Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
vat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kustaa Adolf Salminen, Juho Aukusti Kihlakoski, omasta ja yllämainitun vaimonsa puolesta Emanuel Eskola ja Vihtori Eskola ovat Eläkemiehelle Haaviston kylästä Juho Kustaa Eskolalle Oriveden pitäjän käräjakunnan 1903 vuoden syyskäräjiin ja hänen pojalleen Herman Eskolalle seuraavan vuoden Helmikuun 19 päivänä toimituttaman sa haasteen nojalla Kihlakunnan oikeudessa lausuneet että, sitten kun Juho Kustaa Eskolan ensimäinen vaimo Hedvig Kristina Mikontytär oli kuollut Kesäkuun 29 päivänä 1871, jättäen jälkeensä, paitsi leskeä Juho Kustaa Eskolaa, tämän kanssa avioliitossa synnyttämänsä lapset Kustaa Adolf Salmisen, Emma Kustaantyttä ren, Emanuel Eskolan ja Vihtosi Eskolan, oli sanotun vainajan jälkeen Marraskuun 8 päivänä 1871 toimitettu kalunkirjoitus ja jonkinlainen perinnönjako, mutta kuolinpesään kuuluva Eskolan perintötalo No 3 edellämainitussa Haaviston kylässä, jonka talon Juho Kustaa ja Hedvig Kristina Eskola olivat avioliitton sa aikana yhteisesti hankkineet ja josta siis Kustaa Adolf Salminen, Emma Kustaantytär, Emanuel Eskola ja Vihtori Eskola olivat äitinsä jälkeen lain mukaan perineet kolmanneksen, edelleen jäänyt perikunnan kesken jonkannatta ja Juho Kustaa Eskolan haltuun, kunnes tämä, mikäli Kustaa Adolf Salminen ja hänen asiakumppa ninsä olivat heväällä 1903 saaneet tietää, oli Elokuun 5 päivärvä 1899 tehdyllä kauppakirjalla myynyt sanotun talon Juho Kustaa Eskolan toisesta avioliitosta syntyneelle pojalle Herman Eskolalle; ja kun Kustaa Adolf Salminen, Emma Kus243
taantytär, Emanuel Eskola ja Kihtori Eskola vieläkin omistivat sanotun kolmanneksen Eskolan taloa, ovat Kustaa Adolf Salmi nen ja hänen asiakumppanin sa vaatineet, että puheeksitullut talonkauppa, mikäli se koski äskennmainittua talon kolmannesta, julistettaisiin mitättömäksi. Kanteesta kuulustettuina ovat Juho Kustaa ja Herman Eskola vastaneet, että Hedvig Kristina Mikontyttären jälkeen oli Marraskuun 2 päivänä 1893 toimitettu ensi laillinen perinnönjako, jonka Kustaa Adolf Salminen ja hänen asiakumppaninsa olivat hyväksyneet, allekirjoittaan siinä tehdyn toimituskirjan ja tunnistaen nostaneensa jaossa heille Eskolan talon kolmanneksen vastikkeeksi annetut rahamäävät. minkä vuoksi ja kun Kustaa Adolf Salminen ja hänen asiakumppaninsa ovat olleet laissa määrätyn ajan kuluossa moittineet sanottua johoa eivätkä myöskään kysymyksessä olevaa Juho Kustaa Eskolan ja Herman Eskolan välistä talonkauppaa, Juho Kustaa ja Herman Eskola ovat anoneet kannetta kyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus, jossa Kustaa Adolf Salminen ja hänen asiakumppaninsa ovat kiettäneet Hedvig Kristina Mikontyttären jälkeen toimitetun perinnönjakoa Marraskuun 2 päivänä 1893, on Huhti kuun 14 päivänä 1905 julistanut pit. tuun päätöksen ja siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kan teen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Adolf Salmmon ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet pitun, on tuomiossa 17 päivänä Lokakuuta 1908 antaneet asiasta lausuntonsa; ja koska Kustaa Adolf Salminen, Emma Kustaantytär Emanuel Eskola ja Vihtori Eskola kieltä244
