Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
eikä sen jälkeenkään asianosaisten kesken syntynyt, minkävuoksi Hovioikeus kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen on hyljännyt kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Kalle ja Fredrika Hietamäki anoneet muutosta perustelmassa, johon Kustaa ja Eriika Hietamäki ovat vastannest. Keisarillinen Senaatti katsoo etteivät Kalle ja Fredrika Hietamäki ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Kalle ja Fredri ka Hietamäki velvoitetaan maksa maan Kustaa ja Eriika Hietamäelle, heillä jutun vuoksi Senaatissa ollei den kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walts Andersin. K. R. Helanen Walts Andersin. K. R. Helanen A. W. Pullstrand. K. Auer A. W. Pullstrand. K. Auer Samuli Koski. T. J. Jumblif Lokakuun 14 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa testamentin moitetta koskevas sa nostajutussa, jossa entinen Torppari Jaakko Jaakonpoika Talpiainen, Jokioisten kartanon alueelta Jokioisten pitäjästä, ja Torppari Jooseppi Jaakonsoi ka Lähteenmäki, saman pitäjän Saaren kylästä, ovat yhteisesti hakijoina sekä Muujäri Kalle Aallonen, Yräjän pitäjän Perttulan kylästä, vastaajana Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 14 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Jokioisten, Yräjän ja Humppilan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnan oikeudessa ovat Jaakko Salpiainen ja Jooseppi Lähteenmäki lausuneet, että Kalle Aaltonen oli Marraskuun 6 päivänä 1911 sanotussa KihlakunnanLäsnä: A. L. B. t. A. R. - S. K. RGS. Pag. 84 R. D. 1916
oikeudessa suullisena testamenttina valronut määräyksen, jonka mukaan hän saisi entisen Torpparin Matti Jaakonpoika Sulinin kuoltua kaiken tänän jälkeensä jättämän omaisuudenTätä määräystä vastaan ovat Jaakko Talpiainen ja Jooseppi Lähteenmäki muistuttaneet: että Kalle Aaltosen valvontatilaisuudessa kuulustutta mat päätodistajat olivat kertoneet tapahtumasta, joka muka oli sattu nut Heinäkuun 6 päivänä 1911 eli Matti Sulinin edellisen Kesäkuun 11. päivänä tapahtuneen kuoleman jälkeen, ehkä Aallonen valvontatilaisuudessa oli ilmoittanut Sulinen kuolleen sanotun Heinäkuun 16 päivänä, joten näytti hyvin luultavat ta, etteivät Kalle Aaltosen käyttämät todistajat olleet puhuneet lotta, ettei Matti Julin, vaikkakin Kalle Aaltonen voisi näyttää tämän niin määränneen kuin oli valvottu, aina kaan niissä tilaisuuksissa ollut ollut selvällä ja täydellä järjellä, vaan sairaana ja vanhuuden heikkuna, bom että, joskin Kalle Aallonen saisi laillisesti todistetuksi Matti Salinen tehneen testamentin Kalle Aaltosen hyväksi, Matti Sulin oli sen sittemmin peruuttanut ja uudestaan määrän. nyt kuolemansa jälkeen jäävästä omaisuudestaan; ettei Kalle Aaltonen raikkakin testamentti näytettäisiin tehdyksi ollut täyttänyt sen määräyksiä, että hänen tuli hoitaa Matti Sulinia tämän kuolemaan asti ja toimittaa hänet hautaan; ettei Matti Sulin itsekään ollut pitänyt minämä testamentillisina määräyksinä niitä puheita, joita hän oli mahdollisesti Kalle Aallosen hyväksi lausunut, sulinilla kun oli ollut, kuten suurella osalla maalaisväistiä, silloinen käsitys, että testamentti oli tehtävä kirjallisesti ja aina kymmenen vuoden kuluessa uudistettava; sekä että Kalle Aallonen oli valvonut testamentin, joka oli tehty Matti Sulinen kuoleman jälkeen Heinäkuun 6 päivänä 1911, huomauttamalla tämän mahdollisesti toistekin tehneen Aaltoselle 1190
