Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
sen paikalle asettaminen perustustöiden takia vielä oli lykkääntynyt pari päivää; sekä että Kauppias Hautasen ja hänen asiakumppaniensa tukkivaunuosista tekemä muistutusoli liian myöhäinen, koskeivät he olleet niitä takaisin lähettäneet eikä edes ilmoittaneet, etteivät he huolinet niistä Sittenkun todistajia asiassa oli kuulustettu sekä asiakumppanitmolemmin puolin olivat pyytä neet palkintoa oikeudenkäyntikus tannuksistaan, on Kihlakunnan oikeus 15 päivänä Marraskuuta 1902 julistamassaan päätöksessä katso nut selvitetyksi, että Kauppias Hautanen ja hänen asiakumppanin sa ylläsanotun välikirjan mukaan olivat Insinööri Salinilta tilan neet ennennäinitut sahalaitokseen kuuluvat koneen ja koneosat sovitusta viidentuhannen kahden sadan markan hinnasta ylläkerrotuilla lähettämisaikaa ja myöhästysakkoa koskevilla ehdoilla että Kauppias Hautanen ja hänen asiakumppaninsa olivat vastaanottaneet kaikkiénsinööri Salinilta tilaamansa, hänen kerrottuun laskuun otetut tavarat; sekä että turbiinin lähettäminen oli myöhästynyt neljäkolmatta päivää, Salinin voimatta toteen saattaa, että hänen vastapuolensa olisivat olleet siihen syynä; minkä vuoksi ja kun ei oltu voitu toteen näyt tää Kauppias Huutasen ja hänen asiakumppaniensa puolelta, että ne koneosat, jotka olivat heille, saapuneet jälkeen 19 päivää Huhtikuuta 1898, jolloin Insinööri Salinin myönnytyksen mukaan viimeiset välikirjassa mainitut tavarat oli Kauppias Hautaselle ja hänen asiakumppaneilleen. lähetetty, olivat kuuluneet nöihin tavaroihin, eikä myöskään Insenööri Salinin puolelta, että Kauppias Hautanen ja hänen asiakumppaniina olisivat tilanneet enemmän kuin yhden tukkivannun osat, Kih333
lakunnanoikeus, hyljäten muut asiassa tehdyt vaatimukset toteen näyttämättöminä, on velvoittanut Kauppias Hautasen ja hänen asiakumppaninsa joko yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli, Insinöö ri Salinille heti maksamaan vaadi tut viisituhatta kuuusisataa kuusi kymmentäkuusi markkaa kolme kymmentäviisi penniä kuuden prosentin korolla 19 päivästä Elokuuta 1898 kunnes täysi maksu tapahtuikuitenkin vähentämällä Insinööri talinin myönnytyksen mukaan yhden laakain hinnan viisikolmatta markkaa ja tilauksetta lähetettyjen vaunuosain hinnan viisikymmentä markkaa ja turbii nin myöhästymisestä suoritettavat tuhatkaksisataa markkaa, sekä sen ohessa neljälläsadallaviidelläkymme nellä markalla palkitsemaan Insenööri Salinille hänen tärkeimmät kustannuksensa asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asialliset molemmin puolin vetoamalla olivat saattaneet jutun. on tuomiossa Maaliskuun 28 päivältä 1905 lausunut mielensä asiassa ja siihen nähden, ettei puheenalaista hihinapyörän keskustaa oltu Insinööri Salinille takaisin lähetetty, ja että Kunnallimeuvos Lagerstedt kirjeessä Toukokuun 18 päivältä 1898 oli ehdottomasti käskenyt Insinööri Salivia lähettämään men töönä rakennuspaikalle, kuin myös siihen mitä Kihlakunnanoikeus päätöksensä tueksi oli esiintuonut, katsonut syytä ei olevan Kauppias Hautasen ja hänen asiakumppaniensa muutoksenhakemuksen johdosta muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä Mitä sitten tuli Insinööri salinin muutoksenhakemukseen niin koska Kauppias Hautanen asiakumppaneineen oli vastaanot tanut riidanalaisen toisen tukkivaunun osat jo keväällä vuonna 1898 eikä ennen tämän riidan alkua ollut Insinööri Salinille tehnyt muis334
