Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
vervägande och finner Godsegaren Pehrman icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens ofvanberörda dem, härvid förty kommer att förblifva. Pet alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: J N Rämming kuten Saarinen J N Rämming kuten Saarinen Utader Andersson. B Amberg. Utader Andersson. B Amberg. „ U; Juverkjolen 2 Helmikuun 7 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, talonkaupan purkamista koskevassa nostojutussa. jossa entinen Talollinen Mikko Huoso ja hänen vaimonsa Eeva Huoso, Lappeen pitäjän Rasalan kylästä, ovat hakijoina sekä samasta kylästä kotoisin olevat Talolliset Fredrik Äijälä ja hänen vaimonsa Hanna Äijälä sekä Kalle Antikainen ja hänen vaimonsa Anna Antikainen tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 7 päivänä Helmikuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan Lappeen pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen Fredrik Äijälän ja Kalle Antikaisen sekä Hanna Äijälän ja AnSiinä: P. N. t. K. l. - A. B. J. P. A. L. A. L. 33 No 181. Såg. 274. R. D. 1909.
na Antikaisen, joista kaksi viimeksimainittua ovat Mikko ja Eeva Huoson tyttäriä, ovat Mikko ja Eeva Huoso siellä lausuneet, että he kauppakirjalla 7 päivältä. Toukokuuta 1907 muun muassa eläkettä vastaan, jota oli suoritettava heille ja heidän alaikäiselle pojalleen Elias Kuoselle, olivat Fredrik Äijälälle ja Kalle Antikaiselle myyneet omistamansa 1/8 osan verotaloa No 1 ylläsanotussa Rasalan kylässä ja 1/6 osan verotaloa No 2 Lappeen pitäjän Pajarilan kylässä eläimineen ja muine irtaimistoineen, mutta ettei sanottua kauppakirjaa ja kaupasta samana päivänä tehtyä erityistä välikirjaa oltu laadittu asianosaisten sopimusten mukaisesti siinä, ettei ylläsanotusta 1/6 osasta verotaloa No 2 Pajarilan kylässä oltu erotettu erästä niin kutsuttuun Lasolan tiehen rajoittuvaa maa aluetta, jonka Mikko ja Eeva Huoso aikaisemmin olivat lahjoittaneet kolmannelle vävylleen Talolliselle Mikko Tuunaselle, mutta joka vielä oli erilleen lohkaisematta; että välikirjaan oli merkitty että eläkettä oli suoritettava Elias Huoselle ainoastaan siksi kun hän täyttäisi 21. vuotta sekä Mikko ja Eeva Huoselle sen jälkeen annettava perunoita vain. 5 hehtolitraa vuodessa, vaikka Elias Huosolle, joka oli sairalainen, oli tuleva eläkettä elinaikansa ja eläkekeensaajille, niin kauan kuin yksikin heistä eli, perunoita 6 2/3 hehtolitraa vuodessa; sekä ettei välikirjassa, johon kyllä oli merkitty että Mikko ja Eeva Huoson tuli saada talon rehuilla elättää lehmä ja lammas, oltu mainittu että ostajan oli päältäpäin talon karjasta nu eläimet heille annettava; mihin nähden ja kun Fredrik Äijälä ja Kalle Antikainen, joiden välikirjan mukaan myös tuli maksaa Mikko ja Eeva Huosen velkoja noin 1300 mark. kaa, eivät olleet tätä sitoumustaan täyttäneet, Mikko ja Eeva Huoso ovat vaatinet että kysymyksenalainen kauppa julistettaisiin purkautuneeksi.