tämättä olivat Hedvig Kristina Mikontyttären jälkeen perineet holmanneksen yllämainittua Eskolan taloa eikä oltu näytetty heidän perinnönjaossa taikka muuten luopuneen omistusoikeudestaan sanottuun talonosaan taikka että Kustaa Adolf Salminen ja hänen asiakumppanensa oli vat puheenalaisesta talonkaupasta, mikäli se koski oikemmainittua kolmannesta Eskolan talosta, tietäneet sekä tulleet tilai suuteen sitä moittimaan ainakin vuotta aikaisemmin kuin käsillä oleva riita 19 päivänä Helmikuuta 1904 pantiin vireille Heiman Eskolaa vastaan, sentähden on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistanut sanotun, Juho Kustaa Eskolan ja Herman Eskolan kesken 5 päivänä Elokuuta 1899 tehdyn talonkaupan mitättömäksi mikäli samainen kauppa käsitte Kustaa Adolf Salmisen, Emma Kustaantyttären, Emanuel Eskolan ja Vihtori Eskolan yhteisesti omistaman Eskolan talon kolmanneksen luovutuksen. Hovioikeuden tuomioon on Herman Eskola, esittäen selvityksen siitä, että Juho Kustaa Eskola oli kuollut 7 päivänä Marraskuuta 1907, anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, jonka Vihtori Esko la on ottanut haltuunsa siihen kuitenkaan sittemmin vastaamatta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän pitun ja katsoo, ettei Herman Eoskola ole esiintuonut syytä muuttaa, Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoi tetaan Herman Eskola suorittamaan Vihtori Eskolalle maksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota kaksikymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: A.O. Malin. J Mannes Seltonen. Lautui Marmis Alfred Linkkiala. Uno Strömstén 245
19 Toukokuun 31. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Kovioikeudesta tulleessa kauppakirjan ehtojen noudattamista koskevassa jutussa, jossa toiminimi Aktiebolaget Walkiakoski, Sääksmäen pitäjästä, on hakijana sekä Talollisenleski Johanna Anttila, Tampereen kaupungista, tulematta jääneenä vastaa jana: Annettu Oikeusosastossa 31. päivänä Toukokuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Toiminimi Aktiebolaget Walkiakoski on kauppakirjalla 13. päivältä, Syyskuuta 1899. Talolliselta Frans Polvianderilta ja hänen vaimoltaan Aleksandra Polvianderilta kolmentuhannen markan kauppahinnalla ostanut heidän omistamaansa puoleen Isotalon perintötaloon No 1. Kangasalan pitäjän Suomelan kylässä kuuluvan Kuohenmaa nimisen ulkoSäsnä: J. N. B. A. K. A - R. A 246 No 920. Pag. 218. R. D. 1908.
