Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tämän jutun ja katsoo, ettei osakeyhtiö sandvikens Aktiebolag och esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan osakeyhtiö suorittamaan Saratuomarille Hällforsille, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kustannus ten korvaukseksi, mitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki " sianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Kuten Saarinen Aro Luksiala. Kuten Saarinen Aro Luksiala. Johannes Pesonen. A. W. Rullis. Wäärä. Alfred Lindström Marraskuun 4 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahoilla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa merioikeusjutussa, jossa ovat Laimi Leopold Wirkki Koiviston pitäjän Kärkölän kylästä, yn na Jeremies Armas Seppi nen, Talollinenpojat Uuno Tiassa ja Konsta Piirposekä Talolliset Jonas Matin poika ja Jonas Paavonpoika Piippo, kaikki saman pitäjän Vanhasta kylästä, yhteisesti toisella, sekä Lainanvarustaja Transois Puru Alexander Antverpenn kaupungista Belgian kuningaskuntaa, toisella puolen, vueroin hakijoi na ja vastaajina: Annettu Oikeuserastossa 4 päivänä Maraskuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juteen asiakirjat ja iistä saanut tietää seuraavaa: laastatettuaan Palomariis nimisen sämä: B. A. L. B. K. Haf H. No 1479. Pag. 302 R. S. 1911.
Antvermin kaupunoissa visteröidyn höyrylaivan päällikon, Merikaptunin Iso Loupphinin Rotkan kaupungin Raastuvanoikeuteen ovat Leopold Wirkki ja hänen asiakumpi rannsa siellä laummeet, että sittenkun sanottu höyrytaiva måt kalla Kronstadtin kaupunkiin Wenäjän Keisarikuntaa oli 14. päivänä Toukokuuta 1909. Suomenlahdena lähellä Koivisten pitäjään kuuluvaa Tiurinsaasta tehnyt hauksiaikon ja laivan päällikon sekä miehistön jätettyä laivan, jäänyt ajolektimaan kulkirjoiden mukana, niin olivat Leopold Wirkki ja hänen asiakumppaninsa, toimitettuaan vielä samana päivänä haaksirikesta säkkosanomatiedon palastusyhtiölle Iin ska Bergningsaktiebolaget Antunille Kolkan kaupunkiin tarkoituksessa saada yhtiön pulastuslaiva huuksirikkopaikalle avustamaan heitä pelastustyässä sekä annettuaan seuraavenä päivänä huaksiikosta myös ilmoituksen asianomaiselle tullivar tiostolle, viimeksi mainittuna päivänä lähtenest haaksirkkontuneen, laivan luoksi sekä ottaneet lainan, jonka kaulapuolessa silloin ja oli ollut vettä neriveden tasalla haltuunsa ja väliaikaisesti tukennet enemmän veden vuodon laivaan, minkä jälkeen pelastusyhtiön höyrylaiva tosistans samana päivänä oli saarunut paikalse ja, ilman että Leopold Wirkin ja hänen asiakumppaneittensa sekä itssistaus lainan päällöstön välillä oli saatu aikaan mitään sopimusta kustannuksesta Palomases laivan satanaan kuljellamisesta. Leopold Werkin ja hänen asiakumerniensa kiellosta huolimatta, vienyt haaksirikkon luneen laivan Kalkan kaupungin satamaan, jonne se oli saapunut 16. päivänä mainittua Toukokuuta; ja koskei Leopold, Wirkille ja hänen asiakumppaneilleen mielisuosiolla otta maksettu heille laivan velastamisesta tulevaa palkkiota eikä velastuskustannuksiakaan, ovat Leopold Wirkki ja hänen asiakumppaninsa vaatinet, että 675
