Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
sittemmin välikirjalla Tammikuun 27 päivältä 1864 on myynyt osansa Kytölevon maasta rakennuksinensa ja etuinensa Heikki Träskinkoskelle niillä ehdoilla, kuin Lokakuun 10. päivänä 1863 laadittu välikirja sisäleiHaastatettuansa Salomon Peltomaan ja Wilhelmiina Juhontyttären sekä viimeksi mainitun alaikäisten lasten hänen edellisestä avioliitostaan Heikki Träskinkosken kanssa Aleksan dra Aurora, Mariana ja Amanda Josefina Heikintyttärien holhoojat edellämainitun Juho Kustaa Joki aisen ja Torpparin Oskari Lahdenperän, Novemberkun pitäjän Riidanmaan kylästä, vastasanotun pitäjän ynnä Somärkun ja Ahlaisten kappelien käräjäkunnan 1897 vuoden talvikäräjiin ovat Eerikki Salomon Naperoinen ja Jaakko Perttula, viitaten Lokakuun 10 päivänä 1863 laaditussa välikirjassa pidätettyyn oikeuteen mielin määrin kumöta sen kautta tapahtuneen Kytölevon metsäpalstan luovutuksen ja siihen nähden että Peltomaan puolisot olivat hallintoajallansa liaallisesti käyttäneet siellä kasvannesta metsää, Kihlakunnanoikeudessa vaatineet, että mainitut puolisot, jotka olivat ennen Tuomaanpäivää 1896 irtisanotut muuttamaan maapalstalle vuosien kuluessa raivatusta ja rakennetusta Peltomaan eli Kytökvon torpasta, velvoitettaisiin heti mainitusta torpasta lähtemään ja jättämään se huoneineen maineen Eerikki Salomon Naperoisen ja Jaakko Perttulan vapaasen hallintoon kahdentuhannen markan ja sadan hopear uplan lunastusta vastaan, minkä ohessa Näperoinen ja Perttula ovat ehdottaneet, että torphaan pannuista viljelys ja rakennuskustannuksista oli eri oikeudenkäynnillä riidettävä, jos asianomaiset katsoivat syytä olevan sellaiseen riitaan. Sittenkuin Salomon Peltomaa, Wilhelmiina Juhontytär, Juho Kustaa Jokiainen ja Oskari Lahdenperä, kanteesta kuulustettuina, olivat vastustaneet sitä sekä asiaan vedetty Syyskuun 28 päivänä 1882. 642
kuolleen Heikki Träskinkosken lapset hänen ensimmäisestä avioliitostansa Helmikuun 24 päivänä 1875 kuolleen Maija Stiina Tapanintyttären kanssa Oskari Lahdenperän vaimo Wilhelmina Heikintytär ynnä tämän veljetTalollinen Kustaa Heikki Mustajärvi, Kullaan kappelin Paluksen kylästä, ja Itsellismies Juho Vihtori Salonen, Sammin kylästä Siikaisten pitäjää, on Kihlakunnanoikeus Huhtikuun 24 päivänä 1899 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että kysymyksessä oleva Kytölevon ulkopalsta, jolla puheenalainen Peltomaan eli Kytölevon torppa sijaitsee ja jonka Kustaa Mäkelä Kesäkuun 16 päivänä 1847 oli ostanut perinnöksi omistamansa, Naperoisen talon Mäkeläksi sanotun kahden kolmanneksen yhteyteen, kuului Eerikki Salomon Aaperoisen ja Jaakko Perttulan nyt yhteisesti omistamaan samaan Mäkelän talonosaan sekä että Jaakko Perttula, ollessaan sanotun talonosan toisen puolen omistajana, oli välikirjalla Lokakuun 10 päivältä 1863 luovuttanut Kutaa Mäkelältä Huhtikuun 4 päivänä 1861 laaditulla välikirjalla perintöosuudekseen mainitusta tilasta viidenkymmenen vuoden ajaksi vuokralle saamansa Peltomaan torpan veljilleen, Wilhelmiina Juhontyttären ensimmaiselle miehelle Heikki Träskinkoskelle ja Juho Kustaa Jokiaiselle viimeksisanotussa välikirjassa määrätyillä ehdoilla sekä Jaakko Perttulalle pidätetyllä oikeudella saada torppa haltuunsa kahdentuhannen markan lunastusta ja torpan haltijain siihen panemista raivaus- ja raken nuskustannuksien korvausta vastaan milloin talonomistaja syystä tahi toisesta tahtoisi kumata välikirjalla sekakuun 10 päivältä 1863 tapahtuneen torpan luovutuksen ja ottaa torpan talon yhteyteen, kuin myös että Juho Kustaa Jokiainen Tammikuun 27 päivänä 1867 tehdyllä välikirjalla oli entisillä ehdoilla luovuttanut osuutensa Peltomaan torpasta Heikki Träskinkoskel le, joka oli kuollut vuonna 1882 ja jät643
