Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
mioon. Ylihallituksen tähän huomautettua että vaadittu määrä todellisuudessa oli suoritettu viljelykseen kelpaamattomasta maasta, on Kihlakunnanoikeus Heinäkuun 19 päivänä 1898 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Petäjäveden kunta kokouksessaan Sekakuun 30 päivänä 1876 oli sitoutunut, siinä tapauksessa että rautatie tulisi kulkemaan Pitäjäveden pitäjän kautta, ilmaiseksi luovuttamaan kaiken rautatien alle jouturan viljelemättömän rää on maan, ja että kunta sittemmen kokouksessa Marraskuun 17. päivänä 1889 oli vahvistanut tämän päätöksensä, vaan että kunta, vaikka rautatie, kuten jälsimmäisessä kokouksessa oli edellytettykin, kulki mainitun pitäjän kirkonkylän kautta, 27 päivänä Joulukuuta 1897 pidetyssä kuntakokouksessaan oli kieltäytynyt Tie - ja Vesterskennusten Ylihallitukselle maksamasta niitä räkäeriä, mitkä Ylihallitus Keuruun - Jyväskylän - Suolahlen rautatierakennuksen pakkeluovutuksessa vuonna 1896 tehtyjen arvioiden mukaan oli yksityisille maanomistajille viljelykseen kelpaamattomista maista suorittanut; johon nähden ja kun äskenmainittu pakkohuovutustoimitus jo oli voittanut lain voiman, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Petäjäveden kunnan he. ti kuittia vastaan Tio- ja Kesirakennus ten Ylihallitukselle maksamaan vaaditut viisituhatta kaksisataa yhdeksänkymmentäsiitsemän markkaa viisitoista penniä viiden prosentin vuotuisen koron kanssa 27 päivästä Joulukuuta 1907, jolloin saamista eli Petäjäveden kunnalta velottu, kunnes täysi maksu tapahtui, ja sen ohessa Ylihallitukselle palkitsemaan sen oikeudenkäyntikulut sadalla marfalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Petajaveden kunta pidätetyn veden nejalla oli saattanut jutun, on tuomies sa Toukokuun 17 päivänä 1899. samatla kun. Petäjäveden kunnan pyyntö sian lykkäämisestä takaisin Kihlakunnanoikeuteen, jetta kunta saisi voit
teittensä toteensaattamiseksi esittää todisteita asian tilaan nähden kyljättiin, katsonut ettei Petäjäveden kunta ollut esiintuonut syytä Kihlakunnanoikeuden päätöksen muuttamiseen, joka päätös siis oli jääpä voimaansa Hovioikeuden tuomioon on Petäjäveden kunta alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Tie- ja Kesirakennusten Ylihallitus on säädetyssä järjestyksessä vastannut; ja on Ylihallitus sen jälkeen, siitä tehdystä pyynnöstä, tarne lähettänyt edellä mainitussa pakkoluovutustoimituksessa syntyneet asiakirjat ja kartan. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja samalla kuin Petäjäveden kunnan pyyntö asian lykkäämisestä takaisin. Kihlakunnanoikeuteen todisteitten esittämistä varten siitä, että Tie - ja Kesiraken nusten Ylihallituksen asiassa vaatimaan määrään sisältyy korvausta myöskin viljelykseen kelpaavista maista, hyljätään siihen nähden, että Petäjäveden kunta ole saattanut tehdä edes todennäköiseksi, että se voisi sellaista selvitystä asiaan hankkia, katsex Keisarillinen Senaatti, ettei Petäjäveden kunta ole esiintuonut syytä muun puolesta muuttaa Hovioikeuden ennenmainittua tuomista, kuin että, koska Petäjäveden kunnan ei voida katsee sanotuilla päätöksittään tarkeittaneen ilmaiseksi luvata maata, paitsi rautatun alle tarvittavaa alaa, myöskin samanottopaikoiksi, mutta siihen lunastukseen, joka pakkeluontuksessa on viljelykseen kelväämätto. masta maasta myönnetty Petäjävelen seurakunnan kirkkoherranverka. talolle, sulkentuu 898 markkaa 81 penniä sellaisen maan lunastusta, jora radan ulkopuolelta on tarvittu sannanottopaikaksi, eikä kuntaa myösrään voida velvoittaa maksamaan kavausta sellaista tarkoitusta varten lunastetusta maasta, kuin Kaiskilan talosta Kintauden kylässä eroitettu, pakreluovutusta varten tehdyllä kartalla kuviella 290 osoitettu ala, josta lunas723
