Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kuun 20. päivänä 1911. kultoinkin 125. markkaa osakkeelta. Stoska toiminimi A. Miettinen, jonka velvollisuus siis olisi ollut maksaa noista osakkeistaan Toukokuun 30. päivänä 1911. yhtiölle 7000 markkaa, silloin oli jättänyt maksamatta 5,333. markkaa sekä Syyskuun 30. päivänä 1911. rääntyneen rahamäärän kokonaan, on Asunto Osakeyhtiön Saariniemen puolesta vaadittu toiminimen velvoittamista suorittamaan yhtiölle kaksitoistatuhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna 5000 markalle Toukokuun 30. päivästä 1911. sekä 70 markalle seuranneen Syyskuun 30. päivästä täyden maksun tapahtumiseen ja sen ohessa korvaamaan yhtiön oikeuden käyntikulut. Raastuvanoikeus on Tammikuun 22. päivänä 1912 julistetussa päätöksessä katsonut selvitetyksi, että toimimi mi A. Miettinen oli merkivynyt neljäkymmentäyksi Asunto Osakeyhtiön Saari niemen kantaos ohetta ja saman määrän sen etuoikeutettuja osakkeita, joita osakkeita toimininnettä oli ilmoitettu olevan jälellä kaksikymmentäkahdeksan kumpaakin laatua, sekä että sanotuista osakkeista oli ollut osakemaksuina suoritettava ennen Toukokuun 30. päivää  1911. satakaksikymmentäviisi markkaa kultakin osakkeelta ja ennen seuremmeen Elokuun 15. päivää panna määrä, minkä vuoksi Raastuvanoikeus on velvoittanut sanotun toiminimen omistajan, kesäeroa nauttivan vaimon Johanna Maria Miettisen maksamaan heti kuittia vastaan Asunto Osakeyhtiölle Saariniemelle vaadi tut kaksitoistatuhatta markkaa kuudenkorcentin vuotuisine korkoineen, luettura viidelletuhannelle markalle Toukokuun 30. päivästä 1911. ja seitsemälletuhannelle markalle saman vuoden Syyskuun 30 päivästä kunnes täysi maksu tapahtuisekä sadalla markalla korvaamaan Asunto Osakeyhtiön Saariniemen oikeuden käyntikulut. Porioikeus, jonka tutkittavaksi toimi nimi A. Miettinen vetoamelle oli saattonut jutun on Lokakuun 26. päivänä 1914. antamallaan tuomiolla asian rotkaiset; ja koska Asunto Osakeyhtiölle 537
Saariniemelle vahvistettujen sääntöjen 8. SS:ssä olevan määräyksen mukaan yhtiön oli osakkaan jätettyä osakenmaksunsa suorittamatta menetettävä kuten Toukokuun 2. päivänä 1895. annetun Osakeyhtiöläin 20. SSssä säädettiin; senvuoksi ja kun ei oltu edes voitetty että Asunto Osakeyhtiö Saariniemi olisi nyt kysymyksessä olevain toiminimen A. Miettisen osakenmaksujen perimiseksi menetellut tuolla yhtiöjärjestyksessä osa tetulle tavalla, on Hovioikeus, katsoen ettei Raastuvanoikeuden olisi pitänyt asian tällä kannalla ollen tutkia Asunto Osakeyhtiön Saariniemen kannetta, kueconomut Raastuvanoikeuden päätöksen. Henriksuden tuomioon on Asun to Osakeyhtiö Saariniemi anonut muutosta perustelmalla, johon toiminimi A. Miettinen on vastannut. Keisarilliseen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, vahvistaa Raastuvanoikeuden jutussa julistaman päätöksen. Tätä kaikki asianomaiset F. A. Lilius poudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Johannes Pesonen. K. R. Helanen. A. V. Rummala K. Auer A. V. Rummala K. Auer Samuli Koski. 538
SS: 634. Pag. 152 R. D. 1915 Huhtikuun 3 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla. Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa palveluspalkkaa koskevassa jutussa, jossa ovat Ulvilan pitäjän Friitalan kylässä asuva entinen Talollinen Kustaa Aleksander Kintala hakijana ja Emännöitsija Edla Tuominen, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosas lossa Huhtikuun 3 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Edla Tuominen on Ulvilan ja Niktilan pitäjien ynnä Porin maaseurakunnan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska. Kustaa Aleksander Rintala, jolla Edla Tuominen oli ollut palveluk sessa useita vuosia, oli jättänyt sovitusta vuosipalkasta maksamatta 20 markkaa vuodelta 1904, 175 markkaa vuodelta 1905, „110 markkaa vuodelta 1906, 175 markkaia vuodelta 1907, 120 markkaa vuodelta 1903 ja 130 markkaa, vuodelta 1902, Rintala velvoitettaisiin Edla Tuomiselle suorittamaan saLäsnä: H. A. R. H. - A. B. K.t.S.K. B. F. M.
