Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
hyvin välipäätöksessä Huhtikuun 22 päivältä 1896 velvoittanut kantajat maksamaan Oikeuden jäärittömälle puhenjohtajalle ja jäävittömille jäsenille heidän matkakustannuksensa ja päivärahan korvaukseksi yhteensä sataneljätoista markaa kahdeksankymmentäneljä penniä, kuin myös Toukokuun 20 päivänä 1896 julistanut päätöksen asiassa ja mainitsemillaan perusteilla kyljännyt Oulun pitäjäläisten ja Oulunsalon kappelisenrakuntalaisten asiassa ajaman kantun kuin myös heidän pyyntönsä päästä jakokustannuksista vapaiksi; minkä ohessa Oulun pitäjäläiset ja Oulunsalon kappeliseurakuntalaiset velvoitettiin palkitsemaan Oikeuden puheenjohtajalle ja jäsenille heidän matkakustannuk. sensä ja päivärahensa yhteensä sadalla kolmellatoista markalla kuudella pennillä Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Oulun pitäjäläiset ja Oulunsalon kappelisenrakuntalaiset olivat vetoamalla saattaneet jutun, on, asian oltua asiakirjoista tarkemmin näkyvän käyttelyn alaisena, tuomiossa Maaliskuun 1 päivältä 1899 katsonut, että puheenalainen merenlahti eli vuono oli luettava sisävedeksi, jossa niillä lohkokunnilla, joitten maat rajoittuivat siihen, oli osansa; ja kosk eivät Oulun pitäjäläiset ja Oulunsalon kappeliseurakuntalaiset olleet voineet väittää, että heillä sanotussa vedessä oli yksityistä oikeutta mihinkään määräälaihin tahi kalastuspaikkoihin tahi ett ei heille moitteenalaisessa jaossa oltu määrätty osuutta veteen heidän kylän alueensa ja rajalinjainsa mukaan, sillä tavalla kuin kalaveden jaosta yleisessä laissa määrätään, sentähden jätti Hovioikeus asian sen loppupäätöksen varaan, johon Nikla kunnanoikeus oli päätöksessään jehtunut. Hovioikeuden tuomioin ovat Oulun pitäjäläiset ja Oulunsalon kappeli seurakuntalaiset alamaisesti anonut muutosta. Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Kei363
100. sarillinen Senaatti ottanut tutkitta vakseen; ja koskei ole selvitetty, että puheenalainen merenlahti olisi niin aava tai muutoin niin leviä, että minkään osan siitä olisi katsottava olevan kylänrajan ulkopuolella, ja sen vesi siis, Maakaaren 12 luvun 4 SS:n mukaan, kuuluu sitä ympärvi. vien räntain omistajille sellaisen rajan mukaan, että kukin omistaa siitä sen osan, joka on lähempänä hänen rantaansa kuin toisen; sentähden ja kun valituksenalainen toimitus, vaikka nimitettynäkin juoksi, itse teossa on ollut rajankäynti toisella puolen Oulun pitäjään ja Oulunsalon kappeliin ja toisella puolen Limingan pitäjään ja sen kappeliihen kuuluvien kylien välillä, eikä edes ole väitet ty, ettei rajaa olisi vedetty ylläsanettujen perusteiden mukaan, eikä ylimuistoista nautintoa ole näytetty mikinkään määrättyihin kalastuspaikkoihin lahdessa, katsoo Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Ho/Avel Charpintus vioikeus yllämainitussa tuomiossaan on johtunut. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Timero, Hänen Suomen Senaattinsa: S. W. Kaubergberg C: Gauppuskiaet. Ludvig Clouberg. Julian Serlachus 364
Den 15 Juni 1900. T. Hans. Kejserliga. Majestäts Högnetären, Ders Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från MeHofrätt inkommit mål emellan Bondeenkan Anna Lovisaarsdotter Englund, från Söderby by i Somland socken, såväl för egen del som i egenskap af förmyndare för sina minderåriga barn, sonen Johannes Tideon och dottern Anna Edith Englund, sökande, samt Skepparene Karl Johan Eriksson och Johan Erik Eriksson, hvardera jemväl från nämnda by, uteblifne svarande, angående klander af fastighetskop: Iifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitte Departement, i Helsingfors, den 15 Juni 1900. Kejserliga Senalan här låtithandlingarna i målet sig jordragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Vid Häradsrättens i Lemland sockens och Lumpailand kapells tingslag den 22 Maj 1897 hållna sammanträde hafva Anna Lovisa Enchund såväl för 6sa 14. K. H. G.S. - f. SS: 6 385: 12 Pag 52 R. T. 1899.
