Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
toisella puolen, yhten laskettaessa, jolloin myönnetty korko oli luettava kuuden puo sentin mukaan vuodessa, havaittiin, ellei vät Svanljungin saatavat noussut edes vastasantarien yhtenlaskettuun määnäin ei siis Svanljungille niiden hänen saatavainsa perustolla, jotka yllämainitulla konkursituomiolla olivat jäletyä eri oikeudenkäynnullä todistettaviksi, jäänyt mitään saamista konkussi pesästä. Niin oikaisten ja muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, on Hovioikeud jättänyt sen voimaan mekäli koski Kaupnias Svanljungin vaatimusta oikeuden käyntikustannusten korvaamisesta. Hovioikeuden tuomioen on Kauppia Ivanljung anonut muutesta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julun ja katsoo, ettei Kauppias Paaljung ole esiintuenut syytä muuttaa Maria keuden ylempänä mainittua tuomista, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomari set noudattakoot J. A. Häradlinen Suomen Senaatti: J Wahlmare Mannes Peltonen Alkki KapeAlfred Liuksiala man Dahlbeck Marraskuun 22 päivänä 1911, Keisarillisen Suomen Senaati tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullees sa osuus kunnan jäsenten lisämaksuvelvollisuudesta johtuvan esitteluohjelman moitetta koskevassa jutussa, jossa Kustavin pitäjässä olleen Kustavin Osuusmeijeri nimisen osuus kunnan konkurssipesän toimitsijamies, Lakitietenkandidaatti Antti Mikkola, Turun kaupungista, on hakijana sekä Talolli nen Alfred Pöyli, edellämainitusta pitäjästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22 päivänä Marraskuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Lakitieteenkandidaatti Mikkola oli yllämainitussa toimessaan valmistanut 10 päivänä Heinäkuuta 1901 annetussa Osuus toimintalaissa säädetyn ositteluohjelman Läsnä: D. 7. Å. J. P. A. L. B. H. 613 No 1670. Pag. 278 R. D. 1911.
sen seikan määräämiseksi, mitenkä paljon Kustavin Osuusmajerin rajattomaan lisämaksuun velvollisten jäsenten oli velkojain tyydyttämiseksi suoritettava osuuskunnan konkurssi pesälle, sekä 17 päivänä Elokuuta 1909 pidetyssä osuuskunnan konkurssipesän velkojain ja osuuskunnan jäsenten kokouksessa oli päätetty sanotun ositteluohjelman mukaan muiden muassa Alfred Pöyliltä hänen osuuskunnussa omistamikseen ilmoitetuista 8 osuudesta periä 1907 markkaa 44 penniä, on Alfred Pöyli, haastateltuaan Lakitieteenkandidaatti Mikkolan Vehmaan, Taivassalon ja Kustavin pitäjien kärärjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, siellä vaatinut että, koska Pöyli ei ollut osuuskunnan jäsen, kosketeltu ositteluohjelma ja päätös, mikäsli ne häntä koskivat, julistettaisiin mitättömiksi. Lakitioteenkondidaatti Mikkolan vastustettua kannetta sillä perustella, että Alfred Pöyli, joka 23. päivänä Toukokuuta 1904 oli kirjallisesti ilmoiltautunut osuuskunnan jäseneksi, oli ollut läsnä osuuskunnan seuran neen Marraskuun 23 päivänä pidetyssä perustavassa kokouksessa ja siellä antanut valita itsensä osuus kunnan hallituksen varajaseneksi sekä sellaisena ilmoitettu kaupparekisteriin, kuin myös muistutettua juttu kulujensa korvaamisesta, on Kihlakunnanoikeus 3 päivänä Syyskuuta 1910 julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen, mutta asian laatuun nähden sai Lakitieteen kandidaatti Mikkola itse kärsiä oikeudenkäyntikustannuksensa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Alfred Pöyli että Lakitieteen kan didaatti Mikkola olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 12 päivänä Heinäkuuta 1911 antamassaan tuomiossa lausunut tosin näytetyksi, että Alfred Pöyli oli sillä edellytyksellä, että perustettavaan osuuskuntaan liittyisi jäseniä viideltäsadalla lehmällä, 27 päivänä Maaliskuuta 1904 614
