Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Ossian Karsten noudattakolKeisarillisen Majastetin Korkassa SimossöHänen Suomen Senaatissa: Henr. Berenius. Ernst Forsman. Henr. Berenius. Ernst Forsman. A; F; Kumlin af Andersin. Den 22. Mars 1901. 707 I Hans Kejserliga Majestäts Höga Anna, Dess Senats för Finland dom uti ett, pånedsatt revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommet mål emellan Bonden Karl Johan Johansson Kaars, från Öfvermark by i Öfvermark socken, sökande, samt Bonden Josef Eriksson Kaars, Bondesonen Johannes Josefsson Kaars, Inhysesmannen Johannes Karlsson Nordberg, för egen del och såsom målsman för sen hustru Wilhelmina Josefsdotter, äfvensom Bonden Johan Eriksson Ragvals, ej mindre såsom god man för vals, ej mindre såsom god man för Bonden Aron Anders Henriksson Ragvals och Bondesonen Karl Henrik Josefsson Kaars, hvilka vistas å utrikes ort och af hvilka Aron Anders Ragvals år gift med Bondedottern Edla Maria Josefslotter, än äfven i egenskap af förmyndare för Bondedottern Lisa Johanna Josefsdotter Kaars, samtliga jemväl från sagda by, svarande, angående klander å jord: gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 22. Mars 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarGde K. B. - E. F. A. K. - Eden.
na i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande: sedan Karl Johan Kaars till Häradsrätten i Närpes, Korsnäs och Öfvermark socknars tingslag skriftligen instämt Josef Kaars och hans ofvanuppräknade medparter med yrkande att i börd för tillvinna sig 1/24. mantal af Kaars skattehemman No 4. i förenämnda Öfvermark by samt å första rättegångsdagen af 1897. års höstting med ragda tingslag, såsom bördeskilling i Rätten nedsätt 666. mark 67. penni, har Karl Johan Kaars vid samma ting inför Häradsrätten anfört, att hans fader Bonden Johan Henriksson Kaars medels afhandling af den 26. November 1866. emot förbehållen sytning för sig och sin hustru Anna Greta Kaars öfverlåtit sitt egande 1/8. mantal af förberörda Kaars hemman till ena hälften åt sin måg och dotter Josef Eriksson Kaars och hans numera aflidna hustru Anna Stina Kaars samt till andra hälften åt Karl Johan Kaars, men som i omförmälda öfverlåtelse ingått det 1/24. mantal, hvilket söhan Henriksson Kaars i grund af Häradsrättens i Närpes och Östermark socknars dåvarande tingslag utslag af den 7. Oktober 1842. löst i börd, samt laga stånd ej åkommit öfverlåtelsen till Josef Kaars och hans bemälda hustru, har Karl Johan Kaars, med rättelse af den skriftliga stämningens innehåll, anhöllit, att Josef Kaars och hans medparter, af hvilka Johannes och Karl Henrik Kaars vore söner samt Edla Maria Ragvals, Wilhelmina Nordberg och Lisa Johanna Kaars döttrar till Josef och Anna Stina Kaars, måtte förpligtas att jemlikt 1. SS: 17. kap. A: B. till Karl Johan Kaars, i hans egenskap af Johan Henriksson Kaars arfvinge, utan lösen afträda 1/48. mantal af förberörda Kaars hemman. Efter det Josef Kaars och hans medparter afgifvit genmäle i saken samt Karl Johan Kaars mot borgen lyftat den i Rätten nedsätta bördeskillingen, har Häradsrätten den 23. Oktober 1898. afkunnat utslag i målet och på upptagna skäl ålagt Josef Kaars och hans medparter att nästa fardag eller den 19. 308