egen del som i sin ofvannämnda förmyndarenskap och hennes myndige son, såmannen Petter Agot England, från ofvansagda by, på Karl Johan Eriksson och Johan Erik Eriksson ågången stämning anfört, att sedan Kejserliga Senaten ge nom dom den 28. November 1893 förklarat Anna Lovisa England och hennes bemälda lain, hvilka samtliga då voro omyndiga, vara rätte egare till hemmanet No i Söderby by och ålagt Karl Johan Eriksson såsom innehafvare af hemmanet att till dem afträda detsamma, så hade Johan Erik Eriksson, hvilken i anledning deraf att Anna Lovisa England och henres lain vistädes utom landet såsom tillförordnad hurator beräkat deras rätt i förberörda rättegång och sedermera af Anna Lovisa England erhållit fullmakt att omhändertaga och förvalta hemmanet, i sådan egenskap medelst afhandling af den 21 Februari 1895 åt Karl Johan Eriksson försålt nämnda hemman; men som Johan Erik Eriksson icke varit befullmäktigad att ingå slikt aftal och Häradsrättens tillstånd till försäljningen af de omyndigas andelar icke erhållits, hafva Anna Lovisa och Petter Myöt Enplund yrkat, att omordade fastighetsköp måtte såsom olagligen tillkommit upphäfvas samt Karl Johan Eriksson åläggas att genast till Anna Lovisa och Petter Agol Englands frid förfogande afträda brörda hemman Efter det Karl Johan Eriksson och Johan Erik Eriksson blifvit öfver käromålet hörde samt parterne ömsesides gjort anspråkpå ersättning för sina rättegångskostnader har Häradsrätten medelst den 23 Februarii 1898 afvunnadt utslag förklarat utredt råra, att Anna Lovisa England för egendel och såsom förmyndare för Petter Abel Johannes Tidare och Anna Edith Englund vid Häradsrättens den 21 Februari SS 96 hallna sammanträde erhållit det af den klandrade öfverlätelsen; i anseende hvartill och då stämning i målet uttagits först den 11 Mars 1897 eller valedes mer än natt och år efter det anledning till ifrågavarande klandertalan för Anna Lovisa Enelund på ofvanantydt sätt yppats och hon kommit i tillfälle att bevaka sin rätt samt annat 366
H ej ens påställs än att Karl Johan Erikssen öfvertagit och innehaft fastigheten i god ko, Häradsrätten förkastat Anna Lovisa Englunds och Petter Mynt Enlands i saken utförda talan såsom sentida väckt, hvarutom Anna Lovisa och Petter Abel Englund, den förre jemväl i sin förenämnda förmyndarenskap, ålagts att gemensamt eller den, som tillgång egde, i fordrad rätte gångskostnadsättning utgifva åt Karl Johan Eriksson fyratio mark och åt Johan Erik Eriksson tjugu mark. Hofrätten under hvars pröfning Anna Lovisa England för egen del och såsom förmyndare för sina förbemälda omyndiga barn dragit målet, har medelst dem den 3 Februari 1899 låtit bero vid Häradsrättens förenämnda utslag, jemte det Anna Lovisa England ålagts att till Karl Johan Erikssen och Johan Erik Eriksson gälda afgifterna för deras gemensamma exemplar af Hofrättens dom med femton mark åttatio penni. Uti Hofrättens dom har Anna Lovisa England för egen del och såsom förmyndare för sina barn i under/Axel Charlpen danighet sökt ändring. Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner Anna Lena Englund icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till underdång efterrättelse länder 1o Hans Kejserliga Majastäts, Högnetinne Dess Senal för Finland S. W. Kaumberg Gällgenstnad Ludvig Clenberg Juhan Serlachus 367
