Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kantytär Valtanen oli kuollut Elokuun 17. päivänä 1892., jättäen jälkeensä by ken Adolf Valtasen ynnä avioliitossa hänen kanssaan siitetyt lapset Anna Jäppisen ja tämän veljen Johannes Valtasen, ja Leena Valtasen jälkeen toimitettu perunkirjoitus samän vuoden Marraskuun 9. päivänä, niin oli vainajan jälkeen Joulukuun 23. päivänä 1893. toimitetussa perinnön jaossa kuolinnesaan kuuluva 3/8 manttaalia Kiiraniemen perintötalosta No 4. Kuottolahden kylässä jaettu siten, että Adolf Valtanen oli saanut siitä puolen ja hänen mainitut lapsensa toisen puolen; ja ovat Heikki ja Anna Jäppinen vaatineet Adolf ja Eeva Valtasta, jotka pitivät hallussaan koko Koiraniemen taloa, velvoitettaviksi luovuttamaan siitä neljän nes Heikki ja Anna Jäppiselle. Kanteesta kuultuina ovat Adolf ja Eeva Valtonen myöntä neit, että perinnönjakokirja oli ilmoitettuna päivänä tehty Adolf Valta nen uusiin naimisiin menoa varten ja jätetty asianomaiselle parille, mutta väiltäneet, että jako oli oimitettu vaarilla perusteilla, sillä Adolf Paltanen oli Marraskuun 21. päivänä 1881 oli ennen Huhtikuun 1. päivänä 1882. Leena Valtasen kanssa solmittua avioliittoaan ostanut Koiraniemen talon, joten Leena Valkäsillä ei ollut ottut naimaosaa täloon; ja kun Adolf Valtanen ei ollut millään tavalla antanut suostunustansa siihen, että Leena Valtasen jälkeen hänen perillisilleen tulisi osaa Koiraniemen taloon eikä hän myöskään ollut sellaisia kirjoja allekirjoittanut tai allekjerjoitukseen antanut suostumustansa, ovat Valtasen aviopuolet vaatineet kannet ta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on Maaliskuun 14. päivänä 1914. julistetulla päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki ja Anna Jäppinen oitaamalla olivat saattaneet jutun, on Malmi 1417
kuun 8. päivänä 1916. antamassaan tuomiossa katsonut tosin selvitetyksi, että Adolf Valtanen oli ostanut Koianiemen perintötalon ennen avioliittoaan Leena Valtasen kanssa ja ettei Leena Valtasella siis ollut ollat naimaosaa sanottuun taloon, mutta koska Joulukuun 23. päivänä 1893. Luna Valtasen jälkeen toimitetussa pesänja perinnönjaossa puoli talosta oli jaettu yhteisesti Anna Jäppiselle ja hänen veljelleen, sentähden ja kun Adolf Valtanen oli myöntänyt, että jako oli tapahtunut ja jakokirja jätetty asianomaiselle papille uuniin naimisiin meneä varten, sekä Adolf Valtonen oli jakokirjassa ilmoittanut tyytyvänsä jakoon, ilovi oikeus on, huolimatta Adolf Valtasen väitteestä ettei hän olisi jakokirjaa allekirjoittanut tahi allekirjoituttanut, koska Adolf Valtasen allekirjoitus oli jakokirjassa kahden henkilön todistamana, kamonnut Kihlakunnanoikeuden päätökren ja velvoittanut Adolf ja Eeva Valtasen luovuttamaan Heikki ja Anna Jäppiselle neljännen osan eli 3/32 osaa manttaalia puheenaolevasta Boiraniemen perintötalosta. Hovioikeuden tuomioon ovat Adolf ja Eeva Valtanen anoneet muutosta perustelmalla, johon Heikki ja Anna Jäppinen ovat vastannest Keisarillinen Senaatti patsoo ettei ole aihettä muuttaa Kovioikeuden tuomiota. Adolf ja Eeva taltanen velvoitetaan maksamaan Heikki ja Anna Jäppiselle heillä jutun vuoksi Senaatissa olleiden tulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Luksiala. B Amberg Alfred Luksiala. B Amberg A. J. Brunvaara Samuli Korki: Matti Syrjänen. 1418
Marraskuun 18 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, metsänhakkuuvälikirjan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa Lapitiedettenkandidäätti Aksel Castrén Kemen kaupungista, ja Kauppias Elis Adolf Tuisku Rovaniemen pitäjän Körkalan kylästä ovat yhteisesti hakijoina sekä And. Kurt & Co Aktiebolag niminen osakeyhtiö, Alator nion pitäjästä, ja sen toimitusjohtaja Varakonsuli Herman Heiberg, äskensanotun pitäjän Piikkiön kylästä, niinikään yhteisesti vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 18 päivänä Marraskuuta 1916. Keisarillinen Senaattion itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Sittenkuin Kolentekomän ja kokunnan Läsnä: W. A. J. P. - P. H. K.t. v. 24. 419 No 23. Pag 211. R. D 1916.