notut erät 6 prosentin korkoineen luettuna kullekin erälle aina vuoden viimeisestä päivästä sekä korvaamaan Edla Tuomisen oikeudenkäyntikulut. Kustaa Aleksander Rintala on vastustanut kannetta, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 4 päivänä Syyskuuta 1912 julistetussa päätöksessä katsonut, ettei Edla Tuominen ollut toteensaattanut hänellä Kustaa Aleksander Rintalan kans sa olleen kysymyksessä olevien palvelusvuosien aikana niinkäänlaista palkkasopimusta, jonka vuoksi Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Edla Tuomisen kanteen todistamattomana. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Edla Tuominen oli vetoamalla saattanut jutun, on 10 päivänä Toukokuuta 1915 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että Edla Tuominen oli palkkaa vastaan ollut nyt puhelna olevat vuodet Kustaa Aleksander Kintalan palveluksessa, mutta näytöstä puutluvan siitä, paljonho Edla Suomiselle oli palkkaa luvalle, minkä vuoksi ja kun myös oli saatettu toteen, että kahdensadanviiden kymmenen markan vuosipalkka vastasi Edla Tuomisen palveluksen laatua, eikä Rintala ollut näyttänyt Edla Tuomiselle kysymyksessä olevitta vuosilta maksaneensa inemmän kuin tämä oli myöntänyt, Hovioikeus, nojautuen 30 päivänä Tammikuuta 1865 isännille ja palkollisille annetun Palkollissäännön 40 SS:n 2 kohtaan, on, kumo ten Kihlakunnanoikeuden päätökseen, velvoittanut Kustaa Aleksander Rintalan kuittia vastaan maksamaan Edla Tuomiselle seitsemänsataa seitsemänkymmentä markkaa korkoineen kuusi sadalla vuodessa, luettuna: sadalle viidellekymmenelle markalle 1 päivästä Tammikuuta 1905, sadalle kahdellekymmenettaviidelle markalle 1 päivästä Tammikuuta 1906, sadalle viidelläkymmenelle markalle 1 päivästä Tammikuuta 1907, sadalle kahdellekymmenelleviidelle markalle 1 päivästä Tammikuuta 1908, sadalle neljällekymmenelle markalle 1 päivästä Tammikuuta 1909 ja kahdeksallekymmenelle markalle 1 päivästä Tammikuuta 1910, jota paitsi Kustaa Aleksander Rintalan tuli kahdeksallakymmenellä markalla korvata Edla Tuomisella Kihlakunnanoikeudessa asiasta olleet oikeudenkynti kulut. 540
Hovioikeuden tuomioon on Kustaa Aleksander Rintala anonut muutosta perustelmalla, johon Edla Tuominen on vastannuut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja patsoo, ettei Kustaa Alekrander Rintala ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota muuten kuin että Kintalan on suoritettava korkoa edellämainitusta, Edla Tuomiselle maksettavaksi tuomitusta seitsemänsadan seitsemänkymmenen markan määrästä ainoastaan viisi sadalta vuodessa lukien oikeudenkäynnin alusta 12 päivästä Helmikuuta 1912. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. K. R. Helanen. Walter Andersin. K. R. Helanen. A. F. Brunmäki K. Auer A. F. Lillmstrand K. Auer Samuli Koski A. F. Kölä Huhtikuun 3 päivänä 1916. 