Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
samt funnit utredt vara att, då rättigheten att under år 1912 uppbära af gifterna för vägning i Nikolaistäds våghus utbjudits på af Drätselkomma ren förrättad auktion, hade detta skett under den förutsättning att utom den åt hvilken berörda rättighet kommeatt öfverlåtas, någon annan person i ke finge tillika med den förstnämnda under samma år drifva väghusro relse i staden; men enär denna förutsättning emellertid, efter det Handlanden Wigårdts sagda anbud å 3300 mark af Stadsfullmäktige i Nikolaistad antagits, visat sig vara oriktig, ty att Handlanden Willman efter den 30 December 1911 hos stadens Magistrat gjord anmälan begynt drifva och sedermera tillå tits under år 1912 uti ett enskild person tillhörigt våghus i Nikolaistad drifva väghusrörelse till förfång för Handlanden Wigårdt; fördenskull och då Svanljung och Rundqvist, hvilka i en den 16 December 1911 dagtecknad skrift förbundit sig att, i händelse Handlanden Wijärdts auktionsanbud blefve 1610 antaget, en för bagge och bägge för en såsom för egen skuld ansvara för i frågavarande afgifts erläggande till staden näste anses hafva iklädt sig denna bor ges ansvarighet under enahanda förutsättning om ensämrätt för Handlanlen Wigärdt att i Nikolaistad år 1912 drifva väghusrörelse som den, under hvilken Wigårdt gjort sitt anbud har Rådstufvurätten funnit det Svanljung och Rundqvist icke kunde åläggas att gälda det af Drätselkammaren i anspråk tagna beloppet. Men då Handlan sen Svanljung och Resteratören Rund qvist förklarat sig villige att utbeta la 578 mark 35 penni jämte ränta från förfallodagen, har Rådstufvurätten, jämte det käromålet i öfrigt förkastats, ålagt Svanljung och Rundqvist att, gemen samt eller den af dem, som tillgång egi, åt Tratsetkommaren utbetala femhundra sjuttioåtta mark trettiofem penni med fem procents ränta från den 11 April 1913, då målet första gånen förevarit till Rådstufvurättens behandling, intill dess full betalning sked
de; och fick Drätselkammaren vid denna utgång af saken själf vidkärnas sina kostnader å rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning Drätselkommaren i vadeväg dragit målet, har medels dom den 16 April 1915, enär Handlanden Svanljung och Kestauratören Rundqvist medels ifrå gavarande borgesskrift en för bäggi och bägge för en iklädt sig borgen för betalningen af omförmälda arren deafgift, hvilken af Handlanden Wigärdt lämnats ogulden, och då uti arrende aftalet icke inginge något förbehåll för Handlanden Wigardt att ensom få utöfva väghusrörelse i staden och något sådant förbehåll ej heller inryckts i sagda borgeskrift samt Handlanden Svanljung och Ristauratören Rundqvist dessutom icke förmäl styrka, huru stor skada Handlanden Wigardt möjligen tillskyndats genom den af Handlanden Willman bedrifne väghusrörelsen, med ändring af Rådstufvurättens utslag, skyldigkännt Handlanden Svanljung och Resteraloren Rundqvist att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, till Drätselkom maren utbetala fordrade tretusen tre hundra mark med fem procents årlig ränta därå från den 11 April 1913 äfven som godtgöra Drätselkammarens umgälder å rättegången med etthundra Gugufem mark uti Rådstufvurätten samt femtio mark i Hofrätten Uti Hofrättens dom hafva Handlanden Svanljung och Kestäuratören Rundqvist anhållit om ändring medels dedak tion, som Drätselkammaren bemött. Kejserliga Senaten finner Handlan den Svanljung och Kestauratören Randqvist icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens dom än att Svangång och Rundqvist, hvilka haft unerrättens dem för sig, med hänsigt till stadgandena i 4 SS: 21 kap. R. B. såsom detta lagrum lyder i Kejserliga förordningen den 7 September 1901, samt i anseende till sakens beskaf enhet, befrias från erläggandet af Drätselkammaren tillagd godtgörel se för rättegångsummgälderna i må 611
let. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer. Joulukuun 22 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa parempaa oikeutta. vesijättömaihen koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Juho Antinpoika Arvo la, Limingan pitäjän Limingan kylästä, hakijana sekä Talolliset samasta kylästä Juho Pontala eli Herrala, Juuso Kallinen eli Haara vanhempi Juusi Haara nuorempi, Jaakko Suni eli Grip, Heikki Pietilä Antti Toppinen eli Ruuskala Pekkä Pyhtenen Heikki Ojala eli Tuorila Anton Lampi Heikki Kaarteenaho, Antti Kylmänen eli Harjapää, Juho Isokiiskilä eli Kylmä nen ja Riitta Kanniainen vastaajina. Annettu Oikeus osastossa Joulukuun 22 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselLäsnä: Wot. J. P. E. l. A. K.A. /5./. 1612 No 2592 Pag 48. R.D. 1914.
