Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
lokalen skulle erläggas 2,200. mark, samt genom kontraktet af den 24. Oktober 1901 en uti samma gård befintlig bostadslokal om två rum och kök jämte källare för tiden från den 1. November samma år till den 1. Juni 1902. emot en hyra af 1,200. mark om året, hvilka hvardera hyresbelopp borde gäldas kvartafsevis sålunda att de enligt Enkefu Itiselaks exemplar af hyreskontrakten vore till betalning förfallna i förskott, medan åter ordet förskottsvis" befunnits med bläck öfverstru ket uti Bagaremästaren Petterbergs exemplopplar af kontrakten, hvarutom i bägge kontrakten förekomme en lika lydande bestämning därom, att kontrakten vid försummad hyresbetalning vore förverka de samt Petterberg i sådan händelse skyldig att han lokalerna genast affytta och likväl erlägga pera till legöstäm mans slut, men att hyresafalen i mot satt fall skulle fortbestå intill slutet af det hyresår, hvarunder de före utgån gen af December månad å någondera sidan uppsagts och här enligt anteckning å hyreskontrakten en sådan uppsägning ågått Bagaremästaren Petterberg den 31. December 1902 samt Petterberg därvid uppsagts till affyttning den 31. Maj 1903. Sedermera har Enkefru Kiseloff uti en den 2. Februari 1903. till Magistraten i Helsingfors ingifven skrift, enär Rågaremästaren Zetterberg hade underlåtit att å utsatta tider förskottsvis erlägga den till betalning förfallna hyran, yrkat Petterbergs förpliktande att genast affytta från ofvanberörda lokaler och öfverlämna desamma till Enkefru Niselesti förlogande äfvensom utgifva å därintill till betalning förfallna hysesbeloppen för hyresåret 1902- 1903. oguldna 1,300 mark förutom ersättning för lagsökningskostnaden, samt Magistraten i anledning däraf genom utslag den 28. Februari 1903. på upptagna skäl ålagt Zitterberg att vid afhysningsäfventyr genast vika från berörda lokaler äfvensom att till Enkefru Kiselse i fordradt afseende utgifva 1,300. mark jämte 65. mark i ersätt ning för Enkefru Kiseleffs kostnader i saken, hvarefter och sedan Enkefru Itisell uti en den 9. Mars 1903. till samma Magistrat likaledes ingifven skrift anhållit att Raga509
remästaren Petterberg i grund af nämnda tvänne kontrakt blefve ålagd att till Enkefru Kiselef utgifva under sistnämnda kyresår yttermera förfallen hyra med 500. mark äfvensom ersättning för lagsökningskostnaden, Magistraten genom utslag den 17. Mars 1903. ålagt Zetteberg att genast till Enkefru Kiseleff erlägga jämväl nästberörde 500. mark samt att med 30. mark ersätta Enkefru Kiseleff för lagsökningskostnaden; och har i hvardera utslaget gäldenären lämnats öppet att i behörig ordning söka återvinning af det sålunda utdömda. Härå har Rågaremästaren Petterberg, efter stämning å Enkefu Kiseleff, vid Rådtulverätten anfört, att han efter att hafva någon dag i början af Mars månad 1901 af Restaurataisen Lovisa Makser, som hedrifvit kafirörelse uti förstnämnda lokal, för ett pris af 2,800. mark tillhand lat sig i lokalerna beintliga möbler och husgerådssaker i afsigt att därstädes fortsätta rörelsen, i sådant afseende inflyttat i sagda lokaler den 7. i samma månad och därvid, enär Restaurataisen Makser ärnat borttaga från kasököket en där befintlig hällspisel äfvensom kökets fönster, hvilken egendom först vid sagda tillfälle upplysts tillhöra Restaurataisen Makser varit tvungen att af Rastauratrisen Makser jämväl utlösa hällspiselu med 460. mark och fönstret med 40. mark samt att Petterberg sedermera behörigen och i öfverensstämmelse med sina exemplar af förenämnda kontrakt efter utgången af hvarje hyreskvartal och stundom jämväl tidigare till Enkefru Kiseleff erlagt den kontraherade hyran för hyresåret 1901 - 1902. samt jämväl för det följande året, hvarunder hyran för kafelokalen varit nedsatt till 2000. mark, sålunda att han för sistsagda hyresår till Enkefru Kiselleff utgifvit, för bostadstolen intill den 1. Mars 1903. kontant 900. mark samt för kafelokalen första kvartalets fyra med 500. mark kontant och andra kvartalets hyra genom öfverlåtande af ofvannämnda håll och fönster till En kefru Kiselef för likaledes 500. mark; och som Enkefru i Riseloff sådant oaktadt och ehuru tredje kvartalets hyra förfallit till 510
