Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ratuomari Wiik anonut muutosta perustelmalla, johon Rouva Thesleff on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Varatuomari Wiik ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Varatuomari Wiik suorittamaan Rouva Thesleffille korvaukseksi hänellä täällä olleista kuluista viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer Tilig Gröndar Marraskuun 1 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa oikeudenkäyntikulujen korvausta koskevassa jutussa, jossa Joh. Parviainen Osakeyhtiö, Jyväskylän kaupungista, on hakijana sekä toiminimi Sanderson Brothers. Kingston in kaupungista Englänning kuningas kuntaa, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 1 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli vielä on kysymyksessä, saanut tietää: Joh. Parviainen Osakeyhtiölle toimitetun haasteen nojalla on toiminimi Sanderson. Brodters Jyväskylän kaupungin Maastuvanoikeudessa lausunut, että osakeyktiö Heinäkuun 28 päivänä 1910 tehdyllä välikirjalla oli Lentoon kaupungissa olevan toiminimen Läsnä: W. t. - J. P. R. H. - K.t. F. O. L. No 2036. Pag. 224. R. D. 1913.
C. Hamfelt v. Co Ltd. välityksellä myynyt toiminimelle Sanderson Bröthers sahattuja puutavaroita, muu muassa, sellaisella välipuheella, että kaupasta johtuvat riitaisuudet olivat tavarain lossauspaikalla kekoontuvun välimiesten ratkaistavat, joista asianosaiset kumpikin valitsivat yhden ja näin valitut kolmannen, että tavaroita Hellin kaupungissa mainitussa kuningaskunnassa parettaessa huomattiin, etteivät ne täyttäneetkään sovittuja ehtoja, ja että toiminimi Sanderson Brothers kun osakeyhtiön kanssa ei saatu asiaa sovinnolla järjestelyksi, oli vaatinut, että osakeyhtiö välikirjan mukaisesti valitsisi puolestaan välimiehen ratkaisemaan asianosaisten mainitusta kaupasta johtivia riitaisuuksia: mutta koska Joh. Parviainen Osakeyhtiö, jota toiminimi Sanderson Brodhers. Raastuvanoikeudessa oli vaatinut velvoitettavaksi täyttämäinen tämän velvollisuutensa, vasta ekeudenkäynnin aikana oli tarpunut puolestaan valitsemaan väli miehen ja siis oli ollut syypää tähän oikeudenkäyntiin, on toiminimi Sanderson Brodhers vaatinut osakeyhtiötä velvoitettavaksi korvaamaan toiminimelle jutusta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut. Joh. Parviainen Osakeyhtiön vastustettua kannetta, on Raastuvanoikeus Heinäkuun 15 päivänä 1912 julistamassaan päätöksessä katsonut tosin selville käyneen, että JohParviainen Osakeyhtiö välikirjan mukaan Heinäkuun 28 päivältä 1910 oli ollut velvollinen edellämainittuun sovinto-oikeuteen valitsemaan jäsenen ratkaisemaan asianosaisten kyseenalaisesta kaupasta johtuneetä riitaisuuksia, mutta koska osakeyhtiö oli Raastuvanoikeudessa ilmoittanut mainitussa tarkoituksessa välinneensa henkilön, niin raukesi muun lausunnon antaminen asiassa kuin että asialliset asian laatuun nähden itse 1207
saivat kärsiä heille oikeudenkäyn. nistä oikeutuneet kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi toiminimi Sanderson Brodhers vetaamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla Kesäkuun 27 päivältä 1913 sen ratkaissut; ja koska JohParviainen Osakeyhtiö jo ennen oikeudenkäynnin alkua oli saanut toiminimelta Sanderson Brothers kehoituksen valita puolestaan välimies siihen sovintooikeuteen, jonka edellämäinitun välikirjan mukaan Heinäkuun 28 päivältä 1910 tuliratkaista asianosaisten kesken syntyneet riitaisuudet, mutta osakeyhtiö siitä huolimatta oli nimit tänyt välimiehensä vasta oikeuden käynnin kestäessä, senvuoksi, ja siihen nähden että toiminimi Sanderson Brothers osaksi itsekin oli ollut syypää oikeudenkäynnin pitkittämiseen, on Hovioikeus, muuttaen Raastuvanoikeuden vedenalaista päätöstä, velvoittanut Joh. Parviainen Osakeyhtiön korvaamaan toiminimen Sanderson Brothers tarpeellisimmat oikeudenkäyntikulut jutussa kuudellasadalla markalla. Hovioikeuden tuomioon on Joh. Parviainen Osakeyhtiö hakenut