tilain omistajat, niiden joukossa lenkolan kruununtilan No 13 Kitti län pitäjän Kolentekemän kylässä, asiikas Nils Petter Lenkola olivat 7 päivänä Huhtikuuta 1902 tehdyllä välikirjalla myyneet And. Kurt6o Aktiebolagille kaikki jakokunnassa silloin toimitettavana ollessa isossajuossa tiloille lankea vat mänty - ja kuusipuut, jotka 7 metrin korkeudella maasta täyttivät vähintäin 25 senttimetriä läpimitäten ja sitä paksummat välikirjassa mainituilla ehdoilla ja määräyksellä muun muassa että "ulosottoaika oli viisi vuotta siitä kuin kaikki kauppaan kuuluvat puut olivat täydellisesti hakattavina, " sekä osakeyhtiö oli tämän välipuheen johdosta Nils Petter Lemkolalle ja hänen pojilleen osaksi ennakkorahoina osaksi lainana antanut yhteensä 5617 markkaa 63 penniä, oli Nils Petter Lenkola, joka 26 päivänä Huhtikuuta 1912. oli saanut perintökirjan sanotulle tilalle, 1 päivänä Helmikuuta 1913 tehdyllä välikirjalla myynyt Inspehtori Anders Edvard Candelinille ja Lakitie dettenkandidaatti Castrénille puoleksi kummallekin, kaikki Lenkolan tilan maalla kasvavat mänty- ja kuusipuut, jotka kuuden jalan korkeudella maasta läpimitaten täyttivät 12 Englannin tuumaa ja sitä paksummat, ehdolla muun muassa, että ostajat ottivat vastataksensa Nils Petter Lenkolan ylläkerrotun metsänhakkuuvälikirjan nojalla 7 päivältä Huhtikuuta 1902 And. Kurt(6o Aktiebolagilta etumaksuina nostamista rahaeristä. Kun osakeyhtiö oli talvella vuonna 1913 leimauttanut ja alka nut hakkauttaa äskensanotulla välikirjalla sille myytyä metsää olevat Lakitiedettenkondidaatti Castrén ja Kauppias Tuisku, jolle viimeksimainitulle Inspek tori Candelin sitä ennen oli luovuttanut 1 päivänä Helmikuuta 1913 tehtyyn välikirjaan perustuvan oikeutensa sanotun välikirjan noialla osakeyhtiötä ja Varakonsuli Heibergiä vastaan metsänhaaskauksesta nostaneet kanteen 1420
Kittilän pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa, joka osakeyhtiön nojouduttua 7 päivänä Huhtikuuta 1902 tehtyyn metsänhakkuuvälikirjaan, oli välipäätöksellä 21 päivältä Maaliskuuta 1914 jättänyt asian, rikosluontoisena, riippuvaksi siksi kuin eri oikeudenkäynnullä oli selville saatu, mikä oikeus puheenalaiseen metsään osakeyhtiölle välikirjan nojalla 7 päivältä Huhtikuuta 1902 kuului. Tämän johdosta ovat Lakitiedettenkandidaatti Castrén ja Kauppias Tuisku haastatettuaan And Kust Co Aktiebolägen ja Varakonsuli Heibergin sanot tuun Kihlakunnanoikeuteen, siellä vaatineet että koska Lenkolan tila siihen aikaan kuin välikirja 7 päivältä Huhtikuuta 1902 tehtiin oli vielä kruununluontoinen eikä Nils Petter Lenkola sen asukkaana siis ollut ollat oikeutettu myymään tilan maalla kasva vaa metsää, kuten kuitenkin oli tapahtunut, ja metsästä tehty välipuhesiis oli arvoton, 7 päivänä Huhtikuuta 1902 tehty välikirja, mikäli se koski lenkolan tilan metsää, julistettaisiin mitättömäksi ja Nils Petter Lenkola vapautetuksi noudattamasta sen määräyksiä. And Kurt & Co Aktiebolag ja Varakon suli Heiberg ovat vastustaneet kannetta Kuulusteltuaan sillä välin kuolleen Nils Petter Lenkolan oikeudenomistajia on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat anoneet oikeudenkäyntikulujensa korvausta29 päivänä Syyskuuta 1914 julista massaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että Nils Petter Lenkola, Senkolan tilan vielä ollessa kruunun luontoisena, oli And. Hurt Co Aktiebolägen kanssa tehnyt riidanalaisen metsänhakkuuvälikirjan 7 päivältä Huhtikuuta 1902 siinä tarkoituksessa, että se pysyisi voimassa ja siinä orakeyhtiölle myönnetty metsänhakkanoikeus osakeyhtiön nautittavana viisi vuotta sen jälkeen kuin Lenkelan tila ole perinnöksi ostettu ja muut lailliset edellytykset metsänhakkuulle saavutettu, kuin myöskin että niin hyvin Nils 1421