leen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkuin Vanhempi Komisi nimaanmittari Otto Hakasalo, jonka Oulun läänin Kuvernööri eräiden yllämainitussa Liningan kylässä asuvien talollisten teke män hakemuksen johdosta Huhtikuun 6 päivänä 1901 oli määrännyt jakamaan Liningan lahdessa olevat vesijättömaat Lokakuun 19 päivänä 1910 oli osottanut jako-osakkaat, joiden kesken oli syntynyt erimielisyyt tä omistusoikeudesta vesijätti maihin, siitä riitelemään asianomaisessa oikeudessa ja toistaiseksi keskeyttänyt jakotoimituksen, ovat Juho Poutala ja hänen myötäpuolensa ilmoittaen omistavansa: Juho Poutala Poutalan perintötalon No 40 ja Prokon pirintötalon No 22, Juuso Kallinen Ylikaaran perintötalon No 42, luuso Haara nuorempi Ala-Haaran perintötalon No 42 Jaakko Sumpulen Sunin perintötaloa No 55, Heikki Pietilä Ylin perintötalon No 80, Antti Toppinen Puuskalan perintötalon No 78 Pekka Pyhtinen Pyhtisen perintötalon No 83, Heikki Ojala Ojalan perintötalon No 85, Anton Lampi Matin laurin perintötalon No 30 ja Niemen perintötalon No 66, Heikki Kaasteenaho kahdeksanneksen manttaalia Jukolan perintötalosta No 37, Antti Kylmänen puolen Kylmäsen perintötaloa No 47, Juho säkeskilä viisi kuudestoista osan manttaalia Isokiiskilän perintötaloa No 45 ja Riitta Kanniainen viisi kahdeksastoista osaa manttaalia Häkkisen perintötalosta No 12, kaikki Liningan kylässä haasteen nojalla Limingan ja Tynnävän pitäjäin sekä Lumijoen, Tammeksen ja Kempeleen kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudes sa vaatin eet, että Juho Arvola jonka omistaman Arvolan pe1643
rintötalon No 5 samassa kylässä nautinnossa oli yhteensä 66,169 hehtaaria puheenalaista vesijättömaata velvoitettaisiin sanotusta maasta Juho Pontalan ja hänen myötäpuoltensa kesken jaettavaksi luovuttamaan mitä heidän edellälue telluille taloillensa siitä manttaa lin mukaan oli tuleva. Asiasta kuulusteltuna on Juho Arvola vaatinut Juho Poutalaa ja hänen myötäpuoliansa näyttämään omistusoikeutensa niihin kiinteistöi hin, jotka he olivat ilmoittaneet omistavansa, sekä sen ohessa lausunut, paitsi muuta, että kokouk sissa, jotka Limingan pitäjässä toimitetun isonjaon valmistelua varten olivat pidetyt Elokuun 5 päivänä 1829 sekä Kesäkuun 8 ja Marraskuun 22 päivänä 1830, olivat jakokunnan osakkaat yksimielisesti sopineet ja päältäneet, että jakokunnan merin rannalle syntyneet vesijättömaat olivat lankeavat niille jako kunnan taloille, joiden palstat me nivät meromantaan, palstarajojen mukaan, ja että sanottujen talojen omistajat saisivat moittimatta laillisena omaisuutenaan hyväksensä käyttää myöskin ne vesijättömaat, jotka vastaisuudessa muodostuisivat mainittujen palstain alle ja niiden yhteyteen, minkä vuoksi ja koska Limingan pitäjän Maanjako-oikeus päätöksellä Elokuun 8 päivältä 1844 oli mainitut sopi mukset hyväksynyt ja vahvistanut, eivätkä Juho Pontala ja hänen myötäpuolensa olleet edesväittäneelkään, että Juho Arvolan hallussa olisi enempää vesijättömaata kuin mitä hänen omistamaansa taloon mainittujen sovintajen perusteella kuului Juho Arvola on anonut kannetta hyljättäväksi ja korvausta oikeudenkäyntetuluistaan. Juho Poutalan ja hänen myötäpuoltensa huomauteltua, ettei 1611
