Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
pimuksen, että Muukkonen Charlotta Öhbergin rahoilla, mutta asianosaisten molempain yhteiseen lukuun ostaisi metsiä ja että voitto, joka metsiä sitten myytäessä saataisiin, jaettaisiin asianosaisten kesken kahtia, sekä että Muukkonen tuon sopimuksen johdosta sittemmin Lokakuussa sanottuna vuonna oli ostanut niin hyvin puoleen perintötaloon No 4. Taipalsaaren pitäjän Kylänniemen kylässä kuuluvan Mäntysaaren palslan kuin myös Joulukuun 2 päivänä samana vuonna koko mainitun talonpuoliskon sen omistajat ta Talolliselta Aatami Häkkisellä kaikkiaan neljäntuhannen yhden sadan viidenkymmenen markan hinnasta; ja kun asianosaiset talon puoliskon kaupan tapahtuessa vielä erittäin olivat uudistanet sopimuksensa että voitta, jonka kauppa mahdollisesti tuottaisi, olisi hei dän kesken tasan jaettava, ja Elias lotta Ökberg, joka sanotuissa kaupoissa yksin oli esiintynyt ostaja na jottei tila tulisi Muukkosen veloista ulosmitatuksi kauppakirjalla 26 päivältä Syyskuuta 1902. oli myynyt mainitun talonpuoliskon Kauppias Wilho Penttilälle kahdestakymmenestäseitsemästatuhannesta markasta ja pukdas voitto tilankaupasta siis oli ollut kaksikymmentäkaksituhat ta kahdeksansataa viisikymmentä markkaa, on Antti Muukkonen vaatinut Charlotta Öhbergin velvoittamista Muukkoselle suorittamaan puolet tuosta voitosta eli yksitoistatuhatta neljäsataa kaksikymmentäviisi markkaa; minkä ohessa Antti Muukkonen on anonut korvausta oikeudenkäyntikulun geistaan. Vastatessaan kanteessen on Charlot ta Öhberg kieltänyt suostuneensa antamaan Antti Muukkoselle mitään osaa siitä voitosta, jonka hän metsäja talonkaupoistaan saisi, minkä vuoksi ja kun Muukkonen muutenkaan ei ollut osallinen puheenaoleviin kauppoi 147
hin, Charlotta Öhberg on vastustanut kan netta. Sittenkun asiassa oli menetelty, kuten asiakirjat lähemmin osoittavat, on Raastuvanoikeus 5 päivänä Maaliskuu ta 1906. julistamassaan päätöksessä, katsonut selvitetyksi, että asianosaiset 2. päivänä Joulukuuta 1897, aikossaan yhteiseen lukuun ostaa puolet edellämainitusta talosta, olivat tehneet sellaisen suullisen sopimuksen että kauppa tosin päätettäisiin Charlotta Öhberg in nimeen ja kauppahinta maksetlaisiin hänen varoillaan, mutta että kaupasta johtuva voitto tahi tappio asianosaisten kesken jaettaisiin kahtia, ja että Charlotta Öhberg, jonka nimein kauppa samana päivänä oli kin päätetty, oli talonpuoliskosta kauppahintana suorittanut neljätuhatta sata viisikymmentä markkaa sekä sittemmin kauppakirjalla 26 päivällä syyskuuta 1902. myynyt tuon talonpuoliskon kahdenkymmenenseitsemän tuhannen markan hinnasta; minkä vuoksi ja kun puhdas voitto kysymyksessä olevasta kaupasta riidattomasti teki kaksikymmentäkaksituhatta kahdeksansataa viisikymmentä markkaa, Raastuvanoikeus on velvoittanut Char lotta Öhbergin kuittia vastaan Antti Muukkoselle suorittamaan puolet tuosta voitosta eli yksitoistatuhatta neljäsataa kaksikymmentäviisi markkaa sekä maksamaan Muukkoselle korvaukseksi hänen oikeudenkäyntikuluistaan kolmesataa viisikymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Charlotta Ohberg oli vetoamalla säättanut jutun, on tuomiossa 8 päivältä Elokuuta 1908. antanut lausuntonsa asiasta; ja samalla kun Hovioikeus, koska jutussa todistajana kuulusteltu Antti Kurki oli ollut todistuksessaan epävä kainen, säädöksen johdosta O. Rn 17 luvun 26 SS:ssä ei voinut antaa hänen kertomukselleen todistusvoimaa, on Hovioikeus katsonut ettei Antti Muukkonen vastoin Charlotta Öhbergin kieltoa ollut toteennäyttänyt asianosaisten kesken olleen olemassa sellaista yhtiö - tai muuta sopimusta, joka olisi tehnyt Muukkosen osal148