metsäpalstan muun muassa sillä ehdolla, että mainittu metsäpalsta saataisiin lohkaista itsekannattavaksi tilaksi sekä sanottuna päivänä asianmukaisesti anonut tuottaisen lohkaiseen toimittamista. Siuranneen Marraskuun 3. päivänä on Kämeen läänin Kuvernöörinvirasto julistaneet Isotaloon talonpuoliskon ulosonitatuksi eräästä saatavasta, minkä jälkeen puheenalainen talonpuolisko, ulosmittauksen yhä ollessa voimassa, on siirtynyt kauppakirjalla 14. päivältä Huhtikuuta 1900. Polvianderin aviopuolijoilta eräälle Anton Helimille ja hänen vaimolleen Eliina Helinille sekä kauppakirjalla 9. päivältä Heinäkuuta 1901. Anton ja Eliina Heliniltä Johanna Anttilalle ja tämän miehelle Tatolliselle Juho Oskar Anttilalle. Ylempänä kosketelleessa lohkaisuomenomuksessa pyydetyn toimiteeksen jäätyä riippiovaksi Suomekan kylässä tapahtuneen isonjaon täydennyskarttain vajavaisuuden vuoksi, oli toiminimi Aktiebolaget Walkiakoski 1. päivänä Helmikuuta 1902. Kangasalan ja Messukylän pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa anonut edellä mainitun Kuohemmaan palstasta tehdyn kauppakirjan ottamista Kihlakunnanoikeuden kiinnityspöytäkirjaan sekä kiinnityksen vahvistamista toiminimelle vakuudeksi palstasta suoritetusta kolmentuhannen markan hinnasta, minkä hakemuksen Kihlakunnanoikeus, jossa Johanna Anttila omasta puolestaan ja, Juho Oskar Anttilan sillä välin kuoltua, avioliitossa hänen kanssaan synnyttämäinsä alaikäisten lastensa holhoojana, oli sitä vastustanut, asiaan julistamassaan päätöksessä oli mainitsemillaan perusteilla kyljännyt; mutta oli Kovioikeus, jossa toiminimi oli anonut muutosta Kihlakunnanoikeuden päätökseen, 8. päivänä Toukokuuta 1903. antamallaan päätöksellä, koska asia 247
Johanna Anttilan toiminimen hakemusta vastaan tekemien väitteiden johdosta oli tullut riitaiseksi, kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja neuvonut toiminimeä oikeudenkäynnin kautta näyttämään että asianomaisten oli noudattaminen Kuohemmaan palstasta 13. päivänä Syyskuuta 1899. tehdyssä kauppakirjassa mainittuja ehtoja; ja oli kiinnitysasia, jos toiminimi täyttäisi niinhyvin äskensanotun kuin muutkin Hovioikeuden päätöksessään antamat määräykset, jäävä päättämättö, kunnes sanottu oikeudenkäynti oli lainvoiman saaneella päätöksellä ratkaistuNoudattaakseen Hovioikeuden päätöksessä annettuja määräyksiä on toiminimi Aktiebolaget Walkiakoski edellämainitun käräjäkunnan 1903. vuoden syyskäräjiin haastattanut Johanna Anttilan, omasta puolestaan ja hänen edellämainitussa holhoojatoimessaan, sekä Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että koska puheenalainen talonpuolisko, Kuvernöörinviraston 3. päivänä Marraskuuta 1899. julistaessa sen ulosmitatuksi, Ulosottolain 4. luvun 30. SS:n mukaan, oli joutunut myymis- ja hukkaamiskiellon alaiseksi sekä tila aina Marraskuun loppuun saakka vuonna 1901. oli olleet ulosmitattuna erinäisistä saatavista, olivat sillä välin tapahtuneet tilan luovutukset mainitun lain 7. luvun 3. SS:n johdosta mitättömät toiminimeen nähden, jonka etua nuo luovutukset koskivat; minkä vuoksi ja kun Anton ja Eliina Helin, myydessään tilan Anttilan aviopuolisoille, sitä paitsi olivat kauppakirjassa nimenomaan maipinneet, että Kuohehmaan palsta oli aikaisemmin luovutettu toiminimelle Aktiebolaget Walkiakoski, toiminimi on vaatinut, että Johanna Anttila julistettaisiin velvolliseksi noudattamaan sanottua palstaa koskevan kauppakirjan ehtoja, minkä ohessa toiminimi on pyytänyt korvaus248