51 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa eläkerästiä koskevassa jutussa, jossa ovat Eläkemies Matti Samelinpoika Heikkilä eli Ylihickkila, Kauhajoen pitäjän Kauhajoen kylästä hakijana ja Talollinen Matti Jaakonpoika Wainionpää, samasta kylästä. vastaajana; Annettu Oikeusostossa Huhtikuun 5 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan Matti Wainionpään Kauhajoen pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Matti Heikkilä siellä lausunut että hän ja hänen vaimonsa Kaisa Sofia Heikkilä, myydessään Heinäkuun 8 päivänä 1906 omistamastaan Heikkilän perintötilasta No 10, edellämainitussa Kauhajoen kylässä, kolmannen osan pojalleen Matti Matinpoika YlihvikLäsnä: V. t. - R. H. - A. R. K.t. - S.K. B. F. A. No 635. Såg. 101. R. D. 1915.
kilälle, olivat samana päivänä tehdyllä eläkevälikirjalla itselleen pidättäneet tilasta eläke -etuna, muun muassa, viisi tynnyriä rukiita, yksi karjahainen lahtieläin joka kolmasvuosi, mikä "jyvämaksu toisen eläkkeensaajan kuoltua väheni yhdellä tynnyrillä vuodessa sekä että Matte Matinpoika Yliheikkilä Huhtikuun 13 päivänä 1911 tehdyllä kauppakirjalla oli myynyt ostamansa sanotun talonosuuden Matti Wainionpäälle, joka oli sitoutunut vastaamaan Matti Heikkilälle ja hänen vaimollen mainitun eläkevälikirjan mukaan tulevasta eläkkeestä, jota asianosaisten sopimuksen mukaan oli maksettava 1 päivästä Lokakuuta 1912 alkaen; mutta koska Wainionpää, jolle kauppatilaisuudessa oli ilmoitettu edellämainitun määräyksen eläkevälikirjassa olevan käsitettävän siten, että rukiit olivat suoritettavat joka vuosi ja ainoastaan nautuelain joka kolmas vuosi, siitä huolimutta oli laiminlyönyt maksaa eläkevuodelta 1 päivästä Lokakuuta 1913. Lokakuun 1 päivään 1914 suoritettavat viisi tynnyriä rukiita, on Matti Heikkilä vaatinut että Matti Kainionrää velvoitettaisiin niistä hänelle maksamaan, kahdenkymmenenkuuden markan mukaan tynnyriltä, satakolmekymmentä markkaa. Kanteesta kuultuna on Matti Kainionpää myöntänyt sitoutuneensa Matti Heikkilälle ja hänen vaimolleen maksamaan Heinäkuun 8 päivänä 1906 tehdyssä välikirjassa määrätyn eläkkeen; mutta kun Matti Heikkilä eläkekirjan määräyksen mukaan oli saapa siinä mainitut rukiit joka kolmas vuosi eikä hänelle ostaessaan talon oltu ilmoitettu että tämä määräys olisi täsin ymmärrettävä ja hän edelliseltä eläkevuodelta oli rukiit Matti Heikkilälle antanut, on Wainionpää vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on Joulukuun 5 päivänä 1913 julistetulla päätöksellä ratkaissut jutun ja katsonut 512