betalning först den 1. Mars 1903. af Magistaten utvärkat förenämnda, den 28. Februa si gifna afhysningsutslag och detta utslag jämväl den 15. nästsagda Mars bragts i verkställighet, då ock all Bagaremästaren Petterbergs i lokalerna för varade egendom tagits i måt, har Raga remästaren Petterberg, med förmälan att sagda egendom sedermera till undervis försålts å exekutiv auktion till Enkehu Kiselefs förnöjande, yrkat ej mindre återvinning i Magistratens örenämnda två utslag än äfven Enkehu Kiselofs åläggande att i ersättning för den Petter berg i förestående måtto råntagna och försålda egendomen till Zitterberg utgifva 2,800. mark. Öfver käromålet hörd har Enkefru Kiselef framhållit, att hyran för ifrågavarande två lokaler, på sätt hennes exemplar af hyreskontrakten utvisade, bort af Bagaremästaren Petterberg erläggas varje kvartal förskottsvis, hvarför och då sädant försummats, Petterberg varit skyldig att enligt parternes aftal genast vi ka från sagda lokaler men likväl till fyresårets slut ansvara för hyran, hvaraf vid tiden för utgifvandet af Magistra tens ofvannämnda två utslag ett belopp af 1,800. mark ännu varit oguldet; och som i afräkning härå äfvensom å de 25. mark, hvilka i förestående måtto tilllagts Enkefru Kiseles i godtgörelse för lagsökningskostnaderna, influtit endast följande belopp, nämligen: genom försäljning af Rågaremästaren Petterberg till hörig i möt tagen egendom 58f mark, 75. penni, af Petterbergs efterträdare i hyreslokalerna uti hyra för desamma erlag de 400. mark och för en Bagaremästaren Petterberg tillhörig skänk, som likaledes för sålts, 50. mark, har Enkefu Riselef, som ej ansett sig kunna godkänna Bagaremä staren Petterbergs anspråk att få å ryranjämväl afräkna priset för ofvannämnda hällspisel och fönster, hälst slika föremål tillhöriga Enkeru Kiselef nog tunnits för kökets räkning, om ock för tillkället upplagda i särskildt förvar, förty i alla motsagt befogenheten af käromålet. Rådstuvurätten, hvarest parterne ömsesidigt anhållit om godtgörelse för rät511
tegångsumgälderna, har medels den 7. December 1903. afkunnadt utslag i målet sig utlåtit och funnit uti parternes exempllar af ifrågavarande tvänne syreskontrakt den olikhet beträffande tiden för hyrans erläggande förekomma att, medan i Enkefru Kiselofs exemplar bestämdes att hyran skulle för hvarje kvartal utan anfordran förskottsvis betalas, det tryckta ordet förskottsvis varit öfverstrut i Ragaremästaren Zitterbergs exemplar; och emedan det icke visats, att dessa kontrakt blifvit i parternes och vittnens närvaro, efter muntliga öfverläggningar, utskrifna, upplästa, jämförda och likalydande befunna samt Enkefru Kisell icke gittat styrka, att Petterberg skulle efter åt öfverstrukit nämnda, för hyresäftalet väsentliga ord, ty och då Enkefru Kiseleff, som enligt å Bagaremästaren. Petterbergs exemplar af kontraktet för den 6. Mars 1901. tecknade kvitton af Petterberg uppburit hyra för bestiktokalen för tiden från den 1. Juni till den 1 September 1902. eller således för första kvartalet af ifrågavarande hyresår samt åt Petterberg utlofvat tutikrum med kök, hvartill måste höra spisel och fönster, hvarken före kontraktets undertecknande upplyst Ztterberg därom, att spiseln och fönstret icke åtföljde lokalen, eller vidtagit åtgärd om deras ersättande med andra, har Rådstuf vurätten ansett Rågaremästaren Petterberg hafva varit berättigad såväl att, på sätt som skett, åt Enkefu Kiseleff såsom likvid för andra hyreskvartalet eller för tiden från den 1. September 1902 till den 1. därpåföljande December, erbjuda öfvertagande af det utaf Petterberg åt Rustauratrisen Måhser erlagda priset för spisehr och fönstret med femhundra mark, som och att låta med erläggandet af hyran anstå till dess domstol därom yttrat sig; och alldenstund Enkefru Kiseleff, utan afseende därå att Bagarenästaren vetterberg erlagt första kvartalets hyra först efter den 1. September och underlåtit hyresbetalningen för andra kvartalet, likväl den 31. påföljande December tecknat å Petterbergs exemplar af kontraktet att Petterberg vore uppsagd till afflyttning först den 31. Maj 1903, har Rådstufvurät512
