Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tuksista velottu määrä 256 markkaa 80 penniä korkoineen, siitä kuitenkin vähennettyä maksetut 203 markkaa 27 penniä Kanteeeseen on Kauppias Svanljung vastannut, että hän osakeyhtiön silloisen taloudenhoitajan Eero Marti kaisen pyynnöstä oli jättänyt puheenalaiset ilmoitukset osakeyhtiön sanomalehdessä painettaviksi ainoastaan sillä nimenomaisella ehdolla että hänelle myönnettäisiin viiden kymmenen prosentin alennus ilmoitusten hinnasta, jonka tähden ja koska osakeyhtiö oli sanoma lehdessä julaissut nämät ilmoitukset ja siis hyväksynyt tuon ehdon ja Svanljung oli suorittanut niistä velotun hinnan, huomioon ettamalla sovitun olennuksen, Kauphias Svanljung on anonut kannetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus, jossa asian osaiset molemmin puolen ovat anoneet oikeudenkäyntikulujen ra korvausta, on Helmikuun 20 päivänä 1914 julistanut päätöksen asiaan ja koskei Kauppias Svanljung ollut pid tänyt, että hänen vuonna 1912 Waasani miseen sanomalehteen painattamiensa ilmoitusten yhteenlaskettu hinta olinaussut osakeyhtiön mainitsemaan määrään eli kolmeensataan kuutenkymmeneen kuuteen markkaan kahdeksaan kymmeneenneljään penniin, eikä Svanljung ollut voinut näyttää, että hänellä eli si asiallisten välillä tehdyn sopimuksen mukaan näiden ilmoitusten hinnasta tuleva korkeampi alennus kuin se, minkä osakeyhtiö oli hänen hyväkseen laskenut, eli kolmekymmentä prosentia, sentähden ja koskei Kauppias Svanljung ollut väittänytkään, että hän etisi puheena olevien ilmoitustensa hinnasta osakeyhtiölle suorittanut enempää kuin mitä osake yhtiö oli myöntänyt Svanljungilta sanotusta hinnasta kantaneensa eli kaksisataa kolme markkaa kaksikym mentäseitsemän penniä, Ruostuvanoi keus on velvoittanut Kauppias Svan ljungen Etelä Pohjanmaan Sanomaleh715
ti Osakeyhtiölle maksamaan vaaditut viisikymmentäkolme markkaa viisikym mentäkolme penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen Lokakuun 3 päivästä 1913, jolloin juttu oli ollut ensimäisen kerran Raastuvanoikeuden käsiteltävänä, täyden maksun tapahtumiseen saakka, sekä sadatla kahdeksallakymmenellä markalla korvaamaan osakeyhtiön oikeudenkäyn tikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Svanljung vetoamalla oli saattanut jutun on Kesäkuun 18 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Kauppias Svanljungin viidelläkymmenellä markalla kervaamaan Etelä- Pohjanmaan Sanoma lehti-Osakeyhtiön Hevioikeudessa kirsimät kulut Hovioikeuden tuomioen on Kauppias Svanljung anonut muutesta perustelemalla, johon Etelä - PohjanmaanSanomalehti - Osakeyhtiö on vastannutKeisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Svanljung ole esittänyt upptä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kauppias Svanljung suorittamaan Etlä - Pohjanmaan sanomalehti-Orake yhteelle, sillä täällä jutun vuoksi oltäiden kulujen korvaukseksi, seitse mankymmentä markkaa. Tiitä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Talis Sannikoski. B. Anneberg. Samuli Korki. Alfred Luksiala. A. J. Lillmman 716
Den 19 April 1916 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål angående fordran, emellan Dispönentän kan Ida Maria Svedlin, för egen del och såsom förmyndare för hennes omyndiga dot ter Elna Maria Svedlin, samt Ida Maria Svedlins myndiga söner Banktjänstemannen Johan Sigurd Svedlin, Bygg mästaren Bror Gustaf Bertel Svedlin och Studeranden Thure Wittiam Svedlin, alla från Helsingfors stad, gemensamt sökande, samt Ömsesidiga Försäkrings anstalten Sampo, i Åbo stad, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 19 April 1916 Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Enligt försäkringsbref af den 25. Maj 1909 har Ömsesidiga FörsäkringsJorde: W. F. P. R. H. K. A. No 843 Saa SS 29 1915