tutusta siitä, etteivät nuo osat olisi tilattu, sentähden ja kun selville oli käynyt, että, sittenkun Kauppias Hautasen ja hänen asiakumppaninsa toimitettava saha laitoksen perustus oli siihen määrään valmistanut, että turbiinin akselin pituus voitiin määritellä, ja siitä Insinööri Salinille olian nettu tieto, turbiini muutaman päivän kuluttua oli saapunut Lapuan rautatieasemalle, ja Insinööri Salin niinmuodoin ei ollut syypää siihen, että turbiinin lähettäminen oli yli ennenmainitussa kontrahdissa määrätyn ajan viivyttynyt neljäkolmatta päivää, jota ennen ei sitä perustukseen nähden olisi voitukaan paikalleen asettaa, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen siinä kohden, on velvoittanut Kauppias Hautasen ja hänen asiakumppaninsa Insi nööri Salinille suorittamaan myöskin toisen tukkivannun osain hinnan viisikymmentä markkaa sekä vapauttanut Insinööri Salinin maksamasta Kihlakunnanoikeuden turbiinin myöhästynni sestä määräämät tuhatkaksi sataa markkaa, joten Kauppias Hautasen ja hänen asiakumppaniensa siis oli Insinööri Salinille maksettava kaikkiaan viisituhatta kuusisataa neljäkymmentäyksi markkaa kolmekymmentäviisi penniä korkoineen. kuusi sadalta Elokuun 19 päivästä 1898 kunnes täysi maksu tapahtui, millä muutoksella Kihlakunnanoikeuden päätös muun puolesta eli koskien oikeudenkäyntikulujen palkintoa, jossa suhteessa syytä sen muuttamiseen ei oltu esiintuotu, sillensä vahvistettiin; tullen Kauppias Hautasen ja hänen asiakumppaniensa sitä paitsi viidelläkymmenellä markalla palkita vastapuolensa Hovioikeudessa asiasta johtuneet kustannukset. 335
Hovioikeuden tuomioon ovat Kauppias Hautanen ynnä V. W. Lagerstedt, Oskar Lagerstedt ja KaarleFredrik Lagerstedt sekä, Kunnallis neuvos Lagerstedtin sillä välin kuoltua, hänen edelläluetellut muut kin oikeudenomistajansa anoneet muutosta tänne toimittamal. laan perustelmalla, johon Insinoöri Talin on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo etteivät Kauppias Hautanen ja hänen asiakumppaninsa oleviin tuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Kauppias Hautanen ja hänen asiakumppaninsa velvoite taan suorittamaan Insinöö ri Salinille häneltä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi seitsemän kymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Adam. medmen¬ Mer. Kumbin Adam. medmen¬ Mer. Kumbin Edvard Paldani. Eva klander. hans Salmror 336
Toukokuun 29 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeut ta ulosmitattuun omaisuuteen koskevassa jutussa, jossa ovat Janakkalan pitäjän Napialan kylässä asuvat Nahkurinpojat Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Waara sekä heidän isänsä Salomon Waara, Oskar Alexsander Waaran lakimääräisenä holhoojana, hakijoina ja Helsingin kaupungissa asuvat Raken nusmestant Kaarle Wilkman ja Johan Leonard Mantila sekä Talonomistaja G. A. Sundström vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 29 päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Sittenkun Kaarle Wilkman ja hänen edellämainitut myötäpuolensa jotka olivat olleet ominaistakauksessa läsnä: A. H. S.F. K. F. L. E. W. R. 337 No 576. Pag. 204. R. D. 1905
Salomon Waaran ja hänen vaimonsa Julia Waaran Suomen Waltiokonttorista 3 päivänä Maaliskuuta 1891 tehtyä velkakirjaa vastaan saaman kymmenentuhannen markan lainan ja sille määrätyn koron maksamisesta, olivat Waltiokonttoriin suorittaneet tuon lainan maksamattomi ne korkoineen, niin olivat Kaarle Wilkman ja hänen myötäpuo lensa 4 päivänä Joulukuuta 1900 Hämeen läänin Kuvernöörille antamassaan hakemuskirjassa anoneet että, koska Julia Waara, jonka nimessä Waaran aviopuolioiden omaisuus oli, oli alkanut sanottua omaisuutta hävittää, niin suuri osa Waaran aviopuolisoiden omaisuudesta joka arvossa vastaisi Kaarle Wilkmanin ja hänen myötäpuoltensa kerrottua saatavaa, pantaisiin hukkaamisen estämiseksi takavarikkoon; minkä anomuksen johdosta mainitun läänin Kuvernöörinvirasto samankuun 7 