testamentin, hänen kuitenkaan voimatta väittää testamenttia muulloin tehdyksi, kuin vasta mainittuna aikana, tahi sellaista valvoneensa, ja ovat Jaakko Talpiainen ja Jooseppi Lähteenmäki näillä perusteilla vaatineet, että valvottu testamentti julistettaisiin mitättömäksi sekä Talpiainen ja Lähteenmäki, Matti Sulinin perillisenä oikeutetuiksi saamaan Sulinen omaisuuden, Kalle Aaltosen valvennan esteenä olematta Kanteesta kuultuna on Kalle Anttonen huomauttanut, että valvonta pöytäkirjassa nähtävästi oli tullut erehdys, sillä moitteenalainen testamentti oli tehty Kesäkuun 6 päivänä 1911 Torppari Kalle Simolan hallitaemassa torpassa Perttulan kylässä, sekä väittänyt että Matti Sulin silloin oli ollut selvällä ja täydellä järjellä, joten testamentti oli kaikin puolin pätevä, ja ettei Sulin myöskään ollut jälkeenpäin peruuttanut sanottua testamenttia, minkä vuoksi ja kun Kalle Aaltonen oli hoita1191 nut Matti Sulinia tämän kuolemaan asti ja pitänyt vainajan hautajaiset, Aallonen on anonut kannetta hyljättä väksi Kihlakunnanoikeus on Lokakuun 2 päivänä 1913 julistamassaan päätöksessä lausunut Kalle Aaltosen näyttäneen, että Matti Sulin oli eläessään Kesäkuun 6 päivänä 1911 terveellä ja täydellä ymmärryksellä sekä vapaasta tahdostaan tehnyt moitteenalaisen suullisen testamentin, jonka Aaltonen myös oli sitten asianmukaisessa järjestyksessä valvonut, ja on Kihlakunnanoikeus, katsoen sanotun testamentin niin muodoin syntyneen P. K:n 16 luvun 1 SS:n säätämässä järjestyksessä, hyljännyt Jaakko Talpiaisen ja Jooseppi Lähteenmän kanteen ja julistanut Källe Aallisen byväksi tehdyn testamentin päiväksii Herioikeus, jonka tutkittavaksi Jaakko Talpiainen ja Jooseppi Lähteenmäki velvämalla olivat saattaneet jutun, on Helmikuun 7 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian puheenalaisessa osassa Kihlakunnanoikeuden päi
töksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Jaakko Talpiainen ja Jooseppi Lähteenmäki anoneet muutosta perustelmalla, johon Kalle Aaltonen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Jaakko Talpiainen ja Jooseppi Lähteenmäki ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeu den tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Jaakko Salpiainen ja Jooseppi Lähteenmäki suorittamaan Kalle Aaltoselle hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi visikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Alped Luksiala. B. Amberg. Alpedtuksiala. B. Amberg. A. A. Huurun Kala. Samuli Koski. A. J. Lillimalla. Samuli Koski. Valter o. Parviainen. Den 14. Oktober 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet växdmål. omellan Vicehäradshöfdingen John Svanljung, från Helsingfors stad, sökande, samt Tiohäradshöfdingen Fredrik Thureng, jämväl från Helsingfors, svarande: Gifven i hustitiodepartementet den 14 Oktober 1916 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Vicehäradshöfdingen Tharing har vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad yrkat tillhäradshöfdingen Svanljungs åläggande att på grund af en af Direktören Arvid Sundberg utställd och af Svanljung accoperad växel, hvilken af Stureng innehades på grund af Sundbergs in blanco-öfverlåtelse, till Thureng utgifva väselns innehåll 666 mark 18 penni jämte 6 procents årlig ränta derå Jde: A. L. B. t. A. R. G. 1192 No 1890. Pag 49. R. D. 1916.