Den 19 April 1916 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revers skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål angående fordran, emellan Dispocentän kan Ida Maria Svedlin, för egen del och såsom förmyndare för hennes omyndiga dotter Elna Maria Svedlin, samt Ida Maria Svedlins myndiga söner Banktjänstemannen Johan Sigurd Svedlin, Bygg mästaren Bror Gustaf Bertel vedlin och Studeranden Thure Wittiam Svedlin, alla från Helsingfors stad, gemensamt sökande, samt Ömsesidiga Försäkrings anstalten Sampo, Åbo stad, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 19 April 1916 Kejserliga Senaten har låtit kand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Enligt försäkringsbref af den 25 Maj 1909 har Ömsesidiga Försä krings öfvde: W. F. B. R. H. K. A. No 843. Sag. 55 Rb 1915
anstalten Sampo meddelat försäkring åt Ida Maria Svedlins man och hennes öfvanbemälda barns fader Dispenenten Isak Svedlin emot följderna af Kroppslig skada genom olyckshändelse intill ett belopp af 1000 mark, räknadt från den 23 berörde Maj, samt under villkor, bland annat: att dessa följder inträdde utan medverkan af sjukdomatt Försäkringsanstalten, om den genom ölycksfall uppkomna skadan genast eller inom sex månader omedelbart föranledde den försäkrades död, skulle utbetala till hans rättsinnehafvare hela försäkringssumman; samt att ragda summa vid årlig förnyelse af försäkringen tillväxte för dödsfall med fem procent årligen intill ett belopp af femtio procent å hela den ursprungliga summan Efter utverkad stämning å Ömse rediga Försäkringsanstållen Sampo till Rådstufvurättens i Åbo stad sam manträde den 11 November 1911 hafva Ida Maria Svedlin, Banktjänstemannen Svedlin och Byggmästaren Svedlin, för egen del och Ida Maria Svedlin dessutom såsom förmyndare ej mindre för Elna Maria Svedlin än för då likaledes omyndige Studeranden Svedlin, inför Rådstuf verätten anfört, att Dispenenten Svedlin den 30 Juli 1911 under sinning i saltajön inom Kyrkslätt socken om kommit genom druckning utan att någon sjukdom därtill medverkat, men att Försäkringsanställen Sampo emellertid utan skäl vägrat utbeta la den i ofvanomförmälda försäknings bref för Dispenenten Svedlens död i följd af olycksfall utfästa försäkninge summan, hvilken för det försäkringsår, hvarunder Svedlin aflidit, ut gjorde 11500 mark. Ida Maria Sved lin, Banktjanstemannen Svedlin och Byggmästaren Svedlin hafva därför i egenskap af Dispenenten Svedlens rättsinnehafvare yrkat omsesidiga Försäkrings anställen Sampos förpliktande att till Ida Maria Svedlin och hennes medparter genast utgifva nämnda belopp 11500 mark samt ersätta dem rättegångskostnaden. 718
målet Häröfver hörd har Ömsesidiga Försäkrings anstalten Sampo genmält att Dispinenten Svedlin icke dött genom drunkning eller kväfning i vattnet utan vid sinningen träffats af något hastigt påkommit: sjukdomsfall, hvilket, oberoende af vattnets inträngande i lungorna andat hans lif samt att Svedlins död, äfven om det blefve utredt att han omkommit genom drank ning, dock icke inträffat i följd af något olycksfall och åtminsto ne icke genom något sådant utan medverkan af sjukdom, hvarför försäkrings anstalten, då densamma vid sådant förhållande icke vore skyldig att utgifva den fordrade försäkringssumman, emotsett käremålets förkastande Rådstufvurätten har medels den 13 April 1912 afkunnadt utslag på anför da skäl förkastat käromålet. Hefrätten, under hvars pröfning Ida Maria Svedlin, såväl för egen del som i egenskap af Elna Maria Sved lens förmyndare, samt Banktjänste mannen Svedlin, Byggmästaren Sved lin och Studeranden Svedlin, hvilken sistbemälde emellertid uppnått myndig ålder, i väderäg dragit