ta oikeudenkäyntikuluistaan. Asiasta kuultuna, on Johanna Anttila vastustanut kannetta; minkä jälkeen ja kuulusteltuaan jutussa myöskin, Talollista August Uotilaa, jolle Johanna Anttila sillä välin oli myynyt kysymyksessä olevan talonpuoliskon, sekä Polvianderin ja Helinin. aviopuolisoja, Kihlakunnanoikeus on 14. päivänä Lokakuuta 1904. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Johanna Anttilan noudattamaan kysymyksessä olevaa Kuohenmaan palstasta tehtyä kauppaa, mutta asian laatuun nähden kuitannut oikeudenkäyntikulut asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johanna Anttila oli vetoamalla saattanut jutun, on 30. päivänä Kesäkuuta 1908. antamalan. laan tuomiolla ratkaissut asian; ja koskeivät Anttilan aviopuolisot, ostaessaan Isotalori talonpuoliskon Anton ja Eliina Heliniltä, olleet sitoutuneet noudattamaan Kuoheamaan metsäpaltasta 13. päivänä Syyskuuta 1899. tehtyä välikirjaa eikä toiminimi ollut näyttänyt Anttilan puolisoiden jälkeenpäinkään sitä hyväksyneen, sentähden ja kun se seikka, että puheenalainen tila, Anton ja Eliina Helinin myydessä sen Anttilan puolisoille, oli ulosmittauksen alaisena erinäisistä saatavista, sitä vähemmin vor saattaa viimeksi kosketeltua talonkauppaa mitättömäksi kunulosmittaus sittemmin, Anttilan puolisoiden suoritettua sanotut saatavat, oli peruutettu, Hovioikeus on, kumoamalla Kihlakiinnanoikeuden päätöksen, hyljännyt kanteen. Kovioikeuden tuomioon on toiminimi Aktiebolaget Walkiakoski anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei toiminimi Aktiebolaget Walkiakoski ole 249
esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J N Barnlund Aleksi Käpy. Walter Andersin. / T. Järnefelt Kesäkuun 4. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, eläkkeen maksamista korkevassa nostojutussa, jossa Talollinen Nikolai Wäntsi, Johanneksen pitäjän Kaijalan kylästä, on hakijana sekä Eläkemies Esaias Tollikko, samasta kylästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, 4. päivänä Kesäkuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Nikolai Wäntsille toimituttamansa haasteen nojalla on Esaias Tollikkö Koiviston ja Johanneksen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Nikolai Wäntsi, jolle Esaias Tollikkö 7. päivänä Tammikuuta 1905. oli luovuttanut omistamansa kolmaskymmeneskuudes osan perintötaloa No 3. edelläLäsnä: S.S. - W. A. - J. P. - A. L. 25 No 945. Pag. 187. R. D. 1909.
mainitussa Kaijalan kylässä irtaimistoineen, oli samana päivänä tehdyllä eläkekontrahdilla sitoutunut toimittamaan Esaias Töllikölle täydellisen hoidon ruuan ja vaatteen puolesta tai, jos Esaias Töllikkö jostakin syystä tahtoi muuttaa erilleen asumaan, maksamaan Töllikölle neljäkymmentä markkaa rahaa kuukaudessa ja antamaan hänelle eri asunnon ja sen lammittämiseksi tarvittavat polttopuut; ja koska Esaias Töllikkö, Mikolai Wäntoin huonon kohteleen johdosta, oli ollut pakoitettu 6. päivänä Toukokuuta 1907. muutta maan erilleen, mutta Mikolai Wäntsi ei ollut sen jälkeen neljään kuukauteen maksanut