Petter Lenkola kuin osakeyhtiö senkin jälkeen kuin tila oli perinnöksi ostettu olivat ilmaisseet tahtonsa olevan, että sama metsänhakkuusopimus pysyisi edelleen voimassa minkä tähden, ja kun Lakitiedettenkandidaatti Castrén ja Kauppias Tuisku eivät olleet vääräksi väittäneet osakeyhtiön ja Varakonsuli, Hiibergin väitettä että Castrinilla ja Inspehtori Candelinilla, heidän tehdessään mainitun lenkolan talon metsää koskevan välikirjan 1 päivältä Helmikuuta 1913 Nils Petter Lenkolan kanssa, oli ollut tieto 7 päivänä Huhtikuuta 1902 samasta metsästä tehdystä välikirjasta Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Laketiedettenkandidaatti Castrénin ja Kauppias Tuiskun ajaman kanteen ja velvoittanut heidät yhteisvastuullisesti korvaamaan osakeyhtiön ja Varakonsuli Heibergin oikeuden. käyntikulut kolmellasadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Lakitiedettenkondidaatti Castrén ja Kauppias Tuisku vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 12 päivänä Toukokuuta 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon ovat Lakitiedettenkandidaatti Castrén ja Kauppias Tuisku anoneet muutosta perustelmalla, johon And. Kart & CoAktiebolag ja Varakonsuli Heiberg ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti katsoo ettei ole oiketta muuttaa Hovioikeuden tuomiota Lakitiedettenkandidaatti Castrén ja Kauppias Tuisku velvoitetaan yhteisvastuullisesti maksamaan And. Kurt Co Aktiebolagille ja Varakonsuli Heibergille heillä jutun vuoksi Senaalissa olleiden kulujen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin Johannes Pesonen. Walter Andersin Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. Valterors. Parviainen. 122
1423 No 2337. Pag 145 Rd 1916. Marraskuun 20. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, perinnönjakoa koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Heikki Kontturi, Ilomantsin pitäjän Ilomantsin kylästä. hakijana sekä Työmies Paavo Pekanpoika Kurvinen, Kauppias Konstantin Ristikallio ja hänen vaimonsa Hilma Stiina Pekan tytär Kurvinen, sanotusta Ilomantsin kylästä, Talollinen Petler Johan Pekanpoika Kurvinen Ilomantsin pitäjän Sonkajan kylästä, Talollinen Petri Mustonen ja hänen vaimonsa Kustaava Maria Pekantytär Kurvinen, Kontiolahden pitäjän Kontiolahen kylästä, Asioitsija Juho Matilainen ja hänen vaimonsa Anna Klaara Pekantytär Kurvinen, Juvan pitäjän Juvan kylästä, ynnä Asioitsija Pekka Romppanen, Joensuun kaupungista, viimeksimainittu Konttoristi Henrik Pekanpoiläsnä. Wit fl- R36 - K A
