Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
hyväkseen käyttämään kaikki heidän Soanlahden pitäjän Kiekuan kylässä yhtoisesti omistamansa perintötalon No 1 metsässä viidellä erityisesti merki tyllä palstalla kasvavat puut, jotka kuoren päällä kannolla mitattuina täyttivät kymmenen senttimetriä, yhteensä kahdentuhannen kuudensadan markan hinnasta, muun muassa sillä ehdolla, että myyjä, jos hän estäisi osakeyhtiön käyttämästä hyväkseen kaikki ostamansa puut, oli velvolli nen maksamaan osakeyhtiölle vahingon korvaukseksi välikirjan nojalla kantamansa rahat kuuden prosentin vuotui sella korolla niiden nostopäivästä sekä sitä paitsi viisikymmentä prosenttia välikirjassa sovitusta metsän hinnasta, oli Taavetti Niiranen metsänhakkuuun aljettua estänyt osakeyhtiön ottamasta muun muassa Lemunnolko ja Myllynaluskorpi nimisillä paikoilla siellä kasvavat, sovitun mitan täyttävät puut minkä vuoksi, ja kun Taavetti Niiranen oli kantanut metsän kauppahin taa Tammikuun 18 päivänä 1902 480 markkaa sekä saman vuoden Maaliskuun 1 päivänä ja Toukokuun 1 päivanä 50 markkaa kumpaisellakin kerralla eli yhteensä 1860 markkaa, on osakeyhtiön puolesta vaadittu Taavetti Kiirasta velvoitettavaksi osakeyhtiölle maksamaan niinhyvin viimeksimainittu määrä kuin myös viisikymmentä prosenttia siitä eli 780 markkaa, kaikkiaan siis 2340. markkaa, sekä korvaamaan osakeyhtiön oikeudenkäyntikulut. Kanteesien vastaten on Taavetti Niiranen myöntänyt kantaneensa met san kauppahinnasta ilmoitetun määrän, mutta kieltänyt estäneensä osakeyhtiö tä hakkuuttamasta puita niiltä met saalueilta, joilta osakeyhtiö oli välikirjan mukaan ollut oikeutettu niitä ottamaan, ja selittänyt, etteivät Lomunnet kossa ja Myllynahiskorvessa kasvavat puut kuuluneet kauppaan, sekä sen vuoksi vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on Syyskuun 18 päivänä 1911 julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Taavetti Niirasen kuittia vas
taan osakeyhtiölle maksamaan takaisin siltä metsän hintana nostaman sa tuhat viisisataa kuusikymmentä markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen neljällesadalle kahdeksalle kymmenelle markalle Tammikuun 15 päivästä 1902, viidellesadalle neljälle kymmenelle markalle Maaliskuun 1 päivästä 1909 ja yhtä suurelle erälle seuranneen Toukokuun 1 päivästä sekä sen lisäksi viisikymmentä prosent tia mainitusta osakeyhtiöltä kantamastaan määrästä eli seitsemänsataa kahdeksankymmentä markkaa, minkä ohessa Taavetti Niirasen tuli kolmella sadalla viidelläkymmenellä markalla korvata osakeyhtiön oikeudenkäyntikirlut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Taavetti Niiranen oli vetoumalla saat tanut jutun, on Huhtikuun 13 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa katso nut, ettei Leppäkoski Fabrikers Aktiebola gin puolesta ollu vastoin Taavetti Niirasen kieltää näytetty, että Lemunnotko ja Myllynaluskorpi nimiset metsä alat olisivat kuuluneet niihin palstoihin, joilla osakeyhtiö välikirjan mukaan oli ollut oikeutettu hakkuutta maan metsää, minkä vuoksi, ja kun Taavetti Niiranen kieltäessään osakeyhtiötä ottamasta puita mainituilta kahdelta paikalla ei ollut rikkonut välikirjan määräyksia, Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljännyt kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Leppäkoski Fabrihers Aktiebolagin puolesta haettu muutosta. Tenaatti katsoo, ettei ole ochetta muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti. Walts Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen K. Auer. Allan Dahlveck 302
Huhtikuun 20 päivänä 1917 Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, kaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa Liikemies Ernst Sairanen, Säämingin pitäjän Kuoriniemen kylästä, on hakijana sekä Kellosoppä Kalle Wahlgren, Savonlinnan kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 20 päivänä Huhtikuuta 1917. Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Ernst Sairaselle toimituttamansa huasteen nojalla on Kalle Wahlgren Säämingin pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän oli 15 päivänä Tammikuuta 1914 tehdyllä kauppakirjalla Ernst Sairaselle myynyt edellämainitussa Kuoriniemen kylässä sijaitsevaan tilaan No 11 kuuluvalta Hypolampi nimiseltä metsäpalstalta kauppakirjassa lähemmin ilmoitetut puut viimeistään Huhtikuussa samaLäsnä: A. Ch. V. H. - V. B. F. P. K.Och T. 363 No 713. Pag. 339 R. D. 1916.
