Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. B.S. böin. Toukokuun 15. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa saatavaa koskevassa jutussa, jossa wat Lappeen pitäjän Vainikkalan kylästä kotoisin oleva Kauppias Aksel Johan Enckell hakijana sekä Wiipurin kaupungissa asuva Kauppias Emil Olsson vastaajana: Annettu Oikeusojastossa 15. päivänä Toukokuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Lappeen pitäjän käräj äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kauppias Olsson Kauppias Enekellille toimitetun haasteen nojalla lausunut, että Kauppias Enckell oli 2. päivänä Maaliskuuta 1906 tehdyllä hankintavälikirjalla sitoutunut viimeistään Toukokuun ajalla sanottuna vuonna hankkimaan Nirkkosaaren lastauspaikalle Wiipurin kaupungissa Kauppias Olevonen vastaanotettaviksi vähintäin sata Englammin kuntiosyltä Läsnä: W. A. J. P. R. H. K. /U. S. 385 No 880. Såg. 172. R. D. 1912.
kuusisia paperipuita välikirjassa määrättyä kokoa ja laatua 38 markan hinnasta kuutiosylen, ehdolla muren muassa, että Kauppias Enckell siinä tapauksessa, ettei hän täyttäisi kerrottua hankintaa, maksaisi Kauppias Olssonille takaisin hankintaa vastaan kantamansa ennakkomaksut kuuden prosentin vuotuisine korkoineen ja suorittaisi Kauppias Olsonille korvausta 10 markkaa jokaiselta hankkimatta jääneeltä kuutiosyleltä puitaja kun Kauppias Enckell, joka oli Kauppias Olssonilta etumaksuina saanut hankintavälikirjan tekopäivä nä 2 päivänä Maaliskuuta 1906 maksetut 500 markkaa ja saman kuun 17 päivänä 1000 markkaa eli yhteensä 1500 markkaa, oli toimittanut Kauppias Olsonille ainoastaan 22, 4 kuutiosyltä puita, joiden arvo oli 851 markkaa 20 penniä, ja Kauppias Olsson nänmuodoin oli maksanut Kauppias Enekellille 648 markkaa 80 penniä liikaa, on Kauppias Olsson vaatinut Kauppias Enokelliä velvoitettavaksi Ussonille suorittamaan mainitut 648 markkaa 80 penniä takaisin sekä korvauksi hankkimatta jättämistään 77,6 sylestä puita 776 markkaa eli siis yhteensä 1424 markkaa 80 penniä korkoineen kuin myöskin korvaamaan Kauppias Olssonin oikeudenkäyntikulungit. Kanteesta kuultuna on Kauppias Enckell myöntänyt Kauppias Olsonin ilmoituksen asianosaisten välisestä hankintasopimuksesta oikeaksi lisäyksellä ainoastaan, että asianosaiset sittemmin olivat pitentäneet hankintaajan 10 päivään Tammikuuta 1907 mutta väittänyt että hän hankintaa vastaan oli Kauppias Olsonille toimittanut 33 kiintiösyltä kysymyksessäolevia puita ja että Kauppias Olsson hankintavälikirjaa allekirjoitettaessa oli luvannut, ettei hän koskaan tulisi käyttämään hyväkseen siihen ainoastaan muodon vuoksi, merkittyä määräystä sovinnaissa kon suorittamisesta, joten tuolla määräyksellä Kauppias Enekettiin nähden ei ollut mitään merkitystä; minkä 686
vuoksi ja kun Kauppias Enekellin Kauppias Olssonille hankkimien puiden arvo Kauppias Enckellin mielestä täysin vastasi Kauppias Enekellin etumaksuina saamia 1500 markkaa ja Kauppias Olsson sitä paitsi oli ilmoittanut tyytyvänsä hänelle toimitettuun puumaaraan enempää vaatimatta Kauppias Enckoll on vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on 14. päivänä Lokakuuta 1910 julistamassaan päätöksessä lausunut toteensaatetuksi, että Kauppias Enckell oli asianosaisten 2 päivänä Maaliskuuta 1906 tekemässä hankintavälikirjassa sitoutunut hankkimaan. Kauppias Olsonille vähintäin sata Englännin kuutiosyltä paperipuita ja että Enckell hankintaa vastaan oli Kauppias Olsonilta etumaksuina kantanut 1500 