Den 16. Juni 1800. S. Hans. Kejserligde Majestäts Högnetären Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedradt revisionsskilling, från Ale Hofrättinkommit mål emellan Enkefastorskan Fredrika Wilhelmina Mannelin, från Jyväskylä stad, ogifta Emma Lovisa i AflänKamreraren Georg August Bohm, i egenskap af tillförordnad kurator för utrikes på okänd ort ristande Sjöfaranden Kristian Fredrik Alftan och Garfvangesålson Knut Wilhelm Alftan, samt Bruksförvaltaren Lars Johan Pettersson, såsom målsman för sin hustru Alma Maria Pettersson, och Landbrukaren Schus Alfred Elis Baxell, såsom sin hustru Aina Melmi Backs målsman, alla från Helsingfors stad, ogifta Augusta Fredrika Alftan, från Wiborgs stad, ogifta Olga Wilhelmina Alftan, från staden Nikolaidad, samt Ingeniören August Alfred Olevon, från Paja socken, såsom målsman för sin hustru Edit Kristina eller Kristiania Olson, äfvensom Magasinslokhållaren Ernst Georg Alftan jemväl från Tilorg, sökande samt Timnemannen Alexander Tied, från KelS. W. A. L. C. - 62. - J.S. 3837/1728. Pag. 123. Rb. 1899.
singfors, svarande, angående rätt att tillgodenjuta testamentariskt förordnande: gifven och Kejserliga Senaten för linland och Dess Justille Departement, i Helsingfors, den 16. Juni 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlen garna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhemtal följande Efter det Apekaren Georg Wilhelm Aflan den 24 Juli 1897 aflidit i Helsingfors, der han vid sin död var lösätt, har Alex under Tiojd den 16 nästpråföljande December inför Rådstufvurätten i sågda stad upptell i bevittnad afskrift ett af Apelikaren Alftan den 2 Maj 1896 upprättadt testamente, deri Andekaren Alftan, bland annat, i fjerde punkten förordnat: Ettusen /1000/ mark erhåller den manlige tjenare, som vid min död befinner sig i min tjenst, hvarhos Nöjd, under uppgift att han vid Apotekaren Alstans frånfälle befann sig i dennes tjenst och alltså äfven hade uppföll det i förordnandet angifna vilkoret, bevakat sagda förordnande afseende å tillgodonjutande af detsamma rusom testamente; derå Alexander Feöjd i enlighet med den vid omförmälda testamentsberäkning honom meddelade föreskrift låtit delgifva det dervid tillkomna protokollet Apotekaren Alftans närmaste arfvingar och målsmän för sådane. Med anledning häraf hafva Fredrika Wilhelmina Mannelin och Emma Lovisa Afslån såsom Apotekaren Aflans systrar Ernst Georg Alftan såsom sen samt Augusta Fredrika och Olga Wilhelmina Alftansåsom döttrar till Apekaren Alftans före denne aflidne broder Ernst Fredrik Alftansamt Lars Johan Pettersson, Ingeniören Asren och Petrus Alfred Elis Benell såsom gifta med Ernst Fredrik Alflans i sagda äktenskap födda döttrar, Alma Maria, EdilKristina och Aina Helmi, äfvensom Kamreraren Boehm i sin ofvanberörda egenskap af kurator för Ernst Fredrik Aflans söner i ansagda äktenskap, redan bemälde Kristian Fredrik och Knut Wilhelm Alftan, på Abel under Fröjd ågången stämning, inför Råd stufvurätten yrkat, att Alexander trojds medelst hans omförmälda testamentevakning framstälda anspråk att på grund af Apotekaren Alftans emordade testamentariska förordnande från dennes qvarlåten389
