen vid särskilda till fällen uttalat, att lön därför borde utgå med tiotusen mark efter hennesdel, Hofrätten ålagt Emilia Josefina Wilhelmina Christiansen och hennes medprdter, i deras ofvanuppgifna egenskap, att gemensamt eller den af dem, som till gång egde, till Oskar Wuorinen så som målsman för Sofia Wilhelmina Wuorinen utgifva, utöfver hvad Härads rätten i sådant afseende tillagt honom ytterligare sjutusen mark jämte ränta därå efter fem för hundra om året från den 4 September 1902, med hvilken rättelse i Häradsrättens utslag vid detsamma i öfrigt, eller såvidt anginge den Oskar Wuorinen tilldömda rättegångs kostnadsersättningen, skulle förllipa Uti Hofrättens dom hafva Emilia Josefina Wilhelmina Christiansen och hennes medparter, Vicehäradshöfdingen Branders därvid anmälande sig så som förmyndare för Christian Adolf Christiansen i stället för Landthushålla ren Backman, anhållet om ändring medels hit ingifven deduktion, den makarne Wuorinen i föreskrifven ordning bemält, hvarefter mundligt för hör i målet härstädes försigeått Keverliga senaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det lopuillens förenämnda dom, såvidt 67
Emilia Josefina Wilhelmina Christi ansen och hennes medparlas anmärk ning, att Oskar Wuorinens talan vore sentida väckt, därigenom underkänts, af Kejserliga Senaten gillas, finner Kejserliga Senaten utredt vara, att Amalia Josefina Christiansen i lifstiden utfäst åt Sofia Wilhelmina Huorinen i godtgörelse för den sistbemäldas långvariga ljänst hos Amalia Josefina Christiansson ett belopp af tiotusen mark att erläggas efter Amalia Josefina Christianss död, hvarför Kejserliga Senaten pröfvar rättvist fastställa det slut, hvari Hofrätten såväl i själfva saken som beträffande rättegångsumgälderna stannat; och åläggas Emilia Josefina Wilhelmina Christianen jemte medparter att till makarne Wuorinen i ersättning för deras härsta des i målet hafda kort nader, utgifva åttatio mark. Det alle, som viderbör, till efterrättelse länOssian Lautan der. Kejserliga Senaten för Finland: R. A: Bco. Wolakijander 1. Henr. Inemman1alle Augusti 68
Helmikuun 20 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa vahingonkor vausta koskevassa jutussa, jossa ovat Mäntyharju Flottningsbolag niminen lauttausyhtiö hakijana sekä Maanviljelijä Emil Holmsten, Neiti Ebba Holmsten ja Kartanonomistaja Gustaf Holmstén Walkealan pitäjästä, ynnä Kirkkoherra Ivar Nikander, Lovisan kuupungista, yhteisesti tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 20 päivänä Helmikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirja: ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa lauttausyhtiön Mantyharju Ilottningsbolag Kalkenlan pitajän käräjäkunnan 1903 vuoden talvikäräjiin ovat Maanviljelijä Holmstén ja hänen asiakumppaninsa Kihlakunnanoikeudessa kertoneet, että mainittu lauttausyhtiö, joka monena edellisenä vuotena kesäaikaan oli lautanLäsnä: J. N. G. B. - F. L. - E. P. - A: G. SS. 7. 69 No 221. Sivu 37. R. D. 1907.