Fredrik Äijälän ja hänen asiakumpaniensa vastustettua kannetta sekä pyydettyä korvausta oikeuden käyntikustannuksistaan on Kihlakunnanoikeus 26 päivänä Lokakuuta 1907 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koskeivät Mikko ja Eeva Huosi vastoin Fredrik Äijälän ja hänen asiakumppaniensa kieltoa olleet saattaneet kannettaan toteen, vaan päinvastoin oli näytetty että puheenaolevassa kaupassa kirjoitetut kauppa - ja välikirja olivat laaditut asianosaisten sopimuksen mukaisesti Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen ja velvoittanut Mikko ja Eeva Huoson kolmellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Fredrik Äijälän ja hänen asiakumppaniensa asiassa kärsimät kulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mikko ja Eeva Huoso olivat veteamalla saattaneet jutun, on 17 päivänä Heinäkuuta 1909 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Mikko ja Eeva Huosen suorittamaan Fredrik Äijälälle ja hänen asiakumppaneilleen maksut heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penpia. Hovioikeuden tuomioon ovat Mikko ja Eeva Huoso anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo tosin selvite tyksi, että puheenalainen 7 päivänä Toukokuuta 1907 laadittu kauppavälikirja poikkeaa kaupassa suostutuista ehdoista siinä kohden ettei sanottuun välikirjaan ote merkitty Mikko ja Eeva Huoson olevan oikeutettuja saamaan talosta, paitse yhden lehmän ja yhden lampaan ruvan, myöskin nuo eläimet; mutta kun ei tämä ehto ole siksi oleellinen että tehty omaisuuden luovutus sillä perusteella olisi julistettava mitättömäksi, sen vuoksi ja kun ei ole näytetty että luovutuksessa syntyneet kauppa- ja välikirja muuten poikkeaisivat asianomaisten sopimuksesta eikä se seik35
ka etteivät Fredrik Äijälä ja Kalle Antikainen ehkä ole täyttäneet sitoumustaan Mikko ja Eeva Huoson velkojen maksusta oiheuta kaupan purkamista, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: JWahlman Aleksi Häpy. Alfred Luksiala. A:k. M. Alin. Johannes Peltonen 2 Alfred Lindström Den 7. Februari 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit mål emellan i Ilmola socken bosatte Jordbrukaren Johan Herrgård, såsom fordringsägare i Banktjänstemannen Hjalmar Gaddings, från staden Nikolaistad, till konkurs upplåtna bo, sökande samt Bonstjänsk, mannen Gaddings hustru Elin Magdalena Gadding, tillstädeskommen men Banktmännen Gadding och hans öfrige fordringsägare, uteblifne svarande, angående rätt att från konkurso undanskifta egendom: Gifven uti Justitiedepartementet den 7. Februari 1911. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Erlin Magdalena Gadling å inställebolagen den 21 Februari 1910 i Banktjänstemannen Gaddings vid Rådstufvarätten i Nikolaistad anhängiggjorda konkurs uti en till Rådstufvurätten inOfver: P. W. I. B. J. P. A.S. 36 No 182 Såg 279. R. D. 1910
gifven skrift anhållit om rätt att från konkursboet få undantaga henne enligt äktenskapsförord enskildt tillhörig, i sagda förord och två detsamma bilagda förteckningar uppräknad egendom, hvilken anhållan vid upprop i konkursen emellertid af Jordbrukaren Herrgård motsagts, har Rådstufvurätten medelst den 23. Maj 1910 i konkursmålet afkunnad dom uti nu ifrågavarande del af saken utlåtit sig att alldenstund i omförmälda äktenskapsförord saknades uppgift om dag och årtal, då detsamma upprättats, samt äktenskapsförordet således icke uppgjorts i enlighet med stadgandet uti 1. SS: 3. kap. i lagen af den 15 April 1889. om makars egendoms- och gäldsförhållanden, fördenskull och enär Edén Magdalena Gaddings förenämndaansökning blifvit motsagd, blef densamma af Rådstufvurätten afslagen. Hofrätten, under hvars pröfning ElinMagdalena Gadding i vadeväg dragit saken, har genom dom den 29 Juli 1910, enär enligt å äktenskapsförordet tecknade intyg af såväl två vittnen, hvilka vid förordets upprättande närvarit, som den präst, hvilken sammanvigt makarne Gädding, förordet upprättats före vigseln, samt vid sådant förhållande den omständigheten att dag och åstal, då förordet gjorts, icke däri vore angifna, ej inverkade på förordets giltighet, upphäft Rådstufvurättens ofvanberörda dom och tillerkänt Elin Augdalena Gadding rätt att för sig undantaga hvad af den i äktenskapsförordet och förenämnda tvenne därtill hörande förteckningar upptagna egendomen funnes i konkursboet af Hofrättens dom har Jordbrufaren Herrgård anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, hvilken Elin Magdalena Gadding i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens förberörda dom, fastställa Rådstufvurättens i saken afkunnade dom. Dock skall den ändring Jordbrukaren Herrgård salunda vunnit i Hofrättens dom, jäm37
likt SS: 100. i Kejserliga Konkursstadgan af den 9. November 1868, icke tillgodokomma öfriga fordringsägare i konkursen. Det alle, som vederbör till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland J Wahlunnan - Aleksi Käpy. J Wahlunnan - Aleksi Käpy. Sumus Puronen Alfred Luksiala. Sumus Puronen Alfred Luksiala. / Väinö Hirvinen. Den 8. Februari 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål, angående fordran emellan Erikutions betjänten Nils Teodor Helin, från Helsingfors stad, sökande, samt Sniekaren Johan Henrik Sirén, från samma stad, svarande: Sifven uti Justitiedepar: lementet den 8. Februari 1911. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter Nils Teodor Helin och dennes hustru Aina Gustava Helin ågången stämning har Johan Henrik Siren vid Råd stufvurättens i Helsingfors sammanträde den 6. Februari 1906. anfört, att Siren den 12. December 1884. upptagit i sin familj för att vårdas Aina Gustava Helins då sex dagar gamla, före äktenskaret med Nils Teodor Helin födda dotter Signe Adite emot en öfverenskommen ersättning af tjugu mark i månaden, hvilken afgift Aina Gustava Helin erlagt endast för de två första åren af barnets lifstid; och har Johan Henrik Och J. B. S.S. W. År - A 2 - R AHj F. 38.o 1857 Pag 28 R21 1909.