päivänä antamallaan välipäätöksellä oli määrännyt asian omaisen kruununnimismiehen toista seksi takavarikkoon panemaan tuota, saatavaa vastaavan osan Waaran aviopuolisoiden irtainta omaisuuttaja oli Kruununnimismies Otto Isack ris Cleve 10 päivänä sanottua Joulukuuta takavarikkoon kirjoittanut, muun muassa, Toiminimen Weljekset Waara nimessä olevan viiteentuhanteen markkaan arvatun kauppatavaravaraston. Tämän johdosta olivat Toiminimen Weljekset Waara omistajiksi ilmoitetut Hemming Waldemar ja Oskar Alexsander Waara, jotka molemmat silloin vielä olivat alaikäiset, ja Salomon Waara, heidän edusmiehenään, 14 päivänä samaa Joulukuuta Kuvernöörille jättämässään kirjelmässä valittaneet kerrotusta takavarikosta sekä anoneet että, kosk ei takavarikkoon pantu kauppata varavarasto ollut Waaran aviopuolisoiden omaisuutta, vaan kuului edellämainitulle toiminimel338
le takavarikko kumottaisiin ja heille myönnettäisiin korvaus kulungeistansa asiassa. Kaarle Wilkmanin ja hänen myötäpuoltensa heidän jättämäs sään selityksessä vastustettua tätä anomusta vaan Waaran aviopuolioiden siihen selityksessään myönnyttyä sekä Kruununnimismies Elevonkin annettua selityksensä anomuksen johdosta, oli Kuvernööri 3 päivänä Huhtikuuta 1901 antamassaan päätöksessä koska kysymys siitä, kuuluiko takavarikkoon kirjoitettu omaisuus Waaran aviopuolisoille vai eikä, oli tullut niin riitaiseksi, ett'ei sitä ulosottotietä voitu ratkaista, säännön mukaan Ulosottolain 4 luvun 10 SS:ssä lykän nyt asian käsittelemisen paikka kunnan Kihlakunnanoikeuteen ja samalla kuin Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Waara velvoitettiin Kaarle Wilkman ille myötäpuolinensa maksamaan kulunkien korvauksena kymmenen markkaa, jätettiin Kihlakunnanoikeuden harkittavaksi minkä korvauksen toinen riitapuoli oli maksava toiselle hänen Kuvernöörin luona kärsi mistään kulungeista Tämän jälkeen ovat Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Waara, Toiminimen Weljek set Waara omistajina, sekä Salomon Waara holhoojaominaisuudessaan, haastatettuaan Kaarle Wilkmanin ja tämän myötäpuolet, Wanajan, Janakkalan ja Hausjärven pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden istunnossa 16 päivänä Heinäkuuta 1901 toistaneet mitä he edelläkerrotul la tavalla olivat Kuvernöörin luona asiassa lausuneet ja anoneet Sillä välin oli yllämainittu Kihlakunnanoikeus 4 päivänä Toukokuuta 1901 julistamallaan päätöksellä velvoittanut Salomon ja Julia Waaran, yhteisesti tahi sen heistä jolla varoja löytyi, Kaarle Wilk manille myötäpuolinensa suorittamaan näiden edelläkosketellun saamisen 11,000 markalla 67 pennil. 339
lä, kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 19 päivästä Toukokuuta 1893 kunnes täysi maksu tapahtui, siitä kuitenkin vähentämällä Salomon Waaran konkussista osinkoina nostetut, 17 päivänä Heinäkuuta 1893. 523 markkaa 25 penniä ja saman vuoden Joulukuun 28 päivänä 313 markkaa 95 penniä, kuin myös 150 markalla korvaamaan Kaarle Wilkmanin ja hänen myötäpuoltensa kulungit asiassa; ja kun Kruununnimismies Cleve tuon päätöksen maksamattoman sisällön ynnä ulosottokustannusten suorittamiseksi sittemmin 11 päivänä Heinäkuuta 1901 oli ulosmitannut, muun muassa, puheenaolevan, silloin 3,594 markkaan 20 penniin arvatun kauppavaras ton sekä siihen kuuluvan tavaran myymisen kautta kertyneitä käteisiä rahoja 1,255 markkaa ja saatavia 150 markkaa 80 penniä, niin olivat Hemming Waldemar, Oskar Aleksander ja Salomon Waara, viimeksi mainittu sanotussa holhoojaominaisuudessaan, tyytymättö minä tähän ulosmittaukseen, 25 päivänä äsken sanottaa Heinäkuuta Kuvernöörille annetuissa kahdessa eri valituskirjassa anoneet ulosmittausta kokonaan kumottavaksi tahi