nut suuren määrän tukkoja Tuohijärven vesistössä Maanviljelijä Holmsténin ja hänen asiakumppaniensa Walkealan pitäjän Selänpään kylässä omistamaan osaan verotaloa No 5 kuuluvien rantamaiden ohitse, oli asiallisten kesken tehdyn sopimuksen mukaan vuosina 1897- 1901 suorittanut Maanviljelijä Holmstenille ja hänen asiakumppaneilleen kaksisataa markkaa kesältä korvauksena sanotun lauttauksen johdosta heille syntyneestä vahingosta, mutta sittemmin kesältä vuonna 1902 jättänyt suorittamatta Maanviljelijä Holmstenille ja hänen asiakumppaneilleen tuottaista korvausta, jonka vuoksi Maanviljelijä Holmstén ja hänen asiakumppaninsa ovat vaatinut, että lanttausyhtiö velvoitettaisiin korvauksena yhtiön viimemainittuna kesä nä samassa vesistössä toimittaman lauttauksen kautta matkaansaatetusta vahingosta maksamaan Maanviljelijä Holmstenille ja hänen asiakumppaneilleen niinikään kaksisataa markkaa. Lauttausyhtiön puolesta on asiassa vastattu, että lauttausyhtiö tovin oli erityisen, Maanviljelijä Holmstenin ja hänen asiakumppaniensa kanssa teh dyn sopimuksen mukaan mainittuna viitenä vuotena suorittanut heille kaksi, sataa markkaa vuodessa palkkiona heille lauttauksen kautta saatetusta rahingosta, mutta koska tuo sopimus oli lakannut vuonna 1901 voimassa olemasta ja lauttausyhtiö siten kesällä vuonna 1902 toimitetusta lauttauksesta oli velrollinen korvaamaan ainoastaan Maanviljelijä Holmstenin ja hänen asia kumppaniensa lauttauksesta kärsimän todellisen vahingon, joka yhtiön 22 päivänä Lokakuuta 1902 toimituttamassa katselmuksessa oli arvioitu kalastukseen nähden 15 markkaan ja muu vahinko 31 markkaan 5 penniin eli yhteensä 46 markkaan 5 penniin, on laut tausyhtiön puolesta, semmenkin kun lauttausyhtiö ja ennen oikeudenkäyntiä oli tarjennut Maanviljelijä Holmstenille ja hänen asiakumppaneilleen vastasanotun rahamäärän, heidän kuitenkaan sitä vastaanottamatta, anottu kanteen kumoamista oikeettomana. 70
Kihlakunnanoikeus, jossa asialliset molemmin puolin olivat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, on 29 päivänä Huhtikuuta 1904 julistamassaan päätöksessä, koskeivät Maanviljelijä Holmsten ja hänen asiakumppaninsa ollut voineet laillisesti näyttää kysymyksenalaisen lauttauksen kautta kärsineensä suurempaa vahinkoa kuin mitä lauttausyhtiön Mäntyharju Flettningsbolag puolesta oli myönnetty ja joka vahinko yllämainitussa katselmuksessa oli arvioitu neljäänkymmeneenkuuteen markkaan viiteen penniin, hyljännyt Maanviljelijä Holmsténin ja hänen asiakumppaniensa sen yli tekemän korvansvaatimuksen sekä velvoittanut lauttausyhtiön suorittamaan Maanviljelijä Holmstenille ja hänen asiakumppaneilleen ainoastaan viimemainitun rahamäärän neljäkymmentäkuusi markkaa viisi penniä, mutta asian laatuun nähden kuitannut oikeudenkäyntikulungit asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Maanviljelijä Holmsten asiakumppaneineen että lauttausyhtiö Mäntyharja Flottningsbolag olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 2 päivänä Helmikuuta 1907 antamassaan tuomiossa katsonut asiassa käyneen selville, että lauttausyhtiö, joka oman arvionsa ja suos tumuksensa mukaan oli mainittuina viitenä vuotena suorittanut Maanviljelijä Holmstenille ja hänen asiakumppaneilleen korvauksena kysymyksessä olevan lauttauksen kautta syntyneestä vähingosta kultakin vuodelta 200 markkaa, silloin oli pitänyt sanotun palkkion kohtuullisena, kuin myös että tämä vahinko kalastukseen nähden vuonna 1902 oli ollut ainakin 100 markan määräinen; minkätähden ja kun Maanviljelijä Holmstenille ja hänen asiakumppaneilleen muissa osin vuonna 1902 lauttauksen kautta matkaansaatettu vahinko oli yhtiön toimituttamassa katselmuksessa arvattu 31 markaksi 5 penniksi, Hovioikeus on, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut lauttänsyhtiön Mäntyharju 71