na vuonna lopullisesti maksettavasta 2800 markan hinnasta ehdoin, että, jolloi kauppahinta määrä-ajan kuluessa tulliit suoritetuksi kauppa rikkoontui, ostaja menetti hintaa vastaan maksamansa rahat ja myyjä sai pitää omi naan kaupan esineenä olleet puut; minkä vuoksi ja kun Ernst Sairanen oli kauppahinnasta suorittanut ainoastaan käsirahat 100 markkaa ja 31 päivänä Tammikuuta 1914.900 markkaa, mutta jättänyt maksamatta jäännöksen 1800 markkaa, Kalle Wahlgren on vaatinut että puheenalainen metsäkauppa, mikä li se koski metsässä vielä kasvavia puita, julistettaisiin purkautuneeksi se kä että metsästä kaadelut puut, joita oli rantaan vedätetty 390 runkoa tukkeja, 120 kuutiosyltä koivupropia, 50 kuutiosyltä pitäjäpropsia ja 18 huutiosyl lä närepropsia, julistettaisiin Wahl grenille kuuluviksi ja kauppahinnan eteen maksetut 100 markkaa hänelle menetetyiksi. Sittenkuin Ernst Sairanen oli vastustanut kannetta muun muassa sitlä perusteella että puheenalaiseen kauppakirjaan otettu uhkamääräys oli kohtuiton ja lakiin perustumaton ja etlä Kalle Wahlgrén omilla toimenpiteillään oli tehnyt kauppahinnan määräaikäisen suorituksen Sairaselle mahdottomaksi, on Kihlakunnanoikeus 17 päivänä Lokakuuta 1914 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kalle Wahlgren vetoamalla oli saattanut jutun, on 31 päivänä Elokuuta 1916 antamallaan tuomiolla, koskei Ernst Sairanen, joka ei ollut sovittuna määräaika na täysin maksanut kysymyksessä olevien Kalle Wahlgrenilta ostamiensa puiden hintaa, ollut voinut näyttää tämän laiminlyöntinsä johtuneen Hahl grenin syystä eikä tällaisen laimin lyönnin varalla kaupassa tehtyä edelläkerrottua uhkamaäräystä voitu pitää kohtuuttomana, kumonnut. Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä julistanut puheenaolevan metsäkaupan, mikäli se koski vielä kaatamatta ole364
via puita, purkautuneeksi ja Ernst Sairasen menettäneeksi Kalle Wahlgrenille niinhyvin edellämainitut johakkuuttamansa puutavarat kuin myöskin kauppahintaa vastaan maksamansa tuhat markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Ernst Sairanen hakenut muutosta perustelmalla, johon Kalle Wahlgren on vastannut. Senaatti on tutkinut tämän ju tun; ja koska Ernst Sairanen, kuten jutussa on selvitetty, on laiminlyönyt kysymyksessä olevien puiden jäännöskin nan maksamisen määräaikana eikä ole esitettu laillista syytä, joka saat taisi tällaisen laiminlyönnin varalta kaupassa tehdyn uhkamääräyksen päitimättömäksi. Senaatti katsoo, ettei Ernst Sairanen ole esittänyt oiketta sen lopputuloksen muuttamiseen, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut ja joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Ernst Sairanen maksamaan Kalle Wahlgrenille hänellä täällä ja tun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi sata markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Axel Charpentier Vihlm Blåfina. Väinö Hirvinen. J. A Pehkonei 65 Valter./. Parviainen.