ten vidare ansett Enkefru Kiseleff därigenom hafva godkänt Petterbergs försenade betalning af första kvartalets hyra och hans anbud om kvittning af hyran för andra kvartalet mot spiseln och fönstret samt sålunda samtyckt till Petterbergs kvastannande i lokalen till hyres årets slut; och då härtill komme att Rugaremästaren Petterberg, enligt kvitton å hans exemplar af kontraktet för den 24. Oktober 1901, ostridigt inbetalat två kvartals hyra för bostadslokalen, har Rådstubvurätten förty hunnit Enkefru Kiselof hafva saknat laga anledning att redan i Februari månad 1903. utverka sig Magistratens utslag om Petterbergs åhysande och hans åläggande att utbetala hyra från den 1. September 1902. till den 1. Mars 1903. för betiktokalen och från den 1. Desember 1902. till den1. Mars 1903. för boningslokalen likasom ock att söka Petterbergs skyldigkännande att än ytterligare i hyra för butiklokalen erlägga femhundra mark, hvarföre Bagaremästaren Petterberg af Rådstufvurätten pitogs från erläggandet af hyra för lokalerna förlängre tid än till den 1. Mars 1903., under hvilken sistberörde månad Petterberg blifvit från lokalerna afhyst; och då Bagaremästaren Zesterberg vid uppgifvet förhällande bort erlägga hyra endast för tre kvartal, nämligen för tutiklokalen ettu sen femhundra mark och för boningslokalen niohundra mark, eller tillhopa tvåtusen fyrahundra mark, samt Ragaremästaren Petterberg för tiden efter den 1. Juni 1902. redan erlagt tillsammans ettusen fyrahundra mark och Enkefru Kiselist genom exekutiv försäljning af särskild i lokalerna förvarad egendom, tillflutit femhundra åttatioja mark sjuttiofem penni äfvensom Enkefru Kiselef genom direkt försäljning af en skänk eller befellfylla erhållit femtio mark, eller alltså tillsammans tvåtusen trettiosju mark sjuttiofem penni, uppginge således Bagaremästaren Petterbergs resterande hyresökved till trehundra sextiotvå mark tjugufem penni. Dock som utredt blifvit att Bagaremästaren Petterbergs käfrinnventarier varit värda ettusen 513
mark, och Petterberg tillkomme ersättning för den förlust honom tillskyndats genom såväl utmätningen af sagda egendom som spiselns och fönstrets nödtvungna afstående åt Enkefru Josef samt skilnaden emellan antydda värde för inventarierna ettusen mark och auktionskillingen därför, öfverstigande sexhundra mark, utgjorde minst trehundra mark alltså och då Bagaremästaren Petterberg för spiseln och fönstret åt Resteratriren Mahser erlagt, såsom ofvan antydts, femhundra mark, har Rådstufvurätten befriat Bagaremästaren Petterberg från den honom i Magistratens ofvanomför mälda utslag anvällda betalningskyldighet utöfver de Enkefru Kiseloff redan tillgodokomna femhundra åttatio sju mark sjuttiofem penni samt ålagt Enkefru Kisebff att till Petterberg, hvars förlust i följd af tvångförsäljningen icke vore i vidsträcktare man utredd, genast utbetala skilnaden emellan nästberörda Rugaremästaren Petterberg tillerkända ersätt ningsbelopp af trehundra och femhundrade eller tillsammans åttahundra mark samt förenämnda hyresrest trehundra sextio två mark tjugufem penni, eller säledes fyrahundra trettiosju mark sjuttiofem penni, hvarhos Enkefu Eliselef skyldigkänts att med etthundra mark ersätta Bagaremästaren Petterberg kostnaderna i rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i vadevåg dragit målet, har i öfrigt fastställt Rådstufurättens utslag, utom att, enär värdet af Bagaremästaren Petterbergs å exekutiv auktion försålda egendom visats hafva uppgått till minst ettusen mark, men Zetterberg därför godtgjorts blott med fem hundra åttatiosju mark sjuttiofem penni, Enkefru Kiselef af Hofrätten ålagts att utöfver priset för ofvanberörda spisel och fönster femhundra mark till Zetteberg erlägga skilnaden emellan omförmälda belopp ettusen mark och femhundra åttatiosju mark sjuttioem penni eller fyrahundra tolf mark tjugufem penni, hvadan Enkefru Kiselef egde att till Petterberg utgifva tillhopa niohundra tolf mark tjugufem penni, efter afdrag dock af å hy514