liseksi puheenalaisen tilankaupan tuottamaan voittoon, jonka tähden Hovioikeus on kumonnut Raastuvanoikeuden päätöksen ja hyljännyt Antti Muukkosen asias sa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon on Antti Muukkonen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Charlotta Ökberg on säädetyssä järjestykses sä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Antti Muukkonen ole esiintuonut syytä muuttaa Homoikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi mutta asian laatuun nähden saa Charlotta Ohberg itse kärsiä hänellä täällä asian vuoksi olleet kulutukset. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Bönnlund Alksi Käpy. A. C. Molin Wader Andersin Frans Talmror Syyskuun 20 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarilli sesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, tilankaupan purka. mista koskevassa jutussa, jossa edesmenneen Talollisen Antti Tilipinpoika Wainikan oikeuden omistajat, hänen leskensä Agneta Wainikka sekä täysiikäiset lapsensa, pojat Juhana, Antti ja Aukusti Antinpojat Wainikka ynnä tytär Anna Antin tytär Wainikka, kaikki Lappeen pitäjän Wainikkalan kylästä, ovat hakijoina sekä Wiipurin kaupungissa asuvat Kauppias Isorasim Pimenoff Wolkoff ja Asemapäällikönapulainen Frans Fredrik Engeström vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 20 päivänä Syyskuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niislä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kauppias Wolkoffille ja AsemapäälLäsnä: J. N. B. - K. M. - S.S. - A. K. - W. A. 449 No 1710. Pag. 202. R. D. 1908
likönapulaiselle Engeströmille Lappeen pitäjän käräjjäkunnan 1905 vuoden syyskäräjiin toimitetun haasteen nojalla ovat Agneta Wainikka omasta puolestaan ja silloin alaikäisen Aukusti Antinpojan holhoojana, sekä Juhana ja Antti Antinpojat ynnä Anna Antintytär mainitun käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Antti Filipinpoika Wainikka ja Agneta Wainikka olivat 18 päivänä Helmikuuta 1898 laaditulla kauppakirjalla myyneet omistamansa 5/36 perintötalosta No 2 ylläsa notussa Wainikkalan kylässä Kauppias Wolkoffille ja Asemapäällikön apulaiselle Engeströmille, muun muassa sillä ehdolla, että kauppa olisi lopullisesti pätevä vasta sitten, kun talonosaa koskevat omistusoikeus kirjat, jotka kaupantekotilaisuudes sa eivät olleet myyjien hallussa, saatusiin käsille, mutta että Antti Filipin poika Wainikka, joka kauppakirjan tekotilaisuudessa oli ollut niin sairasettei hän ollut kysnnyt kiinnitsemaan tekojansa, sittemmin, tultuaan huomaa maan että kauppakirjaan otetut kauppaehdot olivat myyjille epåedulliset oli ilmoittanut Kauppias Wolkoffille ja Asemapäällikönapulaiselle Ingeströmille, ettei hän tulisi kauppaa lopullisesti hyväksymään ja että se oli pidettävä sikseen rauenneena; ja olivatkin Antti Filipinpoika Wainiksa ja, hänen kuoltuaan, Agneta Wainikka ynnä hänen asiakumppaninsa, Kauppias Wolkoffin ja Asemapäällikin apulaisen Engeströmin sitä estämättä, delleen hallinneet puheenalaista talonosaa kuten omaansa; mutta koska Kauppias Wolkoff ja Asema päällikönapulainen Engeström käräjäkunnassa vuonna 1905 pidetyissä lakimääräisissä talvikär äjissä olivat edelläkerrotun kaupan nojalla hankkineet itselleen ensimmäisen lainhuudon kysymyksessä olevaan talonosaan, ovat Agnetä Wainikka sekä Juhana ja Antti Antinpojat ynnä Anna Antintytär vaatineet, että sanottu tilan kauppa ja sen nojalla annetut lain150