tus on noussut 20 markkaan 80 penniin, Ylihallitukselle tuomitusta rahamäärästä on vähennettävä yhteensä yhdeksänsataa yhdeksäntoista markkaa kuusikymmentä penniä, sekä että korko Ylihallituksen saatavalle on laskettava hinhakupäivästä, Heinäkuun 19 päivåstä 1898. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Timesta, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Berenius Anesti Tomma Henr. Berenius Anesti Tomma A. J. W.melin. Andersin. Kirjottilius Marraskuun 24 päivänä 1900 Keisarillisen Majestetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomionostorahatta, Vaasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Suomen Kruunu on hakijana sekä Talolliset Mikko Erkinpoika Jaakari eli Teppo ja Iisakki Kiitari, Turmen pitäjän Turmon kylästä, vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Marraskuun 24. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Lapuan ja. Turmon pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden istunnossa Helmikuun 7 päivänä 1895 ovat Mikko Jaskari ja Talollinen Jaakko Mikonpoika. Teppo eli Korpela, mainitusta Nurmon kylästä, Suomen Kruunulle toimitetun haasteen nojalla, kertoneet, että rautatien rakentamisen kautta Nikolainkaupungista. Tampereelle heidän omistamaansa yhteen kahdenteen toista osaan manttaalia Tepon verotaLäsnä: H. B. - E. F. A. N. E. t. No 1267. Sivu 164. R. S. 1899
losta sanotussa kylässä kuuluvat peltopalstat olivat halaistut pieniin sarkoihin, joita ainoastaan vaikeudella voitiin viljellä, ja heitä estettiin käyttämästä erästä tietä, joka ennen oli johtanut heidän tiluksilleen, niin että heidän täytyi tehdä pitkä kierto tullakseen rautatien toisella puolella sijaitseville mailleen; ja koska heidän vaatimuksensa saada korvausta heille näin tuotetuista hankaluuksista siinä maan pakkoluovu tuksessa rautatien tarpeiksi, joka Heinäkuussa 1880 sekä Lokakuun 23 ja 24 päivinä 1882 toimitettiin, oli jätetty varteen ottamatta, niin ovat Mikko Jaskari ja Jaakko Teppo vaatineet, että Suomen Kruunu velvoitettaisiin pidetyn katselmuksen ja arvion mukaan tuhannella seitsemälläsadalla se itsemättäkymmenelläkuudella markalla kuudellakymmenelläkuudella pennillä korvaamaan heidän haittansa ja kustannuksensa mainitussa suhteessa; jota raitsi Mikko Jaskari ja Jaakko Teppi ovat anoneet korkoa mainitulle raha. määrälle ja korvausta kulungeistaan asiassa. Kanteisen vastattaessa Suomen Kruunun puolesta on ensin myönnetty, että maanomistajat ovat oikeutetut saamaan korvausta seulaatuisista hankaluuksista ja kustannuksista, joita maan pakkohuovutuksen kautta heille tuotettiin, mutta sittemmin väitetty, että kanne oli myökään nostettu ja siis hyljättävä. Tämän väitteen johdosta on Kihlakunnanoikeus päätöksellä Helmikuun 7 päivältä 1896 lausunut, että kosk eivät Mikko Jaskari ja Jaakko. Teppi laissa määrätyn ajan kuluessa ollut hakenut muutosta vuonna 1882 päätettyyn pakkoluentustoimitukseen ja kanne siten oli katsottava menetyksi, niin se hyljättiin, mutta Waasan Hovioikeus, jonka tutkit tavaksi Mikko Jaskari ja Jaakko Sepre olivat vetaneet sanotun päätöksen, on tuomiolla Huhtikuun 14 päivältä 1897 katsonut, ettei Kihlakunnanoikeulella ole ollut laillista syytä mainitulla perusteella julistaa heidän kannettaan asiassa ruvenneeksi sekä siis hyljäten ja kumeten saman päätöksen lykän