Siren, som vårdat Aina Gustava Helins omförmälda dotter intill Augusti månad år 1905., yrkat makarna 36 lins förpliktande att för tiden från den 6. December 1895. till samma dagår 1899., hvilken sistnämnda dag dottern fyllt femton år, till Siren utbetala den öfverenskomna godtgörelser med inalles niohundrasextio mark jämte ränta samt att godtgöra Siren för hans kostnader å rättegången. I saken hörd har Nils Teodor Helin genmält, att Aina Gustava Helinhvilken under två års tid åt Johan Henrik Siren guldit ifrågakomna ersätt ning för hennes dotter Signe Adiles underhåll, efter nämnda tids förlopp funnit sig oförmögen att fortfara där med och för den skull haft för afsikt att åt fattigvården öfverlämna om sorgen om barnet samt att Johan Henrik Siren och dennes hustru då förklarrat sig sinnade att upplaga barnet så som sitt eget, hvartill Aina Gustava Helin äfven samtyckt; och hade barnet där efter jemväl blifvit i kyrkoböckerna intecknadt, såsom makarna Simons foster, barn. Wid sådant förhållande, och då makarna Siren sedermera icke framställt något anspråk på ersätt ning för barnels underhåll, har Nils Feodor Helin anhållit om käromålets frikastande. Sedan Johan Henrik Sirén bestridt riktigheten af Nils Teodor Helins påstående att makarna Siren till fosterbarn upptagit Aina Gustava Helins förenämnda dotter, har Rådstufvurätten medels den 6. Februari 1906. afkunnadt utslag i målet sig utlåtit samt funnit makarna Helin icke hafva gittat emot Johan Henrik Sirens förnekande styrka att Siren, hvilken obestridt under tiden från den 6. December 1895. till samma dag år 1899. underhållit Aina Gustaf va Helins dotter Signe Adde, vare sig uttryckligen eller annorledes afsagt sig sin rätt att härför varda af Aina Susta va Helin ersatt, i anseende hvartill och som annan anmärkning emot krafvet icke gjorts, Rådstufvurätten ålagt Nils Tiodor Helin att i egenskap af målsman 39
för sin hustru i fordrad ersättning för dennas förenämnda barns under håll och vård under uppgifna tid genast emot kvitto till Johan Henrik Simon betala, efter beräkning af tjugu mark i månaden, sammanlagdt niohundrasextio mark jämte fem procents årlig ränta därå från den 6. Februari 1906. tills skeende full likvid samt att därhos med tjugu mark ersätta Johan Henrik Siren hans umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Nils Feodor Helin i vadeväg dragit målet har uti dom den 18. December 1908. låtit vid Rådstufvurättens utslag bero samt ålagt Nils Teodor Helin att med tjugu mark godtgöra Johan Henrik Siren hans för målet i Hofrätten hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Nils Feodor Helin anhållit om ändring medels hit ingifven deduktion, den Johan Henrik Siren i föreskrifven ordning bemält. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Nils Teodor Helinicke hafva anfört skäl till ändring uti 40 Hofrättens ofvanberörda dom, hvarvid förty kommer att förblifva; och ålägges Nils Teodor Helin att till Johan Henrik Siren, i ersättning för hans härstädes i målet hafda kostnader, utgifva trettio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: J. N. Bömetund Antin Karinen J. N. Bömetund Antin Karinen Walta Andersin. B. Anneberg Alfred Linksiala. /1j Juvahjotun