ilmoittanut rupeavansa siihen osak kaaksi kahdeksalla lehmällä ja 23 päivänä seurannutta Marraskuuta antanut valita itsensä varajäseneksi osuuskunnan hallitukseen; mutta kun sanottua edellytystä ei oltu täytetty eikä Pöyli ollut sittemmin allekirjoittanut sitä sopimuskirjaa 9 päivältä Tammikuuta 1905, jolla osuus kunta oli perustettu, tahi muutoin kaan laillisesti yhtynyt jäseneksi osuuskuntaan, on Hovioikeus, muut taen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, julistanut kysymyksessä olevan ositteluohjelman ja päätöksen, sikälikuin ne koskivat Pöyliä, mitättömiksi. Hovioikeuden tuomioon on Lakitieteenkandidaatti Mikkola anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Alfred Pöylion säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Alfred Pöyli ei ole allekirjoittanut sitä 9 päivänä Tammikuuta 1905 tehtyä sopimuskirjaa, jolla edellämainittu osuuskunta perustettiin, tai jälkeenpäin säädetyllä tavalla liittynyt osuuskuntaan jäseneksi eikä myöskään ole näytetty muuten olevan olemassa sellaisia asianhaaroja, että Alfred Pöyli olisi pidettävä osuuskunnan jäsenenä, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää sen loppuhäätöksen pysyväksi, johon Hovioikeus on jutussa johtunut; ja velvoitetaan Lakitieteenkandidaatti Mikkola edeltämainitun toimensa puolesta suorittamaan Alfred Pöysille, hänellä täällä jutussa olleiden kustannusten korvaukseksi, seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. Wildunens. Marraskuonea J. Wildunens. Marraskuonea Afredliuksiala. K. P. Helanen Afredliuksiala. K. R. Helanen. Alfred Lindström 615
Marraskuun 22. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa, osuuskunnan jäsenten lisämaksuvelvollisuudesta johtuvan ositteluohjelman moitetta koskevassa jutussa, jossa Kustavin pitäjässä olleen Kustavin Osuusmeijeri nimisen osuuskunran konkurssipesän toimitsija, Takitieteenhandidaatti Antti Mikkola, Turun kaupungista, on hakijana sekä sanotussa pitäjässä asuva Maanviljelijä tettiin Lehmusvaara vastaajana: Annettu Oikeusorastossa 22. päivänä Marraskuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itullensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää sen raavaa: Sittenkun lakiteenkandidaatti Mikkola oli yllämainitussa toimessaan valmistanut 10. päivänä Heinäkuuta 1901. annetussa OsuusSämä: D. H. A. J. B. - A. S. R. K. A. Lm No 1671. Pag. 291. R. D. 1911.
toimintalaissa säädetyn ositteluohjelman sen seikan määräämiseksi, mitenkä paljon Kustavin Osuusmeijerin rajattomaan lisämaksuun velollisten jäsenten oli velkojain tyydyttämiseksi suoritettava osuuskunnan konkurssipesälle, sekä kontursviperän velkojain ja osuuskunnasjäsenten kokouksessa 17. päivänä Elokuuta 1909. oli päätetty sanotun ositteluohjelman mukaan muiden maassa Arthur Lehmusvaaralta periä hänen osuuskunnassa omistamikseen ilmoitetuista 25. osuudesta 4,395. markkaa 25. penniä, on AsthusKununvaara, haastotettuansa lakitieteenhandidaatti Mikkolan Pehmaan, Taivassalon ja Kustaven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, siellä vaatinut että koskei lehmusvaara ollut mainitun osuuskunnan jäsen, puheenlainen ositteluohjelmä ja päätösnikäli ne häntä koskivat, julistettaisiin mitättömiiksi. Kanteesta kuultuna on tahi tieteenhandidaatti Mikkola väittänyt, että Arthur Lehmersvaara oli 6. päivänä Huhtikuuta 1904. kirjallisesti ilmoittautunut osuuskunnan jäseneksi, minkä vuoksi ja kun