skap utbekomma ettusen mark måtte ogillas och förkastas, alldenstund Alexander Tröjd, ehuru han tidigare varit Apotekaren Aflans lagsladde tjenare, icke mera varit det vid Aprilkaren Alftans död och således icke heller då befunnit sig i Apekkaren Aflåns tjenst, utan under år 1897 endast från niegen dag i början af Juli månad intill Apekkaren Alftans död varit antagen såsom biträde för förrättande af sysslor, som den hos Apotekaren Alftan anstälda tjenarinnan haft svårt att eljest medhinna, medan Fröjd derjemte bibehållit sin redan tidigare emottagna anställning såsom gårdsvakt hos annan person. Sedan Alexander Tröjd i saken afgifvit genmäle samt vittnesförhör deri för siggått, har Rådstufvurätten den 14 Maj 1898 afkunnat utslag i målet och på upptagna skäl, med godkännande af Fredrika Wilhelmina Mannelin och hennes medparters klandertalan förkastat Alexander Fröjds anspråk på åtnjutande af hvad i Apolekaren Alftans testamentariska förordnande varit föremål för dennes förfogande. Höfrätten, under hvars pröfning Alexander Fröjd i enderag draget saken, har genom dom den 4 Maj 1899 funnit af ifrågakomna testamentariska förordnanle, sammanstäldt med edligen i målet afhörda Hustållerskan Margareta Sofia Perhos eller Tiinanens deri afgifna vittnesmål, framgå att Apotekaren Alftan lagt vidt derpå, att han under den sjukdom, hvaraf han under den sista tiden af sin lefnad lidit, hade att tillgå betjning af en mansperson, samt sagda testamentariska förordrande förty böra tolkas så att Apotekaren Aflån dermed velat af sin qvarlåtenskap tilldela ettusen mark åt den mansperson som utan afseende derå, huruvida denne blifvit i behörig ordning städslad till Aptekaren Alftans tjenst, för betjenande af den sistbemälde i hans hus anstälts och der vid hans död förrättat sådan tjenst; i anseende hvartill och enär Alexander Tiojd vidpass tre vekor före Apakaren Aflidens frånfälle af dennes syster Emma Lovisa Alftan, hvilken då föreställ Aptekaren Alftans hushåll och måsti anses hafva varit befogad att under protekaren Alftans sjukdom i hans 370
ställe och för hans skötsel anlaga tjenste folk, anställs att beljena Apotekaren Alftan, om ock dervid icke närmare aflalats om tjenstevilkeren än att Tröjd skulle under sin tjenstetid åtnjuta kost i Apolekaren Aflåns hus och der för dennes betjörande tillbringa nätterna, med tillätelse för Fröjd att endast under kortare stunder dagligen afläggna sig för skötande af sin förberörda gårdsvaktarespisla, Köpällen funnit Alexander Fröjd hafva vid Apotekaren Aflans död varit i sådan tjenst hos Apotikaren Alftan, som denne i omordade testamentariska förordnande åsyftat; och har Hofrätten fördenskull med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag förkastat Fredrika Wilhelmina Mannelins och hennes medparters i målet utförda talan. Uli Hofrättens dom, mot hvilken Fredrika Wilhelmina Mannelin, Emma Lovisa Alftan, Kamreraren Boehm, Lars Johan Pellensen, Petrus Alfred Elis Bexell, Augusta Fredrika Alftari, Olga Wilhelmina Alftan och Ingeniören Olsson i stadgad ordning anmält missnöje, hafva icke mindre Fredrika Wilhelmina Mannelin och hennes nästnämnda medparter än äfven Ernst Georg Alftan i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, denekaunder Tiojd i föreskrifven ordning bemältHvad sålunda förelupit och handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande; och emedan Ernst Georg Aflån icke i föreskrifven ordning bredt sig tillfälle att under nådig granskning draga Hofrättens ofvanberörda dem, vill Kejserliga Senaten icke till pröfning upptaga hvad Ernst borg Alftan i underdånighet anfört till vinnande af ändring i samma dom. Vidkommande åter Fredrika Wilhelmina Mannelins och hennes öfriga medparters andringsansökning, så emedan Alexander Fredhandhaft ifrågavarande sysslande hos Apetekaren Alftan, medan Fröjd innehade stalig anställning såsom gårdsvakt hos annan person, och icke heller visats hafra öfverlagit nämnda sysslande hos Apokkaren Alftan vare sig mot bestämd månadsten eller eljest under andra vilkor än att han när som helst egde fråreträda och kunde skiljas från detsamma, finner Kejserliga Senaten Alexander Tiojd icke hafva innehaft sådan 371