huudot julistettaisiin mitättömiksi. Asiasta kuulustettuina, ovat Kauppias Wolkoff ja Asemapäällikönapulainen Engeström selittäneet, että puheena oleva tilankauppa, josta jo aikaisemmin oli keskusteltu, oli lopullisesti päätetty 18 päivänä Helmikuuta 1898, jolloin kauppakirja allekirjoitettiin, sekä että Antti Filipinpoika Wainikka, vaikka hän kauppakirjantekotilaisuudessa oli ollut ruumiillisesti seuraana, kuiten kin oli ollut täydessä tajunnassa; ja ovat Kauppias Wolkoff ja Asemäpäällikönapulainen Engelsström sen vuoksi vastustaneet kannetta. Kihlakunnanoikeus on 1 päivänä Joulukuuta 1905 julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla julistanut kysymyksessä olevan tilankaupan mitättömäksi ja sen nojalla myöine tyt lainhuudot voimattomiksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Wolkoff ja Asemapaällikönapulainen Engeström olivat vetoamalla saattäneet jutun, on tuomiossa 30 päivältä Toukokuuta 1908 katsonut, ett eivät Agneta Wainikka ja hänen asiakumppaninsa olleet voineet laillisesti toteennäyttää Antti Filipinpoika Waini kan, puheenalaista tilankauppaa tehdessään, olleen niin sairaana, ettei hän kyennyt tekojaan pennitsemaan; jonka tähden ja kun sanottu kauppa, koska myyjät ja ostajat olivat siitä laaditun kauppakirjan allekirjoittaneet, oli katsottava tulleen lopullisesti päätetyksi ja kauppakirja muutenkin oli lailliseen muotoon tehty, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on kyljännyt Agneta Wainikan sekä Juhana ja Antti Antipoikain ynnä Anna Antintyttären jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Agne ta Wainikka sekä Juhana, Antti ja Aukusti Antinpojat ynnä Anna Antintytär anoneet muutosta länne toimittamallaan perustilmalla, johon Kaupnias Wolkoff ja Asenapäällikönapulainen Engeström säädetyssä järjestyksesså ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Agneta 451.
Wainikka ja hänen asiakumpaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Agneta Wainikka ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Kauppias Wolkoflille ja Asenapäällikonapulaiselle Engeströmille, kooraukseksi heillä täällä asian vuoksi oleista kuluista, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoolKeisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Bönnlund Ahk Malen J. N. Bönnlund Ahk Malen santen Karinen Akki Käpy Santen Karminen Akki Käpy Walter Andersn. Oriantilauman Syyskuun 21 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, konkurssissa valvotun saatavan toteennäyttämistä koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Edvard Kerppola, Kangasalan pitäjästä, hakijana sekä oikeudenkäynnin kestäessä kuolleen Talollisen Kustaa Lehdesmäen holhooja Hauhon pitäjässä asuvä Talollinen Juho Kartano poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21 päivänä Syyskuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaas Sittenkun Talollinen Kustaa Könkkölä Orimattilan pitäjän Pakaan kylästä, 13 päivänä Syyskuuta 1898. laaditulla välikirjalla oli Kustaa Sehdesmäen silloiselta holhoojalta Talolliselta Heikki Talolalta vuokSäsnä: J. N. B. - K. M. - S.S. - A. K. - W. A. SS: 9. No 1716. Pag. 76. R. D. 1909.
