Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
vänä 1890. tapahtuneen toisen luovutuksen kautta viimeksi mainitulta yhtiöltä siirtynyt Kauppaneuvos Ahlströmin huostaan, jonka oikeudenomistajana Kauppahuone A. Ahlström nytemmin hallitsi mainittua alutta; mihin nähden ja kun Margareta Elisabet Mikontytär kontrahtia tehdessään oli omistanut naimaosana kolmanneksen Yyterin rustitilasta ja kiinnitys oli Marraskuun 7. päivänä 1874. vahvistettu koko yyterin rustitilaan Fredriksforsin Osakeyhtiölle sekä Syyskuun 6. päivänä 1853. uudistettu yhtiölle Wilh. Röhssi Ollvakuudeksi vuokravälikirjan pysyväisyydestä, eikä Aleksandra Wilhelminä Palin, jolla tilasta vuokravälipuheen teen aikaan oli kaksi yhdeksännestä, enempää kuin Juho Fredrik Palin Aleksandra Wilhelmina Palinin elinkautena ollut vuokrasopimusta moittinut, vaikka kontrahti, kiinnitettynä koko Yyterin rustitilaan, tämän kautta tuli käsittämään myöskin Aleksandra Wilhelmina Palinin osuuden siitä, vaan aviopuolisot Palin olivat katsottavat aänettämyydellään hyväksyneen välikirjan, sentähden ja kun edelläkosketeltu kiinnitys, sittenkuin Kauppanenvos Ählström oli ottanut vuokraalueen haltuunsa, jälleen oli uudistettu Huhtikuun 15. päivänä 1893., mutta Margareta Elisabet Mikontytär ei ennen kuin tämä oikeuden. käynti oli vireille pantu ollut moittinut näitä luovutuksia, vaikka hänellä niistä niin hyvin vuokrarahan vastaanottamisen kautta työnohtajansa välityksellä kuin muutenkin näkyi olleen tieto, eivätkä Maanviljelijä Wanhakastano ja hänen asiakumppaninsa olleet edes väittäneet, vielä vähemmen toteennäyttäneet, että Kauppahuone A. Åhlström olisi huonompi vuokraaja kuin Fredriksforsin Osakeyhtiö, jolla tavoin asian ollessa Maanviljelijä Wanha kartano ja hänen juttukumppaninsa, säännön mukaan M. K. 16. luha 6. SS:ssä, olivat velkapäät tyytymään 47
Kauppahuoneisen A. Ahlström alueen haltijana, on Kihlakunnanoikeus katsonut kontrahdin ynnä kummankin luovutuksen sitovaksi Pekla Fredrika Wanhakartanolle ja Maria Jonfina Pohjalalle niin hyvin heikin itseensä nähden kuin heidän ellen Margareta Elisabet Mikontyttären ja Aleksandra Wilhelmina Palinin oikeudenomistajina, minkä vuoksi ja koska vuokravälipuhe oli tehty kirjallisesti, eikä vuokraaika vielä ollut loppuun kulunut sekä vuokraaja välipuheessa oli oikeutettu miehensä mukaan käyttämään oluettä samalla kuin lupa oli annettu käyttää "viikiä" ja vettä sakatukkien kuljetuksessa ja siihen rakentaa sellaisia laitoksia, jotka olivat välttämättömiä tukkien, lauttojen ja pioomujen suojelemiseksi ja säilyttämiseksi, eikä Margareta Elisabet Mikontytär, vaikka hän kyllä oli tuntenut vuokrakontrahdin sisällön, ollut kauppahuonetta tahi sen edeltäjiä vastaan nostanut mitään moitetta Bondskarin luodon vantojen täyttämisestä ja sen ulkopuolella olevan veden käyttämisestä, joten Kauppahuoneen viimemainitun paikan hallitseminen näkyi olevan välikirjan määräysten mukainen, niin ja kun ei oltu näytetty Kauppakuoneen muutoinkaan menneen kontrahdissa määrättyä oikeuttansa ulommaksi, on Kihlakunnanoikeus kokonaisuudessaan hyljännyt Maanviljelijä Wanhakartanon ja hänen asiakumppaniensa jutussa ajaman kanteen, mutta asian laatuun nähden ja nojautuen O. K. 21. luvun 3. SS:ään asianosaisten välillä kuitannut oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maan viljelijä Wanhakartano ja hänen asiakumppaninsa sekä Kauppahuone it. Ahlström kummaltakin puolen ovat vetoamalla saattaneet jutun, on Toukokuun 18. päivänä 1900. antamallansa tuomiolla hatsonut kyllä seloille käyneen, ei ainoastaan että Margareta Elisabet Mikontytär, joka eläissään oli 48