muutosta perustelmalla, johon toiminimi Sanderson Bröthers on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo tosen näytetyksi, että toiminimi Sunderson Brothers oli erinäisiä kertoja vaati nut Joh. Parviainen Osakeyhtiön Englannissa olevan asiamiehen Lamfilt 4 Co Ltd. valitsemaan jäsenen puheenalaiseen sovinto-oikeuteen, mutta kun ei ole selvitetty, että nämä vaatimukset olisi toimitettu osakeyhtiön tietoon, eikä toiminimen osakeyhtiölle Maaliskuun 3 ja 23 päivänä 1911 lähettämät kirjeet sisältäneet myöskään mitää n tämänlaista suoranaista vaatimusta, ja kun osakeyhtiö jo ennenkuin se oli saanut haasteen jälsenen valitsemsesta asianosaisten välisen sopimuk1208
sen mukaiseen sovinto-oikeuteen oli ilmoittanut välimieheksi valitseman sa henkilön, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastuvanoikeus on jutussa johtunut. Tätä kaikki asianomaiset naudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer J. O. Lilius. Den 1. November 1915. Kejserliga Senatens för Finland 1209 dom uti ett på nedsatt bevisions skilling från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit mål emellan Inkehäradshöfdingskan Augusta Eufhrosyne Swahn, från staden  Stockholm i konungariket Sverigesökande samt i Helsingfors stad bosatte Vicehäradshöfdingen Henrik Alfred Forss, svarande. angående fordran: Gifven uti hustitiedepartementet den 1. November 1915 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Efter Antehäradshöfdingsson Swosen ingången stämning har tillhäradshöfdingen Forss vid Stadstufvurätten i Gamlakarleby stad anfört att han under åren 1901, 1902 och 1903. varit anställd såsom domare biträde hos Ankehäradshöfdingskan Swahus den 17. Januari 1907. aflidne man, Häradshöfdingen i GamlaRdr. W. t.S. J. P. R. H. E. A. No 2046. Pag 123. R. T. 1915
karleby domsaga Karl Johan Swahn, hvarunder Forss på grund af särskilda högvederbörliga förordnanden, utom andra domareuppdrag, förrättat 1901. och 1902. års lagtima vinter - och höstting i Kronoby och Terijärvi socknars samt Petil Perhooch Kaustby socknars tvenne särskilda tingslag 1902. års höstting i Lohteå, Kannus och Toholampi socknars tingslag samt 1903 års höstting i förstnämnda tingslag af Gamlakarleby domsaga äfvensom förvaltat domareambetet i dem sagan under tre månader från den 1. Juli 1901, under två månader från den 13. Januari under tremånader från den 1. Juli och under en månad från den 12 Oktober allt 1902. samt från den 17. Juni till den 31. Augusti 1903 och under en månad från den 10. September samma år, under hvilka förvaltningar förberörda ting, med undantag af 1901 års vinterting i Kronoby och Terijärvi samt Sekil med dere socknars tingslag, infallit; och pade lösen för expeditionerna från ifrågavarande tio ting, uppgående till sammanlagdt 9308 mark 60 penni, uppburits af Häradshöfdingen Swahn, ehuru densamma lagenligt bort tillkomma Vicehäradshöfdingen Forss; att tingsgastningen i domsagan som utgjort år 1901. 5230. mark 1. penni, år 1902 åtminstone 6,301. mark 10 penni och år 1903. 6309. mark 15 penni, likaledes uppbudets af Swalen, fastän Forsegt laga rätt till en tredjedel af tingsgästningen, försåvidt den samma belöpte sig å ofvanangifna tider, då han förvaltat dem sagan, eller således för år 1901 till 435. mark 83. penni, för år 1902. till 1050. mark 18 penni samt för år 1903. till 607. mark 42 penni. Nusom Antihäradshöfdingskan Svahn som på grund af testamente förvaltade sin aflidne mans dödsbovägrat att i godo erlägga förberörda, Forss tillkommande belopp, har 1210