Mars 1899. till Karl Johan Kaars i börd afträda den andel utaf ifrågavarande 1/48. mantal af Kaars hemman, som motsvarade Josof Kaars giftorätt deri eller ett sjuttiotvåendedels mantal af sagda hemman, emot det Karl Johan Kaars till Josef Kaars och hans medparter erlade två tredjedelar utaf den i Rätten nedsatta bördeskillingen med fyrahundra fyratiofyra mark fyratiofyra och två tredjedels penni såväl som ersättning för de nödiga kostnader och nyttiga förfättringar, hvilka efter det Josef och Anna stina Kaars blifvit egare af hemmansdelen för dess skull blifvit gjorda. Hofrätten, under hvars pröfning såväl Karl Johan Kaars som Josef Kaars och hans medparter ömsesides i väderag dragit målet, har genom dom den 8. December 1899. yttrat sig, att som Karl Johan Kaars underrättegången andrat sin på den i målet uttagna skriftliga stämningen grunda de talan att få i börd tillösa sig 1/48 mantal af Kaars skattehemman derhän, att Josef Kaars och hans medparter måtte förnligtas att till Karl Johan Kaars afträdå omförmälda hemmansdel utan lösen, mon den af Johan och Anna Greta Kaarsgjorda öfverlåtelse af merberörda hemmansdel icke vore af sådan beskaffenhet, att Karl Johan Kaars kunde lagligen tillerkännas och bekomma hemmansdelen utan att för densamma erlägga lösen, förkastades Karl Johan Kaars berörda talan, sådan den enligt Häradsrättens protokoll utförts, såsom obefogad. Uti Hofrättens dom har Karl Johan Kaarsunderdånighet anhållit om andring medels ingifven deduktion, den Josef Kaars och hans medparter i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och som ifrågavarande afhandling af den 26. November 1866. innefattar gåfva af jord, vid hvilken börd lägenligt ej kan ega rum, samt Karl Johan Kaars af den i afhandlingen öfverlåtna arfvejorden allaredan erhållit hvad honom i arf efter Johan Henriksson Kaars tillbort, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist låta förblifva ved det slut, hvari Hofrätten i saken stannat, hvarhos Karl Johan Kaars ålägges att till Josef Kaars och hans 309
medparter i ersättning för deras härstädes hafdu kostnader i målet utgifva sjuttiofem mark Det alle, som vederbör, till underdång efter rättelse länder I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: Henr. Rosenius. Emottsman. A; Kumlin. Andersin. /Axel Charpenki/ Den 23. Mars 1901. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt reversionskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Vicehåradshöfdingen Kuno Alfthan, från Åbostad, såsom fordringsegare uti Handelsfirman i Helsingfors stad Perändt Blombergs samt densammas innehafvares Handlandene Otto Johan Alsin Brandts och Johan August Blombergs till konkurs upplåtna bon, sökande, äfvensom Handlandene Brandt och Blomberg samt desses och Handelsfirman Brandt i Blombergs öfrige borgenärer, uteblifna svarande, angående förmansrätts anspråk för fordran i konkursbo: gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess lustitie Departement, i Helsingfors, den 23. Mars 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Sedan Handlandens Brandt och Blomberg den 23. Oktober 1899. till Rådstufvurätten i Helsingfors inlemnat ansökning Qde H. B. - E.J. - A. K. - C. A. No 420. Saa 1861. Rid. 1900.