markkaa; minkä vuoksi ja kun selvitystä puuttui siitä, että tuossa hankintävälikirjassa oleva määräys edellämainitusta Kauppias Enekellin maksettavasta kymmenen markan vahingonkorvauksesta olisi asianosaisten välillä tapahtuneen suullisen välipuheen nojalla lakannut olemasta voimassa ja että Kauppias Enckell olisi toimittanut Kauppias Olsonille enemmän puita, kuin minkä Kauppias Olsson oli myöntänyt saaneensa, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Kauppias Enckellin suorittamaan Kauppias Olssonille etukäteen tältä kantamansa 1500 markkaa 6 prosentin vuotuisine korkoineen, lukien 17 päivästä Maasiskkuuta 1906 kunnes täysi maksu tapahtuisi, siitä kumminkin vähennettyään 22,4 kuutiosylen arvon 851 markkaa 20 penniä, sekä maksamaan Kauppias Olssonille korvausta 77,6 kuutioby lestä hankkimatta jätettyjä puita vaaditut 776 markkaa 5 prosentin vuotuisine korkoineen 1 päivästä Helmikuuta 1909, jolloin Kauppias Enekell oli haastettu asiaan vastaamaan, täyden maksun tapahtumiseen asti, Sen ohessa on Kauppias Enkell velvoitettu korvaamaan Kauppias Olosonen asiassa kärsimät kulungitsadalla kymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi 697
Kauppias Enkell vetoamalla oli saattanut jutun, on 17 päivänä Toukokuuta 1912 antamallaan tuomiolla velvoittanut Enckellin, joka oli Kauppias Olsonilta kantamaansa etumaksua 1500 markkaa vastaan toimittanut Ölssonille puitaainoastaan 851 markan 20 pennin arvon, suorittamaan Ölssonille takaisin liikaa kantamansa kuusisataa neljä, kymmentäkahdeksan markkaa kahdeksankymmentä penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien oikeudenkäynnin alusta 1 päivästä Helmikuuta 1909 täyden makseen tapahtumiseen asti, ja korvaukseksi hankkimatta jätetystä puumaarästä seitsemänsataa seitsemänkymmentäkuusi markkaa ilman korkoa, vaan muuten eli mitä tuli Enekellin maksettavaksi määrättyyn oikeudenkäyntikulujen korvaukseen on Hovioikeus jättänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksen pysyväksi. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Enkell anonut muutosta perustelmalla, johon Kauppias Olsson on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän pitun ja katsoo, ettei Kauppias Enckell ole esittänyt syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kauppias Enckell suorittamaan Kauppias Olssonille hänellä täällä intun vuoksi Oikeiden kulujen korvaukseksi seitse mänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. K. R. Helanen. Johannes Pesonen. K. Auer Uno Strömsten. 668
Den 17 Maj 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti en, på nedsätt revisionsskilling, från Kejserlige Wasa Hofrätt, inkommen bördstvist emellan Bonden August Högback, från Bergo by i Bergö socken, sökande, samt samma by bosatta Bondesonen Johan Isak Alarik Johan - Eriks son Söderback eller Björklöf och dennes hustru Ulrika Josefina Johan Eriksdotter, svarande: Gifven i Justitiedapartementet den 17 Maj 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Genom afhandling den 3 Juli 1908 har Ulrika Josefina Söderbacks fader Bonden Johan Erik Johan - Eriksson Lång eller Söderback till August Högback för en köpeskilling af fyratusen fyrahundra tjugufem mark och viss enligt kontrakt af den 4 Mars 1880 namn gifven person tillkommande sytning sält ett Johan Erik Långs egande fem trettiotvå endedels mantal af Lång skattehemman No 8 i ofvannämnda Bergö by un7de: W. A. - J. P. - R. H. - K: A. U. S. 685 No 881. Pag 123. R. D. 1912.