Vicehäradshöfdingen Torss yrkat hennes åläggande att till honom utbetala tillhopa 11.402. mark 3. penni jämte ränta därå. I målet förd har Ankehäradshöfdingskan Swahn genmält, att Vicehäradshöfdingen Forss redan under Häradshöfdingen Swakns lifstid erhållit full ersättning för alla sina domareuppdrag; att Forss icke uppgifvit sig ega någon fordran, då bouppteckning efter Swahn förrättats samt att Vicehäradshöfdingen Forss som varit utredningsman i dödsboet, ej heller uti sin däröfver aflämnade redovisning upptagit sådan fordran, som han nu ville göra gällande, utan förklarat sig åtnöjas med en ersättning af Wemark för etthvart af ifrågavarande lagtima ting samt godt görelse för verkställdt uppsättningsarbete efter en beräkning af 2. mark för hvarje och äfvensom särskilda mindre ersättningar för af honom förrättade urtima ting, uppgående till sammanlagdt 2600. mark 60. penni; och har Antekäradshöfdingskan Swahn förty emotsett käromålets förkastande. För den händelse Vicehäradshöfdingen Torss yrkanden emellertid till någon del kunde anses ega fog, har Ankehäradshöfdingskan Twåkin anhållit, att af det belopp, som tilläfventyrs blifve Forss tillerkändt, måtte afräknas de beloppsom åtgätt för stämpelpapper, uppsättning, renskrifning och renomring af ifrågavarande expeditioner och hvilka erlagts af Häradshöfdingen Swarn samt utgjort åtminstone hälften af hela den inslutna expeditionsson I anledning af svaromålet har Vicehäradshöfdingen Torss medgifvit, att Häradshöfdingen Swahn erlagt kostnaderna för expeditionernas beläggande med stämpel, uppsättning, renskrifning och renovering, men däremot bestridt, att någon sluttig likvid emellan Häradshöfdingen Svahn och honom uppgjorts 1211.
beträffande de af Forss utförda domareuppdragen. Rådstufvurätten har medels den 13. November 1911 afkunnadt utslag på upptagna skäl ålagt intekhäradshöfdingskan Svahn, i hennes förberörda egenskap, att emot kvitto till Vidhäradshöfdingen Forss utbetala fordrade expeditionstösen och tingsgästning med tillhopa 11.401, rätteligen 11.409, mark 3. penni, likväl med afdrag af de utaf Häradshöfdingen Swahn för expeditionerna hafda utgifterna, hvilka pröfvats uppga till 2996. mark 55. penni, eller att således till Forss utgifva SS: 404, rätteligen SS: 405, mark 48. penni jämte fem procents årlig ränta därå från rättegångens början den 17. Juli 1911 Hofrätten, under hvars pröfning Enkehäradshöfdingskan Swahn i vadeväg dragit målet, har genom den 11. April 1915. gifven dom förklarat det hafva blifvit i målet styrkt, att Vicehäradshöfdingen Fors förrättat de tio lagtima ting samt förvaltat Gamlakarleby domsaga under de tider, han ofvan uppgifvit; att utredning saknades angående beloppet af expeditionstösen från 1905 års höstting i Kronoby och Terijärvi socknars tingslag, medan lösen från de öfriga tingen utgjort samatt Häradshöfdingen Swahn i tingsgastning för åren 1901, 1902 och 1903. uppburit de af Tiochäradshöfdingen Forss uppgifna beloppen; och som Inkehäradshöfdingskan Svahn y gittat styrka, att Vicehäradshöfdingen Forss skulle bekommit ersättning för ifrågavarande, af honom utförda domarenppdrag har Hofrätton, jämlikt 4. punkten i Kejserliga brefvet af den 5. April 1842. ä lagt Ankehäradshöfdingskan Svahn att till Vicehäradshöfdingen Forss utbetala ej mindre förberörda belopp af SS: 420 mark 20. penni än äfven så stor del af tingsgastningen, som belöpte sig på de tider, Forss förmanlagdt SS: 420 mark 20 penni; samt 1212
vattat domsagan, med tillhopa 20/3 mark 43. penni, från hvilket förstnämnda belopp likväl skulle afräknas kostnaderna för expeditionernas uppsättning, renskrifning och renovering samt de belopp, som åtgått för stämpeppapper, hvilka kostnader pröfvats uppgå till hälften af erpeditionslösen, hvarför Inkehäradshöfdingskan Swahn förty borde till Vicehäradshöfdingen Forss utgifva sammanlagdt sextusen trehundratre mark femtiotre penni jämte därå löpande fem procents årlig ränta från förenämnda den 17. Juli 1911. Uti Hofrättens dom har Anteköradshöfdingskan Swahn anhållit om ändring medels deduktion, hvilken Vicehäradshöfdingen Torss bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Ankehäradshöfdingskan Swähn icke hufva anfört skäl till ändring uti Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges Innehåradshöfdingskan Swahn att till näAsian Schauman häradshöfdingen Forss, i ersättning för hans härstädes i målet hafda kostnader, utgifva åttio mark. Pet alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Walen Andersin. Alfred Luksiala. Walen Andersin. Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. 1213