tänyt jälkeensä, paitsi edellisessä avioliitossaan vuonna 1875 kuolleen vaimonsa Maija Stiina Tapanintyttären kanssa syntyneitä täysiikäisiä lapsia Wilhelmina Heikintytärtä, Kustaa Heikki Mustajärveä ja Juho Vihtori Salosta, jälkimmäisen vaimonsa Wilhelmiina Juhon tyttären ja tämän kanssa siitetyt alaikäiset lapset Aleksandra Aurora, Mariana ja Amanda Josefiina Heikintyttäret, joiden holhoojat Juho Kustaa Jokiainen ja Oskari Lahdenperä olivat, minkä jälkeen Wilhelmiina Juhontytär oli joutunut toisiin naimisiin Salomon Peltomaan kanssa. Tähän nähden ja kun Peltomaan puolisot oli irtisanottu puheena olevasta torpasta ennen Tuomaanpäivää vuonna 1896 ja vielä hallitsivat sitä Heikki Fräshinkosken oikeudella sekä Eerikki Salomon Aaperoinen ja Jaakko Perttula tässä jutussa ajamallaan kanteella olivat tahtoneet hyväksensä käyttää välikirjassa Lokakuun 10 päivältä 1863 Mäkelän talonosuuden omistajille myönnettyä oikeutta saada Peltomaan torpan haltuunsa ja sitä valin suostuneet suorittamaan, torpan hallittavaksensa saadessaan, ylläsanotun lunastussumman kaksituhatta markkaa ja Huhtikuun 4 päivänä 1861 tehdyssä välikirjassa mainitun salän köpearinplan lunastushinnan Heikki Träskinkosken oikeudenomistajille, on Kihlakunnanoikeus, nojaten M. K. 16 luvun 5 SS:ään, velvoittanut Salomon Pelomaan ja Hilhelmiina Juhontyttären heti muuttamaan pois kysymyksenalaisesta torpasta ja luopumaan kahdentuhannen neljänsadan markan lunastushintaa vastaan yhdessä Juho Kustaa Jokiaisen ja Oskar Lahdenperän kanssa torpan hallinnasa sekä jättämään sen huoneineen marneen Eerikki Salomon Naperoisen ja Jaakko Perttulan vapaasti nautittavaksi. minkä ohessa Kihlakunnanoikeus on määrännyt, että Heikki Träskinkosken oikeudenomistajat saisivat keskenänsä sopia mainitun lunastushinnan jakamisesta tahi siitä erittäin riidellä sekä jättänyt heille vallan vastedes pidettävän arvion perusteella Peltomaan 644
torppaan pannuista raivaus- ja rakennuskustannuksista Eerikki Salomon Naperoista ja Jaakko Perttulaa vastaan ajaa sitä korvauskannetta, johon katsoivat itsellänsä syytä olevan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Salomon Peltomaa ja Wilhelmiina Juhontytär olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Huhtikuun 27 päivänä 1900 antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen nyt puheenalaisina olevilta kohdilta. Hovioikeuden tuomioon ovat Salomon Peltomaa ja Wilhelmiina Juhontytär alamaisesti anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Eerikki Salomon Naperoinen ja Jaakko Perttula ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkineet tämän jutun sekä katsoo, ett eivät Salo mon Peltomaa ja Wilhelmiina Juhontytär ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jääpi voimaansa minkä ohessa Salomon Pellomaa ja Wilhelmiina Juhontytär velvoitetaan suorittamaan Eerikki Salomon Naperoiselle ja Jaakko Perttulalle, heillä täällä asiasta olleiden kulujen korvaukseksi, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asiano mäiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majestulin korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattensa: A. af Nyborg. hem. Berenius FemotTörmän. Johan Hummila häradsdömmen. Johan Hummila tillstkomman. Johan Uppmila 645