Huhtikuun 23. päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Turun Hovioikeudesta tulleessa sukulunastusjutussa, jossa ovat Pietarsaaren kaupungissa asuvat Ylioppilas Reinhold Wangel ja Pormestari Albert Brunberg, viimeksimainit tu alaikäisen Apteekkariintyttaren Karin Ingeborg Wängelin uskottuna miehenä, hakijoina sekä Längelmäen pitäjän Syväjärven kylässä asuvat Talollinen Johan Elias Jokinen ja hänen vaimonsa Gustaava jokinen vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 23. päivänä Huhtikuuta 1917. Sonaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää; Jämsän pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Nivalan pitäjässä asunut Apteekkari Linus Eliud Wängel, alaikäisten lastensa Reinhold ja Karin Ingeborg Wanläsnä: A.Ch. - V. H. - 1. B. - F. P. af. V. O. L. P.  394 No 727. Pag. 379. R. D. 1916.
gelin holhoojana, lausunut että hänen pesäerossa oleva vaimonsa Anna Wängel oli kauppakirjalla 10. päivältä Heinäkuuta 1907. Jokisen aviopuolille 4500. markan hinnasta myynyt 18. päivänä Joulukuuta 1893. kuolleelta isältään Tobias Juhonpoika Könkkölältä perimänsä 1/14 osan Könkkölän ja Paattilan yhdysviljelyksessä olevista rälssitiloista Jämsän pitäjän Seppolan kylässä, minkä vuoksi Apteekkari Wängel, talletettuaan mainitun kauppahinnan Kihlakunnanoikeuteen, on vaatinut että Jokisen aviopuolet velvoitettaisiin talletettua sukulunastusrahaa vastaan hänen holhoteilleen Reinhold ja Karin Ingeborg Wangelille, jotka olivat hänen avioliitostaan Anna Wängelin kanssa syntyneetä lapsia, luovuttamaan Anna Wängelilta ostamansa tilainosat. Sittenkuin Jokisen aviopuolet olivat vastustaneet kannetta, on Kihlakunnanoikeus 6. päivänä Joulukuuta 1913. julistamallaan päätöksellä siinä mainituin perustein kylännyt sen liian aikaiseen nostettuna. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Apteckkari Wängel että Jokisen aviopuolet vetoamalla olivat saatta neet jutun, on 27. päivänä Lokakuuta 1916. antamallaan tuomiolla, koska oli näytetty että Apteckkari Wangel 8. päivänä Heinäkuuta 1907. oli kirjallisesti antanut suostumuksensa kysymyksenalaiseen kauppaan, josta suostumuksesta myöskin oli mainittu saman kuun 10. päivänä tehdyssä kauppakirjassa, eikä Apteckhari Wängel kumpaisessakaan tilaisuudessa ollut Reinhold ja Karin Ingeborg Hangelin holhoojana varannut näille sukulunastusoikeutta ja hänen oli katsottava tämän kautta, mikäli hänen toimenpiteestään riippui, luopuneen kaikesta sanotun haupan moittimisoikeudesta, kylännyt kanteen, Hovioikeuden tuomioon ovat tällä 567
välin täysi-ikäiseksi tullut Reinhold Wängel ja Pormestari Brunberg, joka Apteckkari Wangelin kuoltua on määrätty Karin Ingeborg Wängelin väliaikaiseksi uskotuksi mieheksi, anoneet muutosta perustelmalla, johon jokisen aviopuolet ovat vastanneet. Tonaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo oikeaksi Hovioikeuden mainitsemilla perusteilla ja M. M:n 5. luvun 9. SS:n nojalla jättää Hovioikeuden tuomion pysyväksi; ja velvoitetaan Reinhold Wängel ja Pormestari Brunberg maksamaan, Jokisen aviopuolille heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi sata markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Arv Charpintie. Väinö Hirvinen Arv Charpintie. Väinö Hirvinen Uhelm Blåfield. F. Pehkonde Uhelm Blåfield. J. Pekkonen Valtero.järviainen Den 24 April 1917. Finlands. Senats dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Öfverläkaren Extra ordinarie Professorn Peter Waldemar Granberg, från Wiborgs stad, och Affarsmannen Richard Kranberg, från Helsingfors stad, gemensamt sökande, samt bankaktiebolaget Förenings - Banken i Finland, hvars hemort år sist nämnda stad, svarande: Ifven uti Justetielopartementet den 24 April 1917. tenåten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtal följande: På stämning å förre Lands kamre raren Thure Severin Granberg, från Tavastehus stad, har Förenings - Banken i Finland vid Rådstufvurätten i nästsagda stad yrkat Franbergs förpliktande att till banken utgifva på grund af en den 29 December 1911 dagtecknad skuldsedel å 13,000 mark dess oguldna belopp 1200 Ofvde: A. C. V. H. - V. B. F. P. 368 No 730 Såg. 385. R. D. 1916.