att få till Handelsfirman Brandtr Blombergs och deras enskilda borgenärers förnöjande på en gång afstå alla firmans och deras egna tillgångar, så har å den i anledning häraf utsatta inställelsedagen den 29. Januari 1900. fordringar bevakats af, utom andre, Keckäradshöfdingen Alfthan, som i grund af en utaf Handlanden i Åbo stad Johan Wilhelm Blomberg den 27. December 1899. utfärdad, å Vicehäradshöfdingen Allthian öfverlåten kontokuranträkning yrkat att ur förenämnda konkursmassor utbekomma 92,525. mark 8. penni jemte ränta, hvarhos Vicehäradshöfdingen Alfthan anhållit, ej mindre att den i räkningen under den 4. Augusti 1899. upptagna fordran å 10,000. mark, hvilken grundade sig å en af firman Brandt vi Blomberg samma dag till Handlanden Johan Wilhelm Blomberg uthändigad skuldsedel, deri förman såsom säkerhet för betalningen af sagda lån äfvensom andra af Handlanden Johan Wilhelm Blomberg för förman ingångna förbindelser pantförskrifvit ett densamma tillhörigt velvoipedla ger, bestående enligt skild förteckning 11 af nittiofem stycken, uti ett magasin i gården No 27. vid Mikartsgatan i Helsingfors förvarade och i bolaget Pohjola för 30.000. mark brandförsäkrade velvoipeder af olika slag, äfvensom derpåföljande, i sagda räkning angifna fordringar intill ett sammanlagdt belopp af 30,600. mark måtte utdömas med förmänsrätt ur värdet af detta velooipedlager, än att en i samma kontokurant under den 9. December 1899. upptagen fordran å 9,000. mark, grundande sig å en af G. W. Rosenholms Efterträdare den 25. derförutgångne Juli utstäld och af firman Brändts Blomberg acopterad vedel, hvilken blifvit å Handlanden Johan Wilhelm Blomberg öfverlåten samt af denne från Kansallis Osake-Pankki, der veden disposerats, berörde den 9. December inlöst, blefve likaledes med förmånsrätt utdömd ur värdet af de veloipeder, som jemlikt en Vicehäradshöfdingen Alfthans bevakningsinlaga närsluten, den 26. Juli 1899. upprättad förteckning, dagen förut blifvit pantförskrifna till säkerhet för inlösen af nämnda vedel.
att få till Handelsfinnan Brandt & Blombergs och deras enskilda borgenärers förnörande på en gång afstå alla fermans och deras egna tillgångar, så har å den i anledning häraf utsatta inställelsedagen den 29. Januari 1900. fordringar bevakats af, utom andre, Vicehäradshöfdingen Alfthan, som i grund af en utaf Handlanden i Åbo stad Johan Wilhelm Blomberg den 27. December 1899. utfärdad, å Vicehäradshöfdingen Afthan öfverlåten kontokuranträkning yrkat att ur förenämnda konkursmassor utbekomma 92,525. mark 8. penni jemte ränta, hvarhos Vicehäradshöfdingen Alfthan anhållit, ej mindre att den i räkningen under den 4. Augusti 1899. upptagna fordran å 10,000. mark, hvilken grundade sig å en af firman Brandt i Blomberg samma dag till Handlanden Johan Wilhelm Blomberg uthändigad skuldsedel, deri firman såsom säkerhet för betalningen af sagda lån äfvensom andra af Handlanden Johan Wilhelm Blomberg för förman ingångna förbindelser pantförskrifvit ett densamma tillhörigt velvoiperlla ger, bestående enligt skild förteckning af nittiofem stycken, uti ett magasin i gården No 27. vid Mikaelsgatan i Helsing fors förvarade och i bolaget Pohjola för 30.000. mark brandförsäkrade velvoipuder af olika slag, äfvensom derpåföljande, i sagda räkning angifna fordringar intill ett sammanlagdt belopp af 30,600. mark måtte utdömas med förmånsrätt ur vår det af detta veloppedlager, än att en i samma kontokurant under den 9. December 1899. upptagen fordran å 9,000. mark, grundande sig å en af G. W. Rosenholms Efterträdare den 25. derförutgängne Juli utstäld och af firman Berandt Blomberg acopterad vedel, hvilken blifvit å Handlanden Johan Wilhelm Blomberg öfverlåten samt af denne från Kansallis Osake-Pankki, der veden disposerats, berörde den 9. December inlöst, blefve likaledes med förmånsrätt utdömd ur värdet af de ve loipeder, som jemlikt en Vicehäradshöflingen Alfthans bevakningsinlaga när sluten, den 26. Juli 1899. upprättad förteckning, dagen förut blifvit pantförskrifna till säkerhet för inlösen af nämnda vedel. 11