siinä selville käyneen, että Matti Heikkilä myydessään Heinäkuun 8 päivänä 1906 Matti Matinpoika Yliheikkilälle edellämäinitun tilan kolmanneksen oli samana päivänä tehdyssä välikirjassa pidättänyt itselleen ja vaimolleen oikeuden saada muun eläkkeen ohessa viisi tynnyriä rukiita, mikä määrä oli tarkoitettu vuosittain suoritettavaksi, jonka vuoksi ja kun Matti Wainionpää, ostaessaan saman tilanosan Matti Matinpoika Ylihickkilältä, oli sitoutunut vastaamaan vielämainitun eläkevälikirjan määräysten täyttämisestä ja jo kauppaa tehdessään oli havaittu olevan selvillä eläkevälikirjan tarkoituksesta, mikäli se rukiin suoritusta. koski, Kihlakunnanoikeus on, huomioonottaen että kysymyksenalaista laatua oleva eläkeetii oli eläkkeen. saajalle toimitettava eläkevuoden alkaessa, velvoittanut Matti Wainien. pään kuittia vastaan Matti Heikkilälle maksamaan viiden ruistynnyrin hinnan, kahdenkymmenen markan mukaan tynnyriltä, sadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Wainionpää oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa Maaliskuun 19 päivältä 1915 lausunut, että koska Matti Wainionpää, ostaessaan Huhtikuun 13 päivänä 1911 puheenalaisen osuuden Heikkilän talosta, eli sitoutunut vastaamaan Matti Heikbilalle Heinäkuun 8 päivänä 1906 tehdyn elakevälikirjan mukaan tulevasta eläkkeestä ja eläkevälikirjan, määräyksistä kävi selville, että siinä mainitut rukiit olivat maksettavat joka kolmas vuosi, eikä vastoin Matti Wainionpään kieltoa oltu toteen. näytetty että hän muuten olisi sitautunut nämä rukiit vuosittain maksamaan, sentähden ja kun oli selvitetty, että Matti Wainionpää oli edelliseltä eläkevuodelta välikirjassa määrätyt rukiit maksanut, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Matti Heikkilän jutussa ajaman kanteen 643
Hovioikeuden tuomioon on Matti Heikkilä anonut muutosta perustelmalla, johon Matti Wainionpää on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman päätöksen pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Walder Andersson K. R. Helanen. Walder Andersson K. R. Helanen. A. J. Brunman K. Auer A. J. Brunman K. Auer Samuli Koski. O. F. häre Huhtikuun 3. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomesjutussa, jossa ovat Kiilantekijä Richard Wilhelm Wikander, Porin kaupungista, hakijana sekä Liikemies Carl Gustaf Wesén ja hänen vaimonsa Thora Ingeborg Wesen ynnä Koneenkäyttäjä Matti Johansson ja tämän vaimo Hilma Aurora Johansson, Helsingin kaupungista, Ylioppilaat Helmi Maria, Niilo Johannes ja Into Erkki Selin, Porin kaupungista, sekä Päällysmies Anders Gustaf Samuksen ja hänen vaimonsa Elvira Maria Samuelsson, Porin kaupunkiin kuuluvalta Reposaaren huodolta, vastaajinaAnnettu Oikeusosastossa Huhtikuun 3. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itrellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: läsnä: Wet. R. H. A. B. - ikut.- Sik. J. B. F. M. 519 No 636. Pag. 92. Rd. 1915.