nyt asian takaisin Kihlakunnanoikeuden uudelleen käsiteltäväksi. fsiaa sitten Kihlakunnanoikeudessa uudelleen käsiteltäessä on Suomen Kruunun puolesta väitetty, että koska Joulukuun 12 päivänä 1864 annetun, maanomistajain ja haltijain velvollisuutta korvausta vastaan luovuttaa maata yleisiin tarpeisiin koskevan asetuksen 13 SS:ssä säädettiin, että pakkoluovutusarvioon tyytymättömän tuli siitä ilmoittaa, mutta Mikko Jaskari ja Jaakko Teppo eivät olleet tehneet sellaista ilmoitusta edes kymmenen vuoden kuluessa pakkoluovutustoimituksen päätyttyä, oli puheenalainen vaatimus katsottava vanhintuneeksi ja sentähden kumettava, mutta Kihlakunnanoikeus on välipäntöksellä Marraskuun 4 päivältä 1897 sumonnut tämän väitteen, jonka jälkeen ja sittenkun Kruunun puolesta oli vastustettu kannetta lakiin perustumattomana, Kihlakunnanoikeus on 1 päivänä Sekakuuta 1898 julistamallaan päätöksellä asiasta lopullisesti lausunut, että koska Mikko Jaskari ja Jaakko Teppo olivat toteennäyttäneet, ettei ennenmäinitussa pakkohuovutustoimituksessa mitään korvausta puheenalaisessa suhteessa heille oltu annettu, ehkä he silloin olivat semmoista pyytäneet, sen vuoksi ja kun he katsottiin oikeutetuiksi saamaan korvausta kanteessaan mainituista hankaluuksista ja he myöskin olivat toteennäyttäneet sanottujen hankaluuksien määrän, jota Kruuniin puolesta ei oltu kiellettykään, velvoitettiin Suomen Kruunu kuittia vastaan - Mikko Jaskarille ja Jaakko 1epolle heti maksamaan vaaditut tuhat seitsemänsataa seitsemänkymmentakuusi markkaa kuusikymmentä. kuusi penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen Helmikuun 7 päivästä 1895 kunnes täysi maksu tapahtui sekä kolmellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan heidän tulunkinsa asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suomen Kruunu pidätetyn veden nojalla 720
oli saattanut jutun, on Toukokuun 31 päivänä 1899 antanut tuomionsa asiassa; ja samalla kun Kruunun puolesta tehty väitos, että vastapuolet ovat menettäneet puhevaltansa jutussa, lakiin perustumattomana hyljättiin, on Hovioikeus jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden pääteksen varaan ja velvoittanut Kruunun viidelläkymmenellä markalla palkitsemaan vastapuolilleen heidän kulunkinsa Hovioikeudessa. Tähän Hovioikeuden tuomioen on Suomen Kruunun puolesta alamaisesti anottu muutosta tänne toimitetulla perustelmalla, johon Mikko laskari ja Iisakki Ritari, joka viimemainittu on ilmoittanut nykyään omistavansa Mikko Tepon osuuden kysymyksessä olevaa tilaa, ovat määrätyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja koska - Mikko Joskari ei ole väittänytkään, että hän tä hi Kustaa Juhonpoika Pippo, joka mainitun pakkoluovutustoimituksen aikana on omistanut osan Tepon talosta, olisi sillä tavoin, kuin Joulukuun 19. päivänä 1864 annetun asetuksen 13. SS: säätää, sanotun toimituksen kestäessä missään kohden