Den 9. Augusti 1901. J Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ettrå nedsatt revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommet fordringsmål emellan innehafvaren af Kölner Färbenfakrik, Firman Bernhard Rahn S. Co, från staden Koln i Tyska riket, sökande, och Degerihandlanden Evert Tötterman, från Rikolaistad, svarande: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Doss Justitio Departement, i Helsingfors, den 9. Augusti 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande: Wid Rådstufvurätten i Nikolaistad har Herman Bernhard Holm & Co i sin förenämnda egenskap yrkat att emedan Handlanden Totterman den 20 Oktober 1897. af sagda firma bestält sårskilda färgstifter och andra varor. men utan laga skäl vägrat emottaga berörda varor, hvilka i följd deraf blifvit för hans räkning upplagda hos Expeditionsfirman H. M. Efde: A. af N. H. B. E. F. J. S. C. J. T. 646 No 981. Tag. 222. R. D. 1900.
7 Gehrekens i tyska fria staden Hamburs, Handlanden Tötterman måtte åläggas att till Firman Bernhard Rahnss Co utbetala priset för varorna fyratusen sjuttionio Reichsmark nittio Elfennige tyskt mynt eller motsvarande belopp finskt mynt jemte sex procents årlig ränta derå från den 6. November 1898, hvarhos förman anhållit om ersättning för rättegångskostnaden. Öfver käromålet hörd, har Handlanden Tötterman genmält, att han, efter det värorna blifvit af honom bestälda, sett sig tvungen att uti skrifvelser af den 2. Januari och den 26. Februari 1898. återkalla beställningen, vid hvilket förhållande, och då varorna enligt det parterne emellan träffade aftalet skulle levereras först i April eller Maj månad sagda år fritt ombörd i Hamburg, Firman Bernhard Rahn 1. Co ej bort afsända desamma, hvarför och som nämnda väror för öfrigt utan order af Handlanden Pölterman upplagts hos Ferman H. M. Gehrukens samt förty ej i behörig tid tillhandakommit Tötterman, som numera icke vidare ville emottaga desamma, Handlanden Tötterman anhållit om käromålets förkastande. Rådstufvurätten har medels den 3. November 1899. afsagdt utslag i saken utlåtit sig, att emedan utredt blifvit, det parterne den 20. Oktober 1897. ingått aftal om att Ferman Bernhard Rahn s. Co skulle i April eller Maj månad påföljande år till Handlanden Tötterman leverera ifrågakomna varor fritt ombörd i staden Hamburg, samt Handlanden Pettermans sedermera gjorda återkallelse af beställningen å sagda varor icke kunnat upphäfva aftalet, då Firman Bernhard Rahn & Co ej godkänt denna återkallelse och Handlanden Potterman icke gittat visa, att han genom något sakegarene emellan slutadt bliftal varit berättigad att ensidigt bryta nämnda aftal, ty och enär Firman Bernhard Rahn slö, som utredts hafva i början af Maj månad 1898. afvändt varorna till Spedi647