rannut Lehdesmäen rustitilan epämääräiseksi ajaksi välikirjassa likemmin mainituilla ehdoilla sekä taloon tarvittavan irtaimiston ostamesta varten saanut Heikki Talolalta hänen holhoojantoimessaan, lainaksi 28 päivänä Syyskuuta 1898 viisituhatta markkaa ja seurannan Lokakuun 11 päivänä samoin viisituhat. ta markkaa on Heikki Talola, Kustaa Könkkölän luovutettua omaisuutensa konkurssiin, holhottinsa puolesta kenkurssen valvintapäivänä 17 päivänä Lokakuuta 1902 valvonutKustaa Könkkölän 28 päivänä Syyskuuta ja 11 päivänä Lokakuuta 1898. lainaksi saamistaan rahoista antamäin kuittien nojalla kymmenentuhatta markkaa korkoineen 1 päivästä Marraskuuta 1901, jolloin Kustaa Könkkölän ruokrakausi Lehdesmäen rustitilaan oli loppunut; mutta koska mainittua valvontaa sittemmin konkurssen kestäessä oli vastustettu on Orimattilan ja Artjärven pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus 12 päivänä Tammikuuta 1903 julistamallaan konkursituomiolla, Heikki Talolan valvontakirjassaan tekemän ehdotuksen mukaan, jättänyt puheenalaisen saatavan maksettavaksi vahvistamisen eri oikeudenkäynmistä riippuvaksi. Tämän jälkeen ovat Heikki Talola, haastatettuansa Kustaa Könkkö län ynnä hänen konkurssiin luovutetun pesänsä toimitsijamiehet Varatuomari Lennart Aspegrenin ja Henlikirjoittaja Johan August Backbergin mainittuun Kihlakunnanoikeuteen, sekä Heikki Talolan tultua vapautetuksi sanotusta toimestaan, Juho Kartano holhoojantoimessaan Kihlakunnanoikeudessa anoneet edellämainitun saatavan vahvistamista, koska se perustui Kustaa Könkkölän antamien selviin kuitteihin eikä Kustaa Könkkölä ollut voinut luultavaksi tehdä, vielä vähemmen näyttää, että puheenalaiset kymmenentuhatta markkaa olivat tulleet maksetuiksi. 153
Kanteesta kuulustettuina ovat Varatuomari Aspegren, Henkikirjoittaja Backberg ja Kustaa Köpkkölä ainoastaan jättäneet asian Kihlakunnanoikeuden ratkaistavaksi, muttaEdvard Kerppola, joka Kustaa Könkko län konkurssipesän velkojana on ottanut puhevallan asiassa, on esiintuonut, että Heikki Talola, Kustaa Sehdesmäen holhoojana oli 24 päivä nä Elokuuta 1901 tehdyllä välikirjasla vuokrannut puheenalaisen Lehdesmäen rustitilan Kustaa Könkkölän veljelle Agronoomi Tobias Willehad Sainiolle sekä että tuohon välikirjaan oli merkitty että vuokraaja sai perätä vuokra-ajakseen kymmenentuhan ta markkaa irtaimiston ostoa varten mikä summa hänen tuli maksaa takaisen poislähtiessään; johon nähden ja kun Tobias Willehad Sainio oli haltuunsa ottanut Kustaa Kankölän hallintaaikana taloon hankitun irtaimiston, Edvard Keippo la on katsonut puheenalaisen Kultaa Könkkölälle annetun lainan kontrahtia Tobias Willehad Sainion kanssa tehtäissä siirtyneen tämän vastattavaksi sekä Kustaa Könkkölän pesän siis tulleen vapautetuksi tuon lainan takaisinmaksamisesta; ja on Edvard Kerppola sentähden vastustanut kannetta, sen ohessa vaatien korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Juho Kartanon kiellettyä, että Kustaa Könkkölän kysymykseen tullut maksuvelvollisuus oli Kustaa Lehdesmäen holhoojan suostumuksella siirtynyt Tobias Willehad Sainiolle, on Kihlakunnanoikeus 12 päivänä Huhtikuuta 1904 julistamallaan päätöksellä lausunut selville käyneen että Kustaa Könkkölä oli Heikki Talolalta, tämän ollessa Kustaa Lehdesmäen holhoojana, saanut velaksi puheenalaiset kymmenentuhatta markkaa sekä ettei oltu näytetty että Kustaa Könkkölä tavalla tahi toisella oli takaisin maksanut sanotut rahat; mihin nähden Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Varatuomari Aspegrenin ja Henkikir454