edellämainittu isojakotoimitus voinut koskea puheenalaista vasta sen jälkeen syntynyttä vesijät tömaata, on Kihlakunnanoikeus päätöksessään Marraskuun 13 päivältä 1912, julistaen Juho Pontalan ja hänen myötäpuollensa todistaneen saantonsa edellämainittuihin mikseen ilmoittamiensa taloihin ja heillä siis olevan kannevallan jutussa, katsonut siinä käyneen selville: että sittenkuin Limingan pitäjäläiset olivat erinäisissä metsä ja ulkotilusten ja koa varten pidetyissä isonjaon kokouksissa muun muassa Kesäkuun 8 päivänä 1830, päättäneet että silloin meremantaan muodostuneet maatumat olivat tulevat niille osakkaille, joiden muiden tilusten yhteyteen niitä oli muodostunut, olivat eräässä Marraskuun 22 päivänä 1830 pidetyssä kokouksessa, joka oli kutsuttu hakoon edellisessä kokouksessa vesijättömaista tehtyjen päätösten vahvistamista varten, sinne saapa neet pitäjäläiset, vahvistaen nuoentiset päätökset, sen lisäksi pöättäneet, että sen jälkeen vastaisuu dessakin muodostuvat vesijätti maat olisivat joutuvat niiden talollisten käytettäviksi heidän laillisena omaisuutenaan, joiden palstojen yhteyteen ne sattuisivat; että sen jälkeen kun Liningan jakokunnan isojako oli loppuun suoritettu vuonna 1857, mutta Keisarillinen Senaatti sen vuonna 1841 kumonnut, olivat jakohantalaiset uutta isojakotoimitusta varten Elokuun 1 päivänä 1843 pidetyssä kokouksessa säättäneet, että vesijättömaat olivat paalutettavat erilleen jakokunnan yhteiseksi tarpeeksi; että sellainen paalutus sitten saman kuun 3 päivänä. li toimitettukin samaa vuonna 1828 isonjaon alaiseksi tulleen tilusalueen määräämistä varten mitattua vesirajaa myöten jota Kemisionimaanmittari Ha615
kasalo puheenalaisia vesijältöjä vuonna 1901 mitatessaan oli niiden maanpuoleisena rajana nendattanut; sekä että tuosta päälutuksesta olivat erinäisten tilojen omistajat, muiden muassa Juho Arvolan nykyään omistaman Arvolan perintötalon No 5 silloinen omistaja, valittaneet Liiningan pitäjän Maanjako-oikeuteen, joka Elokuun 8 päivänä 1844 julistamassaan päätöksessä oli lausunut, että koska jakakuu nan osakkaat kokouksissaan Elokuun 3 päivänä 1829 sekä Kesäkuun 8 ja Marraskuun 22 päivänä 1830 olivat suostuneet sii hen, että osakas, jonka palsta sattui veteen, oli pysytettävä palstansa yhteyteen muodostuvan maatuman nautinnossa palstan maatuman yli jatkettavia rajoja myöten, ei tuohon suostumukseen, jonka Maanjakoikeus oli havainnut lakiin perustuvaksi, voitu tehdä mitään muutosta; ja koska muut edellämainitut sonimukset, paitsi se, joka oli tapahtunut Marraskuun 22 päivänä 1850. selvästi olivat koskeneet ainoastaan isonjaon aikana jo muodostuneina olleita ja vuonna 1828 mitattuja maatumia ja niiden sijoittelua entisten rantapalstojen yhteyteen eikä niillä siis ollut mitään me kitystä nyt kysymyksessä oleviin vuoden 1828 jälkeen muodostunei hin maatamiin nähden, koska taas mainittu Marraskuun 22. päivänä 1830 pidetyssä kokoukses sa tehty päätös, mikäli se koski vastaisia maatumia, oli men nyt ulkopuolelle sen mitä tuon kokouksen tarkoituksien oli kuulunut, ja muutoinkin oli lailon sen vuoksi, ettei silloinen veden seittämä alue, josta nyt riidanalainen maatuma oli syntynyt lainkaan ollut onllut sen isojakotoimituksen esineensä, jota varten tuo kokous oli pidetty; koska sitäpaitsi Linningan ja 1616