jätettäväksi riippumaan, kunnes edelläkerrottu Kihlakunnanoikeudessa vireille pantu riita takavarikon kumoamisesta oli ratkaistu; ja oli Kuvernööri, hakemuksen johdosta kuultuaan Kaarle Wilkmania myötä puolinensa ja Kruununnimismies bleviä, 12 päivänä Lokakuuta 1901 antamassaan päätöksessä katso nut kysymyksen puheenalaisen omaisuuden omistusoikeudesta joutuneen riitaiseksi ett'ei sitä voi tu ulosottotietä päättää ja sen vuoksi lykännyt asian asianomaiseen tuomioistuineen. Sittenkun edelläkosketeltu taka varikon kumoamista koskeva asia oli esiintyneestä syystä tullut lykätyksi Kihlakunnanoikeuden 29 päivänä Lokakuuta 1901 pidettyyn istuntoon, on vastamainittu 340
ulosmittausvalitus asianosaisten suostumuksesta silloin otettu sen yhteydessä käsiteltäväksi; ja ovat Hemming Waldemar Waara ja Salomon Waara sen lisäksi, mitä he jo Kuvernöörin luona olivat esiintuoneet, lausuneet, että Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Waaran siikulainen Aurora Matilda Olan der, syntyisin Dönsberg, oli däes sään luvannut testamentata Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Waaralle kaiken jälkeensä jäävän omaisuuden, ja että, kun Aurora Matilda Olander oli 3 päivänä Tammikuuta 1900 kuollut ehtimättä tehdä aikomaansa testamenttia, oli hänen poikansa Aksel Alfred Dönsberg kolmestasa dasta markasta luovuttanut Hemming Waldemar Waaralle perintöoikeutensa kaikkeen vainajan sekä kiinteään että irtaimeen omaisuuteen, mistä omaisuudesta Hemming Waldemar Waara 19 päivänä Kesäkuuta 1900 oli myynyt Impilahden pitäjän kirkonkylässä sijait sevat rakennukset 4,500 markasta ja siten saaduilla rahoilla ryhtynyt veljensä Oskar Aleksanderin kanssa harjoittamaan kauppaliikettä toiminimellä Weljekset Waara sekä tehnyt siitä asianmukaisen ilmoituksen kaupparekisteriin; minkä vuoksi ja kun ulosmitattu kauppavarasto siis oli Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Waaran omaisuutta, Hemming Waldemar ja Salomon Waara, jälkimäinen jo mainitussa ominaisuu dessään, ovat anoneet, että edellä kerrottu omaisuus julistettaisiin Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Waaralle kuuluvaksi johon kanteeseen Salomon Waara myöskin omasta puolestaan sekä Julia Waara ovat yhtyneet. Kanteesta kuulustettuina ovat Kaarle Wilkman ja hänen myötä puolensa kevänneet mitä he asi assa Kuvernöörin luona olivat väittäneet ja anoneet kannetta 341
hyljättäväksi; minkä jälkeen ja sittenkun Kruununnimismies Clevekin oli tullut asiassa kuulustetuksi, Kihlakunnanoikeus, jossa sekä Hemming Waldemar, Oskar Aleksander ja Salomon Waara että Kaarle Wilk, man ja hänen myötäpuolensa oli vat pyytäneet korvausta kulun geistaan, päätöksessä 18 päivältä, Heinäkuuta 1902 mainitsemillaan perusteilla on julistanut vielämainitut ulosmitatut tavarat ja niistä kertyneet niinikään ulosottoon kirjoitetut rahat Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Waaralle yhteisesti kuuluviksi; mutta kun ei voitu lukea Kaarle Wilkmanin ja hänen myötäpuollen sa syyksi, että heidän vaatimas saan ulosmittauksessa Julia Waaran luona äskensanotut kauppatavarat ja rahat myös olivat tulleet ulosmitatuiksi, niin velvoi tettiin Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Waara maksa maan Kaarle Wilkmanille ja hänen myötäpuolellensa Kuvernöörin heille korvaukseksi selityksen antamisesta tuomitsemat kymmenen markkaa, minkä ohessa lainkäyntikustannukset Kihlakunnanoikeudessa asian laatuun nähden kuitattiin asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Waara ynnä Salomon Waara viime mainittu holhoojaominaisuudessaan, toisella, sekä Kaarle Wilk man ja hänen myötäpuolensa toisella puolen olivat vetoamalla saat taneet jutun, on tuomiossa 26 päivältä Heinäkuuta 1905 katsonut näyttämättä jääneen, että Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Waara omistivat kysymyksessäolevan kauppavaraston ja siihen kuuluvain tavarain myymisellä kerty neet käteiset rahat ynnä saamiset, minkä vuoksi Hovioikeus, Kaarle Wilkmanin ja hänen myötä puoltensa vetokirjelmän johdosta muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, on hyljännyt Hemming 342
