Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ollen puuttui perustusta arvostella tokko ja paljonko Brander siitä oli ansainnut palkkaa, sen vuoksi ja kun Kruununnimismies Blomqvist ja Anna Sofia Nakka olivat vastustaneet Erland Branderin vaatimaa palkan määrää, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupää telmän varaan, johon Kihlakunnanoikeus räätöksessään oli johtunut, minkä ohessa Varatuomari Laurila velvoitettiin suorittamaan Kruununnimis mies Blomqvistille ja Anna Sofia Numkalle maksut heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Varatuomare Laurila anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja samalla kuin Varatuo mari Laurilan vasta täällä ehdollisesti tekemä anomus, että juttu lykättäisiin takaisin Kihlakunnanoikeuteen todistuksien esittelemistä varten siitä korvauksesta, joka Erland Branderille oli tuleva puheenalaisesta toimesta, ja C. J. Tingren. tetään varteen ottamatta, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Varatuomari Laurila ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää voimaansa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: J. Abramassa Cimuljelmme J. Tohmassa Clemellilmme J Närniemi Johannes Littnig 518
Den 11 Augusti 1905. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Kommissionären Kustaa Oskari Sarja, från Åbo stad, sökande, samt Skräd laremästaren Lauri Eskola, jämväl från Åbo, svarande. Gifven i Justitiedepartementet den 11 Augusti 1905. Kejserliga Senaten har låtit handingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Till Rådstufvurätten i Åbo har Konmissionaren Turja efter Skräddaremästaren Eskola agången stämning anfört att Skrad daremustaren Eskola den 5 Mars 1903 uppdragit åt Kommissionsen Sarja att för sälja Eskola tillhöriga gården och tomten No 1 i tredje qvarteret och andra stads delen af Åbo stad, utan att aftal dock träffats om det Sarja därför tillkommande mede; och emedan Sarja i anledning af det sålunda honom lemnade uppdraget uppmanat Handlanden Karl Gustaf Lindström att köpe sagda fastighet samt fd - J. G. S. W. J. B. — J. Z. O. K. No 722. Pag. 99. R. D. 1905.
Lindström jämväl tillhandlat sig den samma den 5 Maj 1903, men Skräddare mästaren Eskola vägrat till Sarja betala bommissionsarvode, har Kommissionären Carja yrkat Eskolas förpliktande att till Sarja i slikt afseende erlägga den å orten vid förmedling af fastighetsköp öfliga provision med en och en half procent af höpeskillingen, hvilken Skräddaremästaren Eskola, då uppdraget lemnats Sarja, bestämt till 14,500 mark, eller sålunda utgif va 2,175 mark med 6 procents ränta därå från den 5 Maj 1903. I saken hörd har Skräddaremästa ren Eskola yrkat käromålets förkastande, enär hvarken Eskola anmodat Kommis sionaren Sarja att försälja ifrågavarande fastighet eller Sarja förmedlat försäljningen Sedan vittnesförhör egt rum, har Rådstufvurätten, hvarest parterne å ömse sidor anhållit om godtgörelse för rättegångs kostnaden, medels utslag den 28 Maj 1903 förklarat halft bevis föreligga därom att Skräddaremästaren Eskola vid ett tillfälle våren år 1903 gifvit åt Kommissionsen Sarja i uppdrag att för Eskolas räkning försälja ofvansagda fastighet; i anseende hvartill Rådstufvurätten ålagt Skräd laremästaren Eskola att, där han gittab, med ed värja sig från hvad sålunda emot honom inlupit. Hofrätten, under hvars pröfning Skräddarenästaren Eskola i vadeväg dragit nålet, har uti dom den 31 Mars 1905 sig utlåtit, att emedan någon utredning de förelag därom att Kommissions börja förmedlat ifrågavarande gårdskanbel eller att Sarja af Skräddaremästa en Eskola erhållit uteslutande rätt att försälja omförmälda fastighet, ty fann Hofrätten Rådstufvurätten hafva vaknat anledning ålägga Eskola edgång i saken, vid hvilket förhållande Rådstufvurättens förenämnda utslag af Hofrätten undan födjades. Uti Hofrättens dom har Kommis cionaren Sarja sökt ändring genom hilingifven deduktion, hvilken Skräddesoma taren Eskola bemätt. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Kommissions " Sarja icke hafva anfört skäl till ändring 520