ran resterande trehundra sextiotvå mark tjugufem penni eller sålunda femhundra femtio mark. Uti Hofrättens dom har Enkefru Kisebff sökt ändring medels hit ingifven deduktion, hvilken Maria Lovisa Zetterberg, efter sin bemälde mans emellertid timade frånfälle, i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Enkefru Risi leff icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens ofvanberörda dom än att enär Bagaremästaren Zetteberg begagnat ifrågakomna bägge hyreslägenheter ända till den 15. Mars 1903. och Enkefru Kiselef. förty tillbör för dem i hyreskontrakten utfäst hyra för en half månad utöfver hvad domstolarna tillgodoräknat henne såsom upplupen hyreslega, eller för beteklokalen åttatiotre mark trettiotre penni och för bortadslokalen, femtio mark med tillsammans etthundra trettiotre mark trettiotre penni, den summa af femhundra femtio mark, hvilken Enkefru Kiselef af Hofrätten känts skyldig att till Bagaremästaren Zetteberberg utgifva, bör minskas med sagda etthundra trettiotre mark trettiotre penni; och utgör alltså det belopp, som Enkefru Kiselef åligger att på i målet faststäld grund till Maria Lovisa Petterberg så som Bagaremästaren Ztterbergs rätts innehafvare erlägga, fyrahundra sexton mark sextiosju penni; med hvilken rättelse i Korättens dom vid densamma i öfrigt eller beträffande rättegångskostnadsersättningen kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Julin Nummelin.  P. Wirkman. Oscar Lundenius. Edvara Padani. Oscar Lundenius. Edvara Padani. A. K. Granström. Uno Strömsten. 515
Lokakuun 26. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, vuokramaksua koskevassa jutussa, jossa Talollinen Juho Erkinpoika Rönning, Pyhäjoen pitäjän Etelän kylästä, on hakijana ja Kauppias Antti Santaholma, Kalajoen pitäjän Pohjan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 26. päivänä Lokakuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Juho Rönning oli 1. päivänä Heinäkuuta 1897. tehdyllä kontrahdilla kruunulta vuokrannut lohenkalastuksen Pyhäjoen joessa kuuden vuoden ajaksi sanotun vuoden alusta lukien, on Juho Mönning kahden välikirjan kautta 17. päivältä Syyskuuta 1897. ja 13. päivältä senjälkeistä Marraskuuta Varakonsuli Olof Riilonville viiden vuoden ajaksi luovuttanut oikeuden lautata ja säilyttää läsnä: R. A. B. - A. S. C. J. F. - C. et. - W. R. J. E. T. 516 N: 1195. Pag. 224. R. D. 1906
puutavaroita, edellisen välikirjan nojalla Pyhäjoen pohjoisessa ja 13. päivänä Marraskuuta 1897. päivätyn välikirjan mukaan saman joen eteläisessa suuhkarassa; ja oli Varakonsuli Bielow viimeksimainitun välikirjan mukaan, siinä tapauksessa että lauttaus toimitettiin pohjoispäärän kautta, oikeutettu määrättyä kahdentuhannen markan vuotuista vuokraa vastaan lauttaamaan puutavaroita myöskin eteläisen haaran suussa. Kalajoen ja Alavieskan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudesja on Juho Rönning sittemmin lausunut että, sittenkun kauppias Santaholma oli vuonna 1899. Varakonsuli Niilowilta ostanut tämän paikkakunnalla harjoittaman puutavaraliikkeen, asianosaiset olivat 26. päivänä Kesäkuuta 1901. keskenään sopineet, että edelläkerrotut Rönningin ja Varakonsesti Niiloisin väliset kontrahdit pysytettäisiin voimassaan muupuolesta paitsi mitä tuli välikirjassa 17. päivältä syyskuuta 1897. määrättyyn vuokraan, joka vuodelta 1901. alennettiin viiteensataan markkaan; ja koska Kauppias Santaholma vuosina 1900. ja 1901. laskissaan lauttojaan pohjoisen jokikaaran kautta oli sitä varten myös käyttänyt eteläisen jokikaaran suuta sekä siis 