kokunnan osakkaat myöhemmin eli Elokuun 1 päivänä 1843 olivat päättäneet vesijättömaat paalutettaviksi erilleen jakokunnan yhteiseksi tarpeeksi, eikä tuohon päätökseen, paremmin kuin sen mukaisesti saman kuun 3 päivänä toimitettuun paalutukseenkaan, Maanjako-oikeuden edellämainittu päätös ollut Juho Anvalan tilan hyväksi tehnyt muuta muutosta kuin korkeintaan sen, että pääliitetun rajan ja meren välille muodostuneet maatumat, jotka vastaisen omistusoikeutensa puolesta ovät olleet olleet isajakotoimituksen eikä siis myöskään Maanjakoikeu den tuomion alaisina, olivat tilan niittypalstan sivurajojen jatkoa myöten saaneet toistai seksi olla Juho Arvolan tilan nautinnassa; sentähden ja kun sanotun tilan nautinnon sa oleva vesijällömaa siis oli pidettävä jakamattomana ja jakokunnan yhteisenä alueena, johon Juho Poutalalla ja hänen viimeksimainituilla myötäpuolillaan oli osuutta kyläösuuttansa myöten on Kihlakunnanoikeus julistanut Juho Arvolan tilan yksityisen vesijättömaan nautinnon ei estävän kantajia toimitettävässä vesijätön jaossa saamasta siitä heille edelläsä nottujen tilojensa tai tilanosi ensa kylääsuutta myöten tulevaa osuutta. Hovioikeus, jonka tutkilta vaksi Juho Arvola vetvamalla oli saattanut jutun on Tammi kuun 30 päivänä 1914 antamattaan luomiolla nyt kysymyksessä olevassa osassa jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätäksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Juho Arvola anonut muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskap paleen Juho Poulala ja hänen myötäpuolensa, määräaikana 1617
tänne saapuneina ovat täältä ottaneet, siihen kuitenkaan vastaamatta; minkä jälkeen Maan mittaushallitus on Keisarilliseen Senaattiin toimittanut siltä vaaditun lausunnon asiassa. Keisarillinen Senaatti katsoo. ettei ole aihelta muuttaa Hovioikeuden tuomiata. Juho Arvola velvoitetaan suorittamaan Juho Poutalalle ja hänen myöläpuolit leen matut heidän yhteisestä kappaleestaan tätä Keisarillisen senaatin tuomiota kolmekymmentäkolme markkaa. Tätä kaikki a sianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Waler Andersin. Johannes Pesonen Waler Andersin. Johannes Pesonen Waler Andersin. Johannes Pesonen K. R. Halanen. K. Auer. K. R. Halanen. K. Auer. F. Jormblt Joulukuun 22 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa korvaus jutussa, jossa Tilanomistaja Hilma Saari, Saaren yksinäistilalta Sääksmäen pitäjästä, on hakijana sekä Talollinen Johan Henrik Äijälä, saman pitäjän Maatialan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 22 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellan esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Haastatettuansa Johan Henrik Äijälän on Hilma Saari Sääksmäen ja Kalvolan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Johan Henrik Äijälä, dematta siihen oikeutettu, oli korjannut Hilma Saaren Sääksmäen pitäjässä omistamaan puoleen Saaren yksinäistä perintötilaa kuuluvalta Maatialantausta nimiseltä niityltä 1912 Läsnä: K. A. - J. P. - R. H. - A. R. S. K. 1628 No 2595 Pag. 155. R.D. 1916.