Esaias, Töllikölle rahassa sovittua eläkettä eikä myöskään toimittanut Möllikölle toista asuntoa eikä polttopuita, niin on Esaias Töllkkör vaatimut Mikolai Wäntiin velvoittamista suorittamaan Töllikölle neljän kuukauden eläkkeen satakuusikymmentä markkaa ja korvausta. asunnosta ja polttopuista Oikeuden härkinnan mukaan; minkä ohessa Esaias Töllikkö on anonut oikeudenkäyntikulunkiansa korvaamista. Asiasta kuultuna on Niko lai Wäntsi, väittäen että Esaias Töllikkö ilman aihetta oli muuttanut pois Wäntsin luota, vastustanut kannetta; mutta siltä varalta, että Esaias Töllikölle määrättäisiin eläke rahassa suoritettavaksi, on Nikolai Wäntsi vaatinut, että Wäntiin sadan markan suuruinen saatava Esaias Tölliköltä määrättäisiin kuitattavaksi Esaias Töllikölle ehkä tuomittavasta eläkemäärästä. Merkittyään pöytäkirjaansa lautakunnassa tunnetuksi, että Vikolai Wäntiin mainitsemasta sadan markan saatavasta Kihlakunnanoikeudessa oli riita vi251
reillä, on Kihlakunnanoikeus 13. päivänä Syyskuuta 1907. julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa; ja koska asianosaisten kesken tehdyn kontrahdin mukaan oli Esaias Töllikön määrättävissä tahtoiko hän elää Nikolai Wanteen kanssa yhdessä taloudessa vaiko muuttaa erilleen asumaan ja saada eläke rahassa sekä eri asunto ja lämpö, sentähden ja kun Esaias Tollikko kiistämättä oli asunut Nikolai Wäntsistä erillään sen ajan, jolta hän oli eläkettä vaatinut, on Kihlakunnanoikeus, jättäen Nikolai Wäntsin vastasaatavan tutkimisen eri oikeudenkäynnistä riippuvaksi, velvoittanut Nikolai Wäntiin suorittamaan Esaias Tollikölle neljän kuukauden eläkemaksuksi satakuusikymmentä markkaa sekä korvaukseksi samalta ajalta asunnon vuokrasta ja polttopuista Oikeuden harkinnan mukaan seitsemän markkaa kuukaudelta eli kaksikymmentäkahdeksan markkaa ja siis yhteensä satakahdeksankymmentakahdeksan markkaa, minkä ohessa Nikolai Wäntsi on määrätty kolmellakymmenellä markalla korvaamaan Esaias Töllikön oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Nikolai Wäntsi oli vetoamalla saattanut jutun, on 8. päivänä Toukokuuta 1909. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Nikolai Wäntsin suorittamaan Esaias Töllikölle maksut viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Nikolai Wäntsi anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettii Nikolai Wäntsi ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempä252
nä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Lautui Haarmeu Kunnes Sellonen. Walter Andersin. Alfred Liukxiala. Kesäkuun 4 päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Elähemies August Aleksanterinpoika Autio ja hänen poikansa. Talollinen Toivo Aleksanteri Augustinpoika Antio ynnä Torppari Johannes Vankkala, Petäjäveden pitäjän Petäjävedön kylästä, Talollinen August Salomonin poika Jänis ja Talollisenpoika Kalle Salomoninpoika Jänis eli Hirvikangas, viimeksi mainittu omasta puolestaan ja sisarensa Talollisentyttären Wilhelmina Salomoniintytär Jänksen holhoojana, saman pitäjän Rukiilan kylästä, ynnä. Talollisenpoika Otto Kalle Hermanninpoika Niemi, sanotun pitäjän Kintauden kylästä, hakijoina, sekä Torppari Herman Ohsanen, Laukaan Enä: S.S. - W. A. - J. P. - A. L. F. T:ros. 153 No 944. Pag 184. R.D. 1909.