No 2054. Pagjl. R. 1913. Marraskuun 2. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuutta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskovassa nostojutussa; jossa Rakennusmestari Juho Korhonen, Kuopion kaupungista, on hakijana ja Muuruveden kunta vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 2. päivänä Marraskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, rikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Muuruveden kunnalle toimitetun haasteen nojalla on Juho Korhonen Nilsiän ja Muuruveden pitäjien käräjä kunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän, joka 13. päivänä Syyskuuta 1909. tehdyllä välikirjalla oli ottanut rakentauksensa Muuruveden kunnalle kansakoulurakennuksen Karjalankosken kansakoulupiivun 1470. markan urakkasummasta ja seuraavana vuonna suorittanut kin tuon urakkatyön, oli samaan aikaan kansakoulun rakennustoimikunSäsnä: A. L. Bco A. R. B.
nan pyynnöstä rakentunut myös ulkohuone - ja saunarakennukset sanottua kansakoulua varten, mutta että kunta ei ollut suorittanut Juho Korhoselle korvausta viimeksimainituista töistä eikä myöskään kansakoulurakennukseen käytetyistä ja Korho sen yli urakkasopimuksen hankkimista nauloista, lukoista ja säranoista; ja on Juho Korhonen sen vuoksi vaatinut, että Muuruveden kunta velvoitettaisiin Juho Korhosel le maksamaan laskun mukaan ulkohuone ja saunarakennuksista 327. markkaa 30. penniä sekä edellämainituista kansakoulurakennukseen käytetyistä tarpeista 265. markkua 5. penniä eli yhteensä 3542. markkaa 35. penniä korkoineen, jonka ohessa Juho Korhonen on anonut korvausta oikeudenkäynti kuluistaan Muuruveden kunnan puolesta on vastustettu kannetta, ja on Kihlakunnanoikeus 13. päivänä Syyskuuta 1911 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Juho Korhonen toimitetussa urakkahuutokaupassa oli edellämainitusta urakkasummasta ottanut rakentaaksensa Karjalankosken kansakoulun kysymyksessä olevat kolme rakennusta ja valmistauksensa ne käyttö kuntoon, johon nähden Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Korhonen oli vetoamalla saattanut jutun, on 13. päivänä Helmikuuta 1913. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä sen ohessa velvoittanut Juho Korhosen korvaamaan Muuruveden kunnan kulut Hovioikeudessa viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Juho Korhonen anonut muutosta perustelmalla, johon Muuruveden kunnan puolesta on vastattu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Korhonen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi; ja velvoitetaan Juho Korho 1215
nen suorittamaan Muuruveden kunnalle, siltä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Sätä kaikki asian omaiset noudattakoot, Keisarillinen Suomen Senaatti Alfred Luuksiala. R. Amberg. Alfred Luuksiala. R. Amberg. A W. Oikeudelle Sameli Roski. A. W. Oikeudelle Sameli Koski. E. Thesleff. Marraskuun 4 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa; maksamatonta valvelaspalkkaa koskevassa nostajutussa, jossa ovat Turun kaupungissa asuva Ajomies Frans Tari hakijana ja Talollinen Kalle Tari, Liedon pitäjän Kurkelan kylästä vastaajana: Annettu Oikeusogastossa 4. päivänä Marraskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itullen sä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Liedon ja Ågarian pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on hans Tari haasteen nojalla vaatinut että, koska Frans Sufi oli palvelas vuosina 1902- 1903 mka 1904- 1908 eli viiden vuoden ajan palvollut senki nä Kalle Savitta joka oli Frans Turin veli, tämän Kurkelan kylässä omistamalla Tären tilalla luoltua, työmiehelle tavallisesti maksettavaa vuosipalkkaa vastaan, mutta Kalle Tassi Lämä: W. A. J. P. R. H. B. K. Å B71. No 2066. Pag. 77. R. H. 1913.