Den 8 Februari 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Kejserlige Wiborgs Hofrätt inkommit mål angående fordran emellan Vicehäradshöfdingen Edvard Hellfors, från Viborgsstad i egenskap af syssloman uti Ingeniören Halmar Galléns till konkurs upplåtna lo, sökande samt Tuckensuln Julius Starck Johann, från samma stad, svarande: gifven i Justitiedepartemen til den 8 Februari 1911. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtal följande. Vid Rådstupuran i Wiborgs stad har Vicehäradshöfdingen lällfors å ofvannämnda konkurdes vägnar anfört att Ingeniören fallen, som den 15 Fecember 1899 iklädt sig borgen för förmån 3. I. Galléns skuld till den af Keckenrubi Karekjohanni innehafda finnan Kärckjohann C. därvid såsom tilläggs säkerhet för sagda skuld, hvilken utGag - Jak. B. H. K. W. Helm- J. B." H. af H. 41 No 197. Pag. 226. R. D. 1910
gjorde omkring 16,500 mark, till Viccken sula Starckjohann pantsalt 30 stycken Gällön tillhöriga aktier i aktiebolaget Osakeyhtiö Teijan Anttehdas N:ris 0,121-50, lydande enhvar å 200 mark; och som Ingeniören Galléns på ofvanansör da borgesförbindelse grundade skuld till luckensuks Starckjohann, hvilken skuld jämlikt öfverenskommelse af den 28 Maj 1904 reduerats till 1000 mark, sederme ra guldits så när som på ett belopp af 700 mark, hvilket belopp jämte ränta och 24 mark i rättegångskostnadsersättning Ingeniören Gallén medels bemälde Råd stufsmälts utslag af den 9 Juni 1748 ålagts att till Tuckensuln Starckjohanni utgipa men Vockensuln Starckjohuni emellertid vägrat att till till tillhäradshöfdingen Hällfors utlämna sagda åkker, ehuru Häll fors erbjudit sig att gälda innehållet af nästberörda utslag, har Vicehäradshöfdingen Hallfors yrkat Vicekensuln Starekjohanns förpliktande att, emot utbekommande af hvad honom genom än nämnda utslag tilldomts, till Hällfors utgifva berörda aktier eller ersätta de ras värde enligt gånglart pris, hvarhos Vicehäradshöfdingen Hellfors gjort anspråk på godtgörelse för sina i rättegången hafda kostnader. I saken hörd har Kuckensula Karkjohann genmält, att ifrågakomna aktier väl ursprungligen blifvit hos Starikjohanpå antydt sätt pantsätta, men att Inge nioren Gallén sedermera för emående af förberörda redovaring af den ursprungte ga skulden öfverlåtit samma aktils till Heickensuln Starikjohann med full ägan derätt; i anseende hvartill och då till konsula Starckjohann i händelse nämnda hansaktion icke skulle anses behörigen styrkt, vore berättigad att hvilka det af honom vid densamma efterskänkta beloppet 6,500 mark emot tillhäradshöfdingen Hällfors ifrågavarande kraf, hviken culta Karekjohann motsagt häremålet Derefter har Rådstufvällen me dels den 13 Maj 1909 afkunnadt utslag på anförda skäl ålagt Vicehensuln Starekjohanen att till Vicehäradshöfden gen Hällfors utgifva nämnda aktie, eller, ifall de ej mera af Karekjohann innehå42
des, erlägga deras värde, beräknadt efter del pris af 116 mark för aktie de å börs auktion högst betingat sig, med tillhopa tretusen fyrahundra åttio mark, efter af drag likväl af Ingeniören Galléns genom Råastufvurättens förenämnda utslag af den 9 Juni 1908 fastställda skuld till Vuckensunn Starkjohann, utgörande ge hundra mark med sex procents årlig rän ta från den 6 Juni 1708 samt tjugufyra mark i utdömd rättegångskostnadserätt ning; hvarhos Tuckensum Starckjohann skyldigkänts att med