vielämainitun Palomares, laivan omistaja Laivanvarustaja Alexander, joka oikeudenkäynnin kestäessä oli Kaastuvanoikeudessa sitoutunut jutussa vastaamaan, velvoitettaisiin suorittamaan Leopold Wirkille ja hänen asiakumppanoilleen velastuskustannukset 15000 markkaa sekä, huomioonottamalla laivan vaaranalaisen tilan, varsinai seksi velastuspalkkioksi kolmannes laivan ja sen lastin arvosta, jotka asiantuntijain 18 päivänä Toukokuuta 1909. pitämässä katselmuksessa oli vat arvatut, saiva 11500 markkaan sekä lasti 3494 markkaan, ynnä korkoa vaadituista rahamääristä. laivanvarustaja Alexandre on vastatessaan kanteeseen selittänyt, että mainittu julastusyhtiä, saatuaan 14 päivänä Toukokuuta 1909 toisten henkilöiden kuin Leopold Wirkin ja hänen asiakumppaniensa toimesta ylläkerrotusta haaksirikosta tiedon, oli seuraavana päivänä lähettänyt edelläsanotun pelastuslaivansa haaksirikkopaikalle, jonne saavuttuaan samana päivänä se oli saanut veden ja urpaamaisillaan olleesta haaksirikkoutuneesta laivasta siksi vähensymään, että Palomäres laiva saatettiin kuljettaa avovelle ja Kotkan satamaan; ja kun näin ollen Leopold Wirkki ja hänen asiakumpraninsa eivät ollut pelastaneet haakpirkkontunutta laivaa, vaan pelostustyän oli yksistään toimittanut Assistans laiva, on Laivanvarustaja Alexander, ilmoittaen ja suorittaneen ja velastusyhtiölle laivan pelastuspalkkioksi 3500 markkaa sekä Asistani laivan velastustannuksien korvaukseksi 1500 markkaa, vastustaneet Leorold Wirkin ja hänen asiakumppaniensa kannetta Sittenkun asiakirjoista havaittajan menettetyn jälkeen osakeyhtiötä Finska Beroningsaktiebolaget. Nertunia, myös oli jutussa kuulustettu, on Raastuvanoikeus, jossa Leopold Wirkki ja hänen asiakumpraninsa sekä Laivan varustaja Alexander ynnä sanottu osakeyhtiö ovat anoneet korvausta oi576
keudenkäyntikuluistaan sekä Varakonsa li Otto Julius Lindberg ja Merikaptee ni Johan Penttilä asiantintijoina viineksi ovat olleet juttua käsiteltäessä saapuvilla ja antaneet lausuntonsa, 10. päivänä Lokakuuta 1910 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Leopold Wirkki ja hänen asiakumppaninsa olivat ilmoittamallaan tavalla hallintaansa ottaneet mainitun, jäissä ajelektineen Palomares höyryläivan sekä senjälkeen yhdessä pelastusosakyliön. Antumin omistaman Asistans lainan kanssa relastaneet sen; minkätähden ja kun relastyön pääsiallisesti oli suorit tanut Asistans laiva, eikä Leorold Wirkki ja hänen asiakumppaninsa olleet näyttäneet heillä itsellään olleen mitään velastuskustannuksia, Raastu vanoikeus, hyljäten Leopold Wirkin ja hänen asiakumppaniensa vaatimuksen, mikäli se koski velastuskirtannuksia, toteennäyttämättömänä, on vahvistanut Leopold Wirkille ja häien asiakumppaneilleen kysymykseen tullen laivan julastamisesta tulevan palkkion neljänneksi, osaksi puolesta laivan ja sen lastin yhteenlasketosta arvosta 149944 markasta, velastuskus tannukset, jotka kiisämättä olivat olleet 1500 markkaa, siitä kuitenkin päältäpäin poisluettua, ja siis velvoitlanut Lainanvanestajan Alexanderin keittia vastaan Leopold Wiekille ja hänen asiakumpamilleen maksamaan kuusitoistatuhatta kahdeksansataa kuusikymmentäkahdeksan markkaa viiden prosentin vuotuisel la korolla oikeudenkäynnin alusta Kesäkuun 21. päivästä 1902, siksi kunnes täysi suoritus tapahtuisi, se kä sitä paitsa tuhannella sitsemälläsadalla markalla korvaamaan Lipald Wirkin ja hänen asiakumpi paniensa oikeudenkäyntikulungit, ja ovat Leopold Wickki sekä häun asiakumppaninsa puolestaan velvoitetut yhteisvastuullisesti kolmella sadalla markalla korvaamaan osakeyhtiön Finska Borgningsaktiebolaget Antunin jutun vuoksi kärsimät kustan517