Elimävaara oli ollut läsnä osuuskunnan seuranneen Marraskuun 23. päivänä pidetyssä perustavassa kokouksessa ja siellä antanut välita itsensä osuuskunnan hallituksen varajäseneksi sekä sellaisena ilmoitettu kauppankisteriin, lakitiiteenhandidaatti Mikkola on vastustanut kannetta, sen ohessa pyytäen borvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan. Kihlakunnanoikeus on 3. päivänä Syyskuuta 1910. julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen samoin kuin asian laatuun nähden sabitieteenkandidaatti Mikkolan vaatinnuksen oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin oli317
vat veteamalla saattaneet jutun, on 28. päivänä Heinäkuuta 1911. antamassaan tuomiossa katsonut Althuu lehmävaaran tosen 6. päivänä Kuhtikuuta 1904. sitoutuneen kahdellakymmenettäviidellä lehmällä liittymään perustettavaan Kustavan Osuusneijerin osuuskuntaan; mutta kunoli selvitetty että hän oli sen annyt sillä edellytyksellä, että osuuskuntaan liittyisi jäseniä vähintään viidelläsadalla lehmalla, akä tätä ehtoa oltu täytetty, sentäh den ja koskei Lehmusvaara ollut myöhemminkään säädetyssä järpityksessä ilmoittautunut jäseneksi anottuun osuuskuntaan eikä yhrin siitä seikasta, että hän oli ollut läsnä Kustavin Maalaissenran 23. päivänä Marraskuuta 1904. pidetyssä kokouksessa, jossa osuus kunta perustettiin ja sen säännöt hyväksyttiin, yhtä vähän kuin siitäkään, että hän samassa kokona sessa oli valittu osuuskunnan harlituksen varajäseneksi, voinut johtua että Lehmusvaara oli pidettävä osuuskunnan jäsenenä, semminkin kun Lehmisvaara sen perustettua ei ollut ottanut vähintäkään osaa osuuskunnan toimiin, on Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, julistanut yllämainitun ositteluohjelman ja päätöksen, mikäli ne koskevat Arthur Lehmersvaaraa, milattomiksi. Hovioikeuden tuomioon on Sakituleenkandidaatti Mikkola anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelemalla, johon Arthur Lehmusvaaja on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Asthin lehmusvaara ei ole allekirjoittanut pitä 9. päivänä Tammikuuta 1905. tehtyä sopimuskirjaa, jolla edellämainittu osuuskunta perustettiin, tai jälheenpäin säädetyllä tavalla liittynyt omuskuntaan jäseneksi eikä myöskään ole näytetty muuten olevan olemassa sellaisia asianhaaroja, että 118
Arthur Lehmusvaara olisi pidettävä osuuskunnan jäsenenä, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Hovioikeus on jutussa johtunut; ja velvoitetaan Lakitutunkandidaatti Mikkola edellä mainitun toimensa puolesta suorittamaan Arthur Lehmund alle, hänellä täällä jutussa olleiden kustannusten bewaukseksi, seitsemän kymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Yldemän Maunus Sillonen Alfred Luuksiala. K. R. Helanen  Alfred Lindström 17 Marraskuun 24. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullessa, etuoikeutta maksun saamiseen konkursiin luovutetusta omaisuudesta koskevassa jutussa, jossa Oulun kaupungissa eläessään asuneen Maalarin Juho Mikkosen konkurssiin luovutetun pesän velkoja, sanotusta kaupungista kotoisin oleva Urakoitsija Juho Fredrik Ervasti on hakijana sekä Juho Mikkosen leski Eva Kristina Mikkonen omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Anshelm Valdemar, Elin Irene ja Kaarlo Ilmari Mikkosen holhoojana, ynnä sanotun konkurssipesän muut velkojat ovat poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 24. päivänä Marraskuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraava: Sittenkun Eva Kristina Mikkonen OuLäsnä: S. l. W. t - A. L. O. Ln No 1685. Pag. 10. R. D. 1911.