etthundrafemtio mark godtgöra Vicehäradshöfdingen Hällfors hans i saken hafda kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning till komuln Karekjohann i rädevägdra get målet, har genom dom den 9 Juni 1910 utlåtit sig i saken, och enär tillhäradshöfdingen Hällfors, genlemot tucken veln Starehjohanns bestridande, icke gittat göra troligt att förenämnda den 28 Maj get verkställda redovisning af Ingeniören fallens skuld till finnan Starikjohann lo skulle skett utan vederlag till förman men Kuckenseln Karekjohannes påstäen de att sagda reduktion föranledts däraf att Ingeniören Gallén vid samma tillfälle åt firman Kärckjöhann i Co öfverlå tit äganderätten till ifrågavarande, af Gällén tidigare pantsälla aktier, bekräf lades genom att, på sätt verkställande Tirektören Erik Rahms i saken afgifna obestridda vittnesmål vidhandengåfve finnans handelsocker allt sedan år 1904 upptagit änsagda aktier såsom tillgång hos finnan, by och med fästadt hänseende jämväl därå att de tvistunderkastade aktiona blifvit af Ingeniören Gallén in blanco endorserade, har fefrätten, med upphäfvande af Rådstufvällens utslag. förkastat Vicehäradshöfdingen tillfors i joken utförda talan Uti lopattens dem har Vicehärads höfdingen Hällers anhållit om ändring medels ingifven deduktion, som af till konsuln Starikjohann uti föreskrifven ordning bemälts, hvarefter Vicehäradshöfdingen Hallfors ytterligare hit ingifvit en skrift. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande; och jämte det Silipor 43
liga Senaten icke kan fästa afseende å hvad Vicehäradshöfdingen Hällfors i nästnämnda skrift anfört, enär densam ma hit inlämnats efter det tiden för än dringsökande i Hofrättens ofvanberörda dem utgått, finner Fyraliga Senaten Vicehäradshöfdingen Hällfors, som icke gittat styrka sitt påstående att ifrågavarande aktier endast i och för pantsättning gen af desamma blifvit af Ingeniören Gallin in blanco endosserade, icke hafva affort skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; hvar hos Vicehäradshöfdingen Hällers skyldig kännes att med sextio mark godtgöra vilkensula Starikjohann hans härstädes i målet hafda kostnader. Tilalle, som vi daler, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: J. N. Rännens Rätter Anders J. N. Rännens Rätter Anders Mannes Peltonen B. Anneberg. Hästellen Helmikuun 9. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahoilla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa saatavaa koskevassa jutussa, jossa Lappeenrannan kaupungissa asuvat Pankinjohtajanleski Emilia Pelkonen ja Leskiröiiva Charlotta Öhberg ovat vuoroin hakijoina ja vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 9 päivänä Helmikuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja mistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Charlotta Öhbergin Lappeenrannan kaupungin Raastuvanoikeuteen on Emilia Pelkonen sillä lausunut että, sittenkun hänen nyttemmin kuollut miehensä Pankinjohtaja Juho Pelkonen eläessään oli ottanut avustaakseen Charlotta Ohbergiä Ravintoloitsija Anders Johan Erikssonen omistaman, Lappeenrannan kaupungissa sijaitsevan talon ja siinä harjoitetun ravintolaliikkeen ostossa sekä sitä varten hankkiakseen Charlotta Öhbergille 20,000 markLäsnä: J. N. B. S.S. W. A. J. P. No 199. Sivu 254. R. D. 1909.