ilmoittanut tyyty mättömyyttä arvioon, taikka että he olisivat siinä tilaisuudessa, jolloin heille pakkoluovutuksessa myönnetty korvaus on maksettu ja kuitattu, pidättäneet itselleen puhevaltaa saada viljelyksen raikeutumsen vuoksi hakea sellaista korvausta, iota esilläoleva riita tarkoittaa, sentähden ja kun semmoista korvausta ei ole vaadittu edes kymmenen vuoden kuluessa sen jälkeen, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumeten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, ryljätä jutussa ajetun kanteen. Täta kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakort. Keisarillisen. Majesteetin. Korkeessa Simesta, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Borenius A; A; Wahlin. Emit Forrman. E. Andersin. Haf Hellen
Marraskuun 26 päivänä 1900 Keisarillisen - Majesteetin Kerkussa Timoja Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahatta Turun Hovioikeudesta tulleessa, alempana kerrotussa jutussa, jossa entinen Talollisenpoika Frans Nikolai Juhonpoika Alahaapio, Kokemäen pitäjän Pulkkilan kylästä, on hakijana sekä Kokemäen kunta ja Kekimäen pitäjän kansakoulunjohtekunta vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastessa Helsingissä, Marraskuun 26 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedet: Sittenkuin Frans. Nikolai Juhonpojan äiti Talollisenleski Eeva Kristiina Kaarlentytär, ollessaan Frans Nikolai Juhonpojan alaikäisyyden aikana hänen holhoijanansa, eli Tousikuun 21 päivänä 1870 tehdyllä kauppakirjalla myynyt, muun muassa, mainitun poikansa perintöSäsnä: R. B. - E. F. - A. R. E. t. No 1279. Såg. 159. R.D. 1899
osuuden Pulkkilan kylässä olevan Haapion talon Alahaapio nimisestä puolikkaasta tyttärellensä Maria Loviisa Juhontyttärelle ja tämän miehelle Juho Antinpoika Kravulle sekä samassa tilaisuudessa laaditulla kauppakontrahdilla pidättänyt Frans Nikolai Juhonpojalle talonosasta, niin kauvan kuin hän oleskelisi siellä, vapaan ylläpiden ja muita etuja, niin on Juho Krapu Lokakuun 18 päivänä 1873 tehdyllä kauppakirjalla myynyt sanotun tilan Rekemäen pitäjän kansakoulunjohtokunnan esimiehelle Kapteeni Gustaf Sahlbergille, joka taas seuraavan Marraskuun 02 päivänä viimeksisanetussa kauppakirjassa mainituilla ehdoilla on siirtänyt saman kauppakirjan Itokemän kunnalle sen kansakoulun tarpeeksi. Sittemmin on Frans Nikolai Juhonpoika Sekakuun 5 päivänä 1897 Nokemäen ja Harjavallan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa hakenut kiinnitystä Alahaapion tilaan hänelle edelläkerrotun, 21 päivänä toukokuuta 1870 tehdyn kontrahdin mukaan tulevien eläke-etujen vakuudeksi, mutta kun Kansakoulunjohtekunta, jota Alahaapion tilan ilmoitettuna omistajana oli hakemuksesta kuulustettu, oli rastustanut kiinnityksen myöntämistä sen nojalla, ettei siinä kauppakirjassa, minkä kautta Kansakoulunjohtokunta oli tullut puheenalaisen tilan omistajaksi, ollut mainittu että Frans Nikolai Juhonpoika oli saapa tilasta eläkettä josta ei kauppatilaisuudessakaan ollut ruhetta, eikä Johtokunta siis tietänyt eliko Frans Nikolai Juhonpojalla oikeutta kaan saada eläkettä Alahaapion tilas ta, niin on Kihlakunnanoikeus Lokakuun 5 päivänä 1897 julistamallansa päätöksellä osettanut Frans Nikolai Juhonpoikaa laillisella oikeudenkäynnillä näyttämään hakemuksensa oikeutetuksi. Tämän johdosta on Frans Nikolai Juhonpoika mainitussa tarkoituksessa haastattanut Kihlakunnanoikeuteen niin kyrin. Nämäkoulunjektokunnan kuin myös, sittenkuin Tohtokunnan puolesta oli väitetty että Alahaapien ti