Derefter har Rådstufvurätten medelst den 30. April 1900. i konkursen afkunnad dom, jemte det förman Brandt i Blombergs borgenärer, i stöd af 2. 3., 8. och 9. SS: SS: 15. kap. H. B., berättigats att framst utfå betalning ur firmans eller bolagets tillgångar, så långt dessa dertill försloge, och derefter för återstoden konkurs rera med hvardera deligarens i bolaget enkilda borgenärer om de af delegarene i firman afträdda tillgångarna, till betalning faststält ur firman Brandt n Blombergs konkursbo hvad af Vicehäradshöfdingen Afthan bevakats; men vidkommande Viehäradshöfdingen Alfthans förmånsrätts anspråk sig utlåtit, att alldenstund Alfthan icke tillförlitligen styrkt, att veloipeder blifvit af firman Brandt u Blomberg lemnade åt Handlanden Johan Wilhelm Blomberg i handom såsom panter för en eller annan af dennes utaf Vicehåradshöfdingen Afthan anmälda fördrings anspråk, fördenskull kunde Rådstufvurätten icke endast på den grund att i enfirmans skuldsedel af den 4. Augusti 1899. pantförskrifvits såsom säkerhet för det deri reverserade lånet, tiotusen mark, och andra af Handlanden Johan Wilhelm Blomberg för firman ingångna, icke uppräknade förbindelser ett veloenpedlager, för varadt i ett magasen i gården No 27. vid Mikaelsgatan i Helsingfors, och att till bevakningsskriften fogats i afskrift en ounderskrifven förteckning på veloipeder, som den 25. Juli utan angifvande af årtal vore lemnade i pant åt Herrar J. W. och H. Blomberg för en vexel å niotusen mark, utstäld af Rosenholms Efterträda re och concepterad af firman Brandt Blomberg, tillerkänna Vicehäradshöfdingen Alfthan fordrad förmånsrätt, såsom om han skulle innehafva lös örepant i henden, utan förkastades hans derom gjorda anhållan Hofrätten, under hvars pröfning Vichäradshöfdingen Alfthan i vadeväg dragit målet, har genom dom af den 16. Augusti 1900. funnit Vicehäradshöfdingen Alfthan, enär han icke ens pastätt, att de pantförskrifna veloenenderna öfverlemnats i Handlanden Johan Wilhelm Blombergs besittning, icke hafva anfört skäl till ändring i Rådstufvurättens dom12
Uti denna Hofrättens dom har Richards höfdingen Alfthan i underlånighet anhållet om ändring. Hvad sålunda förelupit samt handling garna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner utredt vara, att ifrågakomna velocineder blifvit af firman Brandt in Blomberg pantförskrifna såsom säkerhet för ofvan omförmälda utaf Handlanden Johan Wilhelm Blomberg för firmanBrandt n Blomberg ingångna förbindelser äfvensom att sagda veloppe der af Handlanden Johan Wilhelm Blomberg jemväl innehafts såsom handfången pant, hvarför Kejserliga Senaten pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom, jemlikt 3. SS: i förordningen af den 9. November 1868. angående förmånsrätt, sådant detta lagrum lyder i förordningen den 3. December 1895., tillerkänna Vicehäradshöfdingen Alfthan fordrad förmånsrätt för hans ifrågakomna fördran ur värdet för omförmälda veloppeder. Det alle, som vederbör, till underdå Adolf Aminoff nig efterrättelse länder. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: Henr. Borenius A; Nummi. Aruti Sormman. Andersin. 313
Maaliskuun 23. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Känen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa työpalkkaa koskevassa jutussa, jossa Maakauppias Eero Hendulin, Savonrannan pitäjän Wuokalan kylästä on hakijana ja Loismies Pekka Luestarinen, Rääkkylän pitäjän Heinoniemen kylästä, tulematta jääneenä vastaajana. Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Maaliskuun 23. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Savonrannan pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Pekka Luosturinen. Eero Hendulinille toimituttamansa haasteen nojalla, lausunut, että Pekka Suostarinen, jonka Loismies Adolf Pesonen, ylläsanotusta Heinoniemen kylästä, Eero Hendu linin asiamiehenä oli keväällä vuonna 1896. ottanut valvomaan Hendulinin samana kevännä Heinoniemen kylässä tapahtuvaa halkojen kolomis- ja kuljettumistyöLunu: H. B. - Ef. - Aik. - ElNo 421. Pag. 2. R. D. 1900.