mark med utfäst 5 1/2 procents årlig ränta från den 29 Juni 1912 och enligt en den 22 Mars 1912 utfärdad förskrifning å 4000 mark oguldna beloppet däraf 3000 mark med enahanda ränta från den 12 Oktober 1912. Landskamreraren Granberg har icke nekat sin underskrift å skuldsedlarna, ej heller å de tvitten, som öfver låne beloppens mottagande utfärdats, men mot krafvet anmärkt att ifrågavarande lån vore för honom obekanta, i tyatt icke han, utan förre föreståndaren för Förenings - Bankens i Finland silialkontor i Tammerfors stad Nils Idman å sagda filiätkontor uppburit de mot berörda skuldsedlar långifna beloppen och därvid begagnat sig af med Kanbergs nämnderskrift försedda skall sedelötember, dem Idman mottagit af Granberg för andra ändamål; och emedan omförmälda hvitton icke ensamt för sig berättigat banken att till Idman utbetala lånebeloppen samt Kelman ej heller varit af Kronberg befullmäktigad att lyfta desamma, har Granberg motsett käromålets förkastande. Rådstufvurätten, hvarest parterna å ömse sidor gjort anspråk på ersättning för sina rättegångskostnader, har genom utslag den 25 Augusti 1913 funnit det vara utredt, att förre Landskamrera ren Granberg till Förenings - Banken i Finland utfärdat två skuldsedlar, en den 29 December 1911 å etthundratrettiotre ren mark, hvilket belopp sedermera den 29 Juni 1912 afkortats till etthundratjugu tusen mark, och en annan den 22 Mars 1912 å fyratiotusen mark, hvaraf den 12. Oktober samma år trettiotusen mark varit oguldna, samt att Tranberg egenhändigt undertecknat och kvitterat sagda skuldsedlar, hvarför, och då skuldförbindelserna vore klara och till betalning förfallna samt Franberg icke kunnat leda i bevis, att Nils Idman, åt hvilken Förenings - Banken mot skuld sedlarna utgifvit full valuta, skulle användt desamma på annat sätt, än hvartill de varit afsedda, Rädstufvurätten ålagt Landskamreraren Granberg att till Förenings - Banken i Fin369
land emot erhållande af skuldsedlar ra behörigen kvitterade utbetala de ras oguldna belopp etthundratjugutu sen mark med fem och en half procents årlig ränta från den 29 Juni 1912 samt trettiotusen mark med enahan da ränta från den 12 Oktober 1912 tills full betalning följde, hvarutom Granberg känts skyldig att med fyrahundra mark ersätta banken dess umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning förre Landskamreraren Franberg i vaderas dragit målet, har medels den 27 Oktober 17/216 gifven dom utlåtit sig i och hade väl Professorn Franberg och tförsmannen Granberg, hvilka i egenskap af förmyndare för sedermera omyndig förklarade Landskamreraren Granberg vid verkställde myntligt för hör i Hofrätten bevakat dennes rätt, till grund för Granbergs befrielse från ifrågavarande kraf gjort gällande att Kunberg redan vid tiden för utfärdandet af ifrågavarande två skuldsedlar varit vänvittig och förty icke kunde göras ansvarig för sagda förbindelser; dock som den vinnessjukdom hos Landskomreraren Granberg, hvaraf syntom vi sats hafva yppat sig i slutet af år 1910, vid liden för skuldsedlarnas utfär dande icke kunde anses hafva nätt den utvecklingsgrad att Franberg varit i afsaknad af förständets fulla brukhar Hofrätten på dessa och de af Råd stufvurällen åberopade grunder låtit bero vid det slut, hvari Rådstufvurät ten i saken stannat, jämte det Köfesjorn Brunberg och Afrarsmannen Franberg i deras omförmälda förmyndar. egenskap ålagts att med tvåhundrafem tio mark ersätta Förenings - Banken i Finland bankens i Hofrätten hafda kostnader Uti Hofrättens dom hafva Protessorn Franberg och Afrarsmannen Granberg sökt ändring medels deduktion, den Förenings Banken i Finland bemott; hvarefter mundligt förhör här för siggått, på sätt det därvid förda protokollet närmare utvisar. Senaten har tagit målet i öfvervå370
gande och finner skäl icke hafva anförts till ändring i Hofrättens dom, hvarvid förty kommer att förblifva; och åläggas Professorn Franberg och Afförsmannen Granberg i deras om förmälda egenskap att till Förenings Banken i Finland, i godtgörelse för bankens kostnader i Senaten, utgifva etthundra nittio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Finlands Senat: Att Charputie Väinö Hirvinen. Alle Charpentin Väinö Hirvinen. Vilhelm Blåfield F. A Pehxoner. Alfred Sarva. Den 27. April 1917. Finlands Senats dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Ilo Hofrätt inkommet sjorattsmål emellan innehafvaren af firman Pilack i Co Ingeniören H. Silack, från Helsingfors stad, sökande, samt Skeppsedaren Emil Erik Brunila, från Kotka stad, svarande: Gifven uti Justitiadepartementet den 27. April 1917. Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter firman Pilack i bo ågången stämning har Skeppsredaren Brunila inför Rådstufvurätten i Helsingfors stad den 23 Augusti 1915 anfört att sedan hans egande sigelfartyg Vvitto genom verteparti, uppgjordt den 22 Maj 1915, af finnan Silack & C:n lefraktats för trenne resor att under sommaren sagda år föra last af allulosa från Spjutsund till Reväl, hvarvid i ärtepartiet bestämts, bland annat, att för lastningen skulle beräknas två dagar från det fartyget vore klart att inOch: J. P. - J.S. 4. R. B. 371 No 749. Pag. 356. R.D 1906.