Ilottningsbolag suorittamaan Maanvilje. lijä Holmstenille ja hänen asiakumppaneilleen korvauksena sanotun yhtiön kesällä vuonna 1902 heille lauttauksen kautta saattamasta vahingosta yhteensä sata kolmekymmentäyksi markkaa viisi penniä sekä sadalla viidelläkymmenellä markalla palkitsemaan Maanviljelijä Holmstenin ja hänen asiakumppaniensa Kihlakunnanoikeudessa kärsimät kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on lauttausyhtiö Mäntyharju Flottningsbolag anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman päätöksen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhris Nummelin P. Wilokman Juhris Nummelin P. Wilokman Feds Lundenius. Nord. Paldani. Feds Lundenius. Nord. Paldani. A. K. Granström. P. Jänneflig 5 Den 22 Februari 1908. Kejserliga Senatens för Finland dem uti ett från Wasa Hofrätt på nedsall reversskilling inkommit fordringsmål emellan Handlanden Alfred Hedman, från staden Niko laistad, sökande, och aflidne Vucken seln Waldemar Schaumans enka Anna Schauman, jämväl från sagde stad, svarande: Gifven uti Justilie departementet den 22. Februari 1908. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Nikolaistad har Handlanden Hedman utfört sådan talan, att emedan Vuckonsulne Schauman i lifstiden, i egenskap af kommissionar för angfartyget Gustaf Wasa, uppburit niohundra fyratio kronor trettioåtta och venskt mynt, utgörande efterkräf å värer, som med nämnda fartyg anländt till Nikolaistad i Oktober månad 1885, men underlåtit att till Hedman, såsom för tiden verkställande direktor för Angfar tygs Aktiebolaget Gustaf Wara, inbetala sagda belopp, Vicekonsutsenkan SaaIsak J. W. F. S. - E. B. -. A. G. 6. K. No 224. Pag. 23. R. D. 1907
man måtte, såväl för egen del som i egenskap af förmyndare för sina och sin bemälde mans omyndiga barn, förpliktas att till Handlanden Hedman som emellertid godtgjort belaget ifrågavarande belopp, betala detsamma med ettusen trehundra nio mark en penni i finskt mynt jämte ränta samt därkes utgifva ersättning för kostnaden å rätte gången. I saken hörd har Enkan Schauman motsagt käromålet, hvarefter och sedan målet haft den omgång, handlingarna däri utvisa, Rådstufvurätten, medels utslag den 2. December 1904 utlåtit sig i saken och, enär Handlanden Hedman icke kunnat styrka, att han för Kiukonsuln Schauman s räkning till Angfartygs Aktiebolaget Gustaf Wasa betalat det belopp af ettusen trehundra nio mark en penni, hvilket Vieckonsulmi Sekallman enligt sagda bolags hufvud bok, bland annat, varit skyldig bela get under åren 1886. och 1887. intill du tet af sistnämnda år, då hans konto med bolaget blifvit utjämnadt genom en till bolaget gjord inbetalning af sju tusen tvåhundra nitton mark sextiofyra penni, by vardt Handlanden Hedmans förberörda talan förkastad. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Hedman i räderäg dragit målet, har uti dem den 31. December 1906. fastställ Rådstufvurättens utslag samt ålagt Hand anden Hedman att med fyratiofem mark godtgöra Enkan Schauman hennes i Hof rätten för målet hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Handlan len Hedman rekt ändring medels de luktion, hvilken Enkan Schauman föreskrifven ordning bemält Kejserliga Senaten har till git målet i öfvervägande och sin ner Handlanden Hedman icke hafva anfört skäl till ändring i Hof rättens förenämnda dem, vid hvilken altså skall förblifva; och kan nes Handlanden Hedman skyldig att med sextio mark godtgöra Tillkonsulankan Schauman hennes häretädes i målet hafda kostna der. Det alle, som vederbör, till 73
flerrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Julris Nurmelin L. Wiiskman Julais Nurmelin L. Wiiskman Fads Jundenius. Hvads Pardani. Fads Jundenius. Hvads Pardani. A. W. Granström Asian härsten 16 Helmikuun 22 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, testamen tin moitetta koskevassa jutussa, jossa Kirkkoherra Jonas Eliel Snellman ja hänen vaimonsa Jenny Snellman, Hyrynsalmen pitäjästä, sekä Maanviljelijänteski Maria Elisabet Gumerus, Iisalmen kaupungista, miesvainajansa Adolf Gumeruksen oikeudenomistaja. na ovat hakijoina sekä entinen Senaattori Valentin Gummerus, Professori Jaakko Gummerus ja Filosofiantohtori Zach. ris Castrén, Helsingin kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 22 päivänä Helmikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselken esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Tammikuun 27 päivänä 1900 tehdyssä kirjallisessa testamentissa on Läsnä: J. N. - F. L. E. P. A. G. (O. K. 74 No 225, Pag. 162. R. D. 1907.
