Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
dem finnans ifrågavarande tillgodohafvande hos Vicehäradshöfdingen Planting bemött; hvarefter muntligt förhör i målet härstädes egt rum. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Vierhäradshöfdingen Planting icke haf va anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges Vicehäradshöfdingen Planting alltså att till Handlanden Lackman utgifva hvad för man G. Wallenius uti målet till dömts samt att med sjuttio mark godtgöra Handlanden Lackman hans för målet härstädes hafda kostna der. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: tens Ivanpoiki Alfred Luksiala. tens Ivanpoiki Alfred Luksiala. tens Ivanpoiki Alfred Luksiala. B. Annsberg A. H. Brunkulla B. Annsberg A. H. Brunkulla B. Annsberg A. H. Brunkulla B. Annsberg A. H. Brunkulla Samuli Koski. 1. Harly Bergrotte. Tammikuun 18. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuilta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, josja Kokemäen kunta on hakijanä sekä Kokemäen pitäjän Kullpilan kylässä asuva Maanviljelijä, Filosofianmaisteri Augus ti Saurio tulmatta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosas tossa Tammikuun 18. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja nusta, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: ikokemäen kunnalle toimitetun haasteen nojalla on Filosofianmaisteri Maurio Kokemäen ja Marjavallan pitäjien käräjäkunnan Miklakunnanoikeudessa vaatinut että, koska sanottu kunta ilman minkääntaista oikeutta oli monet modet pitänyt hallussaan, osaksi itse viljelemällä, osaksi vuokraamalla muille, mainitun elihlakunnanoidäsnä: F. A. - A. S. - B. 4. Ant. - 4. R. Sok. No 52. Pag. 28.  R. B. 1914.
keuden Maaliskuun 5. päivänä 1909. vahvistaman isonjaonjärjestelykartan ja karttäselityksen mukaan Taunion omistamaan Kilkun verotaloon Tulkkilan kylässä kuuluvia tiluskuvioita 1589., 1544., 1547. ja 1555., joitten pinta-ala yhteensä oli 77,5 aaria, kunta velvoitettaisiin Filosofianmaisten Sauriolle maksamaan korvausta sanotun maa-alueen nautinnosta vuosilta 1905- 1908. Kokemäen kunnan puolesta on jutussa vastattu että, kun kunta hyvässä luottamuksessa oli hallen nut kysymyksessä olevia maita eikä oltu voitu saada selvitystä siitä millä tavalla maat olivat joutuneet kunnan haltuun, kunta viisi ollut oikeutettu aina siihen asti, kuin se olisi laillisessa järjestyksessä häädetty maiden nautinnonta, korvausta maksamatta käyttä mään niitä hyväksensa; ja koska kunta heti, kun isonjaonjärjestelyteimituksessa oli saatu sitville maiden kuuluvan Kilkiin taloon, oli mista suosiolla luopunut, on kannetta kiinnan puolesta vastustettu ja anottu korvausta kunnan oikeudenkäyntikuluista; Kihlakunnanoikeus on Tokakuun 11. päivänä 1911. julistamassaan päitöksessä lausunut selvitetyksi, että Kokemäen kunta vuosina 1905-1905 oli ilman mitään toteensaatettua nkeutta hallennut ja nautlinut oilosofianmaisteri Saurien omistamaan Kilkiin taloon kuuluvia, puheenalairia tiluskasioita sekä että niistä rillä tavalla käyttäen, kuin kunta oli niitä nauttinut, kuudenkymmenen utsemän markan kahdeksankymmenen pennin vuotuinen vuokrakorvaus oli kohtuullinen, ja on kihlakunnanoikeus sen vuoksi velvoitta nut Kekimäen kunnan, kuitin saadessaan, suorittamaan Filosofianmaisteri Sauriolle kysymyksessä olevan naa-alueen vuokramaksun korvoudta puheenalaisilta neljällä vuodelta kaikkiaan kaksisataa seitsemänkymmentäyksi markkaa kaksikymmentä