ka Karvis vainajan alaikäisten lasten Aino Lempi Laila ja Kauko Ilmari Kalavi Kurvisen uskottuna miehenä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 20. päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänet jutun kirjat ja niis tä saanut tietää Sittenkuin Heikki Kontturin vaimo Johanna Magdalena Pekantytär Kurvinen oli kuollut 12. päivänä Syyskuuta 1911, ovat Paavo Kurvinen, Petter Johan Kurvinen, Konstantin Kertikallio, Petri Mustonen ja Juho Mätilainen, kolme viimeksimainittua vaimojensa edusmiehina, sekä Pekka Romppanen, sanotussa uskotunniehen toimessaan, Heikki Ronlurille Lokakuun 31. päivänä 1911. toimituttamansa haasteen nojalla Ilokunnan Kihlakunnanoikeudessa vuodtineet että, koska Johanna Magdaler na Kurviselta ei ollut jäänyt rintamantsin ja Koveron pitäjäin käräjisperillisiä ja Paavo Kurvinen ynnä hänen asiakumppaninsa, Johan na Magdalena Kurvisen sisaruksina, olivat hänen lähimmät perillisensä, Heikki Kontturi, jonka hallussa Johanna Magdalena Kurvisen ja Heikki Kontturin yhteinen omaisuus oli, velvoitettaisiin sakon uhalla jättämään sanottu omaisuus sellaiseen jakoon, että Paavo Kurviselle ja hänen asiakumppaneilleen tuleva perintöosa tulisi siitä erotetuksi ja heidän haltuunsa luovutetuksi Kanteesta kuulustettuna on Heikki Kontturi väittänyt että, koska haaste asiassa oli hänelle toinitettu jo kuukauden kuluttua Johanna Magdalena Kurvisen kuolemasta, hän niin ollen ei ollut saanut nauttia edes laillista perunkirjoitukselle määrättyä aikaa sekä sen vuoksi anonut kanteen liian aikaisin nästeltuna hylkäämistä ja korvausta oikeudenkäynnistä johtuneista kulungeistaan. 1424
Kihlakunnanoikeus on Marraskuun 28. päivänä 1911. julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska oli selvitetty, että Paavo, Hilma Stiina, Kustaava Maria, Petter Johan ja Anna Klaara Kurvinen sekä Aino Lempi Laila ja Kauko Ilmari Kalevi Kurvinen olivat Johanna Magdalena Kurvisen lailliset perilliset ja Heikki Kontturi oli myöntänyt Johanna Magdalena Kurvisen jälkeensä jättämän omaisuuden olevan hänen hallussaan, senvuoksi ja hyljäten Heikki Kontturin asiassa tekemät väitteet lakiin perustumattomina on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Heikki Konttarin sadan markan sakon uhalla luovuttamaan kaiken Johanna Magdaleena Kurvisen jäämistön sellaiseen jakoon, että siitä hänen mainituille perillisilleen perintönä kuuluvat osat tulivat erotetuiksi ja heidän hallintaansa luovutetuksi; ja oikeutettiin Paavo Kurvinen asiakumppaneineen viiden kuukauden ku425 luessa päätöksen tultua lakivoimaiseksi toimituttamaan tuo jako repellisillä ja uskottavilla sekä siihen kykinevillä henkilöillä, tullen Heikki Kontturin niinikään sadan markan sakon uhalla olla jaossa saapuvilla saatuaan sen toimittamisen ajasta ja paikasta Paavo Kurvisen ynnä hänen asiakumppaniensa toimesta hyvissä ajoin todisteellisen tiedon Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Kontturi oli vetoamalla saattanut jutun, on Maaliskuun 23. päivänä 1916. antamallaan tuomielle jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Heikki Kontturin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Taavo Kurviselle ja hänen asiakumppaneillensa vastuupuhivallan valvomisesta Hovioikeudessa oikeutuneet kustannukset. Hovioikeuden tuomioen on Heikki Kontturi anonut muutesta perustelmalla, johon Paavo Kurvinen ja hä