Waldemar ja Oskar Aleksander Waaran asiassa ajaman kanteen omistusoikeudesta edellämainittuihin varoihin sekä velvoittanut Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Waaran suorittamaan Kaarle Wilkman ille ja hänen myötäpuolillensa oikeudenkäyntikulunkien korvaukseksi Kihlakunnanoikeudessa viisisataa markkaa, jota vastoin sanottu päätös muuten eli mikäli Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Waara oli velvoitettu Kaarle Wilkmanille ja hänen myötäpuo lillensä maksamaan korvausta. kymmenen markkaa näiden Kuvernöörin luona olleista kulungeista jäi voimaansa. Asian näin päättyessä raukesi enempi lausuntoHemming Waldemar Waaran ja hänen myötäpuoltensa muutoksen hakemuksen johdosta. Hovioikeuden tuomioon ovat Hemming Waldemar Waara ja hänen asiakumppaniusa yhteisesti hakeneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kaarle Wilkman ja hänen myötäpuolensa ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvitetyksi, että Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Waara ovat heidän omistamilla varoilla sekä isänsä ja holhoojansa Salomon Waaran suostumuksella ja äitinsä Julia Waaran vastuulla toiminimellä Weljekset Waara alkaneet siihen tarkoitukseen mokräämässänsä huoneustossa kauppaliikkeen, minkä liikkeen alkamisesta on Elokuussa vuonna 1900 tehty ilmoitus asianomaiselle kruununvoudille; ja kun kysymykseen tulleet, 11 päivänä Heinäkuuta 1901 ulosmitatut ja ulosottomiehenkin ulosottopöytäkirjaan Toiminimelle Weljekset Waara kuuluviksi merkityt kauppatavarat, käteiset rahat ja saatavat, yhteen sä lasketut viiteentuhanteen markkaan, tähän nähden ja huomioon ottamalla mitä muuten on asiassa selvitetty ovat pidettävät Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Waaralle 343
kuuluvina, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden jutus sa julistaman päätöksen muuten, paitsi että Keisarillinen Senaatti vapauttaaHemming Waldemar ja Oskar Aleksander Waaran, joiden syyksi ei voi lukea että kysymyksessä olevat varat ulosmitattiin heidän vanhempainsa velan suoritukseksi, velvollisuudesta Kaarle Wilkmanille ja hänen asiakumppaneilleen, maksaa Kuvernöörin näille selityksen antamisesta tuomitsemat kymmenen markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: 1. Henl. hemmanl. Alex. Kumlin 1. Henl. hemmanl. Alex. Kumlin Fredr. Muudonius. Eelan Lajander. Fredr. Muudonius. Eelan Lajander. G. Thesleff. Toukokuun 30 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa jossa Maakauppias Wille Riikonen Kuolemajärven pitäjän Kirkolan kylästä, on hakijana sekä Suomen Maanviljelys - ja Teollisuuspankki Osakeyhtiön konkussipesän toimitsijamies Filosofianmaisteri Karl Saurén, Helsingin kaupungista, saapuville tulleena, mutta Osakeyhtiö Taimen konkurssipesän toimitsijamiehet Kauppias Eugén Wolff ja Kirjanpitäjä Herman Friadrich Franck, Wiipurin kaupungista, tulematta jääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosas tossa. Toukokuun 30 päivänä 1906 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Wille Riikoselle toimitetun haasteen nojalla on Osakeyhtiö Taimen konkussi hallinto Kuolemajärven pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudes sa vaatinut, että Wille Riikonen, joka Läsnä: H. S. - Fab. K. E. P. W. R. 344 No 579. Pag. 182 R2. 1905.