sa oikeastaan olikin Kokemäen kunnan oma, sanotun kunnan, sekä Kihlakunnanoikeudessa kanteensa perustuksi esiintuonut, että vaikkei kauppakirjassa Lokakuun 18 päivältä 1873, minkä kautta Kansakoulunjohtokunta silloisen esimiehensä Kapteeni Sahlbergin väliksellä oli tullut Alakaapion tilan omistajaksi, ollutkaan nimenomaan määrätty, että ostajan tuli vastata Frans Nikolai Juhonpojalle Tonkokuun 21 päivänä 1870 tehdyssä kontrahdissa vakuutetuista eläke - eduista, tämä kuitenkin oli ollut tarkoituksena; että Kansakoulunjohtokunta sitä enemmin oli velvollinen täyttämään viimeksisanetun kontrahdin määräykset Frans Nikolai Juhonpoikaa kohtaan, kuin sama kontrahti, joka oli mainittuna kauppakirjassa Sekakuun 18 päivältä 1873, ei ollut ostajalle testamenton, eikä Frans Nikolai Juhonpojan eläkeetuja oltu tässäkään kauppakirjassa määrätty lakkaaviksi; että Juho Nrapu oli saanut ainoastaan yhden lainhuudon Alahaapion tilaan, johon Kapteeni Sahlberg ei ollut hakenut laillistusta, mutta että Kansakoulunjehtokunta, annettuansa oikeuteen lainhuudatusta varten kontrahdin Toukokuun 21 päivältä 1870, oli saanut kiinnekirjan talonosaan Helmikuun 13 päivänä 1875, ja että Frans Nikolai Juhonpojalle vakuutetut eläke -edut sen vuoksi rasittivat puheenalaista tilaa sen joutuessa Johtokunnan omaksi samalla tavoin kuin maksamaton kauppa. hinta, josta Johtokunta oli velvollinen edellankin vastaamaan. Edellämainituilla perusteilla on Frans Nikolai Juhonpoika vaatinut Kansakoulunjehtokunnan velvoittamista hyväksymään noudatettavaksi kontrahdin Toukokuun 21 päivältä 1870 mitä tuli hänelle Alahaapien talonosasta siinä vakuutettuihin eläke-etuihin sekä myöntämään sen kontrahdin kiinnittämisen tilaan sanottujen etujen vakuudeksi, min. sä ohessa Frans Nikolai Juhonpoika on anonut korvausta oikeudenkäyntiin menneistä kuluistansa. Asiasta kuulustettuina ovat sekä
Kansakoulunjohtokunta että Kekomäen kunta niillä syillä, jotka Johtekunta oli esiintuonut edelläkerrotussa kiinnitysasiassa, arvelleet ettei Johtekunta eikä kuntakaan ollut velvollinen vastaamaan Frans Nikolai Juhonpojan vaatimista eläke - eduista, varsinkin kun Frans Tikolai Juhonpoika ei ollut Jahtokunnalta eikä kunnalta ennen vaatinut eikä saanut sanotuita etuja ja hänen siis oli katsottava luopuneen siitä oikeudesta, jos sitä oli ollutkaan olemassa Sittenkuin todistajain kuulustelu ehasiassa tapahtunut, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä Lokakuun 8 päivältä 1898 lausunut, että koska Juho Krapu, joka ostaessaan Alahaapion tilan, mistä Frans Nikolai Juhonpoika omisti osan, oli sitoutunut sanotusta tilasta hänelle suorittamaan Toukokuun 21 päivänä 1870 tehdyssä kontrahdissa luetellut eläke - edut, ei ollut saanut useampaa kuin yhden lainhuudon tilaan ennenkuin hän oli myynyt sen Kansakoulunjohtokunnalle, ja puheenalaisilla eduilla siis, Johtokunnan tulleessa talonosan omistajaksi, oli sama oikeus kuin maksamattomalla kauppahinnalla, sentähden ja kun sitä paitsi oli selville käynyt, että Kansakoulun johtokunta ostaessaan tilan oli ottanut vastataksensa kaikista niistä kauppaehdoista, joihin Juho Krapu oli sitoutunut, on Kihlakunnanoikeus