från förfallodagen den 1 Januari 1915, äfvensom rättegångskostnadsersättning. I saken hörd har Vicehäradshöfdingen Svanljung väl erkänt riktigheten af sitt å värdn tecknade godkännande, men föreburit att detta skett under det med Direktören Sundberg skriftligen aftalade villkor, att vändn icke finge sättas i omlopp eller utsökas förrän utredts, huruvida ett motsvarande penningebopp, som Sundberg samtidigt befullmäktigats att lyfta, kommi att utfalla, hvarjämte Svanljung tillika förbundit sig att vid framtida slutlikvid erlägga ränta å växelbeloppet till sistantydda tidpunkt. Som Vicehäradshöfdingen Svanljung dessutom icke tidigare blifvit träfd för växden, hvilken, såsom in blanco indosserad, vore till Vicehäradshöfdingen Tharing öfverlämnad endast för inkassering har Svanljung motsagt käromålet samt anhållit, att Direktoren Sundberg måtte i saken höras för 1193 att besanna Svanlnings mot krafvet gjorda invändning Rådstufvurätten, hvarest Vicehäradshöfdingen Tharing uppgifvit sig med äganderätt innehafva växelnifråga, har medels den 10 Maj 1915 afkunnadt utslag i saken sig utlåtit; och som tillhäradshöfdingen Sonljung erkänt riktigheten af den utsökta växeln, hvilken på grund af behörig öfverlåtelse innehades af Vicehäradshöfdingen Tharing, samt afseende icke kunde fästas vid Svanljungs mot krafvet gjorda invändning, hvilken hänförde sig till den sistnämndes mellanhafvanden med växelutställaren Sundberg, men icke vore verkande på Sturengs rätt att såsom vänlinnehafvare darför erhålla betalning har Rådstufvurätten, enligt Kejserliga såvelstadgan af den 29 Mars 1855 ålagt Vicehäradshöfdingen Svanljung att vid utmätningsöfventyr emot återbekommande af originala värdn behörigen kvitterad, till Vicehärads
höfdingen Tharing utbetala värdne innehåll sextusen etthundra sexton mark aderton penni med sex procents årlig ränta från den 1 Januari 1915 till dess full betalning följde; hvarförutom Svanljung händes skyldig att med nittio mark ersätta Tharing för umgälderna i målet. Hefrätten, under hvars pröfning Vicehäradshöfdingen Svanljung i vadeväg dragit målet, har medels dem den 31 December 1915 fastställt Rådstufvurättens utslag i öfrigt utom att den å växelbeloppet utdömda räntan, enär icke utredts att den utsökta växeln före lagsökningsdagen den 26 April 1915 för Svanljung till betalning förevisats, borde beräknas från sistsagda dag, hvarhos Hofrätten med stöd af stadgande. na i 7 SS: 14 kap. Rättegångs Balken samt 3 SS: 27 kap. Sträffagen, dömt Svanljung, som i sin till Hofrätten ingifna Libell användt ett för hans vederpart förnärmande 1194 skrifrätt att för slikt oskick böta etthundra mark eller, vid bristande tillgång till böternas gäldande, hållas tjugu dagar i fängelse. Uti Hofrättens dom har Vicehäradshöfdingen Svanljung sökt ändring medels deduktion den Vicehäradshöfdingen Tharing bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Kuhäradshöfdingen Svanljung icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens dom än att enär Vicehäradshöfdingen Svanljung uti sin till Hofrätten ingifna andringsansökning icke kan anses hafva missfirmat sin vederpart Vicehäradshöfdingen Tharing, Kejserliga Senaten pröfvar rättvist, med andring af Hofrättens dom i denna del, frikänna Vicehäradshöfdingen Svanljung från utgifvande af de honom af Hofrätten målet åsatta böter. Pet alle som vederbör, till efterrättelse lån
der. Kejserliga Senaten för Finland: Alfred Luksiala. B. Annberg Alfred Luksiala. B. Annberg A. J. L. W. Wälin. Samuli Korpi1195 Valterby Parviainen Lokakuun 16 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, eläkesaatavaa koskevassa jutussa, jossa Talollinen Heikki Wähätalo Askulan kappelin Juornaan kylästä, on hakijana ja Eläkemies Johan Henrik Hellsten samasta kylästä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 16 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Mäntsälän ja Pukkilan pitäjäin sekä Askulan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Johan Henrik Hellsten lausunut, että hän ja hänen vaimonsa Maria Heikintytär olivat myydessään Elokuun 8 päivänä 1879. omistamansa 1/3 Wähätalo nimisestä perintötalosta sanotussa Juornaan kylässä Talolliselle Matti Wähätalolle pidättäneet itselleen vuotuisesti kunkin Marraskuun 1 päivänä etukäteen maksetLäsnä: W. A. J. T. - R. H.  K.A. - S. K. Haf H. No 1996 Pag 143 P. D. 1916