Kollega Kaarle Jaakko Gummerus vainajan leski Gustava Gummerus määrännyt, muun muassa, testamentin 4 kohdan i momentissa, että hänen jälkeensä jättämästä omaisuudesta viisitoistatuhatta markkaa oli ommattitaiden kohottamiseksi käytettävä testamentissa lähemmin mainitulla tavalla stipenderahastoksi sellaisille kirjapainotaitureille ja nitomatehtaan työmiehille, jotka olivat oppiaikansa suorittaneet Kollaganleski Gummeruksen toiminemellä K. J. Gummerus harjoittaman kustannusliikkeen palveluksessa, vaan että tuo rahasto, jos liike lakkaisi, oli annettuva Jyväskylän kaupungille sen hoideltavaksi testamentissa säädetyllä tavalla, minkä ohessa Kolleganleski Gummerus oli testamentissaan määrännyt Senaattori Gummeruksen ja hänen asiakumppaninsa testamentin toimeenpanijoiksi, heille jätetyllä täydellä vallalla Kolleeganleski Gummeruksen kuoltua niinhyvin ottaa haltuun. sa pesän koko omaisuus ja sitä hätaa siihen saakka kunnes testamentin määräykset oli ehditty täyttää, kuin myös täydentää testamentin säädöksiä sellaisilla lähemmillä määräyksillä ja selventävillä lisäyksillä, joita he katsoi vat tarpeellisiksi, että testamentilla lahjoitetut varat tulivat määrättyihin ja, siinä tapauksessa että joku testamentinsaajista lakkaisi toimimasta, saman suuntaisiin tarkoituksiin käytetyiksi. Kolleeganleski Gummeruksen kuoltua 9 päivänä Joulukuuta 1903 ovat Senaattori Gummerus ja hänen asiakumppaniusa, testamentin toimeenpanijoina, 17 päivänä samaa kuuta valvonut yllämainitun testamentin siihen 30 päivänä Tammikuuta 1903 tehtyine lisäyksineen ja muuteksineen, jota paitsi he, toiminimen N. J. Gummerus kaltijoina, 11 päivänä Huhtikuuta 1904 ovat erittäin valvoneet puheenaolevan testamentin 4 kohdan i momentin. Tämän jälkeen ovat Kirkkoherra Snellman ja hänen vaimonsa Jenny  Snellman ynnä Maanviljelijä Adolf Gumerus sekä, viimeksimainitun oikeu15
denkäynnin aikana kuoltua, hänen ylempänä mainittu leskensä Maria Elisabet Gumerus miehensä oikeudenomistajana, ilmoittaen Jenny Snellmanin ja Adolf Gumeruksen olevan Kolleegamleski Gummerusvainajan lähempiä perillisiä, Senaattori Gummerusta ja hänen asiakumppaneitaan vastaan haastan nojalla Jyväskylän kaupungin. Raastuvanoikeudessa esiintuoneet, että Senaattori Gummerus ja hänen asiakumppaninsa olivat ollut oikeutetut valvomaan puheenalaista testamenttia ainoastaan, mikäli heidät sen kautta oli määrätty testamentin toimenpanijoiksi, jota vastoin he eivät olleet voineet laillisesti valvoa testamentin määräystä ylläkerrotussa 4nen kohdan i momenttissa ilman toiminimen K. J. Gummerus omistajain erityistä valtuutusta siihen; ja koska tuota momenttia siis ei oltu asianomaisesti valvottu, ovat Kirkkoherra Snellman ja hänen asiakumppaninsa vaatinut, että testamentti siinä kohdin julistettaisiin mitättömäksi ja että heidät oikeudettaisiin nauttimaan lain määräämä perintöoikeus tuossa momentissa mainittuun omaisuuteen. Kanteesta kuulustettuina ovat Senaattori Gummerus ja hänen asiakumpraninsa siihen vastaneet, että he testamentin toimeenpanijoina ovat olleet ei ainoastaan oikeutetut, vaan myöskin velvolliset ryhtymään kaikkiin niihin toimiin, jotka olivat tarpeelliset testamenttisäädösten täytäntöön punemiseksi, ja siis myöskin testamentin saajain puolesta valvomaan testamenttia sekä että testamentintorneenpanijat, jotka juuri siinä ominaisuudessaan testamentin määräysten mukaisesti olivat myöskin toiminimen N. 7. Gummerus haltijat, olivat 11 päivänä Joulukuuta 1903 Jyväskylän kaupungin Maistraatille tehneet sittemmin kaupparekisteriin merkityn ilmoituksen siitä, että he kuolinpesän puolesta sen haltijoina jatkeivat toiminimen K. J. Gummerus liikettä, joten ollen Senaattori Gummerus ja hänen asiakumppaninsa ovat anonut kun76