nen asiakumppaninsa ovat vastanneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Heikki Kontturi on täällä näyttänyt, että Johanna Magdalena Kurvinen on testamentannut kaiken omaisuutensa Heikki Kontturille ja Kontturi tuon testamentin valvonut sekä että saman testamentin moiteriita on Hovioikeudessa vireillä harkitsee Keisarillinen Senaatti oi keaksi, kumden Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päitöksen, tällä kertaa hyljätä Paavo Kuovisen ja hänen asiakumppaniensa kanteen liika aikaisin nostettuna, mutta saa Heikki Kontturi kuitenkin itse kärsiä oikeudenkäynti kustannuksensa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersson. Johannes Pesonen Walter Andersson. Johannes Pesonen K. R. Halonen K. Auer K. R. Halonen K. Auer Alfres Sarva Marraskuun 20 päivänä 1916. 1726 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, takaisinsaantia koskevassa jutussa, jossa ovat entinen Talol linen Fredrik, Jaatalo Toijoen yhdyskunnasta Ylvilan pitäjasta, hakijana sekä Talolliset Ferdinand ja Heikki Myllymäki, Siikaisten pitäjän Leppijärven kylästä, saapuville tulleina, mutta entinen Kauppias Vilho Räisänen ja hänen vaimonsa Maria Räisänen Kauttuan tehtaalta Euran pitäjästä, poisjääminä vastaajina: Annettu Oikeus osastossa Marraskuun 20 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Fredrik Suotalo on Porin kaupungen Raastuvanoikeudessa lausunut että Kaisäsen aviopuolisot olivat Lämä W. S. J. R. C. K. A. No 2338 Pag 265. Rb. 1916.
Maaliskuun 26 päivälle 1913 päivan tyllä kauppakirjalla myyneet omistamansa talon ja neljänneksen tonttia No 89. Porin kaupungin toisessa kaupungimosassa Ferdinand ja Heikki Myllymäelle, että mainittu kiinteistö oli seurannen Huhtikuun 21 päivänä ulosmitattu Isotalolla Kaisäsen puolisoilta olleesta 706 markan 30 pennin saatavasta korkoineen ja lainhakukuluineen, mikä ulosmittauskun Isotalon saatava oli maksettu oli rauennut, sekä että Raastuvanoikius oli yksipuolisella tuomiolla Toukokuun 13 päivältä 1913 velvoittanut Räisäsen vuolisot maksamaan Isotalolle 21,000 markkaa 5 prosentin koroin Toukokuun 1 päivästä 1912 ja oikeudenkäyntikulujen korvausta 75 markkaa. Koska kuitenkin Räisäsen puolisojen ja Ferdinand ja Heikki Myllymäen välinen kauppa oli vahkauppa ja tehty petollisessa tarkoituksessa ulosmittausta varoen, on Isotalo vaatinut, että sanottu kauppa piirettaisiin ja sillä luovutettu kiinteistö peräytettäisiin Käisäsen puolisojen pesään, minkä ohessa Isotalo on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluestaan, Kanteesta kuuttuina ovat Räisäsen molisot sekä Ferdinand ja Heikki Myllymäki sitä vastustaneet; minkä jälkeen Raastuvanoikeus on Lokakuun 20 päivänä 1913 julistamallaan päätöksellä hyljännyt kanteen, koskee Fredrik Isotalo ollut väittänytkään nänneensä Raastuvanoikeuden kerrottua tuomiota ulosmittaukseen eikä hän muuttakaan tavalla ollut näyttänyt itsellään Kaisäsen puolisojen velkojana olevan oikeutta saada moittuhalaista talonkauppaa paretuksi Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Andrik Isotalo oli vetoamalla saattanut jutun, on Heinäkuun 11 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt Maastuvanoikeuden päätöksen pysyväksi ja velvoittanut Isotalon korvaa maan Ferdinand ja Heikki Myllymäellä Hovioikeudessa ollut, lulungit kuudellakymmenellä markalla Hovioikeuden tuomioon on Fred1427