nukset. Ilavioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Leopold Heikki ja hänen asia kumppaninsa että Laivanianista ja Alexander olivat vetoamalla saatta nut jutun, on 24 päivänä Elokuuta 1911 antamassaan tuomiossa katunut asiassa näytetyksi tulleen, että vettenkun mainittu Talomarin höyryläiva oli tehnyt häaksesikon ja laivan päällikkö sekä miehisti olivat jättäneet lainan ajaktimaan, Leopold Wilkki ja hänen asiakumppaninsa olivat, toimitettuaan pääksiikosta näkkösänematiedon edellä sanotulle osakeyhtiölle, ilmoittamanaan päivänä ottaneet haaksirkkoutuneen höyrylaivan haltuunsa, minkä jälkeen samana päivänä mainitun osakeyhtiön omistämä pelastustaiva Asistans eli saapunut Palomares laivan luokse ja toimittanut pelastustyön sekä kuljettanut laivan Notkon kaupungin satamaan; johon nähden ja kun puheenaolevan häaksiirkkautuneen laivan, Asistano laivan ryhtyessä relastustyöhön oli näytetty olleen niin vaaranalaisessa tilassa, että narea velastustyä oli tarpeen, eivät lä Leopold Wirkki ja hänen asiakumppaninsa olleet voineet tehdä edes todenmukaiseksi väitettään siitä että he ilman Assistani lainantoimittamaa velastustyötä olisivat voineet saattaa haaksiukkoutuneen laivan Jurvapaikkaan, joten Isorold Wirkin ja hänen asiakumpraniensa sekä sanotun osakeyhtiön Assistans laivan oli katsotta va yhteisesti velastaneen haaksirekkoutuneen Palomares lainan sekä Leopold Wirkille ja hänen asia kiimpuronoilleen ynnä mainitulle osakeyhtiölle tulevan yhtä suuren osan laivan pelastuspalkkiosta, ja ka kohtuudella oli laskettava kolmanneksi osaksi laivan ja sen laslin yhteenlasketusta arvosta, sadasta neljästäkymmenestäyhdeksästatuhan - nesta yhdeksästasadasta neljästäkymmenestäneljästä markasta, velastuskustan578
nukset, jotka kiistämättä olivat tehneet viisitoistatuhatta markkaa, siitä pois luettua, Hovioikeus, muuttaen Kaas tuvanoikeuden päätöstä, 9. päivänä Kesäkuuta 1873 annetun Merilain 164 ja 166 SS:n nojalla on velvoitta nut Laivanvarustajan Alexandrin omistamansa Palomares lainan pelastuspalkkioksi Leopold Wirkille ja hänen asiakumppaneilleen suorittamaan kaksikymmentäkaksituhatta neljäsataa yhdeksänkymmentä markkaa kuusikymmentäkuusi penniä viiden prosentin korkoineen, luettuna oikeudenkäynnin alusta 21. päivästä Kesäkuuta 1909. joten muutetun Raastuvanoikeuden päätöksen varaan asia muuten, eli mikäli Laivanvarustaja Alexander oli velvoitettu tuhannella seitsemälläsadalla markalla korvaamaan Leopold Wirkin ja hänen asiakumppaniensa oikeudenkäyntikulungit sekä Leopold Wirkki ja hänen asiakumppaninsa määrätyt osakeyhtiölle Finska Abraningsaktiebolaget Aertunille suorittamaan kolmesataa markkaa korvaukseksi osakeyhtiön oikeudenkäynnis sä kärsimistä kustannuksista, oli jaava. Hovioikeuden tuomioen ovat sekä Leopold Wirkki ja hänen asiakumppaninsa yhteisesti että Laivanvarustaja Alexander anonut muutosta perustelnilla, joihin asianosaiset puolin ja toisin ovat vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julun ja katsoa, olleivät asialliset kummaltakaan puolen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovi oikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Santen Saarinen Alfred Luksiala. Santen Saarinen Alfred Luksiala. Johannes Pesonen A. K. H. Lillsenvaara Johannes Pesonen A. K. H. Lillsenvaara Haf Hellen 579