anställning hos Apotekaren Alftan, att han i den mening, åberopade förordnande i Apo tikaren Alftans testamente afsett, befunnit sig i dennes tjenst; hvarför Kejserliga Senaten pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dem, låta bero vid det slut hvari Rådstufvurätten medels dess i saken afkunnade utslag stannat. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länderI Hans Kejserliga Majestäts Höga Nämn, Ders Senat för Finland: S. W. Hansberg Ludvig Clonberg. G: Langaskian Till Julian Serlachius Axel Charpentier Den 15. Juni 1900. 3. Hans. Kejserlige Majestäts, Härad Nämn Dess Senats för Finland dom i ett utan erlagda afgifter, från Vilorgs Hofrätt inkommet revisionsmål emellan Maturuhandraren Matts Ström, från Fredrikshamns stad, sökande, samt egaren till Woistis gård i Hollola socken, Landthushållaren Adolf Finne, svarande, angående fordran: gifven uti Kejserliga Senaten för Tunland och Dess Justille Departement Helsingfors, den 18 Juni 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Pid Rådstufvurätten i Fredrikshamns stad har Landthushållaren Finne, efter Matts Steom ågången stämning, yrkat Matts Stenius förpligtande att till Landthushållaren Finne gälda priset för åtta af Tinni på beställning af Matts Storm den 22 och 23 April 1898 till denne hvararade svinkappar, vägande sammanlagdt förahundra sextioträ klagrum, med fyrahundra femton mark åttatio penni Sedan Matts Storm blifvit i saken Om TW. H. - sl. - G.S. - J. F. 372 No 732. Pag. 112 R. 2. 1899.
hörd och metsagt käromålet samt anhållit om godtgörelse för sina umgälder målet, har Rådstufvurätten medelst utslag den 22 Augusti 1898 funnit utredt vara, att Landthushållaren Finne, efter capsition, den 22 och 23 April 1898 för Matts Storms räkning till Tavustila jernvägsstation afsändt alla stycken vinkroppar, och att Matts Ström den 25 i sistsagda månad låtit afhemta de samma till Fredrikshamns stad, men att sagda svinkroppar vid framkomsten till sistnämnda ort befunnits hafva vid slagtningen blifvit så vårdslöst ungjorda, att köttel i följd deraf tagit skuda, samt att Matts Korm af sådan anledning förklarat sig icke kunna emot taga försändningen, utan låtit för Landthushållaren Finnes räkning trälla och ungöra svinkappagna samt derefter styrka och satta dem, hvarefter Matts Stenne bref underrättat Landthushållaren Fane om förhållandet; och emedan hållit icke annorlunda än genom tvälkning och sättning kunnat göras anvandlat, men Matts Storin, enligt aftalet med Landthushållaren Finne, icke varit pligtig att emottaga och för sitt behof åmanda annat än färskt kött, ty förkasta de Rådstufvurätten Landthushållaren Finnes talan samt ålade Finne att med etthundra mark godtgöra Matts Storm för dennes i målet hafda kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Landthushållaren Finne i väderag denget saken, har medelst dem den 22. April 1899 yttrat sig, att emedan Matts storm genom vidtagande af ofvannämnda förfoganden med ifrågakomna seinkrefpar och genom föryttring af en del deraf för egen räkning måste anses hafva godkänt varan, och köllet efter verk stäld rengörning och valtning visats hafva varit silfritt, ty och då Matts Stemi motsagt hvarken beloppet af det lemnade kollet eller det derför fordrade priset af nittio penni för kilogium, ålade Hofrätten, med uppräfvande af Rådstupurät tens utslag, Matts Stome att till Landthushållaren Finne mot qvitte genast gälda fordrade fyrahundra femton mark 373