joittaja Backbergin Kustaa Könkkölän konkussipesän toimitsijamiehinä mainitun pesän varoista Juho Kartanolle, hänen ollessa Kustaa Lehdesmäen holhoojana maksamaan vaaditut kymmenentuhatta markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen 1 päivästä Marraskuuta 1901, kuiten kin ainoastaan siihen määrään kuin Kustaa Könkkölän konkussipesän varat jaettuina velkojien kesken riittivät, mutta asian laatuun nähden sai Juho Kartano itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi muun muassa Edvard Kerppa oli vetoamalla saattanut jutun, on 8 päivänä Helmikuuta 1909 antama laan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Edvard Herppola hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Edvard Kerppola ole esiintuonut Lavonul - syytä muuttaa Hovioikeuden edelläkerrottua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Rönnund Lanteri Skarinen Waler Andersin. Akoikkalin. Aleksi Käpy. 455
Syyskuun 21. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulboessa, tilanosan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Kuopion kaupunkia kotipaikkana pitävä Toiminimi Gust. Raninin Perilliset haki jana, sekä Talolliset Simo ja Pekka Piiskanen, Kuohion pitäjän Horsmalahden kylästä, saapuville tullana, mutta sanotusta Korsmalahden kylästä kolaisin olevat Talolliset Adam ja Petter Hakhonen pois jäänämä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 21. päivänä Syyskuuta 1909 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Adam ja Petter Happoselle sekä sittemmin oikeudenkäynnin aikana oma ja Pekka Piispaselle toimitetun suuteen nojalla on Gust Raninin Sämä: J. N. B. - K. N: S. S. - A. A. K. 456 Pag. 240 R D. 1908 No 1721.
Perilliset nimisen toiminimen puolesta Kuohion pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuttu, et tä toiminimi oli 12 päivänä Syyskuuta 1902. tehdyllä kauppakirjalla Talolliselta Antti Albin Turuselta ostanut 75SS:000. verotaloa No 1. mainitussa Honmalahden kylässä sekä sitä ennen välikirjalla 3. päivältä samaa Syyskuuta tuon verotalon muun osan omistajan Adam Happosen kanssa sopinut, että sanottu talo, jossa ei ole lut laillista jakaa käynyt, siihen astisen nautinnon mukaan jaet taisiin osakasten kosken lohkoma la siten, että toiminimi saisi omakseen talon palopalstan ja Adam Happonen kotipalstan; mutta koska Petter Happonen, jolle Adam Hakhänen kauppakirjalla 8. päivältä Maraskuuta 1901 oli myynyt omistaman ja osan mainitusta talosta, sekä Ei mo ja Pekka Piiskanen, jotka 3. päivänä Heinäkuuta 1905, tietäen tämän oikeudenkäynnin olevan vireillä, olivat Petter Kuppaselta ostanut saman talon osan, olivat kieltäytyneet noudattamasta kerrottua jakasopimusta, on toiminimen puolesta vaadittu Simo ja Pekka Piispasta velvoitettaviksi sanotun ohimuksen mukaisesti toiminimen vapaaseen hallintaan luovuttamaan kysymyksessä oleva salopalstaKanteesta kuulustettuina ovat Simo ja Pekka Piispanen ja heidän asiakumppaninsa selittäneet, että Adam Kapponen, mainitsematta mitään kenotusta toiminimen kanssa tekemästään sohimuksesta, oli myynyt talonosansa Petter Happoselle, joka ei muutenkaan tästä sekimuksesta ollut tietänyt, ja että Simo ja Pekka Piispanen sitten olivat Petter Karposelta ostaneet puheena olevan talonosan ilman mitään rajoitusta salohalstaan nähden, jonkatähdon ja koska Adam Kapposen ja toimi niemen välinen sohimeus tilusten jaosta niinmuodoin oli voimaton eikä ainakaan Simo ja Pekka Piispasta sikova, Simo ja Pekka Piiskanen ja heidän asiakumahaninsa ovat vas157