Den 8 November 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsätt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Handlanden Gustaf Albert Lackman och dennes hustru Wilhelmina Gustava Lackman, den först nämnde jämväl i egenskap af förmyndare för under rättegången aflidne Handlanden Johannes Wallenius och dennes jämväl hädangångna hustru Sofia Wilhelmina Wallenius omyndiga barn Imhi, Toini, Aili, Irja och Irma Wallenius, alla från Helsingfors stad, sökande samt Nykterhetsföreningen Balder och Herman Bröderne "Vidå Byggnadskontor, M. Edvin "Vid & b:o, bägge jämväl från Helsingfors, svarande, angående klander af jordafång: gifven i Justitiedepartementet den 8 November 1913. rliga Senaten har låtit handna i målet sig föredragas och Je: S. S. A. L. J. P. � A. R. /: B. F. M. 580 No 1513. Pag. 234 Rl 1911
af dem inhämtat följande: Sedan Timmermannen Karl Gustaf Kinblad och hans hustru Klara Kristina Vinblad den 8 Juli 1840 af Muraremästaren Adolf Fredrik Lindfors och dennes hustru Hedvig Sofia Lindlors tillhandlat sig en 12690 kradrat fot omfattande del af tomten No 1 vid Wladimissgatan i kvarteret Tuppen af Helsingfors stod samt Hedvig Sofia Lindfors, efter det Adolf Fredrik Lindfors aflidit och Hedvig Selin Lindfors af hans arfvingar inköpt hans andel i samma tomt, den 29 April 1862. försålt hela gården och tomton No 1 vid Wladimirsgatan åt Guld - och sistverarbetaregesällen Gustaf Wallenius äfvensom denne därmed lagfarit och den 6 Oktober samma år undfått fastebref jämväl å hela garden med där till hörande 30240 kvadratfot tomt plan, så hade Klara Kristina Vinblad för egen del och i egenskap af tillförord nad förmyndare för Karl Gustaf Vinblad inför Rädstufvurätten i Helsingfors den 24 November 1862 på den grund att Hedvig Sofia Lindfors sålunda utan makarne Vanblads kännedom eller bifall föryttrat den dem tillhöriga norra delen af omordade gård och tomt, yrkat att köpeafhandlingen af den 29 April 1862 och fastebrefvet af den 6 nästpåföljde Oktober, såvidt makarne Viublads rätt genom desamma förnärmats, måtte upphäfvar, i anledning af hvilken talan Råd stufvurätten genom dom den 23 Juli 1864 sig utlåtit: att som makarne Vinblad, enligt hvad styrkt och jämväl å vederparternas sida erkändt blifvit, den tid Hedvig Sofia Lindfors till Gustaf Wallenius försålt ifrågavarande gärd och tomt under full eganderätt innehaft af tomtens norra del med därå uppförd åbyggnad en vidd af 12690 kvadrättöt, alltså och då i ke ens pästås kunnat att makarne Vinklad godkänt nämnda köpslut eller, bomyndigat Hedvig Sofia Lindfors att öfver makarne Finblads andel i fastigheten därvid förliga, hade Rådstufvurätten funnit berörda köpe aftal jämte den lagfart Gustaf 581
Wallenius på grund däraf å hela går den för sig utverkat icke kunna lånda till förringande af makarne Finblads antydda eganderätt, hvadan såväl den emellan Hedvig Sofia Lindfors och Gustaf Wallenius den 29 April 1862 upprättade köpeafhandlingen som Wallenius å gården erhållna lagfart, såvidt de sagda rätt rörde, jämlikt 1 SS: 10 kap. J. B., af Rådstufvurät ten förklarats ogiltiga; vid hvilken dom Kejserlige Åbo Hofrätt, under hvars pröfning Hedvig Sofia Lindfors på erlagdt vad dragit målet, genom den 28 Mars 1865 gifven dom som fått vinna laga kraft, låtit bero. Efter det makarne Vanblad emellertid aflidit, hade deras rättsinnehafvare hos Magistraten i Helsingfors anhållit att omordade norra andel af tomten No 1 vid Wladimirsegatan blifre förklarad för själfständig tomt, men har Magistraten genom utslag den 14. Mars 1898 funnit skäl ej förekomma att göra framställning om bifall till ansökningen, hvarför densamma, jämlikt 9 SS: i den för Helsingfors stad gällande Byggnadsordningen af den 3 Maj 1895, afslagits. Sedermera hade makarne Finblads bemälde rättsinnehafvare den 18 April 1878 föryttrat deras omförmälda tomtandet åt Nykterhetsföreningen