tavana eläkkeenä muun muassa, 3 tynnyriä rukiita, 1/2 tynneriä ohria 1 tynnyrin kauroja 5 kappaa hemeitä, 2 leiviskää suolattuja silakoita, 1 nelikon suoloja 80 leiviskää heiniä, 3 parmasta olkia ja säkin ruumenia, joka eläke talonosan vanhan emännän Maria Juhontyttären kuoltua oli lisääntyvä 2 tynnyrillä rukiita, mutta jommankumman myöjan kuoleman jälestä vähenevä puolella paitsi eläinten ruoka; ja kun Heikki Wahatalo, joka Marraskuun 8 päivästä 1906 alkaen oli omistanut sanotun talonosan, mikä oli Tammikuun 29 päivänä 1910 kiinnitetty mainitun eläkkeen vakuudeksi, ei ollut Johan Henrik Hellstenille suorittanut Marraskuun 1 päivänä 1912 maksettavaa eläkettä, on Johan Henrik Hellsten, ilmoittaen sekä Maria Juhontyttären että Maria Heikintyttahren kuolleen ennen viimeksis anottua päivää vaatinut Heikki Wähätaloa velvoitettavaksi hänelle maksamaan laskun mukaan 2 1/2 tynnyristä rukiita 62 markkaa 50 penniä, 1 nelikosta ohria 5 1196 markkaa, 1/2 tynnyristä kauroja 7 markkaa, 2 1/2 kapästä herneitä 3 markkaa 15 penniä, 1 leiviskästä suolatuita silakoita 5 markkaa, 1/8: sta tynnyriä suoloja 80 penniä 80 leiviskästä eli 681/2 kilogrammasta heiniä 68 markkaa 5 penniä, 3 parmaasta olkia 24 markkaa ja 1 säkillisestä ruumenia 1 markan eli yhteensä 176 markkaa 50 nenniä kuuden prosentin korkoineen viimeksimainitusta päivästä minkä ohessa Hellsten on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuulusteltuna on Heikki Vähätalo sitä vastustanut, koska hän maksoi eläkettä entiselle Talolliselle Matti Wähätalolle, jolta hän oli ostanut puheenaolevan talonosan, Sen ohessa on Heikki Wähätalo katsonut Johan Henrik Hellstenin eläke-erilleen määräämiä hintoja liian korkeiksi. Kihlakunnanoikeus on Syyskuun 10 päivänä 1913 julistamassaan päätökessä ratkaissut asian; ja koska se läkevälikirja, johon Johan Henrik Hellstenin vaatimukset perustuivat, oli
kiinnitetty Heikki Wähätalon nykyään omistamaan kolmannek. seen Wähätalon perintötaloa ja Heikki Wähätalo oli sen ajan, jolta puheenalaiset eläke-erät olivat suoritettavat, sanottua talonosaa omistanut ja hallinnut sentähden on Kihlakunnanoikeus, katsoen Wähätalon olleen velvollisen maksamaan Hellstenille siltä ajalta yllämainitun eläkevälikirjan mukaan tulevat kanteessa luetellut eläke-erät, velvoittanut Heikki Wähätalon maksamaan Johan Henrik Hellstenille Marraskuun 1 päivänä 1912 maksettaviksi langenneista eläke - eristä Kihlakunnanoikeuden kohtuullisiksi katsomat rahamäärät nimittäin: kahdesta ja puolesta tynnyistä rukiita kuusikymmentäkaksi markkaa viisikymmentä penniä, nelikosta ohria viisi markkaa, puolesta tynnyristä kauroja kuusi markkaa viisikymmentä penniä, puolesta kolmatta kapasta herneitä kolme markkaa kaksitoista ja puoli1197 enniä, leiviskästä suolattuja silahoita neljä markkaa, suotoista kahdeksankymmentä penniä kahseksastakymmenestä leiviskästä eli kuudestasadasta kahdeksastakymmenestä kilosta heiniä kahdeksanpenniä kilolta eli viisikymmentäneljä markkaa neljäkymmentä penniä, kolmesta parmaasta olkia kaksikymmentäyksi markkaa ja säkillisestä ruumenia yhden markan eli yhteensä sata viisikymmentäkahdeksan markkaa kolmekymmentäkaksi penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Marraskuun 1 päivästä 1912 sekä senohessa viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Johan Henrik Hellstenin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Wähätalo oli vetoamalla saat tanut jutun, on Maaliskuun 14 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Heikki Wähätalon viidelläkymmenellä
