Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
paliikkeen kauppatavaravaraston ja yksityisen irtaimistonsa yhteensä 7500. markasta ja että mainittua palovakuutettua omaisuutta oli 25. päivänä Tammikuuta 1909. sattuneessa tulipalossa palanut yhteensä 6900. markan arvo; ja on Amanda Totro vaatinut Oikeusneuvosmiestä Lindbergiä velvoitettavaksi mainitun yhtiön puolesta Amanda Protrolle korvaukseksi suorittamaan viimeksisanottu rahamäärä kuin myös palkitsenaan Amanda Tötron oikeudenkäyntikulungit. Oikeusneuvosmiehen Lindbergin vastustettua kannetta, on Raastuvanoikeus 7. päivänä Lokakuuta 1909. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Amanda Totrolla puheenalaisen tulipalon aikana oli palopaikalla ollut omaisuutta paljoa vähemmän, kuin mihin hän oli omaisuutensa tulipalon jälkeen Oikeusneuvosmiehelle Lindbergille, edellämainitun palovakuutusyhtiön asiamiehelle, ilmoittanut, ja että Amanda Totro niin ollen oli palaneesta omaisuudesta antanut Lindbergille väärät tiedot; minkä vuoksi ja kun Amanda Totro oli laimiinlyönyt tallettaa kauppaliikkeessään pitämiään kirjoja niin että ne tulipalon jälkeen olisivat olleet saatavissa ja Amanda Totron kirjanpito sitä raitse oli ollut vaillinainen, Raastuvanoikeus on, siihen nähden että vakuutuksen ottaja sanotun yhtiön vakuutusehtojen mukaan tuottaisista tapauksissa oli menettävä oikeuden korvauksen saantiin palovahingosta, kyljännyt Amanda Iotron asiasta ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Amanla Sotso vetoamalla oli saattanut jutunon tuomiolla 31. päivältä Elokuuta 1910. jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Amanda Totro anonut muutosta perustelmalla, johon Oikeusneuvosmies Lindberg on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Amanda Sotjo ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiotu, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Amanda Totre suorit291
tamaan Oikeusneuvosmiehelle Lindbergille, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Pantin Saarinen Alfred Liuksiala kanteri Saarinen Aaro Luksiala Lentin Saarinen Aaro Luksiala Ruten Saarinen Aaro Luksiala Johannes Pesonen. K. Auer. Johannes Pesonen. K. Auer. Johannes Pesonen. K. Auer. ming varaste. Hof Hellen Huhtikuun 24 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulluessa, paloavun suorittamista koskevassa jutussa, jossa Helsingin kaupungissa oleva vakuutuslaitas Suomen Kaupun kien Yleinen Paloapuyhtiö on hakijana ja Kauppias Jaakko Kustaa Husso, Käkisalmen kaupungista, vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 24 päivänä Huhtikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja neistä, mikäti nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Jaakko Kustaa Husson ja hänen alaikäisten lastensa Aito Kustaa Lydia Lovisa ja Hilja Sofia Husson yhteisesti omistamassa talossa No 133 Säkisalmen kaupungin toisessa kaupunginosa och päiväna Tammikuuta 1910 ollut tulipasa, ja kun siinä oli tuhdutunut kiinteätä omaisuutta yhteensä 8500 Säsnä: Bs. K A - Hel - R. H. Rd 42 292 No 555. Såg. 72. R. D. 1912
markan arvo, mutta Suomen Raupunkien Yleinen Talapuyhtiö, jossa sanottu omaisuus oli ollut palösähingon varalta vakuutettu; päätöksellä 22 päivältä Kesakuuta 1910 oli kieltäytynyt palovakuutussummaa suorittamasta, niin ovat, Jaakko Kustaa Husson luovutettu ja omaisuutensa velkojiensa tyydyttämiseksi, hänen konkurssi pesänsä toimitsijamiehet Kaksisalnen kaupungissa asuvat Kaupunginviskaali Kaarle Aukusti Helin ja Kauppias Wilhelm Karvonen paasteen nojalla Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa vaatinut mainittua yhtiötä velvoitettavaksi sanotulle konkurssipessalle maksamaan Jaakko Kustaa Husson osan eli puolet tulepalon pävittämän omaisuuden palovakuutusarvosta 42so markkaa 6 prosentin korkoineen 22 päivästä Kesäkuuta 1910 