katsonutettä Kansakoulunjohtakunta oli velvollinen vastaamaan Frans Nikolai Juhonpijan puheenalaisista eläke -eduista, joiden vakuudeksi Frans Nikolai Juhonpoika siis oli oikeutettu, sittenkuin Kihlakunnanoikeuden päätös oli saanut lainvoiman tahi hänen oikeutensa oli lainvoimaisella päätöksellä vahvistettu, saamaan kiinnityksen Alakaapion tilaan, minkä ohessa Kansakoulunjektokunta velvoitettiin sadalla neljällä. kymmenellä markalla korvaamaan Frans Nikolai Juhonpojalle häneltä asiaan menneet kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kansakoulunjohtokunta ja Nekimäen kunta ovat saattanut jutun, on tuomio
sa Toukokuun 31 päivältä 1899 lausunut, että koskei Frans Nikolai Juhonpoika ollut voinut vastoin Kokemäen kunnan ja Hokomäen pitäjän kansakoulunjohtokunnan kieltämistä näyttää toteen, että nämä olisivat ottaneet vastataksensa puheenaolevista Frans Tikolai Juhonpojalle Alahaapion talonpuoliskosta Toukokuun 21 päivänä 1870 tehdyn kontrahdin mukaan tulevista eläke-eduista, niin Hevoikeus, kumeten. Kihlakunnanoikeuden pääteksen, hylläsi Frans Nikolai Juhonpojan asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Frans Nikolai Juhonpoika alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallansa perustelmalla, johon Kokemäen kunta ja Kokemäen pitäjän kansakoulun johtokunta ovat säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo selvitetyksi että Kapteeni Gustaf Sahlberg en Kekemäen pitäjän kansakoulunjohtokunnan toimesta Lokakuun 18 päivänä 1873 Kokemäen kunnalle ostanut Juho Antinpoika Kravun omistaman Alahaapio nimisen puoliskon Haapion perintötalosta ja että Sahlberg silloin on velvoitta nut ostajan vastaamaan myöskin Frans Nikolai Juhonpojalle Toukokuun 21 päivänä 1870 laadituissa kauppa- ja eläkekontrahdissa tilasta vakuutetuista eläke - ja muista eduista, joka kauppaehto myös oli pantava kauppakirjaan, vaikka se oli jäänyt siihen panomatta. Tähän nähden Keisarillinen Senaatti tutkii oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian sen loppupäätetmän varaan, johon Kihlakunnanoikeus siinä on johtunut. Tatä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin. Horkiassa Timessä, Kanen Suomen Senaattinsa: Henr. Borenius A; P. Kumbin. And. Samuel Andersin.
Den 26. November 1900. T. Hans Kejserliga Majestäts lägenstämn, dess Sonats för Finland dom uti ett, på nedsall revisionsskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommit mål emellan Lägenhets innehafvarene Anders Johansson Tuus kas, Tobias Simonsson Mäkelä, WendlaTuuskas, Petter Rehonen eller Tuuskas; Emil Johansson Ståhl eller Kasi, Alexander Thomasson Rasi, Henrik Johansson Rasi, Karl Karlsson Rasi Anders Andersson Rasi, Jonas Johansson Ståhl, Anders Jonasson Ståhl och Anton Andersson Tuuskas, den sistnämnde såsom förmyndare för aflidne Bonden Karl Andersson Tuuskas minderåriga barn, alla från Magenpert by i Pyttis socken, gemensamt sökande, samt egarene af Stockfors säteri i sagda socken Konsuln Olof Kiiloin och Inge nioren de Nordrum, utiblifne varande, angående klander af rågång som uppgätts vid bredning till skifte af fiskevatten: gifven uti Kejjerliga Senaten för Finland och dess Juslike Departement, i Helsingfors den 26 November 1900 Kejserliga Senaten har låtit handlinifde Auscil - Ef - J. H.  J. N. L. A. No 1281. Pag. 137. R. S. 1899.