tustaneet kannetta, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa Toiminimi Gust Raninin Perilliset sekä Simo ja Pekka Piispanen ovat anoneet korvausta oikeudenkäymiskuluistaan, on ratkaissut asian päätöksellä 22. päivänä Maaliskuuta 1906. ja siinä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Simo ja Pekka Piispasen heti luovuttamaan kysymyksessä olevan salopalstan Toiminimen Gust. Raninin Perilliset omistukseen ja vapaaseen hallintaan, mutta asian laatuun nähden ovat oikeudenkäyntikulungit asianosaisten kosken kuitatut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Simo ja Pekka Piispanen olivat netaamalla saattaneet jutun, on 18 päivänä Heinäkuuta 1908. antamassaan tuomiossa asiasta lausunut että, koska Toiminimi Gust. Raninin Perilliset, joka 3. päivänä Syyskuuta 1902., jolloin toiminimi ei vielä olleet omistanut mitään osaa puheenalaisesta talosta, oli tehnyt sopimuksen Adam Kapposen kanssa talon jakamisesta, ei ollut voinut väittääkään, että 12. päivänä samaa Syyskuuta, jolloin toiminimi Antti Albin Turusen kanssa tekemänsä kaupan nojalla vasta tuli omistamaan 25/2000. osaa kysymyksessä olevasta talosta No 1. Horsmalahden kylässä, tahi sen jälkeen olisi mainitun talon jakamisesta sen osakasten kesken sovittu siten, että toiminimi saisi osakseen talon salohalstan Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, pylkäsi Toiminimen Gust. Raninin Perillisel asiassa ajaman kanteen sekä velvoitti toiminimen seitsemälläkymmeneltäviidellä markalla korvaamaan Simo ja Pekka Piispaselle heidän Kihlakunnanoikeudessa kärsimmänsä oikeudenkäyntikulut. Hovioikeuden tuomioon on Toiminimi Gust. Kaninin Perilliset anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Simo ja Pekka Piispanen ovat säädetyssä järostyksessä vastannet 458
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei Toiminimi Gust Raninin Perilliset ole edes väittänyt saaneensa laillisesti toimitetun tilusjaan kautta omistusoikeuden puheenalaiseen salopalstaan eikä näyttänyt että Simo ja Pekka Piispanen ovat hyväksyneet semmoisen sopimuksen edellämainitun talon tilusten nautinnosta, että sanottu Talopale ta jäisi toiminimen haltuun, katsoo Kaisarillinen Senaatti ettei toiminimi ole esiintuonut syytä muuttaa sitä loppiipäätelmää, johon Hovioikeus edelläsanotussa tuomiossaan on johtunut, ja jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan toiminimi suorittamaan linna ja Pekka Piispaselle yhteisesti heillä täällä jutussa olleiden kulunkien korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti J N Gänlund Santen Saarinen A.K.O. Malm Alksi Käpy. J; W; fumuk, eller Syyskuun 22. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa rakennusten luovuttamista koskevassa nitussa, jossa ovat Kerimäen pitäjän Punkaniemen kylässä anneen nyt temmin kuolleen Kuuppiaan Herman Vähäsen konkurssiin luovuteteen pesän toimitsijamiehet Kauppias Isak Nikolai Hartikainen, sanotun pitäjän Jouhenniemen kylästä, ja Tilallinen Taavetti Silven noinen, ensiksi mainitusta kylästä hakijoina sekä Kauppias /asili/ Ivanovitsek Pungjef, Impilahden pitajan Pitkärannan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Syyskuuta 1909 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt asiaan kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraava: Sittenkun vahonta Herman tähäsen konkurssissa osi Kerimäen pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa tapahtunut 17. päivänä Marraskuuta 1906 ovat Isak Nikolai Hartikainen Läsnä: J. B - K. N - A. B. K. W. 159 No 131. Pag. 71. R. D. 1909.