Haastuvanoikeus, jossa Suomen Kaupunkiin Yleinen Paliapenyhten on vastustaneet kannetta sekä asianosaiset molemmin puolin anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 20 päivänä Kesäkuuta 1911 julistamassaan päätöksessä katsonut näytetyksi, että Jaakko Kustaa Husso torkiällä kuolimattomuudeltaan oli aikaansaattanut tulipalon, jossa puheenaoleva Suomen Kauhunkien yleisessä Taloakmyhtiossa vakuutettu omaisuus oli halanut poreksi; ja kun Jaakko Kustaa Husso näin ollen yhtiön sääntyin 42 SSn mukaan oli menettänyt oikeutensa paloaveen saantiin, on Raastuvanoikeus kyljännyt kanteen sekä velvoittaneet konkurssipesän ynnä Jaakko Kustaa Husson alaikäisten lasten holhoojan, Kauppias Jaakko taganuksen, joka holhottiensa puolesta myös oli yhtiötä vastaan aganut kannetta paloavun suorittamisestäyhteisesti laki sen mukaan kuin konkurssipesässä ja maini 293
tuilla alaikäisillä lapsilla oli väräja, seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan yhtiön oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaupunginviskaali Helin ja Wilhelm Karvonen olivat vetoa malla saattaneet jutun on tuomiossa 7 päivältä Helmikuuta 1912 lausunut Suomen Kaupunkien Yleisen Palvapuyhtiön ei voineen näyttää, että Jaakko Kustaa Hussa olisi huolimattomuudellaan matkaansaatta neet kysymyksessä olevan tulipa lon, jonka vuoksi ja kun yhtiö oli myöntänyt että sanotussa tulikalassa oli tuhoutunut yhtiissä palovahingon varalta vakuutettua omaisuutta yhteensä rahdeksantuhannen viiden sadan markan arvo, Hevoikeus on muuttaen Raastuvanoikeuden päätöstä siija kohdin velvoittaneet Suomen Kaupunkiin Yleisen Paloapuyktiön suorittamaan Jaakko Kustää Riisson konkurssipesän toimitsejämiehille Jaakko Kustaa Husson osaksi palovakuutussummasta tulevat neljätuhatta kaksisataa viisikymmentä markkaa viden prosentin korkoineen 25 päivästä Huhtikuuta 1911 sekä sadalla markalla korvaamaan konkurssipesän toimitsijamiehille näillä jutun takia Raastuvanoikeudessä otteet kulut. Kivioikeuden tuomioon on Suomen Kaupunkiin Yleinen Taloapuvyhtiö anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Jaakko Kustaa Hussa ilmoittaen että hän tyydytettyvään velkojansa nytlemmin itse hallitse omaisuut. taan, on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkineet tämän jietun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Raastuvanoikeuden sietussa julista294
man päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen SenaattiErit Saarikoski. Walter Andersin. B. Anneleg. K. R. Helanen K. Auer Den 24 April 1913. Kejserliga Senatens fr. Finland dom uti ett på nedsatt revisionis skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål angå ende afträdande af tomtom räde emellan Gårdsegarinnan Wendla Sofia Syrenius, från Åbo stad, sökande, samt för man Finska Aktieldaget Axel Christianssons Markin affar, med hemort i Åbo, till städeskommen, men aflidne Handlanden Carl Wilhelm Bormiesters konkursso uteblifven warande: Gifven i Justi tredopartementet den 24 April 1913 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig fordra gar och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Wendla Sofia Syrenius har efter stämning å godemännen i aflidne Handlanden Burmeisters konkursto Vicehäradshöfdingen Kuno Alfthan och Kontoristen Johan Kristian Burmi6sa - N. 1. - H. A. - R. K. - al R. (bom.) No 559. Pag. 180. R. D. 1912