nenniä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kokemäen huuta oli vetoamalla saatta nut jutun, on Joulukuun 15. päivänä 1913. antamallaan tuomiolla jältänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut kunnan suorittamaan Filosofian maisteri Hauriolle maksut, kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä, hänen kappaleistaan Monoikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Kokomäen kunnan puolesta anottu muulosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska ilosemäen kiinta on hyvässä luottanuksessa kenenkään ostamalla jokauan aikaa hallennut kysymyksenalaisia maita ominaan sekä, saatuaan tietää Filosofianmaisteri Saugiolla olevan niihin paremman oikeuden, heti luopunut sanottujen maiden hallinnasta, katsoo Keisarillinen senaatti, ettei Kokemäen kunta ole elvollinen maksamaan vaadittua korvausta, mihin nähden Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, humotin Kihlakunnanoikeuden päätökjen ja Kovioikeuden tuomion, hyljätä Filosofianmaisteri Saurion asiassa ajaman kanteen, mutta saa Kokemäen runta asian laatuun nähden itse kassia oikeudenkäyntikulunsa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. tini Saarikoski Kyrko Ruksiälä H. Amberg A. A. Lillsmäell. H. Amberg A. A. Lillsmäell. H. Amberg A. A. Lillmstrand. Samuli Koski. Asian Oikeuden
Tammikuun 18 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullassa, omaisaaden luovuttamista koskevassa julässä, jossa Talollisenleski Linda Tohella Tuomaala ja hänen alaikäis ten lastensa holhooja. Herastuomari Matti Rantala, kumpikin Jyväskylän pitäjän Oravasaaren kylästä, ovat hakijoina sekä samasta kylästä olevan Kauppaan Ivan Dominin konkursuperän toimitsijamies Kauppias Anshelm Kuvaja, Jyväsky län kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Tammikuuta 1916 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt julun kirjat ja niistä mikäli vielä on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedol Haastalettuaan Ivan Tominen Jyväskylän, Petäjäveden ja Toivakan pitajain käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat Linda Tehilla Tuomaa la ja Matti Rantala lausuneet, että Linda Tehellä Tuomaalan mies, Helläsnä: Wil- J.S. R. H. K. A. Sr 55. Såg. 191. R. T. 1915.
mikuun 6 päivänä 1914 kuollut Talollinen Nestor Tuomaala oli Kesäkuun 14 päivänä 1913 tehdyllä kauppakirjalla Ivan Dominilta ostanut tämän omistaman, Juusolan virkala lon maalla Oravasaaren kylässä olevan kauppatalon kaikkine siihen kuuluvine rakennuksineen 1500 markan hinnalla, mutta että Ivan Tomin siltemmin oli kieltäytynyt Nestor Tuomaalalle luovuttamasta tuota kauppataloa; ja ovat Linda Tahilla Tuomaa la ja Matti Rantala sentähden vaatineet Tominia velvoitettavaksi viipymällä jättämään se Nestor Tuomaa lan oikeudenomistajain hallittavak si. Kanteesta kuulusteltuna on SvanTomen selittänyt, että Nestor Tuomaa sa, Tomenin ollessa rahantarpuessa, oli luvannut hänelle hankkia lainan ja Tomen sen johdosta Nestor Tuomaalalle tuon lainan vakuudeksi anta nut yllämainitun välikirjan, jolla, vaikka se oli tehty kauppakirjan muotoon, ei oltu tarkoitettu myyntiä; jonkälahden ja kun Nestor Tuomaalan asitten ollutkaan omistunut toimiltaa Ivan Tominille lupaamansa lainaa, eikä välikirjalla, vaikka se ole jäänyt Nestor Tuomaalan haltuun, siis ollut mitään merkitystä, Ivan tömin on vastustanut kannetta Ivan Ominin jouduttua oikeudenkäynnin kestäessä konkurssiin on Kruununni mismies Japaaherra Hjalmar om Ali than, hänen konkurssi pesänsä uskottuna miehenä, yhtynyt tähän vastuusom Kihlakunnanoikeus, jossa Linda Tohilla Tuomaala ja Matti Rantala ovat anoneet korvausta oikeudenkäyn likuluistaan, on Syyskuun 12 päivänä 1914 julistamassaan päätöksessä siinä esittämillään perusteilla julistanut Kauppias Kuoajan, jota hän Tommin pyynnöstä oli kuulustettu todistaja nä asiassa peräylystodistajaksi sekä velvoittanut Tvän Taminin ja hänen konkurssipesänsä heti luovuttamaan kysymyksessä olevan kauppatalon Einda tehella Tuomaalan ja Matti Ran