derlydande Hamnfladan benämndt åkerskifte att af August Högback såsom själfbestående lägenhet besittas. Sedan landtmätare på därom gjord anhållan genom styckning afskiljt, utom andra, omförmälda egoområde, som vid delningen befunnits utgöra 0,0303 mantal, har Guvernörsembetet i Wasa län uti utslag af den 25 Augusti 1910 godkänt och stadfäst de skedda egostyckningarna. Efter August Högback till 1911. års lagtima vinterting i Malax, Solf, Pörtom ja Bergö socknars samt Petalan kapellförsamlings tingslag ågången skriftlig stämning har Johan Isak Alarik Söderback vid Häradsrätten yrkat att, enär Johan Erik Lång ärft omförmälda 5/32 mantal af Lång skattehemman efter sina föräldrar Johan Erik Mattsson och Katarina Matts dotter Lång, Johan Isak Alarik Söderback måtte såsom målsmän för sin hustru Ulrika Josefina berättigas att i börd tillösa sig berörda 0,0303. mantal af Lång skattehemman emot erläggande af ofvansagda peningebelopp eller fyratusen fyrahundra tjugufem mark, som af Söderback i Häradsrätten nedsatts såsom bördeskilling. saken hörd har August Högback invändt, att ofvanberörda bör deskilling bort i Rätten nedsättas första rättegångsdagen af tinget samt förty och då så icke skett vägrat att ingå uti svaromål i saken. Uti den 28 Februari 1911 afsagdt beslut har Häradsrätten, enär enligt 1 SS: 5 kap. J. B., såsom detta lagrum lyder i Kejserliga förordningen af den 27 Juni 1878, bördeskilling borde med rättas å första rättegångsdagen af det ting, där tredje uppbudet skedde men August Högback ännu icke tagit inplund å lägenheten, förkastat den gjor da invändningen. Genmäle affordrad har August Högback härå framhållit, att Johan Erik Lång ännu lefde; att August Hög back för ifrågavarande lägenhet, föru690
tom förenämnda köpeskilling, jämväl utfäst sig att erlägga i köpeafhandlingen omnämnda sytning, samt att Johan Erik Lång utom Ulrika Josefina Söderback hade sju omyndiga barn, för hvilka godman borde förordnas för att tillvarataga deras af målet beroende rätt. Häradsrätten har uti den 28 Februari 1911. afkunnadt utslag yttrat sig; och enär August Högback med gifvit att ifrågavarande lägenhetsandel haft arfvejordnatur i Johan Erik Långs hand, samt utredt blifvit, att Ulrika Josefina Söderback vore dotter till Johan Erik Lång, ty har Häradsrätten, med förkastande af August Högbacks yrkande om Johan Erik Längs öfrige barns hörande i saken, med stöd af 1. 11 och 12 SS: SS: 5 kap. samt 1 SS: 6. kap. J. B., jämförda med Kejserliga förordningen den 27 Juni 1878, ålagt August Högback att emot återbekommande af den erlagda köpeskillingen fyratusen fyrahundra tju gufem mark samt ersättning för den nödiga kostnad kan å jorden nedlagt eller för densamma vidkänts efter åtnjuten fardag den 14 Mars 1912 till Ulrika Josefina Söderback afträda ifrågavarande hemmansdel Hofrätten, under hvars pröfning August Högback i vädesväg dragit målet, har genom däri den 29 Mars 1912 gifven dom låtit vid såväl Häadsrättens berörda, den 28 Februari 1911 meddelade beslut som och dess slutliga utslag bero, hvarföre August Högback borde till Johan Isak Alarik Söderback, i dennes förenämnda egenskap afträda ifrågavarande lägenhet den 14 Mars 1913. åliggande let Johan Isak Alarik Söderback i ke allenast att därförinnan, vid för lust af bördsrätten, till August Högback erlägga ofvanberörda i Rätten nedsatta min sedermera emot ställd borgen för kostnad och skada af Johan Isak Alarik Söderback återtagna köps skilling fyratusen fyrahundra tjugu fem mark, efter afdrag af den gäld hvarmed lägenheten möjligen vore be691