tä, oli toiminut sanotussa työssä Huhtikuun 20. päivästä 1896. saman kuun 30 päivään asti eli siis kymmenen päivää ja seuraavan Toukokuun 1. päivästä alkaen, kolmekymmentä päivää, mutta eltei EeroHendulin ollut Pekka Luostariselle, jolle tulevasta työpalkasta työn alkaessa ei oltu tehty mitään sopimusta, mainituista työpäivistä maksanut muuta kuin Adoll Pesosen kautta annetut kuusitoista markkaa viisikymmentä penniä, jonka vuoksi Pekka Luostarinen on vaatinut, että Eero Hendulin velvoitettaisiin Suostaaiselle suorittamaan Huhtikuussa toimitetuista työpäivistä kahden markan jälkeen päivältä kaksikymmentä markkaa ja Toukokuun työpäivistä kahden markan kahdenkymmenenviiden pennin jälkeen päivältä kuusikymmentäseitsemän markkaa viisikymmentä penniä, eli siis yhteensä kahdeksankymmentäseitsemän markkaa viisikymmentä penniä, tästä lyhennetä tyä edellä sanotut Luostariselle maksetut kuusitoista markkaa viisikymmentä penniä, jota paitsi Pekka Luostarinen on ano vut korvausta oikeudenkäyntikuluistansi asiassa. Eero Hendulinin vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 3. päivänä Helmikuuta 1899. julistanut päätöksen jutussa ja mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Pekka Luostarisen asiassa tekemät vaatimukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pekka Suostarinen on vetoamalla saattanut asian, on tuomiolla Marraskuun 11. päivältä 1899. katsonut toteennäytetyksi, että Pekka Luostarinen oli ollut hänen ilmoittamansa ajan, paitsi tämän ajan kuluessa sattunei ta seitsemää pyhä päivää, eli siis yhteensä kolmekymmentäkolme päivää Eero Hendulinin työssä edellä mainittuja halkojen kolomistöitä valvomassa, jonka tähden ja kun Eero Hendulin oli katsottava velvolli seksi palkitsemaan Pekka Luostariselle nämät työpäivät, tutkinnon mukaan, yhden markan viidenkymmenen pennin jälkeen päivältä, yhteensä neljälläkymmenellä yhdeksällä markalla viidelläkymmenellä pennillä, mutta Eero Hendulin ei ollut näyttänyt maksaneensa Pekka Luostariselle hänen nysymykseen tulleesta työstään muuta kuin kuusitoista markkaa viisikymmentä penniä, Ho113
vioikeus on, muuttaen Kihlakunnanoikeus den vedonalaisen päätöksen, velvoittanut Eero Hendulinin kuittia vastaan Pekka Luostariselle vielä maksamaan kolmekymmentä. kolme markkaa sekä sen ohessa korvaamaan Pekka Luostariselle hänen tarpeellisimmat Kihlakunnanoikeudessa kärsimänsä kulut sadalla viidelläkymmenellä markallas. Kovioikeuden tuomioon on Eero Hendulin alamaisesti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Eero Hendulin ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestentin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Rosenius. Emil Forsman. Henr. Rosenius. Emotr Forsman. A; J.ssonlin randersin. /: Antel Charpuntin Den 23. Mars 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Higa Namn, No 422. Pag. 150. R.D. 1900. Ders Senats för Finland dom uti Finsk öfverett, utan erlagda afgifter, från rättning af Wiborgs Hofrätt inkommit mål Kejserliga emellan Bonden Josef Käki, senatens dom från löytömäki by i Wiborgsnerndföljer oriran Löytömäki by i Wiborgs ne medföljer inken, sökande, samt Josef Kokis ginala upsvärson, Inhyseskarlen Anders Sahansmies, från Wanhakylä by i samma socken, uteblifven svarande, angående afträdande af jordomräder Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitii Departement, i Helsingfors, den 23. Mars 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Tig föredragas och af dem inhemtat följande: Wid Häradsrätten i Wiborgs 100kens tingslag har Anders Johannes, efter Josef Räki ägången skriftlig stämning, anfört, att Anders Tahamies jemte sin hustru Maria Käki medelst skriftlig afhandling af ditionen den 13. April 1897. försält hinne i arf tillfallna en tjugundedel af Ofde A. af A. - C. J. - J. C. H. j. B. K. /. E. J. A.