omistanut kolmanneksen Yyterin rustitilaa, useinmainitussa lokakuun 29. päivänä 1874. tehdyssä välikirjassa, ilmoittaen omistavansa koko sanotun rustitilan, oli siitä viideksikymmeneksi vuodeksi Fredriksforsin Osakeyhtiölle vuokrannut puheenalaiset maaalueet ja veden, vaan myöskin että kiinnitys Marraskuun 7. päivänä 1874. oli vahvistettu koko Yyterin enstitilaan Fredriksforsin Osakeyhtiölle sanotun välikirjan vastaisen pysyväisyyden vakuudeksi sekä että sama kiinnitys sittemmin oli asianmukaisesti uudistettu viimeksi Huhtikuun 15. päivänä 1893.; mutta koskei Margaarta Elisabet Mikontyttären edellämainittu kolmannes yyterin rustitilaa ollut tullut säädetyssä järjestyksessä rustitilasta lohkaistuksi, vaan Margareta Elisabet Mikontytär ynnä Aleksandra Wilhelmina Palin, Tekla Fredrika Wanhakartano ja Maria Josefina Pohjala olivat yhteisesti omistaneet kunkin, osan tyyterin rustitilaa ja siis myöskin puheenalaiset maa-alueet ja veden, sen tähden on Hovioikeus, katsoen ett'ei Margareta Elisabet Mikontytär asian näin ollen ole ollut oikeutettu muiden osakasten suostumuksetta tekemään kysymykseen tullutta vuokrasopimusta, julistanut puheenalaisen välikirjan lokakuun 29. päivältä 1874. nitättömäksi ja velvoittanut Kauppahuone A. Ahlströmin, muuttoaikaa nautittuaan, Maaliskuun 14. päivänä 1901. jättämään kaikki kysymyksessä olevat maa- ja vesiäluut Maanviljelijä Wanhakartanon ja hänen asiakumppaniensa vapaasen hallintoon sekä sitä ennen korjaamaan ja raivaamaan pois sekä maalta että vedestä kaikki sinne vuokraaikana tehdyt rakenteet, laitokset ja täytteet. Avioikeuden tuomioon on kauppahuone A. Ahlström alamaisesti anonut muutosta tänne antamallaan perustelmalla, johon Maanviljelijä Wanhakastano ynnä hänen asiakumppaninsa ovat vastannut, ja 49
on sittemmin asianosaisten molemmin puolin tekemän anomuksen johdosta pidetty suullinen kuulustelu, jossa on tapahtunut, kuten siinä tehty pöytäkirja tarkemmin osoittaa Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja koska Margareta Elisabet Mibontytär kiittämättä on omistanut kolmanneksen Yyterin rustitilaa, ja Topias Viktor Yyterin Lokakuun 16. päivänä 1872. tapahtuneen kuoleman jälkeen heidän tyttärensä Maria Josefina ja Teklä Fredrika, jotka yhteensä ovat omistaneet neljä yhdeksännestä samasta tilasta, ovat olleet Margareta Elisabet Mikontyttären holhouksen alaisina, kunnes he joutuivat naimisiin, Maria Josefina vuonna 1875. ja Tekla Fredrika enon na 1878., sekä Margareta Elisabet Mikontyttärellä siis on ollut laillinen oikeus lokakuun 29. päivänä 1874. tilan jälelläolevan kahden yhdeksänneksen omistajan, kolmannen tyttärensä Aleksandra Wilhelminan miehen Juho Fredrik Palinin suostumuksella tehdä puheenalainen vuokravälipuhe eräästä vähäisestä tilanalueen osasta; koska kirjallinen sopimus siihen aikaan voimassa olleen lainsäädännin mukaan mainitusta vuokrasta myös on tehty, eikä välikirjan pätevyyttä voida katsoa vähemmäksi sen tähden että Margareta Elisabet Mikontytär on siihen väärin merkitty koko rustitilan omistajaksi; koska Margareta Elisabet Mikontytär, joka miehensä kuoleman jälkeen aina vuoteen 1897. on hallinnut heidän pesäänsä jakamattomana ja muiden pesänosakasten myönnytyksellä yksin hoitanut Yyterin rustitikää, on ei ainoastaan, sittenkun Kauppayhtiö Wilh. Röhes8 Co vuonna 1880. ja kauppaneuvos Åhlström vuonna 1890. vuokrakontrahdin kirjallisten siirtojen nojalla ovat ottaneet vuokratun alueen haltuunsa, 330
ollut siitä muistutusta tekemättä, vaan näinvastoin vuokra-alueen mainituitta haltijoilta ja Kauppahuone A. Ahlströmiltä kaikkiaan kuudentoista vuoden kuluessa kantanut kontrahdissa määrätyn vuokramaksun sekä niinmuodoin selvästi rustitilan kaikkien omistajien puolesta antanut suostumuksensa tapahtuneisiin siir toihin; ja kosk´ei ylläkerrottuja täyttämistäitä eikä alueen käyttämistä muutenkaan, vuokran tarkoitukseen ja siihenkin katsoen että täydellinen vapaus alueen nauttimiseen on kontrahdissa suotu, voida pitää vuokransaajalle myönnetyn oikeuden rikkomisena tai vaarin käyttämisenä, eikä vuokraaika liioin vielä oli loppuun kulunut, sentähden harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumolin oiikeuden tuomion, noudatettavaksi vahvistaa sen loppupaatöksen, johon Kihlakunnanoikeus asiassa on tullut. Tätä kaikki asianomaiset ala7. Ossian Karsten maisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestutin Korkeassa Nimellä, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Perenius. Christi Joro Rens. Förenius. August Forsman. Henr. Perenius. Christi Joro A. Nummi Andersin. 51
ollut siitä muistutusta tekemättä, vaan päinvastoin vuokra-alueen mainituitta haltijoilta ja Kauppahuone A. Ahlströmiltä kaikkiaan kuudentoista vuoden kuluessa kantanut kontrahdissa määrätyn vuokramaksun sekä niinmuodoin selvästi rustitilan kaikkiin omistajien puolesta antanut suostumuksensa tapahtuneisiin siirtoihin; ja kosk´ei ylläkerrottuja täyttämistöitä eikä alueen käyttämistä muu tenkaan, vuokran tarkoitukseen ja siihenkin katsoen että täydellinen vapaus alueen nauttimiseen on kontrahdissa suotu, voida pitää vuokransaajalle myönnetyn oikeuden rikkomisena tai vaan käyttämisenä, eikä vuokraaika liioin vielä ole loppuun kulunut. sentähden harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Honoikeuden tuomion, noudatettavaksi vahvistaa sen loppupäätöksen, johon Kihlakunnanoikeus asiassa on tullut. Tätä kaikki asianomaiset ala7 Oscar Karsten maisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimmä, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Forenius. Emt. Forsman. Henr. Perenius. Emt Jormman. Hens. Rosenius. Lind: Forsman Andersin. 51
Den 30. Mars 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Vicehäradshöfdingen Kuno Alfthan, från Åbo stad, sökande, samt Finska Angfartygs Aktiebolaget, uteblifven svarande, angående ersättning för ofullständigt uppfyldttraktaftal: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justilie Departement, i Helsingfors, den 30. Mars 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande: Befälhafvaren å Finska Angfartygs Äktiebolaget tillhöriga angfartyget pastor, Sjökaptenen Hugo Engelbrecht Frietsch har enligt särskilda kännossement, hvilka dagtecknats i tyska fria staden Hamberg den 17. Januari 1899. och å Sjökaptenen Fredriks vägnar underskrifvits af bolagets ägent i nämnde stad H. M. Gehrekens, emottagit hvarjehanda styrkegods för att med berörda angfartyg befordras från Hamberg till Åbo; och har uti konnossementen gjorts, bland andra, det förbehåll att, om förtyget för ishinOdde H. B. - E. F. - A. K. E. A. Eh. Em. af I. 52. No 451. Pag. 42. RD. 1900.
der icke kunde uppnå destinationshannen eller om förtygets besålhafvare i följd af er hållen underrättelse ansåge det vara färligt att anlöpa sagda hamn, befälhafvaren gde rätt att för emottagarens räkning och risk, mot betalning af full trakt och kostnad, utlossa godset i den hann, som närmast kunde uppnäs samt vore lämplig och säkerEfter dit angfartyget Pastor härå den 22. berörde Januari anländt till Hango hemn, har ifrågakomna gods, hvilket tillhört Handelsförmorna i Åbo A. M. Fredriksson, C. Fr. Lindberg, J. L. Tornroth, C.net. Wahlström och G. A. Perén och, upplössats i HangöSedermera har Vicehäradshöfdingen Alfthan, efter Finska Angfartygs Aktiebolaget ågången stämning, inför Rådstufvuråtten i Helsingfors stad anfört att, innan ifrågavarande styckegads inlästats i angfartyget pastor, aflöstarene af sagda gods hos etgenten Gehrukens förfrågat sig, huruvida Gehrefens gäranterade att ängförtyget pastor, oberoende af den sena årstiden, kunde anlöpa Åbo hänen, samt att Gehrskens dervid försäkrat, att pastor under då rådande milda vaderleksförhållan den kunde inkomma till Åbo; hvarföre och emedan Agentin Gehrekens vid omförmälda tillfälte haft sig bekant, att inloppet till Åbo i följd af förledens isbeläggning redan varit för sagla tionsåret stängdt, samt Sjökaptenen Fredrik, som ej heller varit okunnig om detta förhållande, på grund deraf ej ens gjort något försök att inkomma till Åbo, utan med Castor afgått direkt till Hango och der utlössat ännämnda gods, Vicehäradshöfdingen Afthan, med förmälan att Firmorna AukFredriksson, C. Fr. Lindberg, J. L. Pörnroth, C.net. Wahlström och G. A. Perén n Co för god sets emottagande i Hango samt dess befordrande derifrån till Åbo fått vidkännas särskilda utgifter till ett sammanlagdt belopp af 2,396. mark 16. penni samt att bemälda firmor å Alfthan öfverlåtit sina anspråk på ersättning härför af FinskaAngfartygs Aktiebolaget, yrkat sagda bolags förpligtande att till Alfthan utgifva 2,396. mark 10. penni med fem procents ränta derå, hvarhos Alfthan gjort anspråk på ersättning för kostnaderna i målet. Öfver käromålet hördt, har Finska Aug 52
förtygs Aktiebolaget genmält, att vid tiden för utfärdandet af ifrågakomna konnossement Agentin Gehrukens allaredan hade genom Sjökaptenen Frietsch fått kännedom om, att sjöfarten på andra finska hemnar än Hango hämn i anseende till ishinder upphört för seglationsåret, hvadan Ephrekens ingalunda kunnat förbinda bolaget att under alla förhållanden frambefordra förberörda fräktgods till Åbo, utan tvärtom i konnossementen infört ofvanomordade förbehåll för den hanlelse, att ängfartyget pastor för i släggning icke kunde framkomma till sistnämnda ort, samt att då Sjökaptenen Frietsch, efter det ängfärtyget pastor på sin ifrågavarande resa anländt till Hangö, erfarit att förleden från öppna hafvet till Åbo varit till största delen isbelagd och då stark köld dessutom i flere dagar varit rådande samt pastor icke varit lämplig till införeering, Sjökaptenen Frielseh ansett sig icke böra företaga resa till Åbo, utan på grund af omordade förbehåll i kannossementen vara berättigad att i Hangölossa den till Åbo bestämda lasten. I anseende härtill och då bolaget emellertid hate varit villigt att låta angfartyget Pastor med dess för Åbo afsedda last den 26. Januari 1899. afgå från Hangö till Åbo, derst lastegarene hade förbundit sig, bland annat, att anskaffa isbrytare till bestånd åt Cantor, men lastegarene icke ingått på detta vilkor, har bolaget anhållit om käromålets förkastande. Efter det Vicehäradshöfdingen Alfthan bemött svaromålet samt Hamnkaptenen Oscar Wilhelm Andstén och tjenstförrättande Nåvigationsskoleföreståndaren Sjökaptenen Adam Edvard Konstantin Bergman i egenskap af sakkunnige afgifvit yttrande i saken, har Rådstufvuratten medelst utslag den 21. Augusti 1899. utlåtit sig i målet, att emedan i könnosementen rörande transporter af ifrågavarande gods från Hambberg till Åbo det förbehåll inginge, att befälhafvaren, i händelse förtyget för ishinder icke kunde uppna destinationshamnen eller befälhafvaren i följd af erhållen underrättelse ansåge det vara förligt att anlöpa sagda hamn, vore berättigad att för emotta 54
garens räkning och risk emot betalning af full fräkt och kostnad utlössa lasten i den hamn, som närmast kunde uppnäs samt vore lämplig och säker; ty och som obestridt vore, att vattnen utanför Åbo varit isbelagda vid tiden för fastygets ankomst till landet samt det derför och i anseende till den ihållande kalla vaderleken kunnat vara förenadt med fara att dåmera söka ingå till bestämmelse orten utan bistånd af inbrytare, alltså och då sådant bistånd, hvilket hvarken af befälhafvaren utlofvats eller af honom med fog kunnat begäras, icke heller af lastemat, tagarene vid anfordran anskaffats, förka städes käromålet, hvarhos Vicehäradshöfdingen Alfthan kändes skyldig att till Hamnkaptenen Andstén och Sjökaptenen Berg man i ersättning för deras uppvaklande vid Rådstufvurätten utgifva fyrationio mark åt dem hvardera. Hofrätten, under hvars pröfning tillhäradshöfdingen Alfthan i väderag dragit målet, har genom dom den 30. December 1899. faststält Rådstufvurättens utslag. Uti Hofrättens dom har Vicehäradshöfdingen Alfthan i underdånighet sökt ändring De. hu-afbrosterus. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Kuhäradshöfdingen Afthan icke hafva anfört skäl till ändring Hofrättens dom, hvarvid förty kommer att bero. Det alle, som vederbör, till under dånig efterrättelse länder. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Sonat för Finland: Henr. Borenius A; H; Bromin. Emot Forsman Andersin. 33
Den 2. April 1901. Hans Kejserligde Majestäts Högakaren Och Senats för Finland dem uti att rå nedsatt revisionsskilling, från ÅboHofrätt inkommit fordringsmål emellan Öfverdirektörsädjointen i Forstsbjyden Carl Johan Nummelin, Sekreteraren i samma styrle Hofrådet Mauritz Edvard Ekroos och Ingeniören derstädes Evert Theodard Sallmén, sökande, samt Finska Statsverket, svarande: Igven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 2. April 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Sedan vederbörande, för tiden tjenstförrättande landskamrerare i Viborgs län uti en den 29. Juni 1897. dagtecknad, till Guvernören i sagda lån ingifven skrift anmält, att Kronofogden i sääskis härad Carl Henrik Turtz, Fem, enligt af honom till landskontoret i nämnda lån inlemnade uppbördesörslag för förra hälften af år 1897, bort till länets räntan Q° H. B. - E. F. - A. R. E. A. och En. af F. 36 No 461. Pag. 18: R. D. 1900.
inleraara tillhopa 100. 639 mark 5. penni, men redovisat för endast 76.768 mark 43 penni, uppgifvit sig vara oförmögen att betacka den summa af 24,170 mark 62 penni, för hvilken honom ännu ålåge att göra redo samt Kronofogden Tarts, förenämnde dag inför protokollet å landskansliet i saken hörd, vidgått att han häftade för ordovisad uppbörd till ofvan angifvet belopp, har Kejserliga Senatens Ekonomie Departement genom utslag den 14. November 1898 faststält beloppet kronometel, hvarför Kronofogden Gärtz egde ansvara, till 25,80 mark 60 penni, deraf 25,63 mark 4 penni stannade Gärts till last såsom proprietalans och 233 mark 56 penni vouatt anses såsom balans, härrörande af tjensteförseelse. Efter det Kronofogden Sarts emellertid upplåtit sitt bo till konkurs samt kenkursdomstolen, der Slatsverhets på omförmälda proprickulans grundade fordran bevakats, genom den 20 December 1898 afkunnad dom tilldömt Stutsverket det belopp, högrt 27.000 mark, hvartill propriebalansen i laga ordning blefve faststäld, att utgå med förmänsrätt ur konkursborts samtliga tillgångar, har Landskamreraren i Viborgs län Karl Gustaf Waldemar Rönnberg uti en till Guvernören i Nylands länaflåten skrifvelse anhållit att, enär tillgångarna i Kronofogden Gärtz konkursb uppginge till endast 7,883 mark, åtgärd måtte vidtagas derhän, att Öfverdistörsadjointen Nummelin, Hofradet Ekroos och Ingeniören Sallmén, hvilka uti skriftlig förbindebel af den 21. April 1890 för en summa af SS, 670 mark af den kronouppbörd, som Värts i egenskap af kronofogde i Jääskis härad kunde anförtros, en för alla och alla för en ingått full och laga borgen såsom för egen skuld i händelse af balans eller bristande redogörelse, blefve ålagda att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, till Matsovaket genast utbetala näst ombudade belopp 1640 mark; hvarefter Guvernören i Nylands län öfverstyrt handlingarna i ärendet till Magistraten i Helsingfors stad, som sedermera i resolution den 18 Februari 1899 förvisat sakensåsom tvistig till vederbörlig domstol. Harå har biträdande Stadsfiska57
den Vicehäradshöfdingen Gustaf Uljas Lagecklad, såsom tillförordnadt ombud för Finska Statsverket, låtit till Rådskufvurättens i Helsingfors sammanträde den 26 April 1899 instämma Ofradirektörsadjointen Nummelin, Hofradet Ekroos och Ingeniören Sallmén samt vid bemälde Rätt återhemtal Landskamreraren Rönnbergs i ofvanomerdade skrifvelse gjorda yrkande. Sonmäle affordrade, hafva Öfverdrikförsäljointen Nummelin och hans medparter anfört, att ordalydelsen uti ofvanberörda löftesförbindelse utvisade, det Öfverdirektorsadjointen Nummelin och hans medparter iklädt sig borgesansvarighet för Kronöfogden Gärtz såsom för egen skuld för den händelse, att balans eller bristande redogörelse inträffade; hvarföre och som Krorofogden Carls erkänt sin balans den 29 Juni 1897 och Gårds således vistberörde dag brustit i sin redovisningskyldighet samt vid sådant förhållande, jemlikt 4. SS: i Kongl. förordningen den 28 Juni 1798 angående vissa omständigheter uti lagsöknings och utmätningsmål och 24 SS: i förordningen den 3 December 1895 om införande af ny utsökningslag, Öfverdirektönsadjointen Nummelin och hans medparter bortlagsökas för sagda borgesförbindelse inom tolfmånader efter den 29 Juni 1897, men lagsekningen påbegynts först den 26. April 1899., Öfverdirektorsadjointen Nummelin och hans medparter anhållit om käromålets förkastande såsom sentida väckt. Efter det Richardshöfdingen Lagerblod bemött svaromålet, har Rådstufvurätten medelst utslag den 24 Maj 1899 utlåtit sig, att som den af Ofradirektörsadjointen Sumnelin och hans medparter i förestående motto ingångna löstesförbindelsen tydligen hanförde sig till hvarje för sagda uppbörd gällande redovisningsperiod och sålunda näste anses gifven på viss tid; alltså och då tiden, inom hvilken Kronofogden Tarts bort redovisa för de af honom under förra hälften af år 1897 uppburna kronomedlen, hvarom nu vore fråga, utgått den eg Juni samma år, då Kronofogden Tartsvid anstäldt förhör med honom erkänt sin balans, men Öfverdistorsadjointen Nummelin och hans medparter icke blifvit inom tolf månader derefter lagligen
sökte för sin löftesförbindelse, funne Rådstufwarellen, på grund af ofvanåberopade lagrum, Öfverdistorsadjointen Nummelin och hans medparter vara från berörda löftesför bindelse fria, hvadan käromålet förkastades. Hofrätten, under hvars pröfning målet å Statsverkets vägnar i väderäg dragets, har genom dom den 5 December 1899 deri yttrat sig, att alldenstund Öfverdirektorsadjointen Nummelin och hans medparter enligt ofvanomförmälda löftesförbindelse af den 21 April 1890 en för alla och alla för en ingått full och laga borgen såsom för egen skuld för SS, 640 mark af den kronouppbörd, Kronofogden Tårts i egenskap af kronofogde Jääskis härad kunde anförhos, samt Kronofogden Gärty sedermera i sin omordade befattning åsamkat sig en balans som af Kejserliga Senatens EkonomieDepartement genom utslag den 14 November 1898 faststälts till belopp af 25. 870 mark 60 penni; fördenskull och då Öfverdirektörsädjointen Nummelin och hans medparter för sagda löftes förbindel. se blifvit krädda inom tolf månader efter det talansens belopp af Ekonomie Departementet sålunda bestämts och Statsverkets fordran på grund af densamma varit hos Kronofogden Farts utsökningsbar, samt sagda fordran jemväl behörigen bevakats i Kronofogden Tarts konkurs, pröfvade Hofrätten rättvist, med ändring af Rådstufvurättens utslag, i stöd af 4. SS: i ofvanåberopade förordning af den 28 Juni 1798, ålägga Öfverdrikförsädjointen Nummelin, Hofradet Ekroos och Ingeniören Sallmén att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, till Statsverket emot betalningsbevis genast utbetala fordrade åttatusen sexhundra fyratio mark. Uti Hofrättens dom hafva Öfverdirektörsadjointen Nummelin och hans medparter gemensamt i underdånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, hvilken å Statsverkets vägnar i föreskrifven ordning bemöttsKejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt finner Öfverducktorsadjointen Nummelin och hans medparter icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dem, 59
vid hvilken förty kommer att lro. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länderHans Kejserliga Majestäts Högner Samn Dess Senat för Finland: Henr. Rosenius. Christ. Frman. Henr. Storemies. Emell. Forsman. A. K. Klemlin. seanderin. gb. Em. afbrosterus. Den 2. April 1901. J. Hans. Kejserliga Majestäts Högme lägenDess Senats för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling, från AloHofrätt inkommit fordringsmål emellan Handelshusel A. Ahlström, från i Torrmark bruk i Nordmark socken, okände, samt Handlanden Carl Oskar Lindgren, från Helsingfors stad, svarande: gifven uti Kejserliga Sena len för Finland och Dess Jusslidie Departement, i Helsingfors, den 2 April 1901 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande. ledan Handlanden Lindgren genom ett den 2. November 1885 med sederme ra aflidne Kommerserådet A. Ahlström upprättadt kontrakt förbundit sig att åt Kommerserådet Ählström uppsätta en telef anledning emellan Norrmark bruk och tehfvudentralslukonen i Björneberg jemte en särskild ledning från nämnda stalien till Kommerserådet Ahlströms gård i samma stad med skyldighet för HandJord - E. F. - A. R. E. A. v. R. W: H. Pag 175. R. D. 1899.