svärad, utan och att innan lägenheten afträddes ersätta August Högback all den nödiga kostnad han å lägenheten nedlagt eller för dess skull vidkänts; och ålades August Högback därhos att med femtio mark godtgöra Johan Isak Alarik Söderback dennes i Kejserlige Hofrätten för målet hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har August Högback anhållit om ändring medels deduktion, den Johan Isak Alarik Söderback bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner August Högback icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken alltså skall förblifva, dock sålunda att August Högback eger att till Johan Isak Alarik Söderback afträda ifrågakomna lä genhet den 14 Mars 1916; och skyldig kännes August Högback att till Johan Isak Alarik Söderback i ersältning för dennes härstädes i målet hafda kostnader utgifva sjuttio mark. Del Elus Strömstén alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senatens för Finland: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. 392
Toukokuun 17 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, maansaannon moitetta koskevassa jutussa, jossa Kauppahuone J. N. Snellman G:son, Oulun kaupungistä, on hakijana sekä Talollinen Juho Karjalainen, Kuusamon pitäjän Posion kylästä omasta puolestaan ja vaimonsa Reeta Liisa Karjalaisen edusmiehenä, vastaajana Annettu Oikeusosastossa 17. päivänä Toukokuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Kuusamon pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Juho ja Reeta Liisa Karjalainen haas teen nojalla lausuneet, että he välikirjalla 31 päivältä Lokakuuta 1887. livat 3500 markan kauppahinnasta, Kauppahuoneelle J. N. Snellman G: von Säsnä: F. S. A. L. B. t. - A. R.S. K. E. R. 693 No 882. No 882. Pag. 189. R. D. 1912.
myyneet hallintaoikeutensa Honkalan 1/12 - manttaalin veroiseen kruununtilaan No 40 Posion kylässä, ehdolla muun muassa että, jos kauppaa tahdottiin purkaa, Juho jakeeta Liisa Karjalaisen tuli maksaa kauppahuoneelle takaisin kauppahinta kuuden prosentin korkoineen sekä vahingonkorvaukseksi 400 markkaa; mutta koska tuo kauppa oli mitätön siihen nähden, ettei kauppahuoneetla ollut oikeutta hallita kruunun. tilaa, sekä Juho ja Reeta Liisa Karjalainen kaupan jälkeen olivat ostaneet sanotun tilan verolle ja 15 päivänä Maaliskuuta 1894 saaneet siihen perintökirjan, kauppahuoneen moittimatta Juho ja Reeta Liisa Karjalaisen saantoa, ovat Juho ja Reeta Liisa Karjalainen vaatineet, että kerrottu välipuhe tilan hallinta-oikeudesta, huolimatta siitä että kauppahuone sen perusteella eli saanut lainhuudot sekä myöskin Maaliskuun 24 päivänä 1896 kiinnekirjan tilaan, julistettaisiin mitättömäksi ja kauppahuone velvoitettaisiin luovuttamaan tila takaisin Juho ja Reeta Liisa Karjalaiselle, jotka siinä tapauksessa olivat suostuvaiset maksamaan kauppahuoneelle sekä kantamansa kauppahinnan takaisin korkoineen että sovitun 400 markan korvausmäärän. Kanteeseen on Kauppahuone J. N. Snellman G: sonin puolesta vastattu, etteivät Juho ja Reeta Liisa Karjalainen, jotka eivät olleet ollut oikeutettuja ostamaan Honkalan talon perinnöksi kun he kerran olivat luovuttaneet sen kauppahuoneelle, olleet lain määräämän ajan kuluessa sen jälkeen kuin edellämainittu. välikirja tehtiin panneet vireille puheenaolevaa moitekannetta, sekä sen vuoksi anottu kannetta hyljättäväkSittenkuin juttu oli ollut sen mesi. nettetyn alaisena kuin asiakirjat osottavat, on Kihlakunnanoikeus 13 päivänä Maaliskuuta 1911 julistamak694