i Hofrättens förenämnda dom, hvarvid förty skall förblifva; och kännes Kommissionären Sarja därhos skyldig att med sextio mark godtgöra Skräddaremästaren Eskola för hans härstädes hafda kostnader i målet. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: fl. Sokenman J N Rönlund terne Ejelamme Johannes Littnig : Ossian Karsten Den 11. Augusti 1905. Kejserliga Senalens för Finland dom uti ett på nedsatt sessionsskilling från Åbo Hofrätt inkomnet mål emellan Bonden Karl Moberg, från Pielax by i Pargas socken, sökande, och Bonden Gustaf Adolf Michelsson, från samma by, svarande, angående fastställande af dikoskifte: Sifvare uti Justiliedepartementet den 11 Augusti 1905. Kejserliga Senaten här låtit handlingarne i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Sedan Lämägrönen Johan Abel Huhrisson vid en af honom den 20. Juni 1900 verkstäld besigtning och delning af det utfallsdike, som leder vittnet från Mellangård Westergård, Barkus, Storgrannas, Norrby eller Norrgare, Österby eller Östergård och Nedergård hemmanes marker i ofvannämnla Sidax by, bestämt, bland annat, att hvar och en af sagda hemmans egare skulle gröfva och unGde J. S. W. f. N. B. J. Tt Bco N: 723. Pag 31. R. G. 1905
derhålla diket inom sina marker, att diket borde gräfvas till en bredd af 180. antimeter i dagen och 30 antima. ter i bottnet samt 75 antimeter djupt äfvensom att dikningsarbetet borde utföras inom ett år och den uppkasta de jorden bortskaffas af jordegaren inom påföljande år efter dikets uppgröfning, har Gustaf Adolf Michelsson, som eger berörda Mellangård hemman, efter å Karl Moberg tagen skriftlig stämning, vid Häradsrätten i Pargas sockens tingslag ej mindre inhållit om fastställelse å omförmälda dikesfördelning än äfven yrkat Karl Mobergs förpligtande att i egenskap af egare till Storgrannas hemman i enlighet med sagda af Länengre. nomen Hähnesson upprättade fördelning uppgråfva och framdeles underhålla sin andel af ifrågavarande afloppsdike. Öfver käromålet hörd har Karl Moberg framhållit att vid den af Läneägrönomen Huhrisson verkstälda förrättningen marken omkring förberörda afloppsdike icke alls blifvit afrägd samt att egarene af Wester gård och Nedergård hemman, ehuru de hade nytta af diket, vid sagda förrättning helt och hållet befriats från underhållet af detsamma, hvarför Karl Moberg motsagt käromålet försåvidt dermed afsågs hans åläggande att gräfva och underhålla hälften eller 62 meter af diket från Westergård hemmans rå ned åt till bäcken i Spannkärr benämnla kärr, i synnerhet som Moderg derstädes behöfde endast ett vanligt tegdike. Efter det egarene af Westergård, Backus, Norrby, Österby och Nedergård hemman Nämndemannen Karl Robert Söderström samt Bönderne Gustaf Laine, Frans Mäkelä och Otto Blomberg, hvilka jemväl blifvit i målet hörde, förenat sig om Gustaf Adolf Mickelssons talan, äfvensom Vielundtmätaren H. E. F. Lindblom i anledning af Karl Mobergs anhållan 322
på grund af vederbörligt förordnande den 5, 6 och 7 Augusti 1902 verkstält afvägning och syn å ifrågakomna marker samt afgifvit utlåtande i saken, har Häradsrätten, hvarest parterna ömsesides anhållit om ersättning för sina umgälder i rättegången, genom den 8. September sistsagda år afkunnadt utslag utlåtit sig; och jemte det Häradsrätten ansett sig icke kunna tillägga Vicelandtmätaren Lindbloms förrättning fullt vitsord, medan Lindblom ej grundat sitt utlåtande på en granskning af de ket i dess helhet, har Häradsrätten, på grund af den i målet förestälda bevisningen, med förkastande af Karl Mobergs deremot gjorda foglösa invändningar, vederbörande till efterrättelse faststält Läneägrenomen Huhmssons skifte af ifrågavarande afloppsedike bland annat genom Spannikärr, hvilket dike förty borde gräfvas och underhållas