målet har i dom af den 29 Januari 1915 Junnit det väl vara utredt att Dispomenten Svedlin, å hvars lif Omsesi diga Försäkringsanstalten Sampo beviljat omförmälda försäkring, den 30. Juli 1911 aflidit genom dräntning, men emedan Ida Maria Svedlin och hennes medparter icke gittat styrka att Dispenenten Svedlin under öfvanberörda af honom frivilligt företagna simtur iföljd af en på ytteorsaker beroende händelse och våle des genom honom i vattnet ågån get olycksfall aflidit, har Hofrätten låtit bero vid det slut, hvarvid Rådstufvurätten i saken stannat, samt ålagt Ida Maria Svedlin och hennes medparter att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, med sjuttiofem mark ersätta Ömsesidiga För719
säkningsanställen Sampo denne Hofrätten för målet hafda kostnader. Uti Hofrättens dom hafva Ida Maria Svedlin och hennes medparter anhållit om ändring medels deduktion, den Ömsesidiga Försäkringsanstalten Sampo bemött Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Ida Maria Svedlin och hennes medparter icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, hvarvid förty skall bero; och skyldigkännas Ida Maria Svedlin och hennes medparter att betala åt Ömsesidiga Försäkningsanstalten Sampo, i ersättning för dess härstädes för målet hafda kostnader, sextio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin Johannes Pesonen. K. R. Helonen. K. Auer. K. R. Helonen. K. Auer. Huhtikuun 28 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Kauppakoulun opettaja K. Oravala, Oulun kaupungista, on hakijana sekä Kauppias Ernst Lindqvist, Nikolainkaupun gista, vastaajana: Annettu Oikeisosastossa Huhtikuun 28 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellen ja esittelyttänyt pitiin kirjat ja niista, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Vikolainkaupungin Raastuvan oikeudessa on Kauppakoulunopettaja Oravala lausunut, että samassa kaupungissa asuva Kauppias Matti Klemettilä, joka yhdessä Kauppias Lindqvisten kansva omisti sikäläisen toiminimen Klemettilä & Lindqvistin, och vuonna 1910 pyytänyt Kauppakolun opittaja Raivalua edustamaan ja valvomaan Kauppias Klemettilän alaikäisten lasten Aami Telleva, KatLäsnä: F. S. A. L. B. mt - A. R.S. K. 720 N: 890. sivu 145. R. 1915.
tu Kyllikki ja Mirja Mielikki Klemet tilän oikeutta näiden nimiin aikai semmin erityisiin pankkilaitoksiin talletettuihin sahoihin, yhteensä 10,397 markkaan 61 penniin, mitkä Kauppias Klemettilä sitten Lokakuun alkupäivinä 1910 oli nostanut mainituista pankkilaitoksista ja joista hän saman Lokakuun 1 päivänä oli sijoittanut 10,000 markkaa toiminimen Klemettilä Lindqvistin liikkeeseen lainaksi Oravalan nimessä; että viimeksimainittujen rahain sillä tavoin tultua toiminimen hyväksi, oli toiminimi sen jälkeen vuosittain lähettänyt Oravalalle konttokurantit, joissa toiminimi omasta puolestaan, myöntäen olevansa velkaa Oravalalle sanotun summan, oli rahoille laskenut yhteensä kahdeksan prosenttia korkoa ja provisio nia; sekä että, kun Kauppias Klemettilä sittemmin oli joutunut varanikkotilaan, Kauppias Lindqvist, joka toiminimen toisena osakkaana Kauppias. Klemettilän tähden tultuaan kärsimään ainoellista vahinkoa oli ryhtynyt toiminimen liikettä jatkamaan perustamalla sitä varten uuden yhtiön, oli Kauppakoulunopettaja Eravalalle riidatta luvannut suorittaa ylläkerrotun, Oravalan nimessä vielä olevan saami sen, joka toiminimen Oravalalle antaman konttokuranttilaskuun mukaan Joulukuun 31 päivältä 1912 korkoineen ja poinsionineen silloin oli tehnyt 17,896 markkaa; mutta koska Kauppias Lindqvist, huolematta siitä että rahat olivat tulleet toimininen hyväksi ja että toiminimiitse konttokurantissaan oli myöntä nyt Oravalan puheenalaisen lainan antajaksi, oli kieltäytynyt sitä maksamasta, on Kauppakoulunopetta ja Oravala vaatinut Kauppias Lindqvistiä velvoitettavaksi hänelle suorittamaan mainitut yksitoista tuhatta kahdeksansataa yhdeksänkymmentäkuusi markkaa korkoineen sekä korvaamaan Oravalan oikeudenkäyntikulut 721