kiinnitetty Heikki Wähätalon nykyään omistamaan kolmannek- seen Wähätalon perintötaloa ja Heikki Wähätalo oli sen ajan, jolta puheenalaiset eläke-erät olivat suoritettavat, sanottua talonosaa omistanut ja hallinnut, sentähden on Kihlakunnanoikeus, katsoen Wähätalon olleen velvollisen maksamaan Hellstenille siltä ajalta yllämainitun eläkevälikirjan mukaan tulevat kanteessa luetellut eläke-erät, velvoittanut Heikki Wähätalon maksamaan Johan Henrik Hellstenille Marraskuun 1 päivänä 1912 maksettaviksi langenneista eläke - eristä Kihlakunnanoikeuden kohtuullisiksi katsonat rahamäärät, nimittäin: kahdesta ja puolesta tynnyristä rukiita kuusikymmentäkaksi markkaa viisikymmentä penniä, nelikosta ohria viisi markkaa, puolesta tynnyristä kauroja kuusi markkaa viisikymmentä penniä, puolesta kolmatta kapasta herneitä kolme markkaa kaksitoista ja puolipenniä, leiviskästä suolattuja silakoita neljä markkaa, suoloista kahdeksankymmentä penniä, kahdeksastakymmenestä leiviskästä eli kuudestasadasta kahdeksastakymmenestä kilosta heiniä kahdeksan penniä kilolta eli viisikymmentäneljä markkaa neljäkymmentä penniä, kolmesta parmaasta olkia kaksikymmentäyksi markkaa ja säkillisestä ruumenia yhden markan eli yhteensä sata viisikymmentäkahdeksan markkaa kolmekymmentäkaksi penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Marraskuun 1 päivästä 1912 sekä sen ohessa viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Johan Henrik Hellstenin oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Wähätalo oli vetoamalla saattanut jutun, on Maaliskuun 14 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden räätöksen varaan ja velvoittanut Heikki Wähätalon viidelläkymmenellä 197
markalla korvaamaan Johan Henrik Hellstenillä Hovioikeudessa ollut kulut Hovioikeuden tuomioon on Heikki Wähätalo hakenut muutosta perustelmällä, mihin Johan Henrik Hellsten, on vastannut. Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei ole aiselta muuttaa Hovioikeuden tuomiotaHeikki Wähätalo velvoitetaan maksamaan Johan Henrik Hellstenille hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin Johannes Pesonen. Walter Andersin Johannes Pesonen. K. R. Helanen Samuli KoskiR. Auer. / Hatttellen Lokakuun 17 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Kivennavan pitäjän Terijoen kylässä asuva Kauppias A. J. Schahoff on hakijana sekä osakeyhtiö Sandudd Tapetfabriks Aktiebolag, Helsingin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 17 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Kauppias Schahoff oli Huhtikuun 5 päivänä 1911 päätetyllä hankintasopimuksella sitontunut toimittamaan SanduddTopetfabriks Aktiebolagille 350 å 400 puoliastiaa, aurengensiemenöljyä 5 ruplan 90 kopekan hinnasta puudalta Läsnä: W. A. J.S. - Ä R - Sk. T. A. S:s. 1198 No 207 Kivu 268 RD 1915
Pietarin kaupungissa vastaanotettu, na ja ehdolla muun muassa että, jos yhtiö kieltäytyisi vastaanottamasta ostamaansa tavaramäärää, Kauppias Schakoff olisi oikeutettu myymään tavaran yhtiön laskuun ja vaatimaan vahingostaan korvauksen yhtiöltä, niin on Kauppias Sebehoff Helsingin kaupurgin Raastuvanoikeudessa lausunut että yhtiösaatuaan 233 puoliastiaa öljyä, oli ilman aihetta kieltäytynyt vastaanottamasta loppuja 167 puoliastiaa eli, kun kukin puoliastia sisälsi 20 puutaa öljyä, 3340 puntaa oljejä sekä että Kauppias Schahoff, joka täyttääksensä tämän hankintasopimuksen oli pietarilaisen kauppahuoneen S. J. Muhinin kanssa tekemänsä hankintasopimuksen mukaan sitoutunut kauppahuoneella samalla hinnalla ostamaan yhtä suuren määrän öljyä, oli Sandudet Tapet fabriks Aktiebolagin kieltäytymisen johdosta ollut pakotettu rikkemaan viimeksimainitun hankintasopimuksen ja, kun kauppahuone S. J. Muhin myydessään Schakoffin varalta hankkimansa 3340 puutaa öljyä muualle oli siitä saanut ainoastaan 4 ruplaa 90 kopekkaa puudalta, suorittamaan kauppahuoneelle vahingonkorvausta 1 ruplan