18 päivänä Huhtikuuta 1899 tehdyllä kirjallisella kontrahdilla oli sitoutunut en nen seuraavan vuoden Maaliskuun loppua Perkjärven rautatieasemalle toimittamaan Osakeyhtiö Taimen vastaanotettavaksi 1,200 syltä koivuja saman verran petäjähalkoja 3 ruplan 90 kopeekän mukaan koivuhaloista ja 2 ruplan 90 kopeekan mukaan petäjähaloista syleltä ja tätä sitoumustaan vastaan oli eri näisissä erissä Osakeyhtiö Taimelta saanut kaikkiaan 21,230 mark kaa 96 penniä ei ollutkaan 1900 vuoden loppuun toimittanut muuta kuin 439 1/4 syltä koivu - ja 77 1/2 syltä petäjähalkoja, vastaavat Suomen rahassa 10,395 markkaa 64 penniä, Wille Riikonen velvoitettaisiin Osakeyhtiö Taimen konkursihallin nolle takaisin maksamaan siten liaksi kantamansa 10,835 markkaa 32 penniä Osakeyhtiö Taimen konkurssi hallinnon sanotun kanteen yhteydessä on Suomen Maanviljelysja Teollisuuspankki Osakeyhtiö Suori tuksessa väliintulleena asianosaisena anonut että, koska Osakeyhtiö Taimi oli 24 päivänä Maaliskuuta 1900 tehdyllä panttauskirjalla ja siihen seuraavan Huhtikuun 30 päivänä tehdyllä lisäyksellä pankille pantannut kysymyksessä olevan Osakeyhtiö Taimen ja Wille Riikosen välillä tehdyn hankintakontrahdin kaikki ne sille kuuluvine oikeuksineen sen luoton, korkantaan kaksi miljoonaa markkaa, vakuudeksi, jonka Osakeyhtiö Taimi pankilta oli nautti nut tahi tulisi nauttimaan, ja Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeus Osakeyhtiö Saimen sillä välin jouduttua konkursitilaan oli konkussiasiassa 29 päivänä Heinäkuuta 1901 julistamassaan konkurssi tuomiossa selittänyt pankin oikeutetuksi valvomilleen saatavi le saamaan maksun, muun muassa, nyt puheena olevan hankin takontrahdin arvosta, Osakeyhtiö Taimen konkursihallinnon Wille 345
Riikoselta velkoma saatava suorastaan tuomittaisiin pankille, jota anomusta pankin sillä välin jouduttua kon kunsitilaan, sen konkunsihallintoon jatkanut Sittenkun sekä Osakeyhtiö Taimen kenkansihallinto että Wille Riikonen olivat ilmoittaneet suostuvansa siihen että pankin vaatimuksesta ilman edelläkäypää haastetta tuomittiin, on Wille Riikonen kanteesta kuulustettuna, selittänyt, että hän jo kesällä vuonna 1878 oli tehnyt Osakeyhtiö Taimen toimitusjohtajan kanssa suusanallisen sopimuksen halkojen toimittamisesta ja että hän tämän sopimuksen nojalla, jolle vasta 18 päivänä Huhtikuuta 1899 oli annettu kirjallinen muoto, olikin jo 1898 vuoden syksynä alkanut halkojen toimittamisen sekä toimittanut niitä seuraavaan syksyyn mennessä kaikkiaan 646 syltä koivu - ja 836 1/2 syltä petäjähalkoja, vastaavat 4945 ruplaa 25 kopeekkaa, vaan kun näistä haloista Wille Riikosta oli hyvitetty ainoastaan 34 sylen hintaa vastaa, vaksi merkityllä 156 ruplalla 60 kopeekalla