vuoden heinäsadan 2540 kiloa, Äijälä velvoitettaisiin Hilma Saarelle korvaamaan sanotut heinät joko luonnossa tahi rahassa 4 pennin jälkeen kilolta 101 markalla 60 pennillä korkoineen Kanteesta kuultuna on Johan Henrik Äijälä, myöntäen ottaneensa kysymyksessä olevat heinät, väittänyt että hän kauppakirjalla Maaliskuun 5 päivältä 1910 oli ostanut sanotun Maatialantaustan niittylohon Lautamies Kustaa Saariselta ja tämän vaimolta Matilda Maria Jeremian tyttäreltä, joiden omistamaan toiseen puoleen mainittua Saaren tilaa puheenalainen niitty Sääksmäen pitäjän Tarttilan jakokunnassa vuosina 1876. 1881 toimitetussa isonjaonjärjestelyssä oli merkitty kuuluvaksi, sekä että virkaatoimittava Komisionimaamittari Richard Stenvik oli Lokakuun 23 päivänä 1911 murtanut sanotun niittymaan erilleen Saarisen aviopuollen omistamasta talonpuoliskosta ja muodostanut siitä Olkajoki nimisen palstatilan, mihin nähden ja kun Maatialantaustan niitty siis kuului Johan Henrik Äijälalle ja hän näin ollen oli ollut oikeutettu korjaamaan siinä kasvavat heinät, tijälä on vaatinut kanteen hylkäämistä. Sittenkuin Hilma Saari vastineen johdosta oli huomauttanut, että Maatialantaustan niitty oli kuulunut niihin tiluksiin, jotka mainitussa isonjaonjärjestelyssä olevat jätetyt järjastelyn ulkopuolelle entisten haltijoittensa nautittaviksi, ja Kustaa Saaristakin oli jutussa kuultu, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolen ovat anoneet oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, Helmikuun 12 päivänä 1913 julistetulla päätöksellä, koska oli selvitetty Hilma Saaren hyvässä uskossa omanaan hallinneen ja viljelleen kysymyksessä olevaa osuutta Maatialantaus tan niitystä, katsonut että Hilma Saari oli ollut oikeutettu siitä korjaamaan sadon, kunnes joku toi1619 9 /195/
nen laillisella oikeudenkäynnillä mahdollisesti oli näyttänyt paremman oikeutensa siihen, mihin nähden Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Johan Henrik Äijälän suorittamaan Hilma Saarelle vaaditut kaksituhatta viisisataa neljäkymmentä kiloa heiniä tahi rahussä niiden arvon neljä penniä kilolta eli yhteensä satayksi markkaa kuusikymmentä penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna oikeudenkäynnen alusta Syyskuun 7 päivästä 1912 täyden maksun tapahtumiseen, sekä sadallaviidelläkymmenellä markalla korvaamaan Hilma Saarelle tämän oikeudenkäynnin johdosta kärsimät kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johan Henrik Äijälä vetoamalla oli saat tanut jutun, on Maaliskuun 31 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla, koskei Hilma Saari ollut voinut näyttää olevansa oikeutettu hallitsemaan ja viljelemään kysymyksessä olevaa Maatialantaustan niittylohkoa, kunnannut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljännyt Hilma Saaren kan teen sekä velvoittanut Hilma Saaren sadalla markalla Johan Henrik Aijälälle korvaamaan hänellä jutusta Kihlakunnanoikeudessa olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Hilma Saari anonut muutosta perustelmalla, johon Johan Henrik Äijälä on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tut kinut tämän jutun; ja koska on selvitetty, että Hilma Saari on tähän asti hallinnut ja nauttinut puheenalaista Maatialantaustan niittyä, eikä ole väitettykään, että hän olisi laillisessa järjestyksessä tullut tuosta nautinnos taan erotetuksi, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi Rakennuskaaren 10 luvun 6 SS:n nojalla kumota Hovioikeuden tuomion ja jättää asian sen loppiipäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus on johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudat. 1650 SS 195
takoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Halonen A. W. Brunh. Wärä K. R. Helonen. A. W. Brunbl. Wäänä Samuli Koski. No 2596. Pag 257 Rd 1916. Tit 99 SS 195. 1. Matti Syrjärven Joulukuun 22. päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Waasan Hovioikeudesta tulteessa talonkaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Hannu Vitikka ja hänen vaimonsa Kaisa Valpari Witikka, Sodankylän pitäjän Alaperän kylästä, ovat hakijoina sekä osakeyhtiö Tråvaruaktiebola get Kemi, Kemin kaupungista vastaajana: Annettu Oikeusosas tossa Joulukuun 22 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Hannu ja Kaisa Jalpuri Utikka ovat Sodankylän pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että he kauppakirjalla Syyskuun 20. päivältä 1913. olivat 1200 markan kauppahinnasta Trävaruaktiebolaget Kemille myyneet omistamansa 0,1500. manttaalisen osuuden Kairalan verotalosta No 51. Alaperän Läsnä: W A. s. R. H. A. R A. A. Sa.
kylässä muun muassa sillä ehdolla että aviopuolet Vitikka saisivat kolmen vuoden ajan kaupanteen jälkeen korvauksetta käyttää talon viljelyksiä; mutta koskei tuota ehtoa oltu pantu kauppakirjaan eikä kauppaa muutenkaan oltu laillisesti tehty, sillä myyjät, ostajan edustaja ja kaupan todistajat eivät olleet samalla kertaa olleet saapuvilla kanpantekotilaisuudessa ja allekirjoittaneet kauppakirjaa, ovat Hannu ja Kaisa Valpuri Vitikka vaatinet että puheenalainen kauppa purettaisiin. Kanteesta kuulustettuna on Trävarvaktiebolaget Kemi sitä, vastustanut; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset ovat anoneet korvausta oikeudenkäynti kustannuksistaan, on Marraskuun 17. päivänä 1914. julistamallaan päätöksellä, koska oli näytetty että moitteenalainen talonkauppa oli tehty laillisessa järjestyksessä ja että kauppakirja sisälsi kaikki ne ehdol, jois1652 ta myyjät ja ostaja olivat kaupantekotilaisuudessa sopineet, hyljän nyt kanteen sekä velvoittanut Hannu ja Kaisa Valpuri Vitikan sadalla markalla korvaamaan Tråvaru aktiebolaget Kemin kulut jutusta Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Hannu ja Kaisa Valpuri Vitikka olivat vetoamalla saattaneet jutun on Kesäkuun 20. päivänä 1916. antanut siihen tuomion; ja koska oli toteennäytetty, että niinhyvin myyjät Hannu ja Kaisa Valpuri Vitikka kuin todistajiksi kauppakirjaan itsensä merkineet Talollinen Ulrik Mettiäinen ja Kauppias Juho Kuojärvi sekä ostaja Tråvaruaktiebolaget Kemi edusta jansa kautta olivat olleet saapu villa puheenalaista kauppaa tehtäessä, eikä se seikka, että osta jan puolesta sittemmin oli kauppakirjan allekirjoittanut toinen henkilö kuin se, joka kaupantekotilaisuudessa oli ostajaa edusta. nut, tehnyt kauppaa mitättömäksi,