rik Isotalo anonut muutosta perustelmalla, johon Ferdinand ja Heikki Myllymäki ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei ole oisesta muuttaa Hovioikeuden tuomiata Fredrik Isotalo velvoitetaan maksamaan Ferdinand ja Heikki Mylly mäelle heillä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersson Johannes Pesonen. Walter Andersson Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. Alfra Sarva Den 20. November 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt ruvisionsskilling från Kejserlige AlaHofrätt inkommit mål angående afträdande af mark emel lan Agentin Carl Gustaf Löfström och Fabrikanten Henrik Wilcken bägge från Helsingfors stad, gemensamt sökande, samt Helsingfors stad svarande. Gifven i Justitie derastementet den 20. November 1916 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Efter utverkad stämning å Helsingfors stad harfaenten Löfström den 29 Januari 1913. inlös Rådstufvurätten i sagde stad anfört: att Aren datorn Karl Johan Nilsson, såsom Förmyndare för omyndiga Bonde dottern Herta Matilda Kronovist. som innehade åberätt till Bökle Magistraten i Holimatoes stad till aflöning domrade hemman i föde: W. M. B. K.S. R.G. R: K. 119. 1728 No 2. 343 Pag 257 Rsd. SS. 1915
Lillkonsax by af Helsinge socken medels kontrakt af den 29 Juli 1904, åt Agerton Löfström på tio års tid arrenderat två jordområden inom Fredriksbergs på hemmanets mark befintliga villastad belägna, det ena området emellan tomterna 34, 36 och 40, af 1861, 5 hvadratmeters ytinnehåll, däraf 1000 kvadrätmoder odlad jord samt det andra emellan tomter na 14, och 16, innehållande 236, SS kvad rätheter, hvaraf till edling varit upptagna 225 kvadratheter att det ta kontrakt af Maastratin den 17. December 1904 godkänts, hvarutom Magistraten på Löfströms därom gjorda anhållan den 16 Maj 1908. beviljat Löfström Förlängening af arrendetiden ända till den 29. Juli 1924 att Karl Johan Nilsson i sin förberörda egenskap emellertid den 28 November 1908 rätt åberätten till Böhle hemman åt Helsingfors stad med förbindelse för staden att ansvara för att dåvarande arrendatorer af mark å lägenheten icke skulle komma att lida intrång i sina kontraktjenliga rättigheter. annorlunda än att därom emellan arrendatorerne och staden träflades öfverenskommelse, samt att ståden likväl på hösten år 1911, utan att hafva tillsport Löfström, satt sig i besittning af omordade två af Löfström till trädgård uppodlade om råden och å dem anlagt gator och utfört andra planeringsarbeten, hvadan Lifström gått miste om den inkomst han kunnat påräkna för områdens vidare bebrukande. Och som stadens Drätselkammare medels beslut af den 5 December 1912 afböjt femton Löfströms anhållan om att för den förlust han sålunda tidit blifva ersatt med 500 mark per år under den återstående är rendetiden, har Löfström pastått stadens förpliktande att i lifströms besittning öfverlämna ifrågavarande två jordområden, försätta i det skick, hvari de befunno sig innan stadens myndigheter vidtagit med omförmälda arbeten å desamma, vid äfventyr 1429