ei ollut suorittanut Frans Pasille sanotulta ajalta enempää kuin kaikkiaan 250. markkaa, Kalle tasi velvoitettai siin maksamaan Frans Pasille mainituilta vuosilta 350. markan mukaan vuodelta yhteensä 1750. markkaa siitä kuitenkin vähentäen jo osa det 250. markkaa, minkä ohessa Frans Tari on anonut korvausta kuluistaan jutussa. Tastatessaan kanteeseen on Kalle Tari kieltänyt Frans Pasin kysymyksessä olevana aikana olleen hänen vuosipalvelukuosaan saatikka sillen sitoutuneensa maksamaan Frans Paselle tämän vaatimaa kohtuutonta palkkaa, selittäen Kalle Tassi Frans Tarin sanottuna aikana oleskelleen mittain Kalle Pasin luona milloin taas Täsin talossa niinikään asuvien vanhempiensa tykönä sekä sinä aikana silloin tällöin olleen Kalle Tasin täissä ei kuitenkaan enempää kuin noin 50. päivää keskimäärin vuodessa, joista työpäivistä Frans Sari oli hysin hyvity saamakunsa myöntämättään rahamäärällä sekä siten että hän koko mainitun ajan oli saanut ruvan ja vaattut talosta; ja on Kalle Pasi näin ollen anonut kan netta oikeettomana hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus on Maaliskuun 15. päivänä 1911 julistamallaan päätöksellä, siinä mainituilla perusteilla; velvoittanut Kalle Pasin kuittia vastaan suorittamaan Frans Pasille palkkana puheena olevalla ajalta kahden radan viidenkymmenen markan mukaan vuodelta, tuhatkaksisataa viisikymmentä markkaa, siitä kuitenkin vähennettyinä Frans Pasin saamikseen myöntä nät kaksisataa viisikymmentä markkaa, jota paitsi Kalle Pasin tuli nilsemälläkymmenelläviidellä markalla korvata Frans Tarille hänen oikeudenkäyntikulunsa levioikeus, jonka tutkittavaksi Kalle Pasi oli vetoamalla saattanut jutun en Helmikuun 3 päivänä 1915 antamassaan tuomiossa katsonut ulvitystä puuttuvan siitä, että Frans Tari oli puheena olevana aikana ollut Kalle Pasin 1217
nestattuna palkolljena taikka, että Kalle Tast olisi Frans Tasen hänelle toimittamasta työstä oli niiden etujen joita Frans Tari oli Pasin talossa nauttinut, tälle sitoutunut maksamaan määrätyn vuotuisin palkan, minkä vuoksi Hovioikeus kumden Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Frans Pasin jutussa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioen on Frans Taji anonut muutosta perustelmalla, hon Kalle Tapi on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Frans Paso ole sittänyt syytä muuttaa Covioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan Arans Tari moittamaan Kalle Pasille hänellä ja tun vuoksi täällä ollieden kulujen korvaukorksi kuusikymmentäviisi markkaa, Sata kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersson Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. A. F. Kölä Marraskuun 4. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta ulosmitattuun omaisuuteen koskevassa jutussa, jossa Torppari Heikki Wuopala, Rovaniemen pitäjän Kemikaaran kylästä, ja Talollinen Tuomas Huhta, saman pitäjän Korkalan kylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä toiminimi K. W. Pöykkö & K:ni, viimeksimainitusta kylästä, saapuville tulleena, ja Kauppias Matti Aukusti Wuopala, myös Korkalon kylästä, pois jääneenä, vastaajina; Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 4. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja mistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Määrättynä panemaan täytäntöön Oulun läänin Kuvernöörin 14. päivänä Huhtikuuta 1908. antama päätös, jolla Matti Aukusti WuopaLäsnä: F. S. A.S. - B. - A. B. S; Ka./. E. Th. No 1067. Pag. 124. R. D. 1913.