åttatio penni Uti Aapillens dom har Matts Stom i underdånighet anhållit om andring medels ingifven deduktion, hvilken Landthushållaren Finne uttagit min icke bemött. Hvad sålunda förelupit och handlingarna i målet vidare innehålla. har Kejserliga Senaten tagit i öfver vägande och finner det vara utredt ej mindre att Matts Skom beslått ifrågavarande vinkreppar af Landthushållaren tinne i afsigt att försälja åtminstone en del af köttet från desamma såsom färskt, men att kropparna i följd af bristfällig rengöring vid slägtningen och olämplig inpackning för förstingen till Fredrikshamn vid ankomsten dit befunnit sig i sådant tillstånd att de uke kunnat användas för nyssnämndt andamål, än äfven att Matts Steomså snart som skäligen fordras kunnat, underrättat Landthushållaren linne att Storm af ofvanantydd orsak icke kunde mottaga svinkopparna; i anseende hvartill och då det icke styrkts att Matts Ström föreslut någon del af berörda stenköll samt Storm ej heller derföre att han föranstaltal om tvätt ning, styrkning och saltning af svinkropparna bör anses hafra godkänt dem såsom kontraktsenlig vara, utan Matts Storm varit befogad att vidtaga dessa åtgärder för att, såsom han uppgifvit, för Landthushållaren Finnes räkning hvarå siinnettet från att fullständigt gå förloradt, Kejserliga Senaten pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dem, låta bero vid det slut, hvartill Rådstuf verätten genom dess i saken afvunnade utslag kommit. Det alle, som vederbörtill underdånig efterrättelse länder. I Hans Kopeltaa Majestäts Kaac nämnDers Senat för Finland: S. W. Klangberg Åligenskildt Ludvig Clenberg. Juhan Serlachius Axel Charpentien 374
Heinäkuun 4. päivänä 1900. Keisarillisen Majastatin Korkeassa kruvaHänen Suomen Senaattinsa tuomio maksuutta Waasan Hovioikeudesta tulleesen nostojuttuun, jossa Mäkitupalaisenleski Maria Pietilä, Iin pitäjän Pohjoisiin kylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuva Talollinen Kaarle Stenberg saapuville tulleena, mutta Talolliset Erkki Lahdenperä ja Kaarle Huovinen, mainitusta Pohjoisiin kylästä, ynnä Talollisen Matti Paakkola- eli Piukkula- vainajan alaikäisten lasten holhooja Talollinen Antti Paakkola eli Tiukkula. Olkavan kylästä sanottua pitäjää, tulematta jääneenä vastaajina, ja joka juttu koskee, muun muassa, torpan luovut tamista: Annettu Keisarillisessa suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosaslossa, Helsingissä, Heinäkuun 4. päivänä 1900 Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esetyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut tietää seuraavaa: Maria Pietilälle ja hänen pojallensa Erkki Pietilälle toimitetun haasteen nojalla läsnä: A. af N. W. H - S. - A. N. 7. S. 375 Saj 72 R. G. 1829