ster vid Rädstufvurätten i Åbo anfört att, sedan Kofferdiskepparen Gustaf Aug på offentlig auktion den 25 Juli 1828 tillhandlat sig tomten No 2 i femte kvarteret och sjette stadsdelen i sagde stad, hade Kejjerliga Senaten medels resolution för den 17 Mars 1835 meddelat Gustaf Ålag tillstånd att i tvänne delar klyfva den del af omordade tomt, som varit för bebyggande afsedd, eller den egentliga tomten sålunda, att tomten borde delas uti tränne likastora delar med en rak linie tvärsöfver från den mot Tillsgatan vittande sadelinen till gränsen mot tomten No 1 i samma kvarter; att Gustaf Åberg därå genom den 23 April 1835 upprättadt köpebref till Alktaren Johan Dahlström försålt den mot Kösmansgatan vittande östra hälften af sagda tomt, hvilken tomthälft sedermera efter särskilda öfverlåtelser kommit i Wendla Sofia Syrenius ego, samt att den andra hälften af samma tomt efter Gustaf Åbergs löd jämväl egts af särskilda personer, och senast af Handlanden Burmeister, den där medels köpebref af den 27. Juli 1883 tillhandlat sig densamma äfvensom att hvarken vid det tillfälle då Gustaf Åberg till Johan Dahl ström försålt den hälft af omordade gård och tomt, som numera egdes af Wendla Sofia Syrenius, eller när Guslaf Åbergs arfvingar föryttrat den andra hälften af samma tomt gjorts förbehåll om att den för trädgårds omläggning afsedda tomtandelen skulle tillhöra den ena eller den andra hälften af tomten, utan hade öfverlåtelserna alltid afsett hälften af hela gården och tomten, samt träd gårdsjorden jämväl egts af hvar och en af dem, som egt andelar i den för bebyggande afsedda delen af tomten, i anseende hvartill och emedan Handlanden Burmesters konkursso omellertid innehade hela tomtens trädgårdsjord, som i areal upplag 891. 8 kradralmeter, ehuru andra hälften däri på ofvan anlydt sätt till296
hörde Wendla Sofia Syrenius, har Wendla Sofia Tyronius, under förmälan att klyfning af gården och tomton efter det tillstånd dertill beviljats i verkligheten icke egt rum, yrkat att Handlanden Burmeisters konkursso blefve ålagdt att genast till Wendla Sofia Syrenius afträda hälften eller 445, 9 kradratheter af ifrågavarande tomts trädgårdsjord. Isaken hörd har Vicehäradshöf dingen Alfthan å Handlanden Burmesters konkursbos vägnar genmält att hvarken Wendla Sofia Syrenius eller någon föregående egare vill den af henne nu innehafvande tomton delen egt rätt till del af ifrågakomna trädgårdsplan, i ty att Gustaf Åberg till Johan Dahlström föryttäl endast den medels förenämnda granslinie af skiljda ostra delen af tomten, hvar för och då Wendla Sofia Syrenius således af tomten ifråga icke tillborde mera än hvad hon allaredan innehade, tillhäradshöfdingen Alftkan emotsett förkastande af käromålet. Sedan eganderätten till förenämnda framlidne Handlanden Burmeisers konkurslo tillhöriga lemtandel under rättegången öfvergått å Finska Aktielelaget Axel Christianssons Maskinaffar samt Wendla Sofia Syronius riktat sitt käromål jämväl med be mälda firma, som i saken hörd för enal sig om Vicehäradshöfdingen Afdrans genmäle, har Rådstupurätten, hvarest parterna ömsesides anhållit om ersättning för rättegångs kortnaden, medels den 15 April 1908 afkunnadt utslag sig i saken utlåtit och funnit utredt vara att Gustaf Aberg genom såluafhandling af den 5 December 1834 till Johan Dahlström föryttrat af den Åberg då ensam till höriga tomten endast den del, som låg invid Kösmansgatan och sträckte sig från hemet af sagda och Slotts gatan trettionio alnar utmed sist sagda gata och till nyssnämnda bredd pårellellt med Köpmansgatan till femten No 1 i samma krarter. och att, sedan Gustaf Åberg jämlikt 297
sin i afhandlingen åtagna förbindelse vederbörligen ansökt att lä uti tvänne delar stycka berorda tomt enligt en däröfver upprättad och ansökningskriften bilagd planteckning, Hans Kejserliga Majestät medels resolution af den 17 Mars 1835 bifallit till sagda ansökan i så måtto att ran emellan de af styckningen uppkommande tomddelarna uppdrages i rak sträckning från den med litterra å. å planteckningen betecknade punkten af tomttinen vid Slottsgatan till punkten 6. å den moträtta till tomten No 1 elötande sidan af tomten, samt att, efter det jämlikt ett af Landandtmätaren Johan Gustaf Wallenius den 24 April ristragda år utfärdadt