Kauppias Lindqvisten vastustettua kannetta, on Raastuvanoikeus, jossa Kauppias Klemettilää oli kuultu, Joulukuun 12 päivänä 1913 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla kyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppakoulunopettaja Oravala oli vetoamalla saattanut jutun, on Toukokuun 14 päivänä 1915 antamassaan tuomiossa katsonut selville käyneen, että Lokakuun alkupäivinä 1910 oli edellä mainituista pankkilaitoksista otettu. Kauppias Klemettilän ylläsä nottujen lasten nimiin talletettuja rahoja 10.397 markkaa 61 penniä sekä että Kauppias Klemettilä, hankittuaan Kauppakoulunopettaja Oravalan myöntymyksen saada hänen saamisenaan Klemettilä i Lindqvistin liikkeeseen panna mainitut lastensa varat, oli toiminimen kassakirjaan sanotun Lokakuun 1 päivän kohdalle omaan nimeensä Eruvalan suorittamina vastattavan puolelle merkinnyt 1000 markkaa ja seuraimeen Joulukuun 31 päivän kohdalle toiminimen rescontracta - kirjaan Oravalan erikoistelille siirtänyt tämän toiminimelle antamana lainana viimeksisanotun summan ynnä edelläsänotusta Lokokuun 1. päivästä kasvaneena korko na kaksisataa markkaa, kuin myös kin sen jälkeen Oravalalle toimini men puolesta lähettämissään konttokurantoissa ilmoittanut Oravalan saamisen toiminimeltä olleen 1 päivänä Tammikuuta 1911 10200 markkaa, samana päivänä seuranneen na vuonna 11.016 markkaa ja 1913 vuoden Tammikuun 1 päivänä 11.896 markkaa; mutta koskei vastoin Kauppias Lindqvistin kieltoa oltu näytetty todennukaiseksi, että nyt puheenalaiset 10,000 markkaa olivat tulleet toiminimen hyväksi, eikä, asian niin ollen, yksinään se seikka että Kauppias Klemettilä oli toiminimen kirjoihin merkinnyt sen osakkaana vastaanottaneensa sen suuruisen rahamääräin voinut suottaa Kauppias Lindqvistiä vel722
volliseksi vastaamaan Kauppakon lunopettaja Oravalan räitetystä saatavasta, koskei tälle Kauppias Klemettilän ja hänen lastensa hyväksi tehdylle merkinnälle voitu antaa täyttä todistusvoimaa, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastuvanoikeus oli johtunut Hovioikeuden tuomioon on Kauppakoulunopettaja Oravala anonut muutosta perustelmalla, johon Kauppias Lindqvist on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo. ettei Kauppakoulunopettaja Oravala ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kauppakoulunopettaja 6ravala suorittamaan Kauppias Lindqvist'ille, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemän kymmentä markkaa. Pätä Valterö. Parviainen. kaikki asianomaiset noudatta kool. Keisarillinen Suomen Senaatti tens Surikoski Alhel Liiksiala telle Sääräkoski B. Arnberg A. W. Lillhinnagai B. Arnberg A. W. Lillhinnagai B. Annberg Samuli Koski. 723
Huhtikuun 29 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tuli dessa asinmakennuksen luovuttamista koskevassa nostajutus sa, jossa Rauman kaupungisså asuva Työmies Viktor Edvard Kallinen, vaimonsa Alma Maria Hollstenin edusmiehenä, on hakijana sekä Torpparinleski Edla Hellsten, Työmies Johan P. sak Hellsten ja Torpparinpoika Samuel Hellsten Rauman maaseurakunnan Kulomaan kyläta, Torpparinpoika Viktor Ferdinand Mattila, saman maasvujäkunnan Koiluodon kylästä, Palvelija Martta Amanda Hellsten ja Työmies Otto Johan Grönberg, Rauman maaseurakunnan Vermentilan kylästä, ynnä Pohjois Amerikan yhdysvalloissa oleskelevat Työmiehet Väinö Viktor ja Emil Henrik Hellsten poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, Huhtikuun S: K. F. B. - R. H. A. R. K. t. Uno Strömsten 14 No 891. Såg 93 sl. D. 1915.