taga last samt att för hvarje öfverliggedag skulle betalas en ersättning af 125 mark, så hade sagda fartyg, då detsamma under den andra af de aftalade resorna den 18 Juli 1915 ankommit till Sjutsund, därstädes icke erhållit last utan nödgats, efter det befälhafvaren den 21 i sistsagde månad daröfver anfört protest den 28 i samma månad utan last afsigta från Syntsund. På grund häraf och som firman Silack & C:o icke kunnat samas att till Skeppsvedaren Runila utbetala den Brusila för omförmälda kontraktsrött enligt antepartiet tillkommande ersättningen, har Ruinila yrkat Ingeniören Pilacks förpliktande att såsom innehafvare af firman Pilack & C:o till Brunila i nästberördt afseende utgifva 1000 mark jämte ränta I afseende å genmäle i saken har Ingeniören Silack framhållit, att  Skeppslidaren Brusila icke underrättat förman Pitack, Co om tiden för berörda förtygs ifrågakomna afresa till Spjutsund, hvarför förman icke kunnat vidtaga åtgärd för fastygets förseende med last, samt att ej mindre vederbörande aflastare då förtyget den 19 förberörda Juli anmälts vara klart att intaga last, meddelat befälhafvaron, att last icke stode att fås och att fastyget vid sådant förhållande borde söka sig trakt på annat håll, än äfven firman Pilack, C:o redan den 12 Juli 1915 underrättat finnan Victor Ek, som å Skeppsedaren Brunilas vägnar undertecknat omförmälda anteparti att någon lastning af nämnda fartyg tillvidare icke kunde verkställas vid hvilket förhållande det varit befälhafvarens å fartyget skyldighet att genast afsagla och icke vidare vänta på säst i förloppning att sedermera kunna göra anspråk på ersättning för öfverliggodagar. I anseende härtill och då befälhafvaren å nämnda fartyg, ehuruväl han inom stadgad tid anmätt protest öfver att fartyget vid sagda usa icke erhållit last, dock ej, på rätt 372
emellertid ske bort, om berörda förhållande underrättat förman Silacks by äfvensom Skeppsredaren Brunila, med afseende därå att de aftalade liggerdagarna för fastyget enligt antepartiet voro två och öfverliggodagarna enligt 91 SS: i Sjölagen borde motsvara halfva antalet af de förra i detta fall uti ingen händelse kunde tillerkännas ersättning för flere än en öfverliggedag, har Ingeniören Plack motsagt käromålet. Efter det Skeppsredaren Raunila bemätt Ingeniören Pilacks förestående genmäle samt sjökaptenerne, Hamnkaptenen Oscar Wilhelm Andstén och "Hävigationsskoleföreståndaren Johan Gettfrid Lindholm, hvilka äfvensom Hamnmästaren Vilhelm Alfred Svensson i egenskap af sakkunnige män öfvervarit målets behandling vid Rådstuf verätten, afgifvit utlåtande, har Rådstufvurätten, hvarest parterna å ömse sidor gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, genom utslag den 1. December 1915 på däri upptagna Inålagt Ingeniören Pilack såsom innehafvare af firman bilack i Co, att emot kvitto till Skeppstudaren Brunila utbetala ersättning för en öfverliggedag med etthundra tjugufem mark jämte fem procents årlig ränta från lagsökningsdagen den 23 Augusti 1915, till dess full betalning skedde, men fingo parterna i anseende till sakens utgång sjelfva vidkännas sina kostnader i rättegången, jämte det parterna ålagts gemensamt till hälften hvardera, ersätta de af Rådstufvurätten för målet anlitade sakkunnige männen och i sådant afseende utgifva till Hamnkaptenen Andsten sextiofem mark, Savigationsskoleförsten daren Lindholm femtiofem mark och Hammästaren Svensson tio markHofrätten, under hvars pröfning såväl Skeppstedaren Brunila som Kngeniören Silack i vadeväg dragit målet, har medels dom den 31. Augusti 1916 sig utlåtit; och alldenstund finnan Silack i C:o, som enligt förenämnda erteparti befraktat seqel373