puudalta eli 3340 ruplaa. Tämän vuoksi Kauppias Schahoff on vaatinut Sandudd Tapetfobriks Aktiebolagin velvattamista maksamaan Schahoffille korvaukseksi hänen siten kärsimästään vähingosta 3340 ruplaa korkoineen. Kanteeseen on Sandudd Tapetfabriks Aktiebolagin puolesta vastattu että kun yhtiölle oli syntynyt vahinkoa sen kautta ettei yhtiön vastaanottamissa astioissa niiden saavuttua Helsinkiin ollut oltut sitä määrää öljyä, mistä yhtiö, joka oli sitoutu nut rembussilla etukäteen suorittamaan öljyn hinnan, oli joutunut hinnan maksamaan, yhtiö oli vaatinut Kauppias Sehahoffilta vakuutta tuosta vahingosta, mutta että sehähof oli kieltäytynyt sellaista antamas199
ta osottaen yhtiön kääntymään kauppahuone S. J. Muuhinen puoleen, joka muka oli lupautunut korvaamaan yhtiölle sanotun vahingon, mikäli vajausta painossa oli enemmän kuin viisi naulaa puoliastiaa kohden. Tämän johdosta oli yhtiö, joka sopimuksen mukaan ei ollut velvollinen vastaanottamaan enempää kuin 350 puoliastiaa, katsonut olevansa oikeutettu kieltäytymään vastaanottamasta oljan loppverää eli 117 puoliastiaa; ja kiin Kauppias Sehahoffilla hankinta aikana ei edes ollut ollus yhtiötä varten varattuna vastamainittua määrää öljyä eikä Schahoffille siis myös ollut yhtiön kieltäytymisen vuoksi syntynyt vahinkoa, en Sandudd Tapetfabriks Aktilbolagin puolesta anottu kannetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat anoneet oikeudenkäyntikulujensa korvausta, on Marraskuun 29 päivänä 1912 Julistamassaan päätöksessä katsonut tosen selvitetyksi että Sandudd Tapetfabriks Aktiebolag oli Joulukuussa 1911, vastaanotettuaan sitä ennen kaksisataa kolmekymmentä kolme puoliastiaa oljyä, ilman pätevää syytä kieltäytynyt vastaanottamasta enempää sopimukseen sisältyneestä oljymäärästä; mutta koskei Kauppias Sehähoff joka sopimuksessa oli pidättänyt itselleen oikeuden siinä tapauksessa että Sandudet Tapethakriks Aktiebolag kieltäytyisi vastaanottamasta koko sovittua tavaramaaraa, yhtiön laskuun myydä jäännöksen ja hakea yhtiöltä korvausta vahingostansa ollut laillisesti toteennäyttänyt että hän olisi yhtiön varalle hankkinut jälellä olevan määrän öljyä ja että hän siitä olisi karsinyt vahinkoa, niin on Raastuvanoikeus hyljännyt kanteen, mutta antanut asian laatuun nähden asianosaisten kummankin itse 1200
kärsiä oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Kauppias Schahoff että Sandudd Tapetfabriks Aktiebolag olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Marraskuun 1 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Schakoff anonut muutosta perustelmalla, johon Sandudet Tapetfabriks Aktiebolagin puolesta on vastattu Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei Kauppias Schakoff ole esittänyt syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan Kauppias Sekohoff suorittamaan osakeyhtiölle Sandudd Täpetfabriks Aktiebolagille sillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukaksi kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersson. Johannes Pesonen Walter Andersson. Johannes Pesonen. A. W. Lillellström Samuli Koski. / Matti Stenius. Den 19. Oktober 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Pöglö Telefonaktiebolag, uti Segerby by i Töylö socken, sökande samt Elektriska Aktiebolaget Augi Helsingfors stad, uteblifven svarande: Gifven i Justitiedepärtamentet den 19 Oktober 1916 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och at dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Pöytö Pelofonaktiebolag har vid Rådstufvurätten i åbo anfört, att bolaget uti bref af den 3 Oktober 1907 beställt af Eliktriska Aktiebolaget A. E. G. och detta bolag i bref af den 9 i samma månad åtagit sig att åt blefvebolaget bevis rera en 4530 miter lång undervattenstebel förskapet med dubbeladrig ledare af en millimeters diameter enligt förut aflämnadt och godkändt pröf att nedläggas emellan Och 4. t. f.  A. R. 201 No 203. Pag 150. R. S. 1914.