tionsförman H. M. Gehrskens i Hamburg för vidare befordran till Handlanden Tötterman, hos hvilken spedi tionsfirma varorna, efter det Tötterman underrättat sistbemälda firma om sitt återkallande af beställningen å varorna, upplagts, icke kunde anses hafva brustit i sin leveranskyldighet, fördenskull och då Handlanden Tötterman ej gjort någon anmärkning emot det för värorna fordrade priset, hvilket enligt parternes öfverenskommelse bort gäldas sex månader efter det värorna, afsändts till Handlanden Potterman, ålades Tötterman att till Firman Bernhard Rahn & Co, emot erhållande af värorna och qvitto, utbetala fördrade fyratusen sjuttionio Reichsmark nittio Pfennige eller motsvarande belopp i finskt mynt, efter vid betalningstiden högst gällande kurs, med sex procents årlig ränta derå från den 6. November 1898, samt att med åttatiofem mark ersätta firmans kostnader i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Tötterman i vadeväg dragit saken, har genom den 30. Juni 1900. deri gifven dom yttrat sig och förklarat utredt vara, att Handlanden Tötterman, som genom så kallad orderlista den 20. Oktober 1897. af Herman Bernhard Rahn s. Co bestält ifrågakomna varor att levereras i April eller Maj månad på följande år, sedermera redan den 2. Januari sist sagda år skriftligen och den 18. påföljande Februari månad muntligen samt ytterligare den 26 i nästnämnda månad i bref åter kallat beställningen; hvarföre och som ett leversantal sådant som ifrågavarande, om och skriftligen affattadt, dock med fästadt afseende å den aftalade leveranstiden och tidpunkten för Handlanden Töttermans första anmälan om att han ej ville och ej kunde afsluta det ifrågasatta köpet af värorna, icke kunde anses ovilkorligen bindande, och Handlanden 648
Pötterman ej heller fått mottaga varorna samt härtill komme, att Tirman Bernhard Rahn 4o icke gittat ens påstå, att firman nödgats före Handlanden Töttermans återkallelse af ordern nedlägga några särskilda kostnader för anskaffandet eller afsändningen af värorna, Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkastat firmans i saken utförda talan Uti Hofrättens dom har firman Bernhard Rahn och Co i underdånighet anhållit om ändring medels ingifven deduktion, hvilken Handlanden Tötterman i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidare innehålla. har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens ofvanberörda dom, låta bero vid Rädstufvurättens i saken afkunnade utslag. Det alle, som vederbör, till underC. J. Singren dånig efterrättelse länder. J. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. Emest Törmän. Henr. Rosenius. 685 1900
Elokuun 9 päivänä 1901. Keisarillisen Majestetin korkeassa Nimessä Hänen Suomen Senaallinsa tuomio osaksi nostorahalla osaksi maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa, maan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat miehestään vuokraaja Juho Vihtori Laineesta ero tettu vaimo Amanda Vilhelmiina Norrbakka eli Laine, Lyttylän yksinäiseltä rustitilalta Porin maaseurakunnassa, toiselta, sekä Vuokraaja Mauri Brander, Aittaluo don kruununtilalta samassa maaseurakunnassa, toiselta puolen, vuoroin hakijoina sekä Amanda Vilhelmiina Norrbakka saapuville tulleena, mutta Mauri Brander ja Juho Vihtori Laine, viimemainitulta kruununtilalta, tulemat ta jääneinä vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa. Helsingissä, Elokuun 9 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymykLäsnä: A af N - H. B. - E. F. - Å K- J N Aal H. 650 982 650 98 2 såg. 182. R.S. 190.