till den bredd och djuplek Läneagronomen Hährusson föreslagit, jemte det tillika föreskrifvits att arbetet skulle vara slutfördt inom ett år efter utslagets afkunnande och den uppkasta de jorden bortskaffad året derpå; och skyldigkändes Karl Moberg att med etthundrafemtio mark godtgöra Gustaf Adolf Michelsson för dennes kostnader i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Karl Moberg i väderag dragit målet, har medels dem den 17 Januari 1905, jemte det Karl Mobergs i Hofrätten gjorda anhållan om målets återförvisande till Häradsrätten på det han komme i tillfälle att å det tvist underkastade afloppodiket låta verkställa ny syn och afvägning, i anseende till målets utredda skick af skogs, fastställ Häradsrättens utslag, äfvensom ålagt Moberg att till Gustaf Adolf Michelsson gälda afgifterna för hans exemplar af Hofrättens dem med femton mark åttatio penni. Olli Hofrättens dom har Karl Moberg anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Gustaf Adolf Michelsson i föreskrifven ordning bemött. Snöd
Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande samt finner Karl Moberg icke hafva anfört skäl till andring i Hofrättens ofvanberörda dem, vid hvilken fördenskull kommer att förblifva, dock sålunda att den tid af ett år, inom hvilken dikningsarbetet bör vara utfördt, skall räknas från och med denna dag och den upphästade jorden vara bortshaffad året derefter; och skyldigkännes Karl Moberg att till Gustaf Adolf Michelsson i ersättning för hans härstädes hafda kostnader i målet utgifva åttatio mark. det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: J. J. Tohmann J N Rönlund Sam. Sjelmar Johannes Kettnig. Frans Talmsd. Syyskuun 5 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio Wiipurin Hovioikeudesta nostorahalla tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Vehkalahden pitäjän Metsäkylän kylässä asuva Talollinen Tuomas Matinpoika Anttila hakijana ja Torppari Simo Simonpoika Anttila, samasta kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Syyskuun 5 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Wehkalahden ja Sippolan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa en Simo Anttila Tuomas Anttilalle toimitetun kirjallisen haasteen nojalla 23 päivänä Helmikuuta 1903 kertonut Wiipurin läänin Kuvernöörin 12 päivänä Syyskuuta 1866 antaman päätöksen perusteella hallitsevansa Tuomas Anttilan omistamaan, siihen Läsnä: J. G. S. - W. H. - J. N. B. - 7. Z. O. R. No 745. Pag. 88. R. D. 1905.
aikaan kuin mainittu päätös annet tiin kruununluontoisena olleeseen, mutta sittemmin perinnöksi lunastettiun 1/4 osaan talosta No 7 sanotussa Metsäkylän kylässä kuuluvaa Pohjapellontäyry nimistä torppaa ja olevansa oikeutettu muun muassa käyttämään kotitarpeckseen tilan metsää; vaan koska Tuomas Anttila vuodasta 1894 saakka oli estänyt Simo Anttilan ottamasta tarvepuita tilan metsästä ja Simo Anttilan sen johdesta rinakin kahdeksana vuonna oli täytynyt hankkia tarvitsemansa pelttopuut muualta, on Simo Anttila maatinut Tuomas Anttilan velvoittamista palkitsemaan Simo Anttilan siten kärsimän vahingon 20 halkosylen mukaan vuodessa eli 2 markan 50 pennin jälkeen syleltä 50 markalla vuodelta tai siis Simo Anttilalle maksamaan yhteensä 400. markkaa viiden prosentin koron kanssa Helmikuun 23 päivästä 1903. Kanteesta kuultuna on Tuomas Anttila sitä vastustanut, väittäen tilalla löytyvän. metsän olevan niin huono ettei Tuomas Anttilakaan ollut saanut tarvepuita metsästä eikä voinut niinä viime kahtena vuonna, jotka olivat kuluneet ennen oikeudenkäyntiä, semmoisia Simo Anttilalle antaa. Kihlakunnanoikeus, jossa Simo Anttila on anonut korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, on Helmikuun 23 päivänä 1903 julistamallaan päätöksellä antanut lausuntonsa jutusta; ja koska Tuomas Anttila oli myöntänyt ettei Simo Anttila ollut kahtena viime vuonna hallitsemansa Pohjapellontäyryn torpan kotitarpeisiin saanut käyttää Tuomas Anttilan tilan metsää, vaikka Simo Anttila Wiipurin läänin Kuvernöörin 12 päivänä Syyskuuta 1866 antaman, edellä kerrotun päätöksen nojalla oli siihen oikeutettu, on Kihlakunnanoikeus, joka katsoi Simo Anttilan vaatiman palkinnon viisikymmentä markkaa vuodelta kohtuulliseksi eikä tahtonut riidatonta saamista riitaisen vuoksi viivyttää, samalla kuin juttu muutoin 325