Carl Gustaf Wesén ja hänen myötäpuolensa ovat Heinäkuun 2. päivänä 1907. kuolleen Porin kaupungista kotoisin olleen Kauppiaanlesken Iida Mariana Koskellin kuolinpesän osakkaina vastasanotun kaupungin Maastuvanoikeudessa vaatineet, että Richard Wilhelm Wikander velvoitettaisiin kahden Ida Mariana Koskellille Syyskuun 24. päivänä 1898. ja Helmikuun 9. päivänä 1904. antamansa velkakirjan nojalla Carl Gustaf Wesinille ja hänen myötäpuolilleen suorittamaan edellisen velkakirjan perusteella 200. markkaa viiden prosentin korkoineen Syyskuun 24. päivästä 1904. lukien ja jälkimäisen velkakirjan nojalla 550. markkaa kuuden prosentin korkoineen sanotun vuoden Helmikuun 9. päivästä laskien. Asiassa kuultuna on Richard Wilhelm Wikander kieltänyt kirjoittaneensa nimeänsä sanottuihin velkakirjoihin, joita hän ei sanonut lainkaan tuntevansa, sekä sen vuoksi vastustanut kannetta. Jutun oltua asiakirjoista nähtävän käsittelyn alaisena, on Maatuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, Marraskuun 5. päivänä 1912. julistetussa päätöksessä katsonut selville käyneen, että Richard Wilhelm Wikander oli antanut puheenalaiset velkakirjat Ida Mariana Kospellille, voimatta näyttää niiden sisällystä suorittaneensa; minkä vuoksi Raastuvanoikeus on velvoittanut Richard Wilhelm Wilkanderin alkuperäisiä kuitattuja velkakirjoja vastaan Ida Mariana Kossellin kuolinpesän osakkaille, Carl Gustaf Wesenille ja hänen myötäpuolilleen, maksamaan velkakirjojen sisällykset kaksisataa markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen Syyskuun 24. päivästä 1904. ja kolmetuhatta viisisataa markaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Helmikuun 9. päivästä 615
1904. kunnes täysi suoritus tapahtui sekä korvaamaan Carl Gustaf Wesenin ja hänen myötapuollensa oikeudenkäyntikulut ja siinä tarkoituksessa heille suorittamaan viisisataa kuusikymmentäviisi markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Richard Wilhelm Wikander oli vetoamalla saattanut jutun, on Maaliskuun 15. päivänä 1915. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Maastuvanoikeuden päätöksen varaan, sen ohessa velvoittaen Richard Wilhelm Nikanderin korvaamaan lari Gustaf Wesinen ja hänen myötäpuoltensa kulungit asiasta Kovioikeudessa viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Riehard Wilhelm Wikander anonut muutosta perustelmalla, johon Carl Gustaf Wesén ja hänen myötäpuolensa ovat vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Richard Wilhelm Wikander ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Richard Wilhelm Wikander suorittamaan Carl Gustaf Wesenille ja hänen myötä puolilleen heillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattaboot Keisarillinen Suomen Senaatti. Waler Andersson K. R. Halanen Waler Andersson K. R. Halanen Waler Andersson K. R. Halanen A. W. Brunman. Samuli Ronki. K Auer 546
Huhtikuun 4. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa korvausta työntekirjaa kohdannes ta ruumininrannasta koskevas sa vastajutussa jossa ovat Työmiehenleski Aleksandra, Mauriksintytär Aasto Taaskunnan eksinäiseltä tilalta Kaarinan pitäjässä, hakijana ja Tehtaili ja Georgi Greveholms, Turun kaupungista, vastaajana Annettu Oikeusosastossa Huhtikuun 4. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on tullen ja esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut pitää paitsi silloista, josta ei mää ole kysymystä, seuraavaa Tehtäelijä Torreholmikille toimitut tamansa haastien nojalla on Alekranda Aalto Turun kaupungin Kaas hevanoikeudessa lausunut, että hänen miehensä Työmies Justus Antti Toukokuun 22 päivänä 1909, työnä ollesraan Gossehleniin sanotun kaupungin alueella omistamaan KallenkulLäsnä: H. A. R. l. B. K. 1. lm. 1/1 - 1. 1m 3 R B. K. 517 No 637. Såg. 59. R. D. 1915