sessä, saanut tietää seuraavaa: Toimitettuansa Juho Vihtori Laineelle kirjallisen haasteen paikkakunnan Kihlakunnanoikeuteen, on Amanda Vilhelmiina Norrbakka Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Mauri Brander, joka kontrahdin mukaan Joulukuun 11 päivältä 1891 oli viidenkolmatta vuoden ajaksi, luettuna Maaliskuun 14 päivästä 1892 samaan päivään asti vuonna 1917, saanut vuokraoikeuden Aittaluodon kruununtilan lohkoon No 8, oli Lokakuun 29 päivänä 1892 laaditulla välikirjalla jäljelläolevaksi arentiajaksensa mainitusta lohkosta vuokrannut kahden ja puolen hehtaarin maaalan pojallensa Juho Vihtori Laineelle, jonka välikirjan Turun ja Porin läänin Kuvernööri päätöksellään sitä seuraavan Joulukuun 31 päivänä oli noudatettavaksi vahvistanut; että Juho Vihtori Laine oli Helmikuun 16 päivänä 1893 vihitty Amanda Vilhelmiina Norrbakan kanssa avioliittoon, josta Kihlakunnanoikeus kuitenkin, Amanda Vilhelmiina Norrbakan vaalimuksesta, oli Lokakuun 12 päivänä 1897 julistamallaan, sittemmin lainvoiman saaneella päätöksellä tuominnut eroon mainittujen aviopuolisoiden kesken ja Juho Vihtori Laineen menettäneeksi kaiken osansa heidän yhteisessä pesässään; sekä että Turun arkkihiippakunnan Tuomiokapituli oli Maaliskuun 10 päivänä 1898. antanut Amanda Vilhelmiina Norrbakalle ja Juho Vihtori Laineelle erokirjan; ja koska Amanda Vilhelmiina Norrbakan ja Juho Vihtori Laineen yhteinen pesä, johon kuului myöskin vuokraoikeus ylempänä viitattuun maa-alaan sekä sille rakenne tut huoneukset, oli edellä kerrotuin tavoin joutunut Amanda Vilhelmiina Norbakalle, mutta Juho Vihtori Laine yhä pitituota maata ja noita huoneita hallussaan, vaikka hän oli niistä irtisanottu, on Amanda Vilhelmiina Norrbakka vaatinut, että Juho Vihtori Laine velvoitettaisiin heti luopumaan tuosta maa alasta ja jättämään se huoneineen Amanda Vilhelmiina Norrbakan vapaasti nautettavaksi. 651
Sittenkuin Juho Vihtori Laine, kanteesta kuulustettuna, oli sitä vastusta nut ja Amanda Vilhelmiina Norrbakka oikeudenkäynnin kestäessä oli erinäisen kirjallisen haasteen nojalla kohdistanut kerrotun kanteensa myöskin Mauri Branderia vastaan, on Kihlakunnanoikeus Syyskuun 6 päivänä 1899 julistamassaan päätöksessä, siinä mainitsemillaan perusteilla, katsonut Amanda Vilhelmiina Norrbakan oikeutetuksi nauttimaan sanottua vuokraoikeutta niin kauvan kuin hän naima tonna oli ja siis velvoittanut Mauri Branderin ja Juho Vihtori Laineen heti luovuttamaan kysymyksessä olevanvuokramaan ja sillä löytyvät huoneet Amanda Vilhelmiina Norrbakan vapaasti nautittaviksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Amanda Vilhelmiina Norrbakka ja Maui Brander kumpikin erikseen olivat vetoamalla saattaneet asian, on Toukokuun 26 päivänä 1900 antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen: Tähän Hovioikeuden tuomioon ovat Amanda Vilhelmiina Norrbakka ja Mauri Brander kumpikin erikseen alamaisesti anoneet muutosta, jonka jälkeen Amanda Vilhelmiina Norrbak ka on säädetyssä järjestyksessä vastannut Mauri Branderin perustelmaan. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja koska edellämainittu Aittaluodon tilan lohko No 8. johon nyt kysymyksessä oleva maa-ata kuuluu, on kruununluontoinen, niin Keisarillinen Senaatti katsoo ettei Kihlakunnanoikeus ole ollut mahdollinen tutkimaan asiaa mikäli koskee hallintooikeutta sanottuun maa-alaan. Tähän nähden harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi kumota Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja Hovioikeuden tuomion asian tässä osassa ja poistaa kaikki nitä tuomioistuimet siinä ovat toimeneet. Mitä sitten tulee mainittuihin rakennuksiin niin jää Hovi oikeuden tuomio tässä osassa 652
pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. Emell Törmän. Julius Hammehi Henr. Börenius. A. Klemlin Haf Hellen Elokuun 10 päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleesa velkomisjutussa, jossa Maakauppias Pekka Leppänen, Ilomantsin pitäjän kirkonkylästä, Ilomantsin kunnan kansakoulurahaston hoitajana, on hakijana ja Maakauppias Matti Hassinen, samasta kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Keisarilli sessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Elokuun 10 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja nusta saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Ilomantsin pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus Pekka Leppäsen, edelläkerrotussa toimessaan, siitä ajaman kanteen johdosta oli Maaliskuun 4 päivänä 1899 julistämässään yksipuolisessa tuomiossa velvoittanut Matti Hassisen, joka Tammikuun 17 päivänä 1887 oli men nyt takaukseen niiden kahdentuLäsnä: A af N. H. B. - E. F. J. N. (C75.) 653 No 984. Pag. 215 R. D. 1900.
pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. Emot Jormman. Juhan Hammikki Henr. Börenius. A; Klemlin. Haf Hellen Elokuun 10 päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleesa velkomisjutussa, jossa Maakauppias Pekka Leppänen, Ilomantrin pitäjän kirkonkylästä, Ilomantsin kunnan kansakoulurahaston hoitajana, on hakijana ja Maakauppias Matti Hassinen, samasta kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Elokuun 10 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Ilomantsin pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus Pekka Leppäsen, edelläkerrotussa toimessaan, siitä ajaman kanteen johdosta oli Maaliskuun 4 päivänä 1899 julistämässään yksipuolisessa tuomiossa velvoittanut Matti Hassisen, joka Tammikuun 17 päivänä 1887 oli men nyt takaukseen niiden kahdentuLäsnä: Aaf N. H. E. F. J. N. 653 No 984 Pag. 215. R.D. 1900.
hannen markan takaisin maksamisesta, jotka nyttemmin kuollut Lääninrovasti Frans Lackström oli Ilomantsin kunnan kansakoulurahastolle antamaansa, kolmen kuukauden kuluttua irtisanomisen jälkeen maksettavaksi joutuvaa velkakirjaa vastaan lainaksi saanut, mainitun takaussitoumuksen nojalla suorittamaan puheenalaiseen rahastoon sanotut kaksituhatta markkaa korkoineen kuusi sadalta vuodessa lukien Tammikuun 1 päivästä 1895, niistä kuitenkin vähennettyä Syyskuun 1 päivänä 1875 suoritetut kolmesataa markkaa ja Lokakuun 27 päivänä samana vuonna maksetut kolme. ataa kaksikymmentä markkaa, sekä oikeudenkäyntikulujen korvauksik ei maksamaan Leppäselle kaksikymnentä markkaa, on Matti Hassinen, raastatettuaan Pekka Leppäsen mainitun käräjäkunnan 1899 vuoden syyskäräjiin, Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että edelläkerrottu yksipuolinen tuomio, jonka sisällys vielä oli maksamatta, piirettäisiin sillä perusteella, että Matti Hassinen oli 1899 vuoden talvikäräjiin haastettu vasta Joulukuun 30 päivänä 1898 eikä tus ollut saanut hyväksensä nauttia ylläsanotussa velkakirjassa kolmeksi kuukaudeksi määrättyä irtisäni nisaikaa, ja myös senkin tähden että mainittu takaussitoumus jo oli vanhentunut ennenkuin yksipuoli ren tuomio julistettiin. Pekka Leppäsen vastustettua kan netta, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä Marraskuun 23 päivänä 1899 lautunut, että koska Matti Hassinen oli myöntänyt, että hän Ilomantsin kun nan kansakaulurahaston hoitaja na itse oli kuitannut viimeksi vuodella 1893 puheenalaisesta lainasta suoritetun koron, sekä kysymyksessä olevan takaussitoumuksen vanhen tumisaika kuittauksen kautta oli keskeytetty, sentähden ja kun Matti Hassinen, joka ei ollut maksanut sanotun yksipuolisen tuomion sisältystä, ja oli saanut hyväkseen naut654