kaa lainaksi, niin oli Charlotta Öhberg, joka oli luvannut suorittaa Pankinjohtaja Pelkoselle 5,000 markkaa hyvitykseksi hänen mainitusta avustaan, 5 päivänä suuskuuta 1901 antanut Sankinjohtaja Pelkoselle 25,000 markan velkakirjan, sitoutuen siinä suorittamaan korkoa sanotusta rahamaarasta kuusi prosenttia vuodessa puolivuosittain sekä pääoman lyhennykseksi 250 markkaa kuukaudessa minkä jälkeen ja saatuaan Pankinjohtaja Pelkoselta sanottua velkakirjaa vastaan eri erin yhteensä 18103 markkaa 95 penniä Charlotta Öhberg oli Pankinjohtaja Pelkosen laatiman konttokurantin mukaan tuon velkakirjan, mihin sisältyi paitsi viimeksi mainittua rahamää rää myöskin sanottu 5000 markan palkkio, maksuksi suorittanut korkoina ja pääoman lyhennyksinä niin paljon, että hän 1 päivänä Tammikuuta 1903 oli maksava Pankinjohtaja Pelkoselle 9,987 markkaa 55 penniä; ja on Emilia Pelkonen, Tankinjohtaja Pelkosen kuolinpesän hoitajana, ilmoittaen Charlotta Åhbergin viimeksi mainitun päivän jälkeen vielä suorittaneen sanotun velkansa maksuksi 23 päivänä Kesäkuuta 1904 200 markkaa, 30 päivänä samaa kuuta 300 markkaa ja seuraavan vuoden Lokakuun 18 päivänä 400 markkaa, vaatinut Charlotta Ohborgia velvoitettavaksi Emilia Pelkoselle maksamaan 9,987 markkaa 55 penniä 6 prosentin vuotuisine korkoineen 1. päivästä Tammikuuta 1903, siitä vähentä mällä mainitut, viimeksi sanotun päivan jälkeen suoritetut lyhennysmaksut Kanteesta kuulustettuna on Charlotta Öhberg, myöntäen antaneensa Pankinjohtaja Pelkoselle edellämainitun velkakirjan sekä siitä saaneensa 18,103 markan 25 pennin vastikkeen, kieltänyt Pankin johtaja Pelkosen välittäneen ylläsanottua kauppaa, mihin nähden ja kun Sankin johtaja Pelkosen mainitussa konttokuräntissa oli lainvastaisesti laskettu korkoa korolta eikä Emilia Pelkonen mainitusta 18 103 markan 95 pennin määrästä suori tettavan 6 prosentin koron yli ollut lain mukaan oikeutettu lainanannosta saamaan muuta hyvikettä, Charlotta Öhberg on anonut että Emilia Pelkosen kanne, 15
mikäli se koski sanottuja liikakorkoja ja 5000 markan palkkiota, hyljättäisiin. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat anoneet korvausta oikeudenkäymiskuluistaan, on 17 päivänä Syyskuuta 1906 julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntansa ja katsonut selvitetyksi, että Charlotta Öhberg oli puheenalaista velkakirjaa vastaan saanut Pankinjohtaja Pelkoselta eri erin20,000 markkaa ja että Charlotta Öhberg oli sitoutunut hyvitykseksi Sankinjohtaja Pelkosen edellämainitusta avustuksesta suorittamaan Pelkoselle 5000 markkaa, mikä määrä sisältys sanottuun velkakirjaan; jonkavuoksi ja kun asiassa niinikään oli käynyt ilmi että velkakirjan sisällyksestä 1 päivänä Tammikuuta 1903 vielä oli maksamatta 9,987 markkaa 15 penniä, Raastuvanoikeus on velvoit lanut Charlotta Öhbergin heti kuittia vastaan suorittamaan Emilia Pelkoselle Pankinjohtaja Pelkosen kuolinpesän hoitajalle, vaaditut yhdeksäntuhatta yhdeksänsataa kahdeksankymmentäseit semän markkaa viisikymmentäviisi penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 1 päivästä Tammikuuta 1903 kunnes täysi maksu tapahtuisi, siitä kuitenkin vähentä mällä valan maksuksi 23 päivänä Kesäkuuta 1904 suoritetut kaksisataa markkaa, saman kuun 30 päivänä maksetut kolme sataa markkaa ja 18 päivänä Lokakuuta 1905 annetut neljäsataa markkaa, jonka ohessa Charlotta Öhberg velvoitettiin sadalla markalla korvaamaan Emilia Pelkosen oikeudenkäymuskulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Charlotta Öhberg oli vetoamalla saattanut jutun, on 19 päivänä Kesäkuuta 1909 antamassaan tuomiossa lausunut selvitetyksi, että Charlotta Öhberg, annettuaan 5 päivänä Syyskuuta 1901 Sankinjohtaja Pelkoselle edellämainitun 25,000 markan velkakirjan, oli sitä vastaan saanut Sankirjohtaja Pelkoselta rahaa 16 päivänä Syyskuuta 1901. 6000 markkaa, 24. päivänä Joulukuuta samana vuonna 5000 markkaa, 1. päivänä Maaliskuuta 19025000 markkaa ja 1 päivänä seuraavaa Elokuuta 2000 markkaa ja että Sankirjohtaja Pelkonen sitäpaitsi oli Char46