Balder för 21000 mark, hvarefter tomtandelen af nämnda förening för 6500 mark den 11 Mars 1909 sålts åt Herman Bröderne Vidd Byggnadskontor, M. Edvin Udd af C: O. Uti nu förevarande mål halva Johannes Wallenius samt Gustaf Albert och Wilhelmina Gustava Lackman efter utverkade stämningar å Nykterhetsföreningen Blalder och Firman Bröder ne Udd Byggnadskontor, M. Edvin Uddbro vid förbemälde Rådstufvurätt anfört, att Johannes Wallenius och Wilhelmina Gustava Lackman medels tvenne testamenten för den 24 Januari 1883 och den 5 Mars 1900 af sedermera af lidne Gustaf Wallenius och hans jämväl hädangångna hustru Fredrika. gata Wallenius i ego bekommit, till hälften hvardera, gården No 1 vid Kla582
dimirsatan med därtill hörande tomt om 2690. 467 kvadratmeters areal äfven som å detta fång den 16 November 1908 erhållit fastebref, men att af denna tomt ytä förenämnda 12690 kvadratfet eller däremot svarande 1726.552 kvadratheter innehafts af Nykterhetsföreningen Bålder, Då emellertid Hofrättens ofvanomförmälda dom, enligt hvilken Gustaf Wallenius fastebref å hela tomten förklarats icke kunna förringa innehafvarenes af tomtens norra del eganderätt till deras tomt andel, vore gifven under den själffallna förutsättning att vederbörande administrativa myndigheter komme att bifalla till sådan delning af tomten, som den i anspråk tagna egan derätten till viss del af tomten afia ge, men Magistraten genom utslaget af den 14 Mars 1898 afslagit ansökningen om tillstånd att sålunda dela tomten, hafva Johannes Wallenius samt makarne Lackman ansett läraf följa att omordade norra andel af tomten icke heller kunnat utgöra föremål för köp, åt hvilket lagen gåfve rättsskydd. Vid sådant förhållande och då Nykterhetsföreningen Pål ders öfverlåtelse af tomtandelen åt Finman Bröderne Hdd Byggnadskontor, M. Edvin Udd & C:o uppenbarligen vore ett skenköp, hafva Johannes Wallenius och makarne Lackman yrkat att änberörda 1726,552 kvadratmeter innehållande tomtomräde måtte tilldömas Johannes Wallenius och makarne Lackman emot erläggande af 21000 mark eller det pris, hvilket Nykterhetsföreningen Blalder för tomtandeler ulagt; och har Sofia Wilhelmina Wallenius, efter det Johannes Wallenius emellertid under rättegången aflidit, för egen del och såsom förmyndare för makarne Wallenius ofvanuppräknade omyndiga barn fullföljt Johan nes Wallenius talan i målet Öfver käromålet hörde hafva Nykterhetsföreningen Bålder och Ferman Bröderne Eld Byggnadskontor, M. Edvin Udd 4:o framhållit att makarne Vinblad genom förenämnda 583
hofrättsdom tillförsäkrats eganderätt till ifrågavarande norra del af tom ten No 1 vid Wladimirsgatan, hvarför och då bemälde makars rätt genom laga fång öfvergått till Föreningen och från Föreningen till Firman samt den omständigheten att denna andel af tomten icke fått afsöndras till skild tomt ej vore å föreliggande sak verkande, Föreningen och Firman emot sett förkastande af Sofia Wilhelmina Wallenius och hennes medparters talan Rådstufvurätten, där parterna ömsesides gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, har medels den 24 Augusti 1909 afkunnadt utslag i målet sig utlåtit; och emedan makarne Vinblad genom köpebref den 8 Juli 1840 af Adolf Fredrik och Hedvig Sofia Lindfors tillhandlat sig omtvistade norra del af tomten No 1 vid Wladimirsgatan samt i den rättegång, som afslutats genom Hofrättens ofvanberörda den 28 Mars 1865 gifna dom, utsagts att det emellan Hedvig Sofia Lindfors och Gustaf Wallenius den 29 April 