tia velkakirjassa määrätyn irtisanomisäjän, Kihlakunnanoikeus kylkä si Matti Hassisen asiassa ajaman kanteen ja velvoitti Hassisen kuudella markalla korvaamaan Pekka Leppasen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Hassinen oli vetoamalla saatta nut jutun, on Kesäkuun 30 päivänä 1900 antamassaan tuomiossa lausunut, että koskei Pekka Leppänen ollut voinut edes väittää, että Matti Hassista olisi Lääninrovasti Lackströmin kerrotun velan takausmiehenä velollu kymmenen vuoden kuluessa siitä, kun hän oli mennyt sanottuun takaukseen, senvuoksi ja kun ei sitoumuksen vanhentumista oltu kesky tetty sen kautta, että korko puheena laisesta velasta oli Lackströmin puolesta maksettu Matti Hassiselle hänen ollessaan kysymyksenalaisen kansakoulurahaston hoitajana, Kihlakunnanoikeuden päätös kumottiin ja Kihlakunnanoikeuden edelläkerrottu yksipuolinen tuomio julistettiin voimattomaksi, jonka ohessa Matti Hassinen vapautettiin Kihlakunnanoikeuden samassa tuomiossa määräämästä maksuvelvollisuudesta. Hovioikeuden tuomioon on Pekka Leppänen alamaisesti anonut muutosta. "Käsarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun sekä harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion, jättää Kihlakunnanoikeus den Marraskuun 23 päivänä 1899 julista man päätöksen voimaansa muuten, paitsi että, koskei Pekka Leppänen, sika ti kuin asiakirjoista käyelmi, ote Kihlakunnanoikeudessa anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, hänelle sitä varten määrättyä kuuden markan palkkiota ei ole suoritettava. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin korkeassa Armessä Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. Herr Jeremias A. af Nyborg. Herr Jeremias A. af Nyborg. Herr Jeremias Emot Nordman. Johan Hummelin Emot Nordman. Johan Hummelin C. J. Tingren 355 prt No 9. Korpeprt No 9. Korpeprt No 9. Korpeprt No 9. Korpe
Den 13. Augusti 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn dess Senats för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt inkommet reisionsmål emellan Förststyrelsen i Finland, sökande, och Kassören vid Öfverstyrelsen för Wäg- och Wattenbygg räderna, Vicehäradshöfdingen Karl Gadeen Kadin, svarande, angående fordran: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departe ment, i Helsingfors, den 13. Augusti 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlin garna i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande. Medels skriftligt kontrakt, som den 14. December 1898. upprättats emellan Forst mästaren i Jämsä revier Oskar Reinhold Agricola, på grund af behörigt bemyndigande, och Vicehäradshöfdingen Haden, har den sistbemälde tillhandlat sig svarjehanda vindfällen från Hangasjärvenmaa kronopark i berörda revier emot vilkor, bland annat, enligt kontraktets fjerde punkt, att köparen vore skyldig bekosta ej allenast den extra bevakning, som Ofde Alf- H B. - E. F. - A. R. 65 6/10 12. 656: 10/14 Såg. 263. R. D. 1900.