skattehemmanet No 3. i förberörda Löytömäki by åt Josef Käki, samt att Anders Sahamies dervid förbehållit sig af samma hemmansdel underlydande Jarvala benämnda åker ett område af sextio famnars längd och lika bredd, ehuru uti köpebref vet oriktigt antecknats att det af Anders Sahamies undantagna området utgjorde endast sextio gvadrattamnar; och som Josef Räkii följd af denna misskrifning vägrat att åt Anders Tuhamies afstå stöm område, än sagda köpebref upptage, har Anders Tohamies yrkat, att Josef Käki blefve förpligtad att, i enlighet med parternes öfverenskommelse vid köpet, åt Anders Tahamies upplåta af nämnda åker sextio famnar i qvadrat eller tretusen sexhundra qvadratfämnar; hvarhos Anders Sahamies gjort anspråk på godtgörelse för sina umgälder i målet. Uti afgifvet svaromål har Joaf Räki, tryggande sig vid köpeafhandlingens ordalydelse, motsagt Anders Tahamies omförmälda talan. Efter det målet haft den om gång handlingarna utvisa, har Häradsrätten medelst den 16. Mars 1899. afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att parterne vid förenämnda fastighetsköp sig emellan öfverenskommit, att det dervid af Anders Sahamies förbehållna omradet af Jarvala åker skulle hålla sextio famnar i länga och lika mycket i bredd, eller att den årel således skulle utgöra tretusen sexhundra qvadratfannar, samt förty ålagt Josef Räki att genast åt Anders Tuhamies afstå af sagda Jarvala åker eller, om den dertill ej försloge, af i sammanhang med densamma befintlig mark trehundra sextio, rätteligen tretusen sexhundra qvodratsamnar; hvarjemte Josef Räki skyldigkänts att med sextio mark holla Anders Tuhamies ersatt för rättegångskostnaden. 17
Hefrätten, under hvars pröfning Joaf Mäki i räderäg dragit saken, har medelst dom den 11. April 1900. låtit vid Häradsrättens utslag bero, jemte det Josef Räki skyldigkändes att med femtio mark ersätta Anders Sahamies hans vid svarandetalans bevakande i Hofrätten hafda kostnader. Uti Hofrättens dem har Josef Käki i underdomighet anhållit om ändring. Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidan innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finne Josef Mäki icke hafva affört skät till ändring i Härättens ofvanberörda dom, vid hvilken altså kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. 1 Hans Kejserliga Majestäts Hoga Namn, Ders Senat för Finland: Af Nyborg. V. Johansson Af Nyborg. I. Johnsson J: Wieiliet Pars Homén Selmig Nummelin E. Aschan. Maaliskuun 26 päivänä 1901. Keisarillisen Majestodin Korhoussa Nimossö, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tullaseen juttuun, jossa on Talollinen AnshelmiJuhonpoika Saarijärvi, Kurun pitäjän Keihäsjärven kylästä hakijana sekä Torppari Aatu Aatunpoika Rajala, samasta kylästä, vastaajana, mikä