siirrettiin seuraaviin käräjiin, velvoittanut Tuomas Anttilan kuittia vastaan suorittamaan Simo Anttilalle vaaditussa tarkoituksessa kahdelta vuodelta sata markkaa viiden prosentin korolla lainhakupäivästä 23 päivåstä Helmikuuta 1903 sekä kahdellakymmenellä markalla korvaamaan Simo Anttilan siihen asti jutussa kärsimät oikeu denkäymiskulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tuomas Anttila vetoamalla on saattanut jutun, on tuomiolla 18 päivänä Maaliskuuta 1905 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden mainitun päätöksen, jonka ohessa Tuomas Anttila velvoitettiin Simo Anttilalle maksamaan vastuupuhevallan valvomisesta Hovioikeudessa johtuneitten kulunkien korvauuseksi viisikymmentä markkaa. tovioikeuden tuomioon on Tuomas Anttila hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Tuomas Anttila ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden mainittua tuomiota, joka siis jääOscar Karsten pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. G. Sohman J N Rönnlund Genom Ojelning Johannes Littvig 520
Den 7 September 1905. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt inkommet revisionsmål emellan Inhysesfarlen Johan Kristian Rignell, från Nummis by i St. Karins socken, sökande, samt Mekanikern Alexander Sjöholm, från Åbo stad, svarande, angående fordran: Gifven uti Justiliede parlementet den 7 September 1905. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Sedan Alexander Sjöholm låtit angående fordran instämma Mjöl narefinnan uti Åbo stad Fredriksson Rignell & Sevon samt Johan Kristi än Rignell äfvensom uti nämnde dad bosatte Mjölnaren Johan Fredriksson och Paililjonen Karl Anton Sevon, såsom delegare i sagda firma, till Rådstufvurättens i Åbo sammanlade den 22 Januari 1903. har Alexander Sjo holm, vid det målet nämnda dag af Öfde J. G. W. Joh. B. & 72. 527 No 762 Pag. 38. R.D. 1905.
Rådstufvurätten till behandling före tagits, till Rätten inlemnat ej mindre afskrift af ett den 25 Januari 1902 upprättadt kontrakt, hvarigenom Johan Kristian Rignell, Johan Fredriksson och Karl Anton Sevón, af hvilka Fredriksson arrenderat en ängqvarn i Åbo stad samt Rignell och Sevón iklädt sig borgen för arrendevilktions fullgörande, öfverenskommit att gemen samt och med lika stor del ansva ra för all genom qvarndriften möjligen uppkommande förlust, men och att i lika förhållande få del i vinsten, jemte det Fredriksson skulle tjenst göra såsom mjölnare, Rignell säsom kassaförvaltare och Sevón såsom bokförare, än en den 3 December 1902 dag tecknad, å innehafvarene af ofvannämnda firma stäld räkning uti hvars debet Sjöholm påfört dem för hvarjehanda arbeten och material, under den 10 Februari 166 mark 36 pen ne, under den 12 Februari 95 mark 34 penni, under den 24 Februari /63 mark 50 penni, utan dagarbeteckning 218 mark 68 penni och under den 24 September 18 mark 60 penni; för diskonträntor unler den 4 April 12 mark 31 penni, under den 30 Maj 4 mark 31 penni och under den 2 September 3 mark 52 pen ni; under den 4 Oktober för infriande af en Rignells, Fredrikssons och Sevons ägcept 500 mark och under den i December för inlösande af en annan deras accordt 218 mark 68 penni för ve velprotestkostnader och protokollslösen 26 mark och för arvode åt Stadsfog den A. Aschan 3 mark 20 penni eller inalles 2,050 mark 70 penni, hvaremot Sjöholm antecknat sig hafva bekom mit den 4 April genom ocept 763 mark 50 penni, den 30 Maj likaledes genom åcept 265 mark, den 4 Juli kontant 16 mark 62 penni, den 2 September genom accordt 218 mark 68 penni och den 8 Oktober kontant 18 mark 60 penni eller tillsammans 1282 mark 40 penni; och har Alexander Sjöholm på grund häraf yrkat firman Fredriks son, Rignell & Svons samt Johan Fritian Rignells, Johan Fredrikssons och 520