pitäjän Lievistuoreen kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 4 päivänä. Kosäkuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jättinen kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun. Talollisenpoika Juho Aleksanterinpoika Autio 18 päivänä Lokakuuta 1906, oli kuollut jättämatta jälkeensä voita - tahi selkäperillinä oli Herman Ohsanen 5 päivänä Helmikuuta 1907 Jyväskylän ja Petäjäveden pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa, ilmoittaon Juho Auction, joka oli hänen enonsa, Maaliskuussa vuonna 1900. emellisellä testamentilla määrän neen hänet yksinomaiseksi perillisekseen, valvonut Juho Antion sanotun määräyksen testamenttina. Tämän jälkeen ovat muitten mmassa August Autio ja hänen ylempänä luetellut asiakumppa ninsa, jotka olivat. August Autio Juha, Antio-vainajan veli, Johannes Wankkala hänen kuolleen sisa rensa Talollisenvaimon Ulrika Aleksanterintytär Kirjakan tyttären Alma Kirjahan mies, August, Kalle ja Wilholmina Jänis hänen myöskin kuolleen sisarensa Talollisenvaimon Elonora Aleksanterintytär Jänihsen lapsia ja Otto Niemi Ulrika Kirjoikan poika, haastateltuaan Herman Oksa son edellämainittuun Kihlakunnanoikeuteen, siellä väittäneet, että Juho Antion herrotulta määräykseltä, jonka Herman Oksanen oli valvonut testamenttina, puuttui laillisesti tehdyn testamentin muotoja ettei Juho Autio ollut tehnyttään mainittua määräystään Maaliskuussa 1901, vaan vasta samaan aikaan vuonna 1902, jota viimeksijanottua määräystä ei oltu testamenttina vahottu; minkä vuoksi August Autio ja hänen asvakump. pannsa, joista Toivo Aleksanteri Antio on ilmoittanut kirjallisen testamentin perusteella 27 päivältä Marraskuuta 1906 tulleensa 254
Juho Antion 16 päivänä Tammikuuta 1907 kuolleen veljen Talollisenpojan Herman Aleksanterinpoika Aution kaiken jälkeen jääneen omaisuu den omistajaksi, Juho Antion perillisinä ja oikeudonomistajina ovat vaatinet että puheeksitullut testamenttina valvottu määräys julistettaisiin mitättömäksi. Asiasta kuultuna on Herman Oksanen kyllä myöntänyt, että hänen valvomaansa testamenttia tehtäessä läsnä olleiden todistajain erehdyksestä oli vahvortatilaisuudessa aika, jolloin testamentti oli tehty, ilmoitettu vuodeksi 1901, varkha testamentti olikin tehty vuon na 1902, mutta kun tuo seikka ei voinut vähentää testamentilta sen arvoa siihen nähden että se oli laillisesti tehty ja valvottu on Herman Oksanen vaatinut konnetta hyljättäväksi. Todistajain kuulustelun jutussa tapahduttua, on Kihlakunnanoikeus 15 päivänä Helmikuuta 1908 julistamallaan päätöksellä rätkäissärt jutun; ja koska oli käynyt selville, että Juho Autio Maaliskuussa vuonna 1902 oli suullisesti säätänyt että Herman Oksanen oli oleva hänen perillisensä, tarkoittaen sillä että Ohsanen Juho Antion kuoltua oli penvä kaikki hänen jälkeensä jäävän omaisuuden, ja Herman Oksanen oli valvonut penni tämän määräyksen, vaikka Ohsanen ja valvontatilaisuudessa kuulustellut todistajat sanotussa tilaisuudessa olivat erehdyttävästi ilmoittaneet määräyksen tehdyksi vuotta aikaisemmin kuin se todellisesti oli tapahtunut; sentähden ja kun Juho Antion puheenaoleva mää räys oli laadittu laillisen testa mentin muotoon, Kihlakunnan oikens on hyljännyt August Antion ja hänen asioikumppanien sa jutussa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavak si August Autio ja hänen asia255