on Hovioikeus jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon ovat Hannu ja Kaisa Valpuri Vitikka anoneet muutosta perustelmalla, jokon Tråvaru aktiebolaget Kemi oi vastannut. Keisarillinen Senaatti katsoo, että ole aihelta muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Hannu ja Kaisa Valpuri Vitikka velvoitetaan maksamaan Trävaruaktiebolaget Kemille sillä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Waltev Andersin. Johannes Pesonen. Waltev Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer N. W. Ollikkala. Alfred Sarva Joulukuun 22 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesla Waasan Hovioikeudesta tullas sa tilinmoitajutussa, jossa ovat Kuusamon pitäjän Posion kylästä oleva Talollinen Juho Pekka Ahola hakijana sekä Talolliset Antti Juhonpoika Kauppila sanotun pitäjän Heikkilän kylästä, Juho Heikki Juhonpoika Wanhala eli Wasa niemi, Antti Aukusti ja, taro Fredrik Juhonpojat Wanhala sekä Matti Juhonpoika Kylmaniemi, Pasian kylästä, ynnä Taneli Juhonpoika Säynäjäkangas eli Kylmäniemi Kemijärven pitäjän Alakylästä Palvikjatar Anna Kaisa Simon tytär Wasaniemi, Rovaniemen pitäjän Kemihaaran kylästä, Työmiehenlesket Johanna Matleena Simontytär Posio ja Ruettu Simontytär Hollinen, Työmiehet Juho Heikki Simonpoika Wiisaniemi ja Juho Eemil Kanniainen julkimäinen vaimonsa Anna Stiina Kunniaisen edusmiehenä, Topion kylästä Läsnä: W. t. J.S. R. H. K. A. F. H. B. 1653 No 2621a Pag 81. R. 1916 99 SS 195.
Torpparit Matti Karppinen ja Pert tu Aadolf Kemppainen sekä Mäkitupalainen Antti Nurmi, vaimo jensa Maria Eriikka Karppisen, Anna Kralta Karoliina Kemppaisen ja Kustaava Nurmen edusmiehinä ynnä Talollisenpoika Juho Auppo Juhonpoika Kylmäniemi Aläkylästä, Talollisenleski Anna Kreetta Juhontytär Sotaniemi Torpparinvaimo Johanna Mulleena Ronkainen, Torppari Sippa Tarkela eli Särkisaari vaimonsa Riitta Kaisa Taikelan elosmieheni, ja Vuokraaja Taavetti Renkainen, vaimonsa Eriikka Ron kaisen edusmiehenä, sekä Aukusti Perälä eli Tukkinen, vaimonsa Riitta Liisa Perälän edusmiehenä, Posion kylästä, ynnä Juho Tapio, vaimonsa Amanda Liisa Tapion edun miehenä Alakylästä, poisjäänei nä vastaajina: Annettu Oikeusosus tossa Joulukuun 22. päivänä 1916. Keisarillinen Senuutti on itselleen esittelyttänyt julun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tieItsellinen Eljas Juhonpoika Wasatää. niemi ja hänen morsiamensa Eva Peroten Kylmäniemi olivat Syyskuun 8 päivänä 1893. tekemällään testamentilla määränneet että, ellei heidän aikomas saan avioliitossa syntyisi lapsia, toi sen heistä kuoltua jälkeenjäänyt puoliso saisi hallita koko heidän yhteistä pesäänsä jakamattomana, mutta että molempain kuoltua kaksi kolman nesta jäämistöstä oli lankuva Eljas Wäsäniemen ja yksi kolmannes Eva Doroten Kylmäniemen perillisille. Eljas Wasaniemen 25. päivänä Joulukuula 1901. kuoltua oli Eva Dorola Kylmä niemi valvonut tuon testamentin, jota ei oltu moitettu. sittemmin oli Kuusamon pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeus Eva Protia Kylmäniemen pyynnöstä. Maaliskuun 3 päivänä 1902. määrännyt Juho Pekka Aholan uskolluna miehenä hoitamaan Eva Dorsten Kylmaniemen omaisuut ta; ja oli Juho Pekka Ahola, Eva Doroten Kylmaniemen 17. päivänä Tammi 1651 38 2629 173 RD 1915