att Löfström i annat fall vore berättigad att på stodens bekostnad utföra arbetet, hvarhos Löfström framställt anspråk på ersättning för sina rättegångs utgifter. Häröfver hörd har Helsingfors tad genom den å rättelkammare väl medgifvit, att ofvanberörda två områden af Böhle hemmans mark varit åt Agentin Löfström arrenderade på sätt af Lifström uppgifvits samt att gatulanerings arbeten för stadens räkning utförts å dessa områden utan att någon öfverenskommelse med Ägenten Löfström före arbetets vidtagande träffats, men förklarat att detta berott på underlåtenhet af vederbörande arbetschefver att göra sig underrättade om det verkliga besittningsförhållandet beträffande sagda områden samt att Protocolkammaren, hvarest Löfström sedermera fordrat i godtgörelse för den förlust honom genom frångången af arrendemärkerna tillskyndats först „ 800 mark och sedermera 500 mark för hvarje återstående arrendeår, ansett Löfströms anspråk vara öfver drifvet och därför medelst beslut af den 5 December 1912 lämnat det samma obraktadt, med öppen rätt för Löfström att i laga väg utfö ra talan om stadens förpliktande att till honom utgifva skälig ersättning för den skada han tidet genom förlusten af sine arrenderätt. Så grund häraf och då de af staden å ofta nämnda omgädens planning till gagn för hundrätats vid område na kesätta personer verkställda arbetena dragit en kostnad af minet 5000 mark och lika mycket skulle åtgå till omrädens förrättande i deras förra skick, hvars beskaffenhet dessutom icke af Agenten Löfström utredts, samt de genom om rådena dragna vatten och klockhelningarna icke kunde aflägsnas utan att ledningsmåtens beständ, därigenom äfventyrades, har Drätselkammaren anhållit att Löfströms talan såsom 1430
oskälig måtte underkännas Härå har Rådstufvurätten nu dels utslag den 21. Maj 1913 på däri upptagna skäl förkastat, Agerton Löfströms i saken utförda talan Hofrätten under hvars pröfning Agentin Löfström i vadeväg dragit målet har uti dem den 12 Oktober 1915 Junnit väl utredt vara, att ofvanomordade två Böhle hemman underlydande jordområden, hvilka varit åt Agentin Löfström upplåt na på arrende ända till den 29. Juli 1904, af Helsingfors stad på hösten år 1911 genom förbemnde af vederbörande stadsmyndigheter för stadens behof frånhändts Löfström utan att öfverenskommelse därom med Löfström träffats. Men emedan. Agenten Löfström icke haft eganderätt eller ständig besittningsrätt till ifrågavarande mark samt de kostnader och olägenheter, hvilka skulle tillekyndas staden genom markens förrättande i dess förra skick och återlämnande åt Löfström komme att vida öfverstiga den skada Löfström, äfven enligt hans egen, af Trätselkammarin dock såsom öfverdrifven betecknade uppgift, i följd af arrenderättens förlust åsamkats har Hofrätten ansett den af Löfström i käromålet påyrkade åtgär den icke kunna beviljas, utan lifström böra åtnöjas med skälig skadeersättning om hvars belopp lifström, därst god villio öfverenskommelse parterne emellan ej kunde be, måtte med staden särskildt tvista; Och har Hofrätten alltså låtit bero vid det slut, hvartill Rådstufvurätten i saken kommit Uti Hofrättens dom hafva Agen ten lifstiöm och Fabrikanten Klocken till hvilken, femten lifström numera öfverlåtit ifrågavarande ännu de, sökt ändring medels deduktion, den Ljätsekammarne i Helsingfors bomitt Kejserliga Senaten Linner utredt vara, att femton Lokström medela kontrakt af den 29. Juli 1904 af för tiden innehafva ren af åberätten till Böhle magistratshem1431