bevis befunnits, att den afskilda extra delen af tomten innehöll i vidd intill omförmälda tontlinie fyratusen fjorton och femton sextondedels kvadratalnar jälunda att tomtedelens sidor uppgingo i längd, mot Slottsgatan till fyratio och en fjerdedels alnar, mot Kosmansgatan till nittionio och tresjerdedels alnar, mot femten No 1 i samma kvarter till fyratio och en fjerdedels alnar och mot den vestra delen af ifrågakomna tomt till nittionio och tresjerdedels alnar Gustaf Åberg hade med sin hustru Carolina Åbergs lisall medelst på följande dag upprättadt salubref bekräftat sig hafva föryttrat åt 70 han Dahlström den jämlikt omför mälda resolution styckade tomtdelen, som ville åt Slotts - och Köpmansga terna, äfvensom att Johan Påhlström i stöd af nästnämnda afhandling sökt och beviljats lagfart å samma tomtedd; och enär Wendla Sofia Syre nius, som numera egde sistberörda tomtedel, icke gittat styrka vare sig att hennes forträdare i eganderätten därtill eller att hon sjalf förvarpat något af den i Gustaf Åbergs ego förblifva återstående vedra delen af tomten, hvilken tomtedel vid rättegångens början hört till Handlanden Kurmeurs konkursso och sedermera 298
öfvergått i Finska Aktiebolaget Adel Christianssons Mäskinaffars ego, har Rådstufvurätten förkastat Hendta Sofia Syrenius talan såsom fog lös samt derhos skyldigkänt WendlaSofia Syrenius all ersätta sina veder parter dessas kostnader i målet och i slikt afseende utgifva till Vice häradshöfdingen Alfthan, i hans af van uppgifna egenskap, etthundra fyratio mark och åt Finska Aktiebolaget Axel Christianssons Markinaffär fyratio mark. Hofrätten, under hvars pröfning Wendla Sofia Syrenius i vadevägdragit målet, har genom dem den 17 Maj 1912 däri utlåtit sig; och jemte det Wendla Sofia Syrenius i Hofrätten gjorda yrkande att aflidne Handlanden Burmeisers konkurs bo och finnan Finska Aktiebolaget Axel Christianssons Markinaffär måtte förpliktas att till Wendla Sötia Syrenius jämväl afträda 99. kradratheter af den för bebyggande afsedda delen af firmans egande tomtandel, af Hofrätten icke till pröfning upptagits, enär Wendla Sofia Syrenius, som redan vid Råd stufvurätten framställt omförmälda yrkande, vid samma Rätt sederme ra sin talan i denna del frångått, har Hofrätten låtit vid Rådstaf verättens utslag bero, hvarjämte Wendla Sofia Syrenius skyldigkänts att errätta konkurslodt och sinnan deras uti Hofrätten i målet hafda umgälder samt i sådant afseende utgifva till dem gemensamt sjuttio mark Uti Hofrättens dom har Wendla Sofia Syrenius anhållit om indring medels hit ingifven deduk tion, som af firman Finska Aktel belaget Axel Christianssons Markin affär bemälts Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Hendla Sofia Syrenius icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom vid hvilken förty kommer att bero, och ålägges Wendla Sofia Syrenius att till firman Finska Aktiebolaget Axel 299
Christiemssons Maskinaffar i ersättning för dess härstädes hafda kostnader utgifva åttio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse lander. Kejserliga Senaten för Finland: Felis Saarikoski. Waller Andersin. F. Amberg. K. R. Helanen. F. Amberg. K. R. Helanen. A. E. Rudsuvaara G. E. Winter. Den 24. April 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatta revisions skillingar från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet mål angående fordran emellan Bankkon. torsböreståndaren Herman Roschier från Mäskö stad, å ena, samt Bergerådet Wilhelm Schaumanfrån Jakobstad, på den andra sidan, härstädes ömsom sökande och svarande: tjufven i syxtiliedepartementet den 24. April 1913. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig döredragas och af dem inhemlat följande: Vid Rådstufvurätten i Jakobstad har Bankkontorsföreståndaren Rouhier anfört, att han medels kontrakt af den 6 Juli 1903 förbundit sig att till. Krigs vadet Schauman eller order levire ja från 2000-4000 egenska kukiklämnar vors af i kontraktet närnare angifven beskaffenhet fritt ombord inom Rasko tullkammardistrikt till ett pris af 35. skillings angelakt dföde: R.G. B. 1. R. K.1. l. T. 300 No 557. Pag 163. S. 1900