ovat Kaarle Stenberg ja hänen edellänimitetyt asiakumppanensa Iin, Kiimingin ja Haukiputaan pitäjäin käräjadunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatineet, että Maria ja Erkki Pietilät, jotka ilman laillista oikeutta viljelivät Kaarle Stenbergin ja hänen asiakumppaniensa omistamaan, Stenberg niniseen taloon No 30. Pohjoisiin kylässä kuuluvaa Korkeantoman torppaa, velvoitettaisiin luoruttamaan heille sanottu torppa sekä suorittamaan siitä vuodesta 1833. saakka maksamatta jäänyt vuokra, neljäkymmentä markkaa vuodelta. Maria ja Erkki Pietelat ovat asiaan vastanneet, että he olivat Stenbergin talon edellisten omistajain kanssa tehdyn suusana lisen välipuheen nojalla hallinneet mainittua torppaa kahdeksantoista markan vuotuisesta vuokrasta; minkä vuoksi ja kun tämä vuoksa edelläsanotulta ajalta oli jäänyt maksamatta syystä ett wäl Kaarle Stenberg ja hänen asiakumppaninsa, joiden kanssa heillä ei ollut mitään sopimusta torpan hallinnasta, tarjottaessa olleet vastaanottaneet vuokraa, joka sitä paitsi ei ollutkaan koko puheena olevalta ajalta heille täyteen määrään tuleva, koska neljäsosa Stenbergin taloa oli seitsemänä vuotena kysymykseen tullutta aikaa ollut Erkki Pietilättä vuokralla Maria ja Erkki Pietelät ovat vastustaneet kannetta muissa kohdin, paitsi mikäli koskee näin muodoin vielä maksamatta olevan vuokraa. Kihlakunnanoikeus on Marraskuun 22. päivänä 1897. julistamassaan päätöksessä jutusta lausunut, että koska Maria ja Erkki Pietelät olivat myöntäneet hallitsevansa ja viljelevänsä kysymyksessä olevaa torppaa, heidän hallintonsa perustumatta riijalliseen tahi Kaarle Stenbergin ja hären asiakumppaniensa kanssa tehtyyn suusanalliseenkaan välipuheisen, sekä jättäneen sä suorittamatta torpan kahdeksantoista markan suuruisen vuotuisenvuokran viime kymmeneltä vuodelta, niin Kuklakunnanoikeus, nojaten M. K.n 16 luvun 5 SS:ään ja 17. lukuun sekä Marraskuun 10. päivänä 1822. annetun, erinäisiä sääntöjä maan vuokraamisesta maalla sisältävän asetuksen 2. SSään, on velvoittanut Maria ja Erkki Pietilät viimeistään Maaliskuun 14. päivänä 1828. Kaarle Stenbergin ja hänen asia376
kumppaniensa vapaasen hallintoon luovuttamaan puheenalaisen torpan Stenbergin taloon kuuluvat tilukset sekä kuitin saadessaan mainituille riitamiehilleen heti maksamaan kymmenen viime vuoden suorittamattoman vuokran torpasta sata kahdeksankymmentä markkaa, siitä kuitenkin vähennettyä, kun neljäsosa Stenbergin taloa sanottuna aikana oli seitsemän vuotta ollut Erkki Pietelällä vuokralla, kolmekymmentäyksi markkaa viisikymmentä penniä. Hovioikeus, jonka tulkettavaksi Maria ja Erkki Pietilät vetoamalla ovat saattaneet jutun, on tuomiolla Tammikuun 14 päivältä 1899. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan nyt puheena olevalta osalta. Hovioikeuden tuomioon on Maria Pietilä alamaisesti anonut muutosta tän ne toimittamallaan perustelmalla, johon Kaarle Stenberg on määrätyssä järjestyksessä vastannut Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisaril linen Senaatti ottanut tutkittavakseen sekä katsoo, ett'ei Maria Pietilä ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempä nä mainittua tuomiota, joka siis jääpi pysyväksi; minkä ohessa Maria Pietilä velvoitetaan suorittamaan Kaarle Stenbergille, häneltä täällä juttuun menneiden kulujen korvauuseksi, neljäkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudatta koot. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Simonsä, Hänen Suomen Senaattensa: A af Nyberg. Ludvig Clonberg. Julian Serlachius S. W. Hangberg August Öfvergh C. J. Tingren. 377