in nimiseen, tiilitetaanen tehtävällä lisärakennuksella, oli tapahinnaisesti puodennut mainitun rakennuksen katon harjalta ulos rakennuksesja olevalle tiikuunille ja puokestaan saamistaan vaimmoista saman kuun 26. päivänä kuollut, jättäen jälkeensä, paitsi Aleksandra Aaltoa, kolme avio liitossa tämän kanssa syntynyttä alaikäistä lasta, nimittäin: Kesäkuun 1 päivänä 1890 syntymen pojan Gustaf Artur Aallen sekä Tammikuun 29. päivänä 1896 ja Marraskuun 18 päiväna 1808 syntyneet tyttäret elannu, Matilda Maria ja Anna Helena elallon, jotka eivät voineet iluansi elättää; ja kuu, Pekkaalija Garjekolnik, siihen nähden että hän rakennuksen omistajana sekä työn toimittajana ja valvojana oli laiminlyönyt ryhtyä tavallisiin ja välttämättömän varovaisuus toimenpi teisiin työnkikirjoinsä luvaamiseksi taeftermatta, oli yleisten oikeusperusteiden mukaan katsattava oikeuttansa Justus Aallon kuoleman sekä Gossolnik si tä paitsi oli jättänyt luvaturmien vavalta, luvaamatta työntekjäinsä oi keuden vuotuiseen vahingonkorvaukseen hankkimalla vakuutuksen tavalla, kuten Joulukuun 5 päivänä 1895 annetun tyänantajain vastuunalaisuutta työn tekijää kohtaavasta ruununvannas ta koskevan lain 4 SSssä vaadetaan, on Aleksandra elästä ilmoittaen Justas lallon vuositilan olleen 770 markkaa suuremman vaatinut että Tehtantija Gouhelnik velvoitettaisiin hänelle suorittamaan vuotuista elatusopua, Alekrandra Aallolle 150 markkaa niin kauvan kuin hän eläisi naimattomana ja okainelle lapelle 120 markkaa kunus he itse voivat itsensä elättää, taik ka, jollei äskensanottua vaatimusta voitaisi hyväksyä, ollavutetun lain 9. ja 10 SS:ssä säädettyjen perustuiden mukaan, Aleksandra elälle ilmikuun 144 markkaa ja kummallekin hänen viittatoista vuotta nuoremmalle sapulleen 72 markkaa, minkä ohessa Aleksandra skatte on muistuttanut hänelle luomittavasta oikeudenkäyn tikustannusten korvauksesta. 518
Kanteesta kuultuna on Tehtailija Gorsehafvik väittänyt, että Justus elältä joka kysymyksessä olevan tapahinnan sattuissa oli ollut panemassa kalloon joka yhdisti Gossolmikin uuden tiili nunin yli rakennuttamaa suojasta ja samanlaista ennestään paikalla olevaa rakennusta, oli, siirtyessään toiselta puolelta kattaa toiselle, ilman syytä kart tanut kulkee sen harjalla olevan on kon parrasta myöten ja siten itse torkian huolimattomuuden kautta ollut syyjää kuolemaansa, sekä ettei erityi niä varovaimustoimenpiteitä mainitun kattamistyön laatuun katsoen ollut ollut tarpeen työmiesten turvaaminkei joten Görsohelmikin vaksi ei voitu kysymyksenalaisessa kohden lukea minkäänlaista laimunlyöntiä i lain ollen ja kun lisäksi oli huomioon olettava ettei puheena olevaa yksikin roksista rakennusta voitu katsoa tehtaaksi ja ettei edellä mainittua Jusjuslullen tekemää työtä, joka oli ollut vain tilapaista laatua, siis myöskiin voitu luka ettehundra elällön mainitseman lain määräysten alaisin rakennusyrityksiin. Pekkaalija Horsohelrik on vastustanut kannetta Maastuvanoikeus on