talan vapaasti hallittavaksi ynnä sadalla markalla korvaamaan heidän oikeudenpäyntikulunsa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vapaaherra von Alfthan ja Kauppias Kuvaja, joka vetoajan kuluessa oli määrätty konkurssipesän toimitsijamieheksi, velvamalla olivat saattaneet jotan, on 15 päivänä Kesäkuuta 1915 antämässään tuomiossa lausunut, ettei se seikka että Kauppias Kuvajalle oli hänen Ivan Tommilta omistamansa saamisen vakuudeksi Syyskuun 15 päivänä 1913 myönnetty kiinnitys: hän tominin ja tämän vaimon Hilma Tominin omistamiin Talolliselle August hevoselle kuuluvan osuuden Haapalahden verotaloa No 1, Jyväskylän pitäjän Haapaniemen kylässä, maalla oleviin rakennuksiin, joista ei tässä asiassa ollut kysymystä, tehnyt Kauppias Kuvajaa esteelliseksi asiassa tolistamaan, jonka lähden, ja koska Kauppias Kuvajan oli asiassa kuulusteltu todistajana jo ennenkuin Ivan Iemin joutui konkurssiin, Hovioikeus on, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen siinä osassa, pysyttänyt Kauppias Kuvajan asiassa antaman todistuksen täydessä voimassa. Koskien itse asian on Hovioikeus lausunut selvitetyksi tulleen, ettei puheenalaisella. Ivan Tominin ja Nestor Tuomaalan välipuhatla, vaikkakin se oli tehty kauppakirjan muotoon, ollut tarkoitettu kysymyksessä olevan kauppatalon myyntiä vaan ainoastaan antaa Nestor Tuomaalalle vakuutta siitä lainasta, jonka Tuomaala oli luvannut hankkia Ivan Tommille minkä tähdon, ja koskei oltu näytetty Ivan Tominin välipuhella tehtäessä tahi myöhemminkään saaneen Nestor tuomaalalta rahoja lainaksi, Hovioikeus on, kumden Kihlakunnanoikeuden päätöksen tässäkin osassa, hyljännyt Senda Schilla Tuomaalan ja Matti Rantälän asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioen ovat Linda tehilla Tuomaala ja Matti Rantala anoneet muutosta perustelmalla, johon Kauppias. Kuvaja on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut
tämän jutun ja katsoo ellavät Linda Tehillä Tuomaala ja Matti Rantala ole esittäneet syytä muuttaa Henrik uden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Linda Tohillä Tuomaala ja Matti Rantala suorittamaan Kauppias Kuvajalle korvaukseksi hänellä jutun vuoksi täällä ollaista kulaista kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen SenaattiWalter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. Tilj Grönvin Den 18. Januari 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Jordbrukaren i Sibbo sockens kyrkoby Ernst Georg Adolf Mylius i Åbo stad bosätta, lagligen frånskilda hustru Edith Sawön, i egenskap af förmyndare för deras i äktenskapet sammanaflade minderåriga dotter Åsta Nylius, sökande, samt Ernst GeorgAdolf Mylius, uteblifven svarande, angående utgifvande af uppfostringsbidrag: Gifven uti Justitiedopartementet den 18 Januari 1866 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter Ernst Georg Adolf Aylius den 15. Mars 1915 ågången stämning har Edith Sawön vid Häradsrätten i Sibbo sockens tingslag anfört att, sedan hon den 25. December 1901. blifvit med Mylius till äktenSgr: F. S. R.G. B.S. K. 709 No 57. Jag 84. R. D. 194.