laan päätökseltä siinä mainituilla perusteilla julistanut puheena olevan kaupan mitättömäksi Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppahuone J. N. Snellman G: son oli vetoamalla saattanut jutun, on 30 päivänä Toukokuuta 1912 antanut siihen tuomion; ja koskei Kauppahuone J. W. Snellman G: son, sittenkuin Juho ja Reeta Liisa Karjalainen välikirjalla Lokakuun 31 päivältä 1887 olivat kauppahuoneelle siirtäneet hallintaoikeuden Honkalan kruununtilaan, ollut saanut asianmukaista vahvistusta tähän siirtoon ja Juho ja Reeta Liisa Karjalainen sittemmin olivat ostaneet sanotun tilan perinnöksi, eikä kauppahuone ollut väittänytkään, että he sen jälkeen olivat kauppahuoneelle myyneet tilan, sentähden ja kun kauppahuoneen väite siitä, etteivät Juho ja Reeta Liisa Karjalainen olleet lain määräämässä ajassa nostaneet puheenaolevaa moitekannetta, oli perusteeton siihen nähden ettei kauppahuone ollut esittänyt mitään saantikirjaa, johon kauppahuoneen väitetty omistusoikeus tilaan perustuisi, on Hovioikeus jättänyt puheenalaisessa osassa asian sen loprupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut; ja kun Kihlakunnanoikeus päätöksessään, johon Juho ja Reeta Liisa Karjalainen eivät olleet hakeneet muutosta, ei ollut antanut lausuntoa Juho ja Reeta Liisa Karjalaisen vaatimuksesta, että puheenalainen tila luovutettaisiin heille, eikä näin ollen myöskään kauppahuoneen suorittaman kauppahinnan takaisinmaksamisesta ja kauppahuoneelle ehkä tulevasta korvauksesta, on Hovioi keus jättänyt asianosaisille vallan erittäin riidellä näistä seikoista, elleivät voineet niistä keskenänsä sopia. Hovioikeuden tuomioon on Kauppahuone J. W. Snellman G:son ano nut muutosta perustelmalla, johon Juho Karjalainen on vastannut. 695
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppahuone J. W. Snellman G: von le esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan kauppahuone suorittamaan Juho Karjalaiselle, hänellä jutun vucksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tens Ivanikoski Alfred Luksiala. tens Ivanikoski Alfred Luksiala. B Anneberg Samuli Koski. A. W. Lillmannen E. Thesleff. Toukokuun 17. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, maksamatonta rahtia koskevassa merilainasiassa, jossa Brandevikistä Ruotsin kuningaskuntaa kotoisin oleva, "Jämiljen"nimisen kuunaritaivan päällikkö, Merikapteeni Olof Bernhard Ohlsson on hakijana sekä toiminimi Fr. Grundström & & Co, Rauman kaupungista, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 17. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Toiminimelle Fr. Grundström &Cs toimituttamansa haasteen nojalla on Merikapteeni Ohlsson Rauman kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että sittenkuin kuunarilaivä Familjen, johon talborgin kaupungissa anskan kuningaskuntaa oli kahden 24. päivälle Syyskuuta 1913. pöivätyn Säsnä: F. F. A. B. A: R. S. K. M. Sn No 887. 1876 Pag. 126. R. D. 1914.