kumppaninsa olivat vetoamalla saat taneet jirtun, on 30 päivänä Huhtikuuta 1909 antamallaan tuomiolla, sen ohessa että August Aution ja hänen asiakumpaniensa Hovioikeudessa tekemä pyyntö saada tilaisuus näyttää, että Juho Autiooli peräyttänyt puheenaolevan, testamenttina valvotun määräyhsen, hyljättiin, koskei kannetta ottu sillä perusteella Kihlakunnanoikeudessa ajettu eikä sellaista perustettu ilmoitettu Herman Oksaselle asiassa annetuissa haastois ja, jättänyt asian. Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut August Aution ja hänen asiakumppaninsa joko yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli, viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Herman Oksaselle hänen Hovi oikeudessa olevan vuoksi kärsimänsä kustannukset. Hovioikeuden tuomioon ovat August Autio ja hänen asiakumppaminsä anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Herman Oksanen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen. Somatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei vät August Autio ja hänen asiakumppanensa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempäivä mainittua tuomiota, joka seis jää pysyväksi; ja velvoitetaan August Antio ja hänen asiakumppanensa suorittamaan Herman Ohsaselle häneltä täällä juttuun menneiden kustannusten korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot Keisarillinen Suomen SenaattiLanten Saarinen J Vannes Peltonen. Walter Andersin. Alfred Liuksiala Frans Salmros 256
Kesäkuun 8. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, talletustodistuksen luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Kapteeni Axel Edvard Hisinger, Helsin, gin kaupungista, on hakijana ja Kihlakunnantuomari Otto Hjalmar Aleksander Sundel poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastonsa 8. päivänä Kesäkuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kihlakunnantuomari Sundelille toimituttamansa haasteen nojalla on Kapteeni Hisinger Hämeenlinnan kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että Kihlakunnantuomari Sundel oli 4. päivänä Maaliskuuta 1900. jättänyt Svenska Folkskolans Vänner nimisen yhdistyksen sihteerille Filosoliantohtori Petrus Nordmannille Kapteeni Hisingerin sittemmin 13. päivänä Toukokuuta 1901. kuolleen äidin Everstiluutnantinlesken Vilhelmina Hisingerin omistaman 80.000. markan suuruisen panLäsnä: A. K. - W. A. J. P. - A. L. 257 No 945. Pag. 174. R. D. 1909
kintatetustodistuksen samalla ilmoillaen että Vilhelmina Hisinger muka oli lahjoittanut tuon summan Kansanvalistussenralle ja yhdistykselle SvenskaFolkskolans Vänner puoliksi kummallekin, mutta kun Kihlakunnantuomari Sundelilla ei ollut ollit valtaa antaa talletustodistusta Filosofientohtori Nordmann. ille, on Kapteeni Hisinger, äitinsä ainoana perillisenä, vaatinut että Kihlakunnan tuomari Sundel velvoitettaisiin joko jattämään talletustodistus Kapteeni Hisingerille taikka maksamaan hänelle sen sisällys kuuden prosentin vuotuisine korkoineen sanotusta 4. päivästä Maaliskuuta 1900. lukien. Asiasta kuultuna on Kihlakunnantuomari Sundel, kieltäen kanteessa mainittuun aikaan antaneensa pois puheeksi tullutta talletustodistusta, anonut kanteen hylkäämistä. Sittenkuin juttu Kapteeni Hisinguin pyynnöstä oli todisteiden esittämistä varten siirretty Raastuvanoikeuden 10. päivänä Heinäkuuta 1905. pidettyyn istuntoon ja Hisinger siinä tilaisuudessa anonut niin hyvin asian lykkäämista seuraavaan Lokakuuhun kuin myöskin lupaa saada Helsingin kaukungin Raastuvanoikeudessa sitä ennen todistajina asiassa kuulustuttaa samassa kaupungissa asuvia Lääketieteentohtori Albert Nordbladia ja Filosofiantohtori Nordmannia, on Raastuvanoikeus samana päivänä julistamassaan välipäätöksessä, 0. K.n 17. luvun 4. SS:än nojalla, hyljännyt Kapteeni Hisingerin anomuksen hänen nimittämiensä henki löiden kuulustamisesta Helsingin Raastuvanoikeudessa, koskei Kihlakunnantuomari Sundel ollut siihen suostunut eikä Kapteeni Hisinger ollut anomuksensa tueksi esittänyt laillista syytä, ja lykännyt jutun käsittelyn Hisingerin tarjoamain todistusten esittämistä varten Raastuvanoikeudessa senjälkeisen Syyskuun 4. päivänä pidettyyn istuntoon, jolloin Kapteeni Hisingerin tuli olla varustettuna kaikilla näytöksillänsä, uhalla ettei hänelle näytösten esittämiseen enää sittemmin tilaisuutta suotaisi. Raastuvanoikeuden istunnossa 4. päivä258