mynt för rubikhammen och på så dana vilkor i öfrigt att ungefärliga beloppet af det sålunda betingade priset skulle erläggas emot könnesement, men att slutlik vid skulle uppgöras på grund af målning, som borde af, engekka tullen å utlösningsorten verkställas, hvarjämte i kontraktet intagits sådant förbehåll, att äfven af andra längder än de stipiderade ett mindre belopp finge inlastas och att inga andra aftal än de i kontraktet beskrifna vi re parterna emellan gällande. Sedan Bankkontorssföreständaren Roschier. bref af den 25. December 1903 under rättat Bergsradet Schauman, att han komme all hverera maxinnam af det kontrakerade beloppet, har Banhkontorsföreståndaren Roschier under ruböljande sommar för Kors rådet Johannans räkning inlastat props i fyra till Kaskö hänen bevaka de och till orten Kärry i Konungas riket England destimerade ängfartygDå emellertid mätningen ät propsen å sistnämnda ort verkställts af firman Harry Railväg Compangs mätare och icke af ingelska tullen, har Bankkontorsföreståndaren Koschier icke godkänt densamma, utan ansett att det enligt sagda fartygs konnessement utskippade virkespartiet, utgörande sammanlaget 3576. kubik famnar, borde läggas till grund för sluttikviden parterne emellan. Till följd häraf och då Bergsrådet Johan nan vägrat godtgöra Bankkontorssöreståndaren Roschier såväl den förlust denne tidet därigenom, att han, efter erhållen avis om en lastingares ankomst, lätit utkasta samt till lastaexlutun i Närkö uttogera omkring 1500. kubek famnar proto, hvilka han, då angfartyget emellertid icke anländt, varit tvingen att åter upptaga å land, som och den prisdeffenns Bankkontorsföreståndaren i Roschier fått vidkännas därigenom att Bergöra det Schauman icke låtit afhemta de 329. dels kubik famnar faders, som af det kontrahirade pästut ännu åter301
stått, har Bankkontorsföreständaren Koschier yrkat att Bergsrådet Sökanman skulle åläggas att till honom utbetala: för den utskappade propsen enligt i kontraktet utfäst pris 35. skillings egelskt mynt, motsvarande 43. mark 75 penni finskt mynt för till bikfamnen, 109575 mark, för af Bank, kontorsföreståndaren Roschier i förskott erlagda frukter 20010 mark 3. penni, för den förlust honom åsamkats genom den sjösatta, men återupptagna propsen 3000 mark samt för den skada han tidet därige nom att hela det öfverenskomna propsportiet icke afhämtats efter sju skillings ingelskt mynt för fam nen 2882 mark 94. penni, eller således, da härifrån afräknades af Bergrådet Schauman allaredan erlagde 189557 mark 99 penni, till Bankkontors föreståndaren Koschier erlägga tillhopa 25919 mark 98 penni jämte ränta. tid bemötandet af denna talan har Bergerådet Schauman framhållit, att firman Kärry Raitioog Compang egde uteslutande rätt att å orten Harry uppmäta allt till dess dockor ankommet virke och att de af bemälde finnas edsvurne måtare öfver mätningen utfärdade intygen eller såkallade blå böcker egde oflickt giltighet; att det hvararde virkespartiet enligt blå böckerna utgjort 3535. 5/1000. engelska kukek famnar; att i denna summa jämväl ingått /133/1000./ kubikkomnar såkallade ojämna denna sioner och 30dje kubek famnar virkiaf två tums toppdiameter, hvilka virkesparter emellertid då de ej uppfyllt bestämmelserna i den karningsinstruktion Borgerådet Schauman i skrifvelse af den 17. September 1903. tillgändt Kankkontomförständaren Koschier och denne i varsbref af den 26. Maj 1904 godkänt, icke kunde anses kontraktsenliga, samt att af det hvererade verket af 6 1/2 lats längd den klemare gemensionen med 158 6/16 del kukik famnar öfverskridit den i sagda kapningsintruktion angifna proportionalen emellan klenare 702