13. päivänä Marraskuuta 1897. tehdyn kontrahdin mukaan oli velvollinen vuokrana maksamaan kaksituhatta markkaa vuodessa, on Juho Rönning vaatinut, että Kauppias Santaholma velvoitettaisiin suorittamaan hänelle neljätuhatta markkaa sekä korvaamaan Rönningille hänen oikeudenkäyntikustannuksensa. Asiasta kuulustettuna, on Kauppias lantaholma kieltänyt puheenalaisina vuosina vittaessaan puu tavaroita Pyhäjoessa käyttäneensä eteläisen määrän suuta taikka siellä pitäneensä puutavaraa, vaan eli lauttaus tapahtunut yksinomaan joen pohjoisessa haarassa ja puut sittemmin Tervonniemi nimisen niimen kohdalla lastattu proomuihin, 517
minkä vuoksi Kauppias Tantaholma on vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on 11. päivänä Maaliskuuta 1904. julistamassaan päätöksessä mainitsemmillaan perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Rönning oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 16. päivänä Elokuuta 1906. hatsonut toteennäytetyksi, että Kauppias Rantaholma, joka välikirjassa 26. päivältä Kesäkuuta 1901. oli sitoutunut noudattamaan yllämainittuja Juho Rönningin ja Varakonsuli Niilonin välisiä kontrahtija välikirjassa määrätyillä muutoksella sekä vuotuisenä vuokrana puutavarain lauttauksesta Pyhäjoen eteläisen haaran suussa maksamaan kaksituhatta markkaa, oli vuosina 1900. ja 1901., viitettuansa puutavaransa join pohjoisen haaran kautta, lastauttanut ne Tervonniemen niemestä piistävän säikan kohdalla; mutta kun Pyhäjoen molemmat haarat yhtyivät sanotun niemen kohdalla eikä laattausta niinmuodoin voitu pitää tapahtuneen eteläisen haaran suussa, on Hovioikeus vahvistanut sen loppupäätöksen, johon Kihlakunnanoikeus oli asiasta johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Juho Könning anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppias Rantaholma on säädetyssä, järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selville käyneen, että Kauppias Rantakolma puheenaolefina kahtena vuotena, vitettuansa puutavaransa Pyhäjoen pohjoisen haaran kautta, on puiden lästäämistä varten joen eteläisen häärän suussa kuljettanut puut kootteiina pienempiin lauttoihin osaksi Tervonniemen niemestä pistävän saikan ylitse osaksi saman säikän ynnärikin joen etelähaaraan, jossa ne sittemmin lastattiin puomuihin, minkä vuoksi ja kun ikaappias Santaholma välikirjassa 26. 518
päivältä Kesäkuuta 1901. on sitoutunut noudattamaan ylläkerrottuja Juho Rönningin ja Varakonsuli Besoivin välissä kontrahteja sekä vuotuinen vuokra lauttauksesta joeneteläisen haaran suussa välikirjassa 13. päivältä Marraskuuta 1877. on suostuttu kahdeksituhanneksi markaksi vuodessa, Keisarillinen  Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittaa Kauppias Fantaholman maksamaan Juho Rönningille vaaditut neljätuhatta markkaa; mutta saa Juho Rönning kummin kin asian laatuun nähden itse kärsiä hänellä jutun vuoksi olleet kustannukset. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brode. - 1. MuuhieimanR. A. Brode. - 1. MuuhieimanC. J. Timgren Elavakijander Karl Kungirstr / E. Tresleff Den 28 Oktober 1907. Kejserliga Senalons för Finland dom uti ell, på nedsatt revisionskilling, från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Tinnan H Tiittner, från orten Warmbrunn i provinson Pehlesien af Tyska riket, sökande, samt Kymmene Aktiebolag med hemort i Helsingfors stad, svarande: Gifven uti Justitiedepartemen bel den 28. Oktober 1907. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Åbo har Tirman H. Tiittner anfört, all för man medels kontrakt af den 9. Maj 1898 ålagit sig all åt Kuusunkoski Aktiebo lag, med hemoutsrätt i Åbo stad, beve rera en rumkalander enligt öfart af den 21. nästförutgångne April för ett pris af 19.200. reicksmark lyskt mynt samt två hellerverksgarnityrer för U100 reickmark och en reservippasvals för 800 ricksmark, hvarjande aftalats ej mindre att omordade markiner borde aflämnas inom fyra månader Bde Rett H. S. C; F. T. - C. A - My 519 No 1197. Pag. 40. R. D: 1907.