ja Wille Riikonen asian näin ollen oli Osakeyhtiö Taimelta saapa enem män kuin mitä Wille Riikoselta velot tiin, Wille Riikonen on vastustanut kannetta Sen jälkeen on Kihlakunnanoikeus jossa Osakeyhtiö Taimen konkurssi hallinto ja Wille Riikonen ovat pyytäneet korvausta jutun heille aiheutta mista kustannuksista, 6 päivänä Maaliskuuta 1903 julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta, ja sen ohessa että Suomen Maanviljelys- ja Teollisuuspankki Osakeyhtiön konkurssihållinnen asiassa ajama kan ne Kihlakunnanoikeuden mainitsemilla perusteilla, hyljättiin, on Kihlakunnanoikeus katsonut asiassa selville käyneen, että Wille Riikonen edelsovistattua, 18 päivänä Huhtikuuta 1899 tehtyä hankintakontrahtia vastaan oli sanotun päivän jälkeen Osakeyhtiö Taimelle toimittanut 439 1/4 syltä 346
koivu-sekä 777 1/2 syltä petäjähalkoja, jotka rahassa vastasivat kolmetuhatta yhdeksänsataa kuusikymmentäyhdeksän ruplaa seitsemänkymmentäseitsemän, oikeastaan seitsemänkymmentäseitsemän ja puoli, kopeekkaa, vaan kun Wille Riikonen oli myöntä nyt sanotun päivän jälkeen saaneensa Osakeyhtiö Taimelta yhteensä kaksikymmentäyksituhatta kaksisataa kolme kymmentä markkaa yhdeksänkymmentäkuusi penniä, sentähden ja jättämällä Wille Riikosen asiassa tekemät todistamattomat väitteet varteen ottama ta, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Wille Riikosen heti maksutodistusta vastaan Osakeyhtiö Taimen konkursa hallinnolle suorittamaan viimeksi sanotun rahamäärän, siitä kuiten kin lyhennettyä hänen toimittaman edellämainitun halkomäärän hinta kolmetuhatta yhdeksänsataa kuusikymmentäyhdeksän ruplaa seitsemän kymmentäseitsemän ja puoli kopeekkaa maksun aikana käyvän kunsin mukaan, kuitenkin huomioon ottamalla, ettei Wille Riikosen maksettava rahamäärä saanut nousta yli Osakeyhtiö Taimen konkurssi hallinnon asias sa velkomaa määrää, kymmentätuhatta kahdeksaasataa kolmeakymmentäviittä markkaa kolmeakymmentä kahta penniä, suuremmaksi Tämän ohessa velvoitettiin Wille Riikonen korvaukseksi oikeudenkäyntikulungeista Osakeyhtiö Taimelle maksamaan viisisataa viisikymmentä markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suomon Maanviljelys - ja Kollisuuspankki Osakeyhtiön konkurssi hallinto ja Wille Riikonen olivat kumpikin erikseen reteamalla saattaneet jutun on 30 päivänä Kesäkuuta 1905 antamassaan tuomiossa katsonut, ettei Wille Riikonen ollut esiintuonut syytä Kihlakunnan oikeuden päätöksen muuttamiseen. Mitä sitten tuli Suomen Maan viljelys - ja Kollisuuspankki Osakeyhtiön kenkurssi hallinnon muutoksenhakemukseen, niin Hovioikeus, kun Osakeyhtiö Taimen konkursi hallinto nimen omaan oli perustanut kanteensa kysymyksessä olevaan hankintakontrahtiin 347