la oli velvoitettu maksamaan yllämainitulle toiminimelle 1175. markkaa 25. penniä korkoineen sekä protesti - ja lainhakukuluineen, on Kruununnimismies Johan Rossander Toukokuun 8. päivänä 1908. Matti Aukusti Wuopalalta ulosmitannut erinäistä kauppatavaraa ja turkin, yhteensä 1254. markan 50. pennin arvon. Pata ilosmittausta ovat Heikki Wuopala ja Tuomas Huhta Kuvernöörille antamassaan valituskirjassa vaatinut kumottavaksi, koska he 12. päivänä Jonlukuuta 1907. tehdyllä kauppakirjalla olivat Matti Aukusti Wuopalalta ostaneet kaiken ulosmitatun omaisuuden; ja on Kuvernööri, vaadittuaan asianomaisten selitykset, 31. päivänä Elokuuta 1908. antamallaan päätöksellä siirtänyt asian riitaisena oikeuteen, johon Heikki Wuopalan ja Tuomas Huhdan tuli määrääjässä haastattaa velkoja ja velallinen. Rovaniemen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat sittemmin Heikki Wuopala ja Tuomas Huhta vaatineet, että ulosmitattu omaisuus julistettaisiin heille kuuluvaksi, sekä sen ohessa anoneet holvausta asian vuoksi kärsimistään kustannuksista. Asiasta kuulusteltuna on toiminimi K. W. Pöykkö & K:ni, väittäen Matti Aukusti Wuopalan sekä Heikki Wuopalan ja Tuomas Muhdan välistä kauppaa välikaupaksi tai laittomaksi panttaukseksi, anonut kannetta hyljättäväksi; mutta Matti Aubusti Wuopala on myöntänyt Heikki Wuopalan ja Tuomas Muhdan ilmoitukset oikeiksi. Kihlakunnanoikeus on 23. päivänä Lokakuuta 1913. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Heikki Wuopala ja Tuomas Huhta olivat kauppakirjalla 12. päivältä Joulukuuta 1907. ostaneet Matti Anbusti Wuopalalta kysymyksessä olevat ulosmitatut tavarat, sekä sen vuoksi julistanut ne Heikki Wuopalan ja Tuomas Huhdan omiksi minkä ohessa Kihlakunnanoikeus on 219
velvoittanut toiminimen K. W. Pöykke 8 K: nin Korvaamaan Heikki Wuopalan ja Tuomas Kuhdan kulut asiasta kahdeksallasadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi toiminimi K. W. Pöykkö & Il:ni oli vetoamalla saattanut jutun, on luomiossa 11. päivältä Huhtikuuta 1913. katsonut, etteivät Heikki Wuopala ja Tuomas Huhta ollut näyttäneet, että puheenalaisesta, Matti Aukusti Wuopalalta ulosmitatusta omaisuudesta muuta kuin kanteessa mainittu turkki oli samaa, kuin 12. päivänä Joulukuuta 1907. oli hville myyty, sekä sen vuoksi, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätökjen, hyljännyt kanteen mikäli ei koski ulosmitattua kauppatavaraa sekä julistanut ainoastaan sanotun turkin Heikki Wuopalalle ja Tuomas Huhdalle kuuluvaksi. Hovioikeuden tuomioon ovat Mikki Wuopala ja Tuomas Huhta anoneet muutosta perustelmalla, johon toiminimi K. W. Pöykkö & ik: ni 1220 on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Heikki Wuopala ja Tuomas Huhta ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Mikki Wuopala ja Tuomas Huhta maksamaan toiminimelle K. W. Pöykkö SS: k:ni, sillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Teni Laurikoski R. Anneberg Sameli Koski. Alfvet Liukkala. A. W. Ruusumma E. Thesleff.
Den 5 November 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Vicehäradshöfdingen Edvard Hällfors, från staden Wiborg, såsom sysslomän i Resteratören Oscar Wahlbergs till konkurs upplåtna bo, sökande, samt Sandvikens Aktiebolag, Disponenten Bengt Nybom och Gårdsegaren Carl Fagerholm alla från Helsingfors, svarande: Gifven i Justetude partementet den 5 November 1915. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Vicehäradshöfdingen Hälters har i sin ofvanberörda sysslomännäigenskap inför Rådstufvurätten i Helsingfors an lört: att sedan Sandvikens Aktiebolag genom ett såsom hyreskontrakt betecknadt aftal af den 28 November 1907 till Restauratören Wahlberg öfverlåtet särskilda i sagda kontrakt närmare ppräknade möbel, sängkläder, måtter Jorde: W. A. J. T. R. K. V. F. B. F. M. 1221 No 2072. Pag. 212 R. D. 1915.