29 päivänä 1916. "Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Edla, Johan Isak, Samuel, MarttaAmanda, Väinö Viktor ja Emil Henrik Hellsten sekä Viktor Ferdinand Mattila ja Otto Johan Grönberg ovat Emajoen, Lapin, Hinnerjoen ja Luvian pitäjien sekä Rauman maaseurakunnan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Elokuun 26 päivänä 1899 kuollut Torppari Johan Henrik Hellsten, asuosaan vuosina 1871- 1877 Pyhämaan pitäjässä, oli Talonomistaja Maria Juhontytär Kalpolalta ostanut erään, tämän omistaman Valpolan talon maalla Pyhämään pitäjän Lahdemaini on kylässä olevan rakennuksen ja, siirrettyään sen Rihalan talon maalle Vermentilan kylään, antanut siinä asua veljensä Työmies Kustaati helm Juhonpoika Hellstenen. Mutta keen ei Alma Maria Hellsson eivätkä hänen veljensä Kustaa Wilhelm Hellsten ja sisarensa Amanda Elrira Hellsten, jotka olivat Kustaa Wilhelm Juhonpoika Hellstenen lapsia, olleet tämän kuoltua Kesäkuun 26. päivänä 1911 luovuttaneet tuota rakennusta Johan Henrik Hellstenen oikeudenomistajille, niin ovat Edla Hellsten ja hänen edellämainitut myöläpuolensa, joista Edla Hellsten ön Johan Henrik Hellstenen leski ja avioliitosta tämän kanssa syntyneen alaikäisen tyttären Eine Elma Hellstenin holhooja, Johan Isak, Samuel Martta Amanda, Väinö Viktor ja Emil Henrik Hellsten Johan Henrik Hellstenin lapsia sekä Mattila ja Grönberg naimisissa, edellinen Hellstenin aviopuollen Edla Josefina nimisen ja Grönberg samojen aviopuollen Anna Maria nimisen tyttäsen kanssa, vaatin eet, että Alma Maria, Amanda Elvira ja Kustaa Wilhelm Hellsten siihen velvoitettai siin. Alma Maria, Amanda Elvira 725
ja Kustaa Wilhelm Hellstenin kiellettyä edellämainitun rakennuksen olleen Johan Henrik Hellstenin sekä siitä syystä vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, Lokakuun 10 päivänä 1912 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Johan Henrik Hellsten oli näin neljä kymmentä vuotta ennen ostanut puheenalaisen rakennuksen; minkä vuoksi ja kun eivät Alma Maria, Amanda Elviia ja Kustaa Wilhelm Hellsten olleet näyttäneet, että Johan lenrik Hellstenin oikeus sanottuun rakennukseen olisi siirtynyt heille tai että he muuttakaan tavalla olisivat saaneet rakennuksen omakseen, Kihlakunnanoikeus on velvoit tanut Alma Maria, Amanda Elvira ja Kustaa Wilhelm Hellstenen heti jättämään saman rakennuksen Edla Hellstenin ja hänen myötäpuoltensa vapaasti käytettäväksi sekä sitä paitsi yhteisvastuullisesti kahdeksallakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Edla Hollstenin ja tämän myötäpuollen oikeuden käyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Alma Maria Hellsten oli vetoamalla saattanut jutun, on Maaliskuun 15 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan; minkä ohessa Alma Maria Hellsten velvoitettiin korvaamaan Edla Hellsten in ja hänen myötäpuolensa asion lakia Hovioikeudessa kärsemät kustannukset yhteensä neljälläkymmenelläviidellä markalla Hovioikeuden tuomioen on Kihtor Edvard Kallinen, mentyään tällä välin naimisiin Alma Maria Hellstenen kanssa, anonut muutosla Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Edla Hellsten ja hänen myölapuolensa evät ole voineet todistaa omistus720