1862 belefvade köpe aftal jämte den lagfart Gustaf Wallenius på grund däraf å hela tomten för sig utverkat, icke kunde lända till förringande af makarne Vinblade antydda eganderätt, hvadan såväl nästnämnda köpe aftal som Gustaf Wallenius å gården erhållna lagfart, såvidt de sagda rätt rördeförklarats ogiltiga, ty och då ifrågakomna norra del af tomten därefter öfvergått till makarne Vinklads arfvingar och af dem försålte till Nykter hetsföreningen Bälder, hvilken åter föryttrat tomtandelen åt Herman Bröderne Udd Byggnadskontor, M. Edvin Utd 4. SS:o, samt Firman således vore laglig egare af tomtandelen och den omständigheten, att tillstånd till sagda andels utbrytande till själfständig tomt af vederbörande myndighet förvägrats, icke vore å förevarande sak verkande, har Rådstufva rätten förkastat Sofia Wilhelmina Wallenius och makarne Lackmans härut innan utförda klandertalan äfven584
som ålagt dem, gemensamt eller den af dem som tillgång egde, att med tvåhundra mark ersätta motparterna för umgälderna i rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning Sofia Wilhelmina Wallenius samt Gustaf Albert och Wilhelmina Gustava Backman i vadeväg dragit målet, har medels dom den 31 maj 1911 låtit vid Rådstufvurättens utslag bero, jämte det Sofia Wilhelmina Wallenius och hennes medparter skyldigkänts att med sextio mark godtgöra Nykterhets föreningen Bålder och Förmån Bröder ne Udd Byggnadskontor M. Edvin "Vidd & & b:o deras uti Hofrätten i målet hafda kostnader. Uti Hofriittens dom hafva Gustaf Albert och Wilhelmina Gustava Lackman, den förstnämnde jämväl i sin ofvansagda egenskap af förmynda re för makarne Wallenius omyndiga barn, anhållit om ändring medels deduktion, den Nykterhetsföreningen Bålder och Ferman Bröderne "Vid Byggnadskontor, M. Edvin Udd v. b:o bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Gustaf Albort och Wilhelmina Gustava Lackman icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, hvarvid förty skall bero; och ålägges Gustaf Albert och Wilhelmina Gustava Lackman, den först namnde jämväl i sin ofvanberörda förmyndareegenskap, att till Nytterhetsföreningen Bölder och Finnan Bönderne Udd Byggnadskontor, M. Edvin Udd “bro i ersättning för deras härstädes i målet hafda kostnader utgifva sjut tiofem mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: santeri Saarinen AlfreKiuksiala santeri Saarinen AlpeKiuksiala Johannes Pesonen. A. J. L. Lillblifvara Johannes Pesonen. A. J. L. Lillblifvara B. F. Mönn 583
Den 8. November 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål angående ersättning, emellan Tratikoluktörsedjointendels Gabriel Westerling sökande, och Järnvägstyrelsen i Finland, svarande: gifven i Justitiede parlementet den 8. November 1913. Kejserliga Senaten har låtit henellingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter Järnnägstyrelsen ågången stämning har Tratikolirektörsneljointen Westerling vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört att han, medan han under år 1904 tjenstgjort såsom ohel för förmägstyrelsens stutistiska kontor, af Generalmajoren vid generäkteben Daniel Kesiljewitsch Tratscheffskij såsom för tiden generaldirektör i Järmägsstyrelsen erhållit i uppdrag att såsom särskildt arbete öfversätta sagden Styrckes berättelse för år 1903 från svenska till ryska språket emot ersättning efter fyratio mark tryckarket för själfva berättelsen och dels tjugufem dels femton öfver S.S. J. F- R. H. A. K.t (O. S: No 1514. Pag. 314. R. D. 1911.