kornossementin mukaan lastattu 700. tynnyriä ja 1880. säkkiä sementtiä sanotulle toiminimelle Raumalle vietäväksi, oli ajautunut karille purjohteessaan mainitun kaupungin satamaan, piirettiin laivasta 232. tynnyriä ja 811. säkkiä sementtiä, minkä osan lastia toiminimi oli ottanut, maksaan samalla tälle lastinosalle tulevan rahdin, siitä kuitenkin vähennettyä ennakolta suoritettu rahdinosa. Kun toiminimi Fr. Grundström 8 Co sitä vastoin oli kieltäytynyt ottamasta jäljellä olevan lastia eli 468. tynnyriä ja 1069. säkkiä sementtia sekä maksamasta siitä rahtia, on Merikapteeni Ohlsson vaatinut toiminimen velvoittamista Ohlssonille suorittamaan maksamatta olevan rahdin 685. kruunua 83. äyriä ruotsin rahaa tuki 950. markkaa suomen rahassa korkoineen. Toiminimi Fr. Grundström 8 Co on vastustanut kannetta, väittäen ettei Merikapteeni Ohlsson ollut oikeutettu saamaan vaatimaansa rahtia, koska laiva Familjen ei ollut enlinkään saapunut perille, vaan tehnyt täydellisen haaksirikon Rauman sataman ulkopuolella, jolloin se osa lastia, josta rahtia oli vaadittu, oli mennyt hukkaan. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäynnin aiheuttamista kuluistaan ja kaksi asianymärtävää miestä on ollut saapuvilla antamassa tarpeellisia tietoja, on 12. päivänä Tammikuuta 1914. julistannet päätöksen asiaan; ja koska riidanalainen lastinosa Faniljen laivan haaksirkkontumisen johdosta oli veden tunnellemana kokonaan kelvotonta ja sillä siis ei enää ollut katsottava olevan mitään kaupra-arvoa, sen vuoksi ja kun 9. päivänä Kesäkuuta 1873. annetun Merilain 08. SS:n mukaan tästä lastinosasta ei ollut mitään rahtia maksettava, Raastuvanoikeus on hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Merikapteeni Ohlsoinen 697
korvaamaan toiminimen Fr. Sundström SS Caasiassa kärsimät kustannukset kolmellakymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Merikapteeni Ohlsson vetoamalla oli saattanut jutun, on 15. päivänä Toukokuuta 1914. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä veljoittanut Merikapteeni Ohlssonin suorittamaan toiminimelle Fr. Grundström & & Och unastuksen ja muut maksut kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä toiminimen kappaleesta Kovioikeuden tuomiotusHovioikeuden tuomioon on Merikapteeni Ohlsson anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Merikapteeni Ohlsson ole esittänyt syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi - Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senuutti: Felix Faarikoski. Alfred Liuksiälä. B. Anneberg Samuli Koski. A. W. Rummikuun . Matts Kyrjänsä Toukokuun 18 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa saatavaa koskevassa jutussa, jossa Keskusosuusliike Hankkija r. 1. niminen osuuskunta, Helsingin kaupungista, on hakijana sekä samassa kaupungissa asuva Monttööri Charles Rudolf Eklund poisjäänee. nä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 18 päivänä Toukokuuta 1915 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Helsingin kaupungin Raastuanoikeudessa on Charles Rudolf Eklund lausunut, että hän oli 175 markan kuukausipalkalla ollut Keskusosuusliika Hankkijan palveluksessa Monttöörinä 16 päivästä Elokuuta 1905 alkaen 25 päivään Marraskuuta 1908, jolloin hänet työnpuutteen takia oli erotettu toimesSäsnä: V. t. J. P. R. H. K. A. U. S. No 891. Pag. 124. R. D. 1912.