skap sammanvigd och däri den 27. November 1905. födts en dotter, förenämnda Åsta Mylius, Ernst Georg Adolf Mylius den 8. April 1908. förlupit hemmet och bosatt sig å utsikes ort därå och sedan Rådstufvarätten i Åbo den 6. Februari 1915. dömt till skillnad i äktenskapet samt vederbörande Domkapital den 23. påföljande Mars utfärdat skiljobref, bemälde Rådstufvurätt den 10. Juni 1912 förordnat Edith Sevon som allt sedan mannens afresafrån makarnas hem underhållit och uppfostrat Åsta Mylius, till dennas förmyndare. Nu som Ernst Georg Adolf Mylius emellertid hett och hållet underlåtit att deltaga i kostnaderna för Åsta Mylius underhåll och uppfostran, hvilka, enligt en af Edith Sewon upprättad förteckning, för tiden från den 1. Maj 1908. till den 1. Mars 1913. uppgått till 1479 mark 50. penni, har Edith Sewön yrkat Ernst Georg Adolf Mylius förpliktande att ej mindre till henne utgifva pålften af nämndabelopp med 2259 mark 75. penni jämte sex procents ränta å sammanlagda beloppet af de på hvarje år sig belöpande utgiftsposterna, räknadt från den 1. Januari nästpåföljande år eller å 280. mark 2. penni från den 1. Januari 1909, å 400. mark 10 penni från samma dag år 1910. å 455. mark 78 penni från den 1 Januari 1911, å 504 mark 7. penni från den 1. Januari 1912 och å 497 mark 50 penni från ännämnda dag år 1913, än äfven med bo mark i månaden, räknadt från den 1. Mars sistsagda år, till dess Åsta Mylius uppnått myndig ålder, deltaga i bestridandet af ifrågavarande kostnader, hvarhos Edith Sevon tagit i anspråk godtgörelse för umgälderna å rättegången. af målet hörd har Ernst Georg Adolf Mylius genmält, att han afrest från hemmet utan att därifrån medtaga någon egendom, 10
hvadan Edith Sawön fått behålla äfven Mylius till ett värde af minst 2500. mark uppgående lott i boet hvilken väl bort första till betäckande af hans andel i kostnaderna för Åsta Mylius underhåll och vård under tiden till äktenskapets upplösning den 6. Februari 1911, och då den omständigheten, att Ernst Georg Adolf Kylius af Rådstufvurätten förklarats förlustig sin giftorätt i det gemensamma boet, icke kunde verka tillbaka i tiden samt Mylius efter skilsmessan upprepade gånger, ehuru förgåfves, yrkat och fortfarande yrkade på att i sin vård få öfvertaga Åsta Mylins, har Ernst Georg Adolf Mylius, som för öfrigt anmärkt, att det fordrade underhållsbeloppet, hvilket i ingen händelse kunde bestämmas att utga för längre tid, än till dess Asta Mylius fyllt femton år, vore för högt tilltaget, emotsett käromålets förkastande. Häradsrätten har medels den 17. SS pril 1913. afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att Ernst Georg Adolf Mylius allt sedan sin afresa från hemnet den 8. April 1908. försummot att bidraga till sitt och Edith Smons i deras genom laga skillnd upplösta äktenskap födda barn Åsta Kylius underhåll och uppförtran; hvarför Häradsrätten, i stodaf 3 SS: 13 kap. G. B. ålagt Mylius att emot kvitto till Edith Sevon i hennes egenskap af förmyndare för Åsta Mylius och såsom den, hvilken hade denna i sin vård, utbetala för tiden från den 1. Maj 1908 till den 1 Mars 1915 tvåtusen tvåhundra trettionio mark sjuttio fem penni med därå från stamningsdagen den 18. berörda. Mars till skeende full betalning löpande fem procents årlig ränta äfvensom manatligen ett belopp af fyratio mark, räknadt från den 1. i samma Mars månad, till dess Åsta Mylius fyllt femton år eller kunde sig själf försörja jämte det
Ernst Georg Adolf Mylius kants skyldig att med etthundra tjugu mark ersätta Edith Sawon hennes kostnader i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Edith Sewön i vadeväg dragit målet, har genom den 19. Mars 1814 däri gifven dom låtit vid Häradsrättens utslag bero Uti Hofrättens dom har Edith sevon anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Edith Semon icke hafva anfört skäl till annan ändring uti Hofrättens dom än att beloppet af det månättiga bidrag, Ernst Georg Adolf Kylius, kan den 1. Mars 1913 åligger att till Edith Sewon, i hennes förenämnda egenskap, utgifva, höjes till sextio mark. Pet alle, som vederbör, till eterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Henr Svenkoski Alpo Luksiala. Henr Svenkoski Alpo Luksiala. B. Anneberg Samuli Koski. A. J. Puumaren Ossian Sihannen H. Tammikuun 20. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Wähäheikkilän tilan maalla Kaarinan pitäjässä asuva Työmies Maurits Berndt Lahti on hakijana sekä samalta tilalta oleva Teurastaja Karl Vilhelm Mäkilä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Tammikuun 20. päivänä 1916. Keisarilliseen Senaatti on itselleen osittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mi käli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Paimion, Piikkiön ja Kaarinan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Karl Wilhelm Mäkilä vaati nut, että koska hän oli talvella veronna 1911. antanut omistamiensa pienen reskein hevosen Maurits Berndt Lahden käytettäväksi, mutta Lehti oli vaihtanut sen pois antamatta Mäkilälle siitä korvausta. Lahti velvoitettaisiin suorittamaan Mäkilälle hevosen hinta 175 markkaa sekä korvaamaan Mäkilän oikeudenkäyntikulalLäsnä: T. f. d. S. - R. A. - S. K. B. S. No 82. Pog. 27. R. D. 1915.