garna i målet Sig föredragas och af dem, såvidt numera är i fråga, inhemtat följande: Sedan Kommissionslandtmätaren Carl Konstantin Järnefelt, hvilken i anledning af Bonden Joel Teikaris, från Oster kyrkoby by i Pyttis socken, hos Guvernö ren i Wiborgs län gjorda ansökning om skifte af Österkyrkoby samfullighets fiskevatten, förordnats att verkställa sådant skifte, i afseende å beredning till skiftet vid sammanhade den 4. Februari 1886. bland annat, " dels uppstakat dels eljesl utvisat "fiskevattnets rå emot Westerby: koby samfällighet under en uppgifven sträcka från Korsnävedeln, så har tjenstförrätlande Kommissionslandtmätaren Axel Herlin, å hvilken ifrågakomna skiftes verkstäl lande öfverfarts, den 22. April 1895 afgifvit utlåtande angående gränverna för ifrå gavarande samfällighets fiskevatten. Två hafva, såvidt nu är i fråga, efter skedd missnöjes anmälan hos Guvernören i Wiborgs län, för tiden varande egarene af Stockfors säteri Enkan Maria Teri ehoff för egen del och i egenskap af förmyndare för sina omyndiga barn Teodor, Boris, Alexandra och Anna Trichoff, hennes till myndig ålder komna dotter Olga Terichoff och Landthushållaren Eugen Terichoff, i enlighet med dem lemnad anvisning, låtit till 1895 års lagtima höst ting i det tingslag, som utgöres af Kymmene och Tyttis socknar jemte Högland och Tytärsäari med flere utöder, instämma Gästgifvaren Nestor Backman, Bondeenkan Ulrika Pettersdotter Svarfvars, Bonden Fred rik Thomasson Fransas, Landthandlaren Henrik Hermans, Bönderne från hemmans, Anders Eriksson Backas, Vilhelm Johan Laakas, Joel Toikari, Henrik Hansson Fransas och Hans Henriksson Fransas samt Bondeenkan Fredrika Fransus, alla från Österkyrkoby, och dervid anfört, att ran emellan Österbyrkoby och Meginpoit bjars fiskevatten från Korsnäs sund, på sätt ett af tjenstförrättande Landandt mätaren A. Grotenselt bestyrkt karte utdrag af den 7 December 1895 utvisade, redan vid år 1777 försiggången skallläggning af Magenpört holme och vedermera äfven vid storskifte af Mogenpört by
by blifvit så bestämd, att densamma ridtage från det närmast Slottsholmen riktning mot Sandnäs udden belägna grundet, hvarför och då denna sträckning af rån jemväl sammanfölle med den linie, som vid tiden för berörda storskifte utvisade sundels mitt, men den å Kommissionslandtmätaren Järneselts karta uppdragna och af tjenstförrättande Kommis tionslandtmätaren Herlin såsom riktig förklarade rälinan ginge betydligt närmare Kornasudden, Enkan Terichoff och hennes förbemälde medparter yrkat, att den å förstnämnda härtilldrag utmärkta rån blefve faststäld att gälla vid skiftet. Sedan jemväl Anders Tuuskas och hans ofvanuppräknade medparter blifvit af Enkan Terichoff och hennes medpar ter instämde att i saken vara samt dervid framhållet att, enär den emel lan Sundnasudden och sista grundet i riktning mot Slottsholmen belägna delen af Korsnässundet vore nästun utteckad och sålunda icke bort tagas i betraktande vid bestämmande af byarien i sumdel, Kommissionslandtmätaren Järne sitt rätteligen uppdraget densamma i medten af vattnet emellan Slottsholmen och förenämnda grund, helst den i ett borg å Slottsholmen inhuggna rätiden, råkt utdragen till dess den mötte en från råmärket å sagda grund dragen linio, skulle skära den sistnämnda i midten af syndel, hvarför Anders Tuuskas och hans med parter motsäpt Enkan Tarikoffs och hennes medparters käromål, har Häradsrätten, hvar est Kronolänsmannen Emil Sallmén och Vicepastorn Ferdinand Johan Masalin enligt behörigt förordnande bevakat, den förre kronans och tiapastorn Alasalin prosterskapets rätt i saken, genom utslag den 24 Mars 1897. utlåtit sig och, jemte del yttrande meddelats i öfriga delar af målet, hvar om ej vidare är fråga, funnit utredt vara, att rån emellan Österkyrkoby och Mogenpört lyars fiskevatten allaredan vid Magenpört holmes skattläggning är 1777 blifvit bestämd och hade den uteackning, ofvanomförmälda, den 7. December 1893 bestyrkta kartenldrag utvisade, hvarför den å nämnda kartentdrag angif nu rälinien faststälts att gälla vid skiftet