Maaliskuun 17 päivänä 1910. julistetulla päätöksellä siija mainituilla perusteilla, hyljännyt Aseksandra Aallen jutussa ajaman kantan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Alekrandra elättä oli vetoamalla saalta nut juhon on Tammikuun 29. päivänä 1915 antamaman huomessa lausunut i että koska Justus Antti kysymyksessä olevassa tarahinnatilaisuudessa siirtyessään mehenalaisen tehdässäkennuksen talon loinlla puolella toiselle oli kulkonut katas sä olevan muka summaa vaikka hänkuten jutussa oli selvitetty, hyvin olisi voinut vallaa aukkoa, ja elättä miesli korkean huolimastomuuden kautta itu ollut syyvää kuolemaansa, Hovioi keus on jättänyt asian sen loppurää töksen varaan, johon Maastuvanoikeus päätöksessään oli johtunut Hovioikeuden tuomioon on Alekjandra tällä anonut muutosta perus519
tilmalla, johon Tehtailija Gorseholrik on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Peklailja Görsehelnikin puheenalainen tehdämäkennust jo, jossa Gustus Halta on saanut verman sa, edellämainitun Joulukuun 5. päivänä 1895. annetun lain 2 SS:n e kohdan mukaan on luettava silloinin yrityksiin, jotka ovat saman lain määräysten alaisia sentähden ja kun jutussa ilmenneet asianhaarat eivät osa ta että. Justus talto tuhallisesti taikka törkeällä huolimattomuudella olisi ai heuttanut kuolemansa eikä Pihteilija Goschekolnik ole sanotun lain 4 SS näjäädettyllä tavalla lopatumien varalta hyvannut Justus Aallon ja hänen oikeudenomistajiensa oikeutta vuotuiseen vahinnanborvauksen hankkimalla määrätyn vakuutuksen. Keisarillinen Penaatti harkitun oikeaksi, kumoten lovioikeuden tuomion, vielämainitun lain 19 ja 10 SS:n nojalla velvoittaa Tehteilyn Gammeheninkin meristamaan vuotuista vahingonkorvausta Aleksandra lollalle kaksikymmentä prosenttia, Justus Hallon seitsemäänsataan kahteenkymmeneen markkaan lasketusta vuosen työänsiosta oli sataneljäkymmentä neljä markkaa lukienustus Aallon kuolemasta Toukokuun 26 päivästä 1909 niin kauran kuin Aleksandra elättä elää näimatonna sekä Fanny Matilda Maria dollolle ja Anna Elina Aallolle, kumaa sellekin, kymmenen prosentin samasta Jöransiasta oli riksenänkymmentä kaksi markkaa, luettuna vastamainitus la päivästä viidentoista vuoden ikään asti, minkä ehuru Sehtäeliga Garnehelmikvelvoikkaan Aleksandra, tällolle korvaa maan hänellä Maastuvanoikeudessa ollut kustannuksel ja siinä tarkoituksessa marittamaan satakolmekymmentäviisi markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen SenaattiWalder Andersson K. P. Halanen Walder Andersson K. P. Halanen A. J. Lillman Sameli Koski. K. Auer 550
Huhtikuun 4. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa aviolapsiksi julistamista ja lapsen elatusapua koske vassa jutussa, jossa ovat Talollinen Jaakko Suni, Joutsenon pitäjän Parjalan kylästä, hakijana ja sanotun pitäjän Pätilan kylässä asuva Talollisentytär Maria Mattinen vastaajana: Annettu Oikeusorastoissa Huhtikuun 4. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedotJoutsenon pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Maria Mattinen Jaakko Sunille toimituttamansa haasteen nojalla vaatinut että, koska Jaakko Suni kihlattuaan Maria Mattisen oli aviolupauksen maannut Maria Mattisen, joka sen johdosta 21. päivänä Helmikuuta 1914. oli synnyttänyt vielä elossa olevan tyttölapsen Läsnä: W. A. B. H. - A. R. - K.t. S. K. /B. Fell. 55 No 640. Pag. 81. R. D. 1915.