Kutussa kuultuna on Maurits Berndt Salle väittänyt, että kanteessa mainittu he vonen oli ollut Lahden oma, vaikka hän sen hinnan maksuksi oli antanut paitsi rahaa kaksi porsasta, joiden hinnasta, 36. markasta Mäkilä tosin oli suoritta nut 30. markkaa; ja kun Lahti ei ollut Mäkilälle muuta maksamassa kuin Mökilän osuudesta porsaisiin 30 markkaa on Lahti vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on Huhtikuun 26. päivänä 1912 julistanut päätöksen asiaan; ja koska Maurits Berndt Lahti oli myynyt tahi vaihtanut pois puheena olevan hevosen, joka sen mukaan kuin asiassa oli voitu saada selville oli ollut Karl Vilhelm Mäkeläin oma ja sadaneitsemänkymmenenviiden markan arvoinen antamatta siitä Mäkilälle korvausta on Kihlakunnanoikeus, huolimatta Lahden väitteistä, joita hän ei ollut näyttänyt, velvoittanut Maurits Berndt Lahden keiitin saadessaan maksamaan Karl Wilhelm Mäkilälle mainitut sataseitsemänkymmentäviisi markkaa ja sitäpaitsi sadalla markalla korvaamaan Mäkilän oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maurits Berndt Lehti oli vetoamalla saattanut jutun, on Joulukuun 14. päivänä 1914. antämeltaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä Avoittanut Lahden viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Karl Wilhelm Rykilällä vastaajavallan valvomisesta Hovioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Maurits. Beråt Lahti anonut muutosta perustekmalla, johon Karl Wilhelm Räkilä on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Maurits BertLahti ote esittänyt syytä muuttaa Korivikeuden tuomiota, joka siis jää voimaan; ja velvoitetaan Maavets Berndt Lahti maksamaan Karl Wilhelm Mikilälle korvandarens börellä täällä Meista kuluista kuusikymmentä viisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudat takoot. Keisarillinen Suomen Senaati. tevis Svanbackn Aped Luksiala. tevis Svanbackn Aped Luksiala. B. Annaberg. Sameli KoskiB. Annaberg. Sameli KoskiAlfred Sarva. 13
Tammikuun 20 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausjutussa, jossa Kauppias Gustaf Svanljung, Nikolain kaupungista on hakijana sekä Torppari Aatu Korkeamäki, Janakkalan pitäjän Saloisten kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Tammikuun 20 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Kauppias Svanljungille toimituttamansa haasteen nojalla on Aatu Korkeamäki Nikolainkaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että hän, tilattuaan Joulukuun 5 päivänä 1911 Kauppias Svanljungilta 90 markan hintaisen "Domo - separaattoren No 1 ja tunnustettuaan Svanljungille vekselin tuosta summasta, oli seuranneena beväänä saanut Svanljungilta Domo - separaattorin, jossa oli merkkinä No 1 ja jonka hän sentähLäsnä: F. S. A. L. B. t. - S.K. A. Sa 17 No 84. Pag. 182. R. D. 1915.