lun kaupungin Raastuvanoikeuteen 5. päivänä Helmikuuta 1910. antamassaan kirjoituksessa omasta puolestaan ja edellä mainittujen lastensa holhoojana oli anonut saada luovuttaa 18. päivä nä Marraskuuta 1909. kuolleen Juho Mikkosen kuolinpesän konkurssiin, on sittem min konkursissa määrättynä valvontet päivanä 25. päivänä Huhtikuuta 1910. Raastuvanoikeudessa, paitsi muita, Jutho Fredrik Ervasti saatavinaan pesästä valvonut, muun muassa, a kuusituhattakahdeksansataa markkaa kunden prosentin vuotuisine korkoineen 15. päivästä Joulukuuta 1909. urakkasopimuksen nojalla edellisen Lokakuun 2. päivältä tä; (b) neljäsataa kaksikymmentä markkaa ja korkon niistä kuusi prosenttia vuodelta lukien 15. päivästä Joulukuuta 1909, minkä summan Ervasti viimeksi sanottuna päivänä oli suorittanut Ruuksallis-Osake-Pankille Juho Mikkosen neljäntoistatuhannen markan kiinnitys lunan korkona saman vuoden Kesäkuun 1. päivän ja seuranneen Joulukuun 1. p:ivän väliseltä ajalta; ja e) kuitin mukaan latakolmekymmentäyhdeksän markkaa viisikymmentäkuusi penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 5. päivästä Tammikuuta 1910, ollen tuo summa Juho Mikkosen perikunnan omistaman talon palovakuutuskustannuksia Suomen Kaupunkien Yleiselle Paloapuyhtiölle; ja on Juho Fredrik Ervasti pyytänyt että hänen mainitut saamisensa tuomittaisiin etuoikeudella konkurssipesäin vajoista, huomauttaen että hänen a. kohlalla valvomansa saatava perustui hänen velallisen talossa tekemäänsä uutisrakennukseen, minkä konkurssipesä oli vastaanottanut ja josta talon arvo oli kohonnut, sekä että hänen muut yltämainitut saatuvansa olivat sellaisia maksuja, jotka välttämättömästi olivat lleet ajallaan maksettavat ja olivat pelan varoista Ervastille suoritettavat samalla etuoikeudella kuin mikä niitten alkuperäisille omistajilla olisi ollut. Raastuvanoikeus on 25. päivänä Heinäkuuta 1910. julistamassaan tuomiossa tuominneet Juho Fredrik Ervustin edellämainitut saatavat maksettaviksi 620
konkurssipesän varoista, mutta hyljän nyt hänen pyyntönsä saada ne etuoikeudella sanotuista varoista lakiin perustumattomana. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Fredrik Ervasti oli vetoamalla saattanut jutun, on 4. päivänä Marraskuuta 1910 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden tuomion varaan. Hovioikeuden tuomioon on Juho Fredrik Ervasti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Fredrik Ervasti ole esiintuoneet syytä muut: taa Hovioikeuden edellämainittua tuomiöta, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: kuten Karimeni Matts Andersin. kuten Karimeni Matts Andersin. Alfred Kiuksiala. Johannes Pesonen. Olof Ingman Den 24 November 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Kejserlige Tasa Höfrätt inkommit mål, angående arfskifte, emellan Sytningsman nen Mårten Simonsson Ruths, från Andiala by i Wörå socken, sökande, samt Bonden Karl Johan Mårtensson Ruths, från Petlax by i samma socken, svarande: Gifven i Justitiedeparte. mentet den 24 November 1911. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Hedels skriftligt testamente af den 2 December 1897 hade Mårten Ruths och hans hustru Lisa Isaksdotter Ruths förordnat att, sedan endera af dem aflidit, den efterlefvande egde rätt att, så länge han eller hon det åstundade, orulladt besitta deras gemensamma lo, men att makarna Ruths kvarlåtenskap efter härderas död, i han delse de icke efterlämnade bröstarfringar, skulle tillfalla Lisa Isaksdotter Sak. G. H. F. A. K. f. P. B. l. Bt - Kt. B. F. M. No 1683 Pag. 181. R. D. 1909
Kulki systerdotter Lisa Mårtensdotter Ruths, dock under villkor att den sist nämnda bodde tillsammans med måkärna Ruths samt vårdade dem till dödedag Sedan Lisa Isaksdotter Ruths den 10. September 1900 aflidit utan bröstarfvin gar och Karl Johan Ruths, den där mellertid ingått äktenskap med Lisa Mårtensdotter Ruths, den 21 i samma månad såsom målsmän för sin bemälda hustru behörigen bevakat ofvