Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tiina Elisabeth Westerbackin lapsia, Helmi Aleksandra Rantanen sekä Toivo Aleksander ja Lyyli Ester Sänsimäki hänen kuolleen veljensä Otto Aleksanteri Länsimäen lapsia sekä Aleksandra Seliina Elviira ja Wester Joh Hautaviita, Adolfiina Pihlaja ja HelmiJulia Westerback hänen niinikään kuolleen veljensä itsili Gregorius Hautaviidan lapsia, ovat tämän jälkeen edellämainitussa Kihlakunnanoikeudessa vaatineet että, koskei kysymyksessä olevan kirjallisen testamentin oikeillisuudesta ollut mitään näytöksiä ja påtiotoista siis oli, oliko se edes Halakias Hakkalan tekemä, ja suullisenä testamenttina valvotut lausumat taas eivät tarkoittaneet mitään testamentillista määräystä, vaan ainoastaan olivat Malakias Hakkalan tilapaisia mietteitä siitä mitenkä hän vastedes aikoi määrätä omaisuudestaan, molemmat testamentti- na valvotut määräykset julistettaisiin mitättömiksi sekä Antti ja tulda Maria Mattila velvoitettaisiin sopivan sakon uhalla lyhjen ajan kuluossa jättämään kuolinpesän omaisuus lailliseen jakoon perillistön kesken, Siltä varalta ettei naita testamenttija kokonaisuudessaan kumottaisi, ovat Kalle Kustaa Westerback ja hänen myötäpuolensa vaatinat, että testamentit ainakin oikaistaisiin mikäli ne koskivat Malakias Hakkalan perimää 5/3 1776 manttaalia Huhkalan verotalosta No 9 Ylikylässä, josta talonosasta Malakias Hakkala ei ollut lain mukaan oikeutettu testamenttia tekemään. Tätä kannetta ovat Antti ja Hilda Maria Mattila vastustaneet koska molemmat testamentit heidän miidestaan olivat lain saatamassa järjestyksessä laaditut, selittäen Antti ja Hulda Maria Mattila kumminkin suostuvansa siihen, että testamentit oikaistaisiin, mikäli ne koskivat Malakias Hakkalan perimaa kiinteää omaisuutta. Kihlakunnanoikeus on Syyskuun 4 päivänä 1913 julistamallaan paa751
töksellä ratkaissut jutun; ja koskeivat tretti ja Hulda Maria Mattila ollut voineet toteennäyttää, että Malakias Hakkala olisi tehnyt kysymyksessä olevan kirjallisen testamentin on Kihlakunnanoikeus julistanut sen mitattomaksi. Mitä kantusien muuten tuli, on Kihlakunnanoikeus lausunut selvitetyksi, että Malakias Hakkala oli suullisesti määrännyt, että Hilda Maria Mattila, Malakias Hakkalan kuoltua, saisi kaiken tämän omaisuuden, mutta koskei Malakias Hakkalalla ollut olut valtaa testamentata pesään kuuluvaa perittyä maata eli kolmasataa kahtakymmentäkolmea seitsemästuhannes-seitsemässadas- seitsemäskymmeneskuudesmaa manttaalia edellämainitusta lahkalan verotalosta, on Kihlakunnanoikeus julistanut sanotun suullisen testamentin mitättömäksi mikäli se koski juurimainittua perimysmaata sekä velvoittanut Antti ja Hilda Alaria Mattilan määrääjan kuluessa sakon uhalla jättämään sanotun omaisuuden perinnönjakoon Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Kalle Kustaa Westerback myötäpuoli neen että Antti ja Hulda Maria Mattila vetoamalla olivat saattanut jutun, on Maaliskuun 19 päivänä 1915. antamassaan tuomiossa katsonut, etteivät Antti ja Hulda Maria Mattila olleet osittäneet syytä Kihlakunnanoikeuden päätöksen muuttamisen, mutta sitä vastoin, koskeivat Mattilan aviopuolet ollut voinut näyttää, että Malakias Hakkala kysymyksessä olevilla, kesällä 1911 lausumillaan sanoilla olisi tarkoittanut tehdä testamenttia, kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen siinä osassa ja julistanut Hulda Maria Mattilan valvoman suullisen testamentin mitättömäksi sekä olivat tanut Antti ja Hulda Maria. Mattilan sadan markan sakon uhalla kahden kuukauden kuluessa siitä, kun Hovioikeuden tuomio oli saanut lain voiman, jättämään Malakias Hakkalan kuolinpesaan kuu752
luvan omaisuuden lailliseen jakoon hänen perillistensä kesken. Hovioikeuden tuomioen ovat Antti ja Hulda Maria Mattila anoneet muutosta perustelmalla, johon Kalle Kustaa Westerback ja hänen myötäpuolensa ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettavät Antti ja Hulda Maria Mattila ole esittaneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; kuitenkin siten, että Antti ja Hulda Maria Mattilan on jätettävä Malakias Hakkalan kuolinpesän omaisuus lailliseen jakoon Hovioikeuden määräämällä uhalla ennen ensi Syyskuun 1 päivää; ja velvoitetaan Antti ja Hulda Maria Mattila suorittamaan Kalle Kustaa Westerbackille ja hänen myötäpuolilleen, korvaukseksi hvillä täällä jutun vuoksi ollusta kuluista, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersson K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer Toukokuun 2 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa korvausjutussa, jossa Maanviljelijä Johan Wäisänen, Säämingin pitäjän Kallislahden kylästä on hakijana sekä Savonlinnan kaumen oissa asuva Tukkiasioitsija Heikki Sairanen vastaajana Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 2. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellen esittelyttänyt jutun kirjal ja niistä, miHeikki Sairanen on Saaningin pitajän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Toisanen Taranen kanssa Maaliskuun 6 päivänä 1911 teke mättään välikirjalla oli oikeuttanut Sairasen kuodattamaan ja viistältä mään Wöisänen omistamiin tilojen mailta yhteensä 2000 molemmin suutiojalkaa päräjä josta mukaarasta oli otettava 1800 karvalalta välikirjassa lähemmin mainittua suuruutta olevia mitä Läsnä  A. S. P. l. A. I. R. 253 No 20. Såg. 97. R. D. 1915 käli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedol
Johan Wäisäsen tilaan No 12, Päämin gin pitäjän Aitosaaren kylässä, kuuluvalta Hevoissaarilta ja loput Waisäsen Kantasalmen pitäjän Wäisälmen kylässä omistaman tilan No 9 maalta, ehdolla että jos ohan Wäisänen, jonka tuli nedattaa Heikki Tarasen kaudattamat ja mistättämät panut ennen toukokuun 1 päivää sanottuna vuon na, lastauspaikalle, tavalla tai toisella estäisi Sairasta määrääikana saamasta sovittua parrumärää, Wäisänen suonittaisi Heikki Sairaselle korvaukseksi jokaiselta nuruvalta kuutiojalalta päikaja kymmenen penniä. Kun rarmiksi kolraavia puita, syystä että Johan Käisänen aikaimmin ole myynyt toiselle ruuta samaisista, metsistä oli ollut, Tuosraarilla ainoastaan 640 ja Koisalmen kylään kuuluvan tilan mailla 592 kapraletta, joista valmistettu parmemäärä teki yhteensä 4827 kuutojatkaa, on Heikki Sairaman vaatinut, että Johan Wäisänen velvoitettoisiin Maraselle suorittamaan uupuvista 1543 kuutiojalasta päivuja kymmenen penniä kuntiojalalta eli siis kaikkiaan 1547 markkaa 30 penniä korkoineen kuin myös korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa. sutussa on Johan Wäisänen vastannut, että välikirjassa mainituissa metsissä kyllä oli ollut hankintaa vastaava määrä parrueksi kepaavia penta, vaikki Heikki Sairanen ollut mitä hyväkuin käyttänyt; ja kun Wäisanen ei mitenkään ollut estänyt elai rasta ottamasta täyttä puumäärää, on Johan Wäisänen vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus on Syyskuun 25. päivänä 1911 julistamanaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Johan Näisän kysymyksessä olevan tilojen meteät olivat olleet niin huonol, ettei Heikki Toivanen ollut voinut saada niistä asianosaisten välinen hankintasopimukseen sisältyvästä 2000 kuutiojalasta päräjä muuta kuin 4527 kuutiojalkaa, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on velvoittanut sohan Wäisänen, joka saman sopimuksen mukaan oli velvollinen maksu 754
maan Sairaselle kymmenen penniä kustakin saamatta jääneestä kuuttajalassa paruja, suorittamaan Heikki Saira selle, korvaukseksi 1547 3 uupuvasta kuutiojalasta paruja, tuhat viisisataa neljä kymmentäseitsemän markkaa kolmekymmentä penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen lukien oikeudenkäynnin alusta Elokuun 12. päivästä 1911, kuin myös viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Sairasen oikeudenkäyntikulut. Henoikeus, jonka tutkittavaksi Johan Wäisänen oli vetoamalla saattanut jutun on Maaliskuun 24. päivänä 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Wäisänen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Heikki Sairaselle vastuunneherallan valvomisesta Hovi oikeudessa johtunut kulut tavioikeuden luomioon on Johan Wäisänen anonut muutosta perustelmalla, johon Heikki Sairanen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän juhin; ja koska yllämainitun välikirjan määräys että Johan Wäisäsen oli maksellava Heikki Sairanelle kymmenen unniä jokaiselta puultuvalta kuutiojalalta paruja, jos Wäisänen tavalla tai toisella estäisi rantaan ajalaista mistä viistättämästä välikirjassa sovittua kuntiojalkamäärää paruja, ei sisältä että Käisänen, jolle puista oli maksettava sovittu rahamäärä jokaiselta moletaiselta kuuliojalalta paruja, olisi Sairaselle annettava mihieksitullutta korvausta myöskin vajautuvasta parrumäärästä, jota Kaisänen metsistä ehkä ei olisi saatavissa, sen tähden ja kun Heikki Saira nen ei ole esittänyt muuta kaan perustettu, jolla Johan Walsäsen olisi katsottava sitoutuneen maksamaan vaadittua borvausta, harkitsee Keisarillinen General ti oikeaksi, kumosen Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen hyljälä lukki, Sairasen jutussa ajaman kan teen. Tätä kaikki asianomaiset 50
noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti i Laurikoski Alf Peknuksiala i Laurikoski Alf Peknuksiala Armeders A. N. Illkavara. Armeders. A. W. Brunvaara. B. Annberg. Samuli Koski. Asian Lillamman S. K Den 2 Maj 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt rovisionskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål, angående utbekommande af ahtier, emellan bankförman Förenings- Banken i Finland, med hemort i Helsingfors stad, sökande, samt Kemiehandidaten Oskar Paulsson och dennes hustru Margarete Dorotia Paulsen från staden Revat i Kejsarömet Ryssland, svarande Gifven i Justitiedepartementet, den 2 Maj 1916 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inpåntat följande: Efter stämning å Terenings Banken i Finland hafva makarna Paulsen vid Stadstufurätten i Tammerfors stad anfört, att sedan för tiden föreståndaren för bankens kontor i Tammerfors förre Bankdirektoren Nils Tämän den 7 November 17/192 dels försäljning emottagit Margarete ToroAaro: W. t. f. R. 4. — K.t. 756 No930. Pag 250. R. D. 1915.
ter Paulson tillhöriga tjugu aflier Nris 4581-4600 uti aktiebolaget Finlasson Co Iktiebolag, hade Idman svikligen hos banken pantförskrifvit nämnda aktier till säkerhet för ett af honom emot förfalskad skuldsedel af den 15 i berörda månad från bemälda bankkontor uti i sagda stad bosatte Rekuristen Hjalmar von Wendts namn upptaget lån å 120000 mark jämte därå förskrifven ränta; och då kanken icke i god tro innehade ifrågavarande antier, alldenstund Bankdirektören Idman vid lånets beviljande och pantens emottagande företrädt densamma, hafva makarna Paulson yrkat Förenings-Kandens Finland förpliktande att till dem utgifva omordade aktier. I afseende å svaromål har för Förenings - Banken i Finland genmälts, att Bankdirektören Tämän icke ensom utan gemensamt med de öfriga medlenmarne i den för sagda kontor utsedda styrelsen egt bevilja ifrågakomna lån; hvarför och som svel hos Idman icke ådagalade sådant hos styrelsen i dess helhet, har banken emotsett käromålets förfastande, Sedan Prokuriston von Wendt och förre Bankoiriktören Idman jämväl blifvit i saken hörde, har Rådstufvarätten, hvarest parterna gjort anspråk på godtgörelse för sina umgälder i målet, uti den 31 Mars 1913 afsagdt utslag funnit utredt vara, att Bankdirektören Idman, sedan han till försäljning bekommit ifrågavarande oktur, pantsatt desamma till säkerhet för förberörda lån i FöreningsRankens i Finland omförmälda kontor samt att Idman i sin egenskap af föreståndare för sagda kontor godkänt lånet och emottagit de pantsätta aktiena såsom säkerhet för detsamma; hvarför och då ifrågavarande aktier icke i god tro af banken i pant tagits Rådstufverätten, med stöd af 4 SS 11 kap R B ålagt Förenings Banken i Finland att till makarna Paulsen genast utan lösen återlämna aktiena; och har 757
banken därjämte skyldigkänts att godtgöra makarna Paulsson deras rättegångsumgälder med sjuhundrafemtio mark. Hofrätten, under hvars pröfning Förenings- Banken i Finland i vade väg dragit målet, har medels dom den 30 September 1915 låtit vid Rådstufvurättens utslag bero samt ålagt banken att godtgöra makarna Paulsen deras för målet i Hofrätten hafda kostnader och i sådant afseende till dem gemensamt utgifva femtio mark. Uti Hofrättens dom har FöreningsBanken i Finland anhållit om ändring medels deduktion, den makarna Paulsson bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner FöreningsBanken i Finland icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges banken att till måkarna Paulsen i ersättning för deras härstädes hafda kostnader i målet utgifva sjuttio mark. Pet alleHaf Hellen som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Walter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Helonen, I. Auer K. R. Helonen, I. Auer H. R. Kelanen K. Auer 758
Sr: Toukokuun 8 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudestä tulleessa merioikeusjutus, sa jossa Säämingin pitäjän Saukonsaaren kylästä olevat Talolliset Antti ja Salomon Makkonen yhteisesti ovat hakijoina sekä toiminimiHaagensen, Wäll i Co, Hillin kaupungista Isonbritanniän kunungaskunnassa. ja Wiipurin kaupungissa asuva Varatuomari Severin totlan yhteisesti vastaa jina: Annettu Oikeusosas tossa 5 päivänä Toukokuuta 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Pag. 206. R. Toiminimelle Haagensen Walt "O. ja Varatuomari Avellanille toimitetun haasteen nojalla on Läsnä: N. A. B. K. R. l. KihNo 965. 914
Antti Makkonen Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että hän oli 2 päivänä Kesäkuuta 1911 tehdyn sopimuksen mukään ottanut tarvittaessa lätjella kuljettaakseen kaikki Rääkkylän pitäjän Piimälahden kylässä olevat toiminimen proput ja parrut Kivitokien lastauspaikalle Johanneksen pitäjään jahtimaksusta, joka oli maksettava tavarain saavuttua Kivitokeeseen ja laskettava propseista 21 markan mukaan englanninkuutiosyleltä ja parruista 13 pennin mukaan kuutiojalalta, jolloin jokainen parru oli luettava 6 kuuttiojalaksi, sekä että hän toiminimen määräyksestä oli sitä varten lähettänyt, Otava " Rauha" ja Aina" nimiset lotjansa Piimälahteen jonne ne olivat saapuneet Otava 25 päivänä Heinäkuuta 1911 sekä Rauha ja "Aina 3 päivänä seurannutta Elokuuta; mutta kun siellä toiminimen puutavarat olivat lotjien saapuessa olleet takavarikoituina, kunnes takavarikko 4 päivänä sanottua Elokuuta peräytyi, saatettiin lastaus, jota oli päästy alkamaan viimeksimainittu. na päivänä lopettaa vasta 7 päivänä Elokuuta, minkä jälkeen lotjat, joista "Otava" oli saanut lastia 25 ja Rauha" 10 englänninhuutiosyttä vähemmän kuin niihin mahtui, ja "Aina " jäänyt kokonaan lästit ta, odotettuaan Piimälahdessa saman Elokuun 16 päivään olivat viimeksimainittuna päivänä hinttuina lähteneet matkalle ja niistä Orava ja Rauhä saapuneet Kivilokseen 24 päivänä samaa Elokuuta, min kä vuoksi ja kun lotjad jois ta Otava" ja Rauha olivat kumpikin 1905 ja Aina 87,5 rekisteritöminen vetoiset, oli yllä mainituin tavoin viivytetty. 760
"Otavaa kaksitoista" Rauhaa" kaksi" ja "Ainaa " kuusi ylimääräistä makauspäivää, on Antti Makkonen vaatinut toiminimiä velvoitettavaksi hänelle maksamaan rahtina Kivitokun lastauspaikalle kuljetetuista 85 englanninkuutionylestä propia 1785 markkaa ja SS640 kuntiojalasta parruja 1123 markkaa 20 penniä sekä korvauksena "Otavan" ja Kauhan ylimääräisistä makauspäivistä 66 markkaa päivältä eli yhteen sä 924 markkaa ynnä "itinan" samanlaisista makauspäivistä 46 markkaa päivältä eli yhteensä 276 markkaa ja puuttuvan lasten vuoksi menetystä rahdista Otavan" ja Kauhan " osalta 35 engläminkuutiosylestä 735 markkaa ynnä Åinan osalta 60 huutiosylestä 1260 markkaa eli siis kaikkiaan 6105 markkaa 20 penniä laillisine korkoineen tullekin erälle sen erääntymispäivästä, tästtä kuitenkin vähennettyä maksetul 2750 markkaa, siitä 500 markkaa etukäteen maksettuna "Ainan" rahtina; jota paitsi Antti Makkonen on vaatinut, että Varatuomari Avellan, joka ole toiminimen Haagensen, Matt " Co puolesta mennyt Makkosel le omavelkaiseen takaukseen "Otavan" ja Rauhan ylimääräisten makauspäiväin korvaamisesta, velvoitettaisiin yhteisvastuullisesti toiminimen kanssa hänelle suorittamaan mainittuna korvauksesnä vaaditut 924 markkaa. Tämän ohessa on Antti Makkonen anonut vastapuollensa velvoittamista korvaamaan häneltä asiassa toimitettuihin meripoteihin menneet kustannukset sekä hänen oikeudenkäyntikulunsa. Kanteesta kuultuina ovat Haagensen, Matt s Co ja Varatuomari Avellan sitä vastustaneet koska rahtaussopimuksen mukaan Antti Makkosen tuli ilse ottaa selko Piimälahdessa 761
olleiden puutavarain määrästä ei sä toiminimi, jolla siitä ei edes ollut ollut tietoa, olut antanut Makkoselle toimeksi lähettää Tiimälahteen kaikkia kolmed lotjaansa ja koska näiden viivyt täminen Piimälahdessa täställe sen päättymisen jälkeen oli ollut aiheeton Sittenkuin Satamakapteeni Carl Frithiof Lagererantz ja Kauppalaivuri Petter Kuronen, jotka viimeksi olivat olleet asiantuntijoina läsnä pitun käsittelyssä olivat antaneet lausunnon, on Raastuvanoikeus 16 päivänä Joulukuuta 1912 julistanut päätöksen; ja koska ei oltu näytetty että Haagensen, Watt 6o olisi käskenyt Antti Mat kosta lähettämään kolmea lotjaa Piimälahteen, vaan päin vastain oli selvitetty, että Antti Makkosen tuli itse ottaa alko kuljetettavain puutavarain määrästä on Raastuvanoikeus katsonut, että Antti Makkonen oli saapa korvausta ainoastaan Otava - lotjan kolmesta ylimää räisestä makauspäivästä eli 5. 6 ja 7 päivästä Elokuuta 1911, mikä korvaus, laskettuna 60 markan mukaan päivältä, teki 180 markkaa; minkä vuoksi ja kun Antti Makkonen kuljetettujen suutavarain määrään nähden oli saapa rahtia yhteensä 2877 markkaa, mutta hän siitä oli pää nut ainoastaan 2750 markkaa, Raastuvanoikeus on, hyljäten kanteen muissa ovin velvoittanut toiminimen Haagensen, Matta"O.n ja Varatuomari Avellanen, joka takaussitoumuksensa nojalla oli vastuessa toiminimen ylimääräisistä makauspäivistä suoritettavasta borvauksesta yhteisvastuullisesti maksamaan Antti Makkoselle mainituista kolmesta ylimääräisestä makauspäivästä satakahdeksankymmentä markkaa viiden prosentin 262
vuotuisine korkoineen 4 päivästä Maaliskuuta 1912 täyden makuun tapahtumiseen sekä toiminimen suorittamaan Antti Makkoselle maksamattomana rahtina satakaksikymmentäseitsemän markkaa niinikään viiden prosen tin korkoineen viimeksisanotus ta päivästä lukien minkä ohessa toiminimen ja Varatuomari Avellanen tuli yhteisvastuullisesti kuudettasadalta miekalla korvala Antti Makkosen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus jonka tutkittavaksi sekä Antti Makkonen että Haagensen, Watt i C. ja Varatuomari Avellan olivat veloa. malla saattaneet, jutun ja jossa Salomon Makkonen, umoittaen omistavansa puolet lotjista "Otava" ja Aina" on anonut saada yhtyä Antti Makkosen kanteseen siten etta Antti Hakkosen vaatimaierät tuomittaisiin maksettavaksi Antti ja Salomon Makkoselle yhteisesti, on 15 päivänä Lokakuuta 1914 antamallaan tuomiolla hyväksynyt Salomon Makkosen anomuksen saada yhtyä kanteesen, koska Antti ja Salomon Makkosen kysymyksessä olevien lotjien omistajina, kun muuta yhtiösukdetta heidän välillään ei oltu näytetty, oli katsattava olevan keskenään avoimessa yhtiössä ja Antti Makkonen siis lain mukaan oli ollut oikeutettu yksinäänkin edustamaan yhtiötä. Toiminimen Haagensen, Matt den ja Varatuomari itsellanin vetäkanteen johdasta on Hovioikeus, koskei Antti Makkonen, huten voimassa olevan Merilain 95 SS:ssä säädettiin ollut näyt tänyt antaneensa toiminimelle tietoa Otava" latjansa saapumiesesta Piimälahteen, kumonnut Raastuvanoikeuden päätöksen siltä kohden ja hyljännyt Antti Makkosen ylimääräisten mu763
kauppäiväin korvauksesta ajaman kanteen. Mitä sitten tuli Antti Makkosen muutoksenhakemukseen, on Hovioikeus, koska Makkosen ja toiminimen välinen sopimus käsitti ainoastaan toiminimen Piimälahdessa olevien puutavaroiden kuljettamisen ja toiminimen siis oli katsattava sitoutuneen vastaamaan naita puutavaroita kuljettavien lotjien rahdista vain sekäli kuin puutavaroita pitte katsonut ettei Antti Matsonen ollut esittänyt syytä Raastuvanoikeuden päätöksen, muuttamiseen muun puolesta, kuin että Haagensen WattCo Merilain 2/35 on nojalla velvoitettiin maksamaan asiantun tijaina jutun käsittelyssä Raas tuvanoikeudessa läsnäolleille Satamakapteeni Lagererantjille yhdeksänkymmentä kaksi markkaa, Kauppalainen Kuroselle kuusikymmentäneljä markkaa Luotukapteeni Jacob Wilhelm Lybeckille kahdeksan markkaa ja Merikapteeni Anders Edvard Ronille kaksikymmentä markkaa. Näin muutettuna jäi Raastuvanoikeuden päätös muuten voimaan paitsi että Antti Makkoselle puuttuvasta rahdista maksettavaksi tuomittio korvaus satakaksikymmentäseitsemän markkaa korkoineen määrättiin suoritettavaksi Antti ja Salomon Makkoselle yhteisesti sekä että paitsi Varatuomari Avellania, myöskin Häagen sen, katt & Co, asian laatuun nähden vapautettiin Antti Makkoselle suorittamasta edellämainittua kuudensadan markan oikeudenkäyntikulujen korvausta. Hovioikeuden tuomioen ovat Antti ja Salomon Makkonen anoneet muutosta perustelmalla, johon toiminimi Haagineen, Watt"O. ja Varatuomari itsellan ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, 764
etteivät Antti ja Salomon Makkonen ole esittäneet syytä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden tuomiota kuin että Haagineen, Watt v Co ja Varatuomari Avellan, koska Otava nimisen latjan saapumisesta Piimälahteen ja lastin saamisen esteestä on, kuten asiakirjoista ilmenee, viivyttelemättä toimitettu tisto toiminimen edustajalle sekä sitäpaitsi tehty asianmukainen piotesti velvoitetaan yhteisvastuullisesti maksamaan Antti ja Salomon Makkoselle korvausta mainitulle lotjalle luettavista kolmesta ylimääräisestä matauspäivästä eli 5, 6 ja 7 päivåstä Elokuuta 1911 kuusikymmentä markkaa päivältä eli yhteensä satakahdeksankymmentä markkaa viiden prosentin korkoineen 4 päivästä Maaliskuuta 1912, sekä Antti Makkoselle joka täällä on näyttänyt suorittaneensa Satamakapteeni Lagererantyille, Kauppalaivuri Kuroselle ja Merikapteeni Ronille yllämainitut jutussa heille tuomitut palkkiat, niiden yhteenlaskettu määrä sata seitsemänkymmentäkuusi markkaa ynnä korvaamaan Makkoselle hänellä asian vuoksi Raastuvanoikeudessa alleet kulut kuudellasadalla markalla; mutta muuten eli mitä tulee maksamatta olevaan rahtiin ja mikäli Antti ja Salomon Makkosen enemmät vaati mukset on hyljätty, jää Hovioikeuden tuomio voimaan Tätä kaikki asianomaiset noudatta kaat Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersson B. Annberg Walter Andersson B. Annberg Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. 765
766 No 971. såg. 262 R. D. 1915 on. Toukokuun 9. päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuilla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomesjutussa, jossa ovat Asioitsija Johan Koronen Helsingin kaupungista, hakijana sekä Kauppamattustaja Juho Wilhelm Kinnunen, niinikään Helsingistä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeus osastossa Toukokuun 9. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot Juho Wilhelm Kinnuselle toimi tutamansa haastun nojalla on Johan Koronen Lokakuun 10 päivänä 1911. Alsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että Kinnunen oli Heinäkuun 20. päivänä 1911. kirjallisesti jättänyt Koroselle yksinomaisen valtuutuksen myytäväksi esittämään Kinnusen omistaman talon No 4. Keiteleen tien varrella Kattilan borttekseen No 543 Helsingin kaupunkia sekä luLäsnä: R.S. A. L.n J. T. S. K. B. F. A.