mark tryckarket för de därtill hörande bilagorna; då emellertid Järnvigsstyrelsen medels resolution af den 7. Augusti 1906. aflöjt Westerlings anhållan att enligt räkning med inalles ettusen åttahundra sextiofem mark varda ersatt för den af honom verkstälda öfversättningen af ifrågavarande årsterättelse, har Westerling yrkat att Järwägstyrelsen måtte äläggas att i omförmäldt afseende till honom utbetala nästnämnda belopp jämte fem procents ränta därå från sagde den 7. Augusti; hvarhos Westerling åskat godtgörelse för umgälderna i målet. I saken hörd har Järmägstyrelsen, med förmälan att Styrelsen icke meddelat Tratikilirektörsädjointen Weterling befallning att utföra ifrågakomna öfversättning, emotsett underkiinnande af krafvet såsom obefogadt; därå Rådstufvurätten har medels den 20. April 1909. afsagdt utslag, emedan hvarken Järnvägstyrelsen eller annan behörig myndighet beslutit att 1903 års berättelse skulle utgifvas i rysk öfversättning samt något anslag för ändamålet icke häller blifvit utverkadt, förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Fräfikdirektörsedjointen Westerling i vadeväg dragit målet, har medels 587 den 27. September 1911. gifven dom lålit vid Rådstufvurättens utslag beroUti Hofrättens dom har Hafikdirektorsadjointen Westerling anhållit om ändring medels deduktion, den Ombudsmannen i Järnvägstyrelsen bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och emedan rafikdirektörsedjointen Westerling icke gittat styrka att ifrågavarande uppdrag blifvit honom anförtrodt utom tjänsten och ej haller att honom såsom ersättning tillborde det af honom i antydt afseende fordrade beloppet, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist låta bero vid det slut, hvarvid Hofrätten i saken stannat. Det alle, som veder
bör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Antin Saarinen Antin Saarinen Johannes Pesonen. K. R. Halanen A. K. Lills. Waara K. R. Halanen A. K. Lills. Waara K. R. Halanen A. K. Lills. Waara K. Auer. Olof Jundunen Den 10. November 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit mål, angående klander af testamente, emellan Rokhållaren Viktor Sundberg, från Jippo kapell, samt Boställningspektören Herman von Siphart och dennes hustru Sofie von Linhart, från upidensstaden St Petersburg i Kejsaredömet Myssland, gemen samt sökande, äfvensom Werkmästa renkan Adolfina Sundberg, från Jyväskylä stad, svarande: Silfver uti Justitiedapartementet den 10. November 1913. Kejserliga Senaten här låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter Adolfina Sundberg ågången stämning hafva Bokhållaren Sundberg och hans förenämnda medparter vid Rådstufvurätten i Jyväskylä stad anfört, att sedan Adolfina Sundbergs man Weckmästaren Ofde T. S. - A. L. - J. P. - Å. R. ./. F. C. L. No 1522. Pag. 144. R. D. 1910.