oikeuttaan kysymyksenalaiseen rakennukseen, jossa Kustaa Wilhelm Juhonpoika Hellsten on asunut niin kauan kuin rakennus on ollut Pihalon talon maalla ja vielä Johan Henrik Hellstenin kuoleman jälkeen toistakymmentä vuotta, suorittaen Pihalan talon omistajille vuokraarakennuksen tonttimaaata, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Edla Hellstenen ja hänen myötäpuoltensa jutussa ajaman kanteen, mutta saa Viktor Edvard Kallinen asian laatuun nähden itse kärsiä hänellä siinä olleet kulut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen Walter Andersin K. R. Helonen A. W. Rustmanie. K. Auer. Umo Strömsten läta Huhtikuun 29. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa tälonkatsebruusta koskevassa jutussa jossa Iisalmen pitäjässä asuva Hyrynsalmen seurakunnan Wirkkoherra Jonas Eliel Snellman on hakijana sekä sanotun seurakunnan virkatalonlautakunta vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Huhtikuun 29. päivänä 1916. "Elisarillinen Senaatti on itsellensä osittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Sittenkuin edellämainittu virketelon lautakunta oli Elokuun 18. päivänä 1911. Kuopion hiippakunnan Tuomiokaritulille ilmoittanut, että Hyrynsalmen pitäjän kirkonkylässä olevan Siikkajan kirkko herranvirkatalon haltija Kirkkoherra Sock man oli erinäisissä kohdin virkatalon hoidossa menetellyt laittomasti, oli virka talolla Tuomiokapitulin määräyksestä Helnäkuun 3. ja 4. päivänä 1912. toimitettu taloudellinen katselmus, minkä jälkeen Tuomiokapituli, josme Snellman oli katselSämä: A. L. R.S. - A. B. - S. St. No 827. Pag. 103. R. D. 1915.
muksesta valittanut, oli Joulukuun 27. päivänä 1912. annetulla päätöksellä, kumoten hetselonuspäätöksen, papiston virkataloista Heinäkuun 19. päivänä 1890. annetun Keisarikkisen asetuksen 56. SSn nojalla määrännyt laillisen talonkatselmuksen virkatalolla. toimitettavaksi. Hyrynsalmen, Suomussa men ja Puolangan pitäjäin käräjåkunran Kihlakunnanoikeuden tämän johdosta katselmusoikeutena kokommuttua Heinäkuun 28. päivänä 1913. on virkatalontakunta anonut otettavaksi selville, missä määrin virkatalo viljelystegi ja rakennusten puolesta oli sen haltijan laiminlyönnistä laskettu rappeutumaan siitä kunnosta, missä sen, Kihlakunnanoikeuden Heinäkuun 15. päivänä 1897. antaman päätöksen mukaisesti kuntoon paritavana, oli Heinäkuun 12-14. päivänä 1909. pidetyssä taloudellisessa katselomuksessa havaittu otteen, sekä määrättäväksi miten virkatalo olisi saatettava lailliseen kuntoon. Kanteessen on Kirkkoherra Snellman vastannut, että hän Hyrynsalmen ja Pietijärven siihen aikaan yhteisten seura kuntain kirkonkokouksessa Heinäkuun 31. päivänä 1892. oli sanottujen seurakun tain kanssa tehnyt sellaisen sopimuksen, ettei Trekmanin edeltäjän jälkeen pidettäisi lähtö- ja tulokatselmiista, vaan että kirkkoherrakunta tarpeen tullen päimisi virkatalon lailliseen kuntoon vapauttaen Snellmanin kaikesta rakentamisja viljelemisvelvollisuudesta hänen virkaaikanaan ja kun Snellman mielestään niin ollen ei ollut vastuussa virkatalon hoidosta, on hän vastustanut kannetta Tämän jälkeen toimittamaasaan katselouksessa on Kihlakunnanoikeus havain nut muun muassa: että karjankaivosta kuuttui asacko ja vipuketju, joiden hankkiminen arvioitiin maksavan yhteensä kymmenen markkaa; että puutarka oli jätetty kokonaan viljelemättä ja arvostettiin sen kuntsorparneminen maksavan 50. mark kaa; että virkatalon pellot lukuunottamat ta nden 20. aarin alaa, joli laskettu kedok si, joka kasvoi huononlaatuista heinää ja rikkariohoa, sekä että ojat olivat maatuneet umpeen, ja arvioitiin, ottamalla huomioon lannan vaikea saanti paikka 728 8. R. D.