förtyget Vöitto för tvenne resor under sommaren 1915 att föra last af allulösa från Syntsund till Reväl, efter det fastyget den 18 Juli sistsagda år anländt till Syntsund och befälhafvaren följande dag anmält detsamma vara flart att intaga last, icke tillhandahållit fartyget last, samt firman Silack i Co genom att på antydt rätt uraktlåta att fullgöra antavartiet vållat det fartyget blifvit i Sjutsund uppehållet till den 28 i berörda månad, då firman bilack Åbo och Skeppsedaren Brunila vidtagit sådan ändring af eertepartiet, att fartyget komme att intaga last å Valhonlastageplats fördenskull och då Skeppsredaren Brunila varit berättigad till ersättning för omförmälda uppehåll samt det af Brunila uti antydt afseende i anspråk tagna beloppet etthundratjugufem mark för dag, som enligt oertepartiet fastställts såsom ersättning för en öfverliggedag, af firman Silack & C:n icke ens påståtts vara oskäligt, har Hofrätten, med ändring af Rådstufvurättens utslag, ålagt Ingeniören Pilack, såsom innehafvare af firman Pitack, C:o, att emot kortto till Skeppsedaren Brunila utbetala ford rade ettusen mark jämte fem procents årlig ränta därå från lagsökningsda gen den 23 Augusti 1915 intill skeende full likvid samt att med etthundra femtio mark godtgöra Brusila hans i saken vid Rådstufvurätten hafda kostnader. För öfrigt och jämte det Skeppsledaren Brunila befriades från skyldigheten att till de af Rådstufvarätten anlitade v afkunnige männen gälda hälften af förenämnda dem tillerkända arfvoden, ålades Ingeniören Pilack i berörda egenskap såsom täppande part att ensam erlägga dessa arfvoden Uti Hofrättens dom har Ingeniören Pilack anhållit om ändring medels deduktion, hvars duglett å inställelsidagen den 30. Oktober 1911 uttagits; och har Skeppsedaren Brunila den 13. därpåföljande November efter klockan tolf på dagen hit ingifvit en skrift, 374
innefattande bemötande af sagda ändringsansökan. Sonaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det förenämnda skrift, enär densamma icke hit ingifvits inom den tid, som föreskrifvas uti 30. kap. 10 SS: R. B, sådant detta lagrum lyder i förordningen af den 27. April 1868, lemnas utan afseende, finner Senaten Ingeniören Pilack icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken alltså kommer att bero; och skyldigkännes Ingeniören Claak att till Skeppsedaren Brunila gälda afgifterna för hans exemplar af denna Senatens dom med tjuguåtta mark. det alle som vederbörtill efterrättelse länder. Finlands Senat: Mannes Siltonen Johan Nordgren. Mannes Siltonen Johan Nordgren. Väinö Hirvinen F. Alekonen. Uno Strömsten. Den 27 April 1917. Finlands Senats dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit sjörättsmål emellan innehafvaren af firman Pilack o C. Ingeniören H. Pilack, från Helsingfors stad, sökande, samt Skeppsredaren Gottlieb Piipari från Kuotsalo. by i Kymmene socken, svarande: Gifven uti Institiedepartementet den 27 April 1917 Senaten här låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följanEfter firman Silack, Co å de: gången stämning har Skeppsredaren Piipari inför Rådstufvurätten i Helsingfors stad den 23 Augusti 1815 anfört att sedan hans egande sigelförligg Wellamo genom antiparti uppOfe: J. P. - J. S. - V. H. F. U. S. No 750 Pag. 337. Rgs 1916.