taan. Mutta kun Keskusosuusliike Hankkija, joka 1 päivän Tammikuuta 1908 ja seuranneen Elokuun 1 päivän välisenä aikana ainoastaan kuntena päivänä oli antanut Eklundille työtä, oli kieltäytynyt hänelle suorittamasta siltä ajalta muuta palkkaa kuin Eklundin saamat 35 markkaa ja Eklund, tullessaan toimestaan erotetuksi, ei ollut saanut nauttia hyväkseen. laissa säädettyä 14 päivän irtisanomisaikaa, on Eklund vaatinut, että Keskusosuusliika Hankkija velvoitettaisiin Eklundille suorittamaan hänelle luvattu palveluspalkka 1 päivästä Tammikuuta 1908 seuranneen Elokuun 1 päivään saakka sekä neljäntoista päivän irtisanomisajalta 1306 markkaa 62 penniä, korkoineen haastepäivästä, siitä kuitenkin vähentämällä 6 päivänä Maaliskuuta 1908 maksetut 35 markkaa, sekä korvaamaan Eklundin oikeudenkäyn tikulut. Kanteeseen vastaten on Keskusosuusliike Hankkija väittänyt, että Charles Rudolf Eklund oli 11 päivänä Joulukuuta 1907. lupaa kysymättä ja omavaltaisesti, jättäen toimittamatta hänelle silloin uskotun tehtävän, matkustanut kotunsa Säkylän pitäjään ja että Eklund sen jälkeen oli suostunut siihen osuuskunnan ehdotukseen, että hän pysyisi palveluksestaan poissa kunnes hänelle eri maksua vastaan tarpeen vaatiessa annettaisiin tilapäistä työtä. Näin ollen ja kun Eklund 25 päivänä Marraskuuta 1908 oli saanut täyden suorituksen tekemästään työstä ja suostunut heti eroamaan palveluksestaan, nautti matta hyväkseen säädettyä irtisanomisackaa, on Keskusosuusliike Hankkija anonut kannetta hyljättäväksi Raastuvanoikeus on 30 päiväna Marraskuuta 1909 julistamassaan päätöksessä lausunut selvi699
tetyksi, että Eklund oli ollut Keslusosuusliike Hankkijan palveluksessa 16 päivästä Elokuuta 1905 Marraskuun 25 päivään 1908; ja koskee osuuskunta ollut näyttänyt, että Eklund olisi saanut hyväkseen nauttia laillista irtisanomisaikaa, eikä tehnyt mitään muistutusta hanen vaatimaansa 175 markan suuruista kuukausipalkkaa vastaan tahi edes väittänyt, että Eklund lisi saanut täyden palkan sanotulta ajalta, on Raastuvanoikeus velvoittanut Keskusosuusliike Hankkijan kuiten saadessaan suorittamaan Charles Rudolf Eklundille palkkana, 1908 vuoden Tammikuun 1 päivän ja seuranneen Elokuun 1 päivän väliseltä ajalta, vaaditut tuhat kaksisataa kaksikymmentäviisi markkaa sekä neljäntoista päivän irtisanomisajalta kahdeksankymmentäyksi markkaa kuusi kymmentäkaksi penniä eli yhteensa tuhat kolmesataa kuusi markkaa kuusikymmentäkaksi penniä, viiden prosentin vuotuisine korkoineen haastepäivästä 8 päevästa Lokakuuta 1909 täyden maksun saantiin asti, siitä kuitenkin jähentämällä 6 päivänä Maaliskuuta 1908 maksetut kolmekymmentäviisi markkaa, jota paitsi Raastuvanoikeus on velvoittanut osuuskunnan seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Eklundin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Keskusosuusliike Hankkija vetoamalla oli saattanut jutun, on 29 päivänä Maaliskuuta 1912 siinä antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Keskusosuusliike Hankkija anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Keskusosuusliike Hankkija ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota muun 700