Karl Anton Sevons åläggande att gemen samt eller den af dem, som tillgång ej de, till Sjoholm utgifva berörda räknings saldo 748 mark 30 penni jemte ränta 1 saken hörde hafva Johan Kristian Rignell, Johan Fredriksson och Karl Anton Sevón en hvar särskildt afgifvit svaromål, hvarvid Rignell erkänt sig stå i sådant bolagsförhållande till Fredriksson och Sevón, som kontraktet af den 25 Januari 1902 utvisade, äfven som för öfrigt genmält, att de i förberörda räknings debet upptagna poster å 166 mark 36 penni, 95 mark 54 pen mi, 763 mark 50 penni, 18 mark 60 penni, 12 mark 31 penni och 4 mark 31 pen ni, på sätt af räkningen framginge, blifvit guldna, de två förstaporterna genom en vedel å 265 mark af den 30 Maj 1902, hvilken blifvit inlöst af Rignell, posten å 763 mark 50 penni jemväl medelst vedel, som rätteligen utstälts den 3 April 1902 och lydt å 765 mark 50 penni samt likaledes blifvit inlöst, posten å 18 mark 60 penni i kontant med motsvarande belopp samt posterna å 12 mark 31 penni och 4 mark 31 penni jemväl kontant med 16 mark 62 penni, men att Rignell deremot icke kände till posten å 218 mark 68 penni och ej heller ai apten af den 2 September 1902, som en tigt räkningen motsvarade denna post, och att Rignell icke hade något att skaffa med de af Alexander Sjöholm inlösta adeterna å 500 mark och 218 mark 68 penni. I anseende härtill har Johan Kristian Rignell, bestridande jemväl posterna å 3 mark 52 pen ni, 26 mark och 3 mark 20 penni, anhål lit att käromålet, såvidt det riktats emot honom, måtte förkastas. I anledning af Johan Kristian Rignells svaromål har Alexander Sjöholm förklarat, att veden af den 4 April 1902 å 763 mark 50 penni icke blifvit kontant inlöst, utan å förfallodagen omsatt genom den sjöholms räkning under den 4 Okto ber angifna vedeln å 500 mark, som varit den 3 Juli 1902 utstäld af Karl 529
Anton Sevon och godkänd af Johan Fredriksson samt af Sevon öfverlåten åt Sjöholm, som disponerat denna vedel i en bankinrättning och deri från äfven utlöst densamma, enär den hvarken af utställaren eller god kännaren å förfallodagen infriats; att Johan Kristian Rignells namn vat ej funnes å ifrågavarande 500 marks vedel, men att Rignell emellertid varit medveten om omsättningen samt sjelf till och med förklarat sig nöjd dermed; att samma vedel å 500 mark härå blifvit af Alexander Sjöholm prolesterad, hvarhos Rådstufvurit ten genom utslag den 10 Oktober 1902. dömt Johan Fredriksson att till Sjöholm utbetala vedeloppet jem te ränta och 26 mark i ersättning för prötest och utsökningskostnaden, men att Fredriksson vid anstäldt ulmätningsförsök befunnits sakna tillgång till gäldande af det hos honom sålunda utdömda; samt att vedeln af den 2 September, rätteligen den 1. September 1902. å 218 mark 68 penni, som jemväl varit utstäld af sivon, godkänd af Fredriksson samt öfverlåten åt Sjöholm och af honom liskonterad, ej heller blifvit å förfalbolagen gulden af utställaren eller är aptanten, hvarföre Sjöholm nödgats infria äfven denna vedel, och då Aledander Sjöholms fordran för de af honom utförda arbetena sålunda fort farande vore ogulden, har Sjöholm ansett Johan Kristian Rignell vara skyldig att jemte sina medbolagsmän betala sagda fordran. Häremot har Johan Kristian Rignell; som numera sagt sig icke vilja ifrågasatta att under portini 218 mark 68 penni upptagna arbo te blifvit utfördt eller att detsamma kastat detta belopp, anmärkt att, enar Alexander Sjöholm qvitterat den af honom utsökta räkningen och förty såsom betalning godkänt de deri omförmälda adelterna, Sjöholm icke vidare kunde på grund af rakeningen lagsöka förman Fredriksson, Rignell i Sevon eller Johan Kristian Rig 530