den heti oli palauttanut, mutta että Kauppias Svanljung siitä huolimatta eli luovuttanut vekselin Tampereen kaupungissa olevalle Osakeyhtiö Credit Aktiebolag - nimiselle yhtiölle. joka oli Hämeen läänin Kuvernöörin luona hakenut vekselin määrää korkoineen ja kuluineen, minkä jälkeen Korkeamäki Kuvernöörin Maaliskuun 12 päivänä 1913 antaman päätöksen nejalla oli seuranneen Kesäkuun 26 päivänä maksanut ulosottomiehelle 133 markkaa 46 penniä. Tämän vuoksi, ja koskei Aatu Korkeamäki ollut saanut mitään vastiketta tuosta maksusta, on hän vaatinut Kauppias Svemljungia velvoitettavaksi suorittamaan hänelle vahingonkorvauksena vastasanotun määrän laillisine korkoineen maksupäivästä sekä korvaamaan Korkeamäen oikeudenkäyntikulut. Kauppias Svanljung on vastustaneet kannetta, selittäen että kaupan oli välittänyt Nikolainkaupungissa asuva Kauppamalkustaja Alfred Sandvik, joka ei ollut Svanljungin palveluksessa, vaan toimi omalla vastuullaan, sekä että Aatu Korkeamäki allekirjoittamansa ja Sandvikin Svanljengille lähettämän tilauslistan mukaan oli tilannut 90 markan hintaisen "Domo- Separaattorin No 9. jota vastoin "Tomo" seuraattori No 1 maksoi 110 mark kaa. Kuulustettuaan jutussa Kauppamatkustaja Sandvikia, on Raustuvanoikeus Helmikuun 20 päivänä 1914 julistamassaan päätöksessä katsonut käyneen selville, että Aatu Korkeamäki oli Kauppamankustaja Sandvikin välityksellä tilannut Kauppias Svan ljungilta yhdeksänkymmenen markan hintaisen Domo - separaattorin No 1 ja tälle määrälte antanut Svanljungille vekselitunnusteen; että Svanljung sittemmin oli. Korkeamäelle lähettänyt "Domoseparäattören No 6, jota Korkeamäki kuitenkaan ei ollut vastaanottanut, vaan ralauttanut Svanljungille; sekä että Kauppias Svanljung, vaikka Aatu Korkeamäki oli hänelle ilmoittanut asian oikean laidan, oli Korkeamäel15
tä haettanut ulos mainitun vekselin sisällyksen ja siten pakottanut Korkeamäen Kesäkuun 26 päivänä 1913 maksamaan yhteensä sata kolmekymmentäkolme markkaa neljäkymmentäkuusi penniä; minkä vuoksi Maastuvanoikeus on velvoittanut Kauppias Svanljungen korvauksena suorittamaan Aatu Korkiamäelle sata kolmekymmentäkolme markkaa neljäkymmentäkuusi penniä vielen prosentin korkoineen Kesäkuun 26 päivästä 1913 sekä kahdellasadalla seitsemälläkymmenettäviidellä markalla korvaamaan Korkeamäen oikeuden käyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Svanljung oli vetoamalla saattanut jutun, on Kesäkuun 18 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Kauppias Svanljungin viidelläkymmenellä markalla. korvaamaan Aatu Korkeamäellä Herioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Svanljung anonut muutosta perustelmalla, johon Aatu Korkeamäki on vastannut. "Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Svanljung ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kauppias Svanljung suorittamaan Aatu Korkeamäelle, hänellä jutusta täällä olleiden kustannusten korvaukseksi, seitsemän kymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Herr Saarikoski. H. Anniborg Alfred Kiuksiala Samuli Korki. 16
Wä Tammikuun 21 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Punkalaitumen pitäjän Sorkkilan kylässä asuva Talollinen Erland Isojaakola eli Ylijaakola on hakijana sekä Maamiesten Kauppa Osakeyhtiö niminen osakeyhtiö, Turun kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeuso sastossa Tammikuun 21 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Huittisten, Tampulan ja Punkalaitu men pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Maamiesten KauppaOsakeyhtiön puolesta lausuttu, että Erland Isojankola oli Maaliskuun 3 päivänä 1910 tilanneet osakeyhtiöllä Kaasa-nimisen, 13 vastaalla varustetun niviinkylvokoneen, jonka hinta oli ollut 280 markkaa, sekä että kone oli seuranneen Huhtikuun loppupuolella lähetetty Erland Skojankolalle, mutta oli Isojaakola Toukokuun 6 päivänä Läsnä: F. A. L. B. t. S. R. V. L. P. 17 No 88. Pag. 18 R.D. 1914.