asia koska Aatu Rajalan anomusta saada hallitsemansä Rajala nimisen, Anshelmi Saarijärven omistamaan Keihäsjärvin kylän Saarijärven perintötaloon kuuluvan torpan lohkaistuksi itsenäiseksi tilaksi: Annettu Keisarillisessa Suomen Senautissa ja Sen Oikeusosastossa, Helringissä, Maaliskuun 26 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on asiaan kuuluvat kirjat Itsellensä esityttänyt ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää. Joulukuun 4 päivänä 1841. tehdyn kont. rahdin kautta on Saarijärven silloisen kruununtalon haltija Talollinen Gabriel Juhonpoika Saarijärvi luovuttanut hallintooikeuden Rajalan torppaan Torppari Aatu Heikinpoika Rajalalle tämän elinläsnä. H.B - E. F - A. K - C. A. SS: 127. Pag 175. R. D. 1900.
ajaksi siten, että sanotun kontrahdin pätevyys luottaisiin siitä ajasta, jolloin Gabriel Saarijärvi oli asianmukaisessa järjestyksessä sijoitettu Saarijärven talon asukkaaksi, ja ehdoilla, muun muassa, että torpasta oli suoritettava neljäsosa talon kaikista veroista ja rasituksista. Sittenkun Gabriel Saarijärvi oli Joulukuun 5 päivänä 1845 ostanut Saarijärven talon perinnöksi, on Huhtikuun 14 päivänä 1846 mainittuun kontrahtiin kirjoitettu lisäys, jonka kautta Gabriel Saarijärvi on ikuisiksi ajoiksi vakuuttanut Aatu Heikinpojalle ja hänen jälkeläisillensä oikeuden nauttia ylläkerrottua kontrahtia sekä hallita Rajalan torppaa neljänneksenä Saarijärven talosta, ja kaikkiin tarpeisiin käyttämään metsää niinsanotusta Kalliojärvenmaan lohosta; ja on delläsanottu kontrahti lisäyksineen sittemmin Syyskuun 30 päivänä 1865 asianmäkaisesti kiinnitetty Saarijärven taloon sekä, sittenkun Aatu Heikinpoika oli välikirjan kautta Marraskuun 7 päivältä 1867 pojallensa ennonnainitulle Aatu Rajalalle luovuttanut hallintooikeuden puheena: olevaan torppaan, viimeiseksi Helmikuun 8. päivänä 1894 uudistettu Aatu Rajalan vakuudeksi. Hämeen läänin Kuvernöörille annetussa, Elokuun 17 päivänä 1877 pälvätyssä hakemuskirjassa on Aatu Rajala, viitaten ylempä. näkerrottuun kontrahtiin ja sen lisäykseen, anonut, että asianomainen maamittari Kesäkuun 12 päivänä 1895 maatilojen osittamisesta annetun asetuksen sääntöjen perusteella määrättäisiin eroittamaan Kajalan torpan maat Aatu Rajalalle itsenäiseksi tilaksi Hakemuksen johdosta kuultuna, on Anshelmi Saarijärvi antamasaan selityksessä, muun muassa, väittänyt, ettei Aatu Rajalalla ollut semmoista oikeutta Majalan torppaan että se voimassa olevain asetusten mukaan voituisiin lohkaista itsenäiseksi tilaksi, jonka vuoksi ja kun se metsämaa, johon torpan haltijalla oli nautintvoikeus, oli yhteisesti käytet tävä toisen torpparin kanssa ja Rajalan torpan maat eivät muutenkaan, kuten ylempäneviitatussa asetuksessa Resäkuun 18. päivältä 1895 suudettiin olleet 319