och gröfre virke af nämnda längd, hvarför och då Bergsrådet Schauman, som i sin tur försålt det hverera de virkerpartiet till Firman Hans Dessen och i residenestaden fonden i förenämnda konungarike på i öfrigt enahanda vilkor som de emellan honom och Reversehier uttalade förutom beträffande priset, fått vidkännas dotjande utdrag från detta pris: Förde ojämna Simensionerna tio, för virket af två hems lappdiameter sjutton och för det utöver tillåten propartion hvarerade partiet Lemton skillings engelskt mynt för kubikfamnen samt dessutom, enär en del af verket varit öfvermätigt och vid reduoring därar till högsta tillåtna dimension uppstätt en måttbörlust af 23dje kubek famnar, varit tvungen att godtgöra firman trakten härför med tjuguåtta paunit nio penee ingelskt mynt, Bergsrächt Johan nan här ansett sig berättigad att i likviden med Bankkontorslöre ståndaren Roschier tillgodoräkna sig enahanda utdrag samt förty, och då Bankkontorsföreståndaren Kosehius talan äfven i öfrigt vore obefogad, emotsett förkastande af densamma. Rådstufvurällen, hvarest parterna å ömse sidor tagit i anspråk ersättning för sina umgälder i målet, har medels utslag den 17 December 1906. sig i saken utlåtit; och enär uti det parterna emellan belefvade kontraktet föreskrefs att slutlikvid skulle urrgöras i enlighet med den mälning, som af encelska tullen å aflastningseten verkställdes, men sådan mälning icke et rum, har Rådstufvurätten ansett Bankkontors förståndaren Roschin vara berättigad att, då annan behörig grund för vinkimänadens bestämmande ej Sunus, erhålla betalning der den virkes nångd han enligt de af honom lastade fartygréns kommenent hvererat eller För tillsammans 3570. engobka kukiktannan eller 35 skillings ingelskt mynt eller 13 mark 75 pen ni finskt mynt för famnen med 303
169,575 mark, hvartill komme af Bankkontorsföreståndaren Roschier erlagda traktförskott 20,110. mark 3. penni, hvarför och då Bankkontorsföreständaren Koschier af Bergsrådet Schauman uppburit endast 169.558. mark 23 penni, Rådstufvurätten, som ansett Bankkonförstöreståndaren Roschier emot Skogsradet Schaumanens bestridande icke hafva kunnat leda i bevis hvarken att den sistnämnde eller någon annan person för hans räkning skulle meddelat avis om den lästingares ankomst, för hvars räkning Bank kontorsföreständaren Roschier förgäfors fordningställt virke, eller att denne haft virke hvartiggande för Bergsså det Schaumanen räkning, än mindre att Bankkontorsförständaren Roschier varit tvungen att sälja virket till lägre pris än det uti omförmälda kontrakt bestämda, ålagt, med för kastande af käromålet i öfrigt, Bags radet Schauman att emot kvitto till Bankkontorsföreståndaren Roschier utbetala tjugutusen tjugusex mark allio penni jämte fem procents årlig ränta från den 26. Augusti 1905, dä stämning i målet ågått Borgerådet Pekallman, tills full betalning följde samt med ettusen mark godtgöra Bank kontorsföreståndaren Roschier rättegångskostnaderne i målet. tokällen, under hvars pröfning Bankkontorsföreståndaren Karahier och Borgerådet Schauman ömsesides i vadeväg dragit målet, har uti den 31. Mars 1909. gifven dem funnit att mål ningen af ifrågavarande propsparti enligt det emellan parterna ingångna kontraktet visserligen bort verkställas af engeloka tullen, men enär styrkt blifvit, att derman Barns Karlborg Compang uträtt att genom sina utsvurna måtare verkställa mätning af allt till sagda Sirmas dockar ankommet virke och att sådan mål ning egde aflidet gittighet i England, ty och som den af sagda förmås mätare verkställda mätningen af nämnda viderparti öfverensstämde med den skola som vår angifven i det 304