fritt ombord i staden Liibeck än att af det öfverenskomna priset skulle erläggas en tredjedel vid beslättningen, en tredjedel vid massinernas egång sättning och den återstående tredjedelen sel månader därefter samt att finnan vore skyldig att betala en konventio nalplikt af 1.200. ricksmark för hvar je full vecka af den tid, hvarunder levaransen blefve förenad, hvilken plikt finge afdragas från det hos bolaget innestående priset; och som Firmand Tillner sedermera verkställt omförmäl da bevarans samt bolaget emellertid under uppgift att förman aflämnat sagda kalander elfva hela veckor se nare än vederbört, af priset för den samma innehållit 10,377. reickmark 24 pennige, beräknadt sålunda att af hela den öfverenskomna konvenlionalplikten i förhållande till kalandens och kollerverksgarnityrernas pris belöp. de sig 988. reiksmark 84. pennige på hvarje vecka, hvarmed levaransen af kalandern förehojts, men firman icke låtit någon försumlighet uti ifrågavarande afseende komma sig till last, har Tirman H. Tiittner yrkal Kuusankoski Aktiebolags åläggande att till finnan utbetala förenämnda tiotusen åttahundra sjuttiosju reieks mark tjugufyra phennige med laga ränta därå från den dag beloppet Carl till finnan erläggas Sedan Kuusankoski Aktiebolag och, efter det bolaget åt Kymmene Ak tiebolag öfverlåtit att sin egendom, jäm väl sistnämnda bolag blifvit i saken hörda samt därvid motsagt befogenheten af käromålet, har Rådstufvurätten hvarest parterne ömsesides anhållit om rättegångskostnadsrättning, genom den 20. Februari 1905. afkunnadt utslag funnet utredt vara, att Firman H. Tiill, ner uti förenämnda kontrakt af den 9. Maj 1898. åtagit sig att inom fyra månader därefter till Kuusankoski Iktiebolag leverera en rullkalander med därför erforderliga massandelar fritt ombera å fartyg i Siibeck, vid äfventyr att eljes nödgas till beläget erlägga en kenventionpalplikt af ettu 520
sen tvåhundra ricksmark för hvarje full vecka, hvarunder levaransen för senades, samt att Herman H. Tiitt ner först den 30. därpåföljande No vember fullständigt fullgjort namn da leverans, hvarför och då Tirman H. Fellner ej visat, att finnan förbehållit sig särskilda vilkor, som pitogs finnan från skyldigheten att inom sagda tid fullgöra hvaransen, eller att Kuusankoski Aktieldag vållat hinder för densamma, samt lölaget vid sådant förhållande varit berätti gadt att af priset för berörda må skin innehålla omförmälda plikt Råd stufvurätten förkastat firman H. Tillnens talan, jämte det finnan förpliktats att med femhundra fem tio mark ersätta bolaget dess rätte gångsummgälder Höparen, under hvars pröfning Finnan H. Tiittner i väderag drag git målet, har genom dom den 15. Februari 1904. fastställt Rådstufvurät lens utslag samt ålagt Nyman H. Fullner att med femtio mark godtgöra bolägen Kuusankoski Aktieldag och Kymmone Aktiebolag deras hos Hofrätten i saken hafda kostnader. Olli Hofrättens dom har firman ATiittner sökt ändring medels ingifven deduktion, den Kymmene Aktiebolag föreskrifven ordning bemält. Kejserliga Senaten har tagit må bel i öfvervägande och finner Tirman H. Tillner icke hapa anfört skäl till andring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken förty skall bero, jämte det firman hännes skyldig att till Kymmene Aktiebolag, i ersättning för dess härstädes i målet hafda umgälder, utgifva sextio mark. Pet alle, som veder bör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten ja Finland: R. A. Brede. A. W. SnermanC. J. Timgren. landtungvist A. N. Granström Osavoniul. 521