ja Taavetti Silvennoinen konkurssi pesän toimitsijamiehinä, Kasili Pusujelfille 26. päivänä samaa kuuta toimituttamansa haasteen nojalla lausunut. että Herman Tähänen eläessään oliit selleen rakennuttanut tilaan No 1. Sen kaniemen kylässä kuuluvalle vuokra maalle asuin- ja ulkohuoneet, jotka vielä hänen kuollessaan olivat hänin omansa, sekä että Josili Pusujeff, joka oli Herman Kähäsen uppi, Vätäsen kuoltua oli haltuunsa ottanut nuot rakennukset, viiittäen niitä omikseen; mutta koskei Käsili Pusujefilla ollut mitään oikeutta sanottuihin rakenauksiin, ovat Isak Nikolai Kartikainen ja Taavetti Silvennoinen vaatinut että Wasili Pusujeff velvoitettaisiin heti luovuttamaan ne Herman Vähäsen konkurssipesälle tai resätle korvaamaan niiden arvo 5,275. markkaa 80. penniä, minkä ohessa Hartikainen ja Silvennoinen ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistnan. Kanteestu kuultuna on lasila Simo joff selittänyt, että hän Herman Vähäsen välityksellä oli edellämainitusta tilasta vuokraamalleen maalle rakennuttanut puheenalaiset rakennukset; minkä tähden ja kun Vähäsellä, joka ainoastaan Pusijefin luvalla oli asunut noisra rakennuksissa, ei ollut niihin mitään oikeutta, Wasili Pusujeff on vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on 23. päivänä Marraskuuta 1907. julistamallaan päätöksellä ratkaiset jutun ja, sejitä mainiten, julistanut kysymykseen tulleet huoneet Herman Vähäsen konkurssi pesälle kuuluviksi sekä velvoittanut täsili Pusujefin kahdellasadalla viiddläkymmenellä markalla korvaamaan Isak Nikolai Hartikaiselle ja Taavetti Silvennoiselle oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi täsili Pusujef vetoamalla oli saattanut asian, on 20. päivänä Helmikuuta 1909. antamassaan tuomiossa katsonut petussa selville käyneen, että puheenalaiset huoneet olivut rakennetut maalle, joka vuokravikeudella kuului läsiliPusujefille, ja huoneet siis, kun osakki 460
kolai Hartikainen ja Taavetti Silvennoinen eivät olleet voineet luotettavasti toteennäyttää, että Herman Vähänen itsensä omistettaviksi oli ne rakentanut tai muuten saanut ne omikseen, olivat katsottavat kuuluvan Wasili Pusujefille, minkä tähden Hovioikeus kumosi Kihlakunnanoi keuden päätöksen ja hylkäsi Isak Nikolai Hartikaisen ja Taavetti Silvennoisen jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Isak Nikolai Hartikainen ja Taavetti Silvennoinen hakeneet muutosta tän ne toimittamallaan perustelmalla, johon Jäsili Pusujelt on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska asiassa on räynyt selville, että Herman Tähänen on rakennuttanut kysymyksessä olevat huoneet kärili Pusujeka eikä itseänsä varten, katsoo Senaatti etteivit Isak Nikolai Hartikainen ja Taavetti Silvennoren ole esiintuoneet syytii muuttaa sitä loppupäätöstii, johon Hovioikeus on edellämainitussa tuomiossaan johtunut ja jonka varaan asia siis jää, sen ohessa että Isak Nikolai Hartikainen ja Taavetti Silvennoinen, edellä mainitussa toimessaan, velvoitetaan suorittamaan Wasili Pusenjefille hanellä jutun vuoksi täällä olleiden kustannusten korvulkseksi kahdeksankymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. W. Bönderns Åkerholm konten Saanmen Akki Käpp. konten Saanmen Akki Käpp. Walter Andersin. Nans Salmred 461