nell, utan endast i stöd af vedlarna hål la sig för sin fordran till dem, som vi re för vexlarna ansvarige, jemte det Rignell påstått att han kontant inbetalt sin andel i vacceln å 763 mark 50 penni, men att Sjöholm samtyckt att för Johan Fredrikssons och Karl Anton Svons anparter i berörda vedel af dem emottaga veden å 500 mark och så lunda befriat Rignell från vidare ansva righet för vedeln å 763 mark 50 penni. Rådstufvurätten, der såväl Alexander sjöholm som Johan Kristian Rignell från slått anspråk på ersättning för rätte gångskostnaden i målet, har medels utslag den 23 April 1903 förklarat utredt vara, att samtliga de i Alexander Sjöholms räkning upptagna arbeten blifvit af honom utförda och levererade till den af Johan Kristian Rignell, Johan Fredriksson och Karl Anton Sevon i Åbo uti öppet bolag bedrifna qvarnrörelsen och att Sjöholm i räkningen godtskrifvit Rignell, Fredriksson och Sevon på sterna å etthundra sextiosex mark hel tiosex penni, nittiofem mark femtiofynpenni, sjuhundra sextiotre mark femtio penni och tvåhundra aderton mark sex tioåtta penni genom att å räkningens Expeditsida upptaga en af Rignell, Fredriksson och Sevon inlöst actet å tvåhundrasextiofem mark, en accord å sjuhundra sextiotre mark femtio penni och en accord å tvåhundraaderton mark sextioåtta penni penni samt posterna å aderton mark sextio penni, tolf mark trettioen penni och fyra mark trettioen penni såsom kontant betalda, äfvensom att vauln å sjuhundra sextiotre mark femtio penni blifvit omsatt genom en vedel å femhuntra mark, hvilken sistnämnda likasom jemväl veden å tvåhundra aderton mark sextioåtta penni icke blifvit å deras för fullodagar inlösta. I anledning häraf och emedan Alexander Sjöholm icke utredts hafva emottagit vedlarna å sju hundra sextiotre mark femtio penni och tvåhundra aderton mark sextioåttes penni såsom full liqvid samt Rådstufvurit ten altrå icke kunde fasta något afseende vid den af Johan Kristian Rignell ägor da invändningen att Alexander Sjöholm å 531
ke mera egde lagsöka firman Fredriksson Rignell & Sevon eller Johan Kristian Rignell på grund af ofvanberörda räkning, ty och då Rignell, Fredriksson och Sevón, jemlikt 2. SS: 15. kap. H. B. vore en för alla och alla för en ansvarige för betalningen af ifrågavarande arbeten, har Rådstufvurätten ålagt dem att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, emot qvitto och återbekom mande af veden å tvåhundra aderton mark sextioåtta penni genast till Alexan der Sjöholm utbetala detta belopp med derå från lagsökningsdagen den 22 Januari 1903. intill skeende full liqvid löpande fem procents årlig ränta samt Johan Kristian Rignell att gemensamt med Karl Anton Sevon eller den af dem, som tillgång egde, emot qvitto till Alexander Sjöholm utgifva innehållet af den å femhundra mark lydande veden med den na summa jemte ränta derå af ter fem för hundra om året från berörda 22 Januari tills full liqvid följde, hvaremot Sjöholms anspråk rörande sistsagda belopp, i hvad det Johan Fredriksson anginge, icke af Råd stufvurätten till pröfning upptagits, enär beloppet genom utslag den 10 Oktober 1902 allaredan blifvit hos Fredriksson utdömde och jemte det käromålet rörande poster na å tre mark femtiotvå penni, tjugu ad mark och tre mark tjugu penni på upptagna skäl förkastades, har Råd derfvurätten skyldigkänt Johan Kristiän Rignell att gemensamt med Johan Fredriksson och Karl Anton Sevon eller den af dem, som tillgång egde, med etthundra fyratio mark godtgöra Alexander Sjöholm umgälder na i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Johan Kristian Rignell i vadeväg dragit målet, har genom dom den 3 Februari 1905 faststält Rådstufvurättens utslag äfvensom ålagt Kignell att med femtio mark ersätta Alexander Sjöholm dennes kostnader i Hofrätten. Uti Hofrättens dom har Johan Kridran Rignell anhållit om ändring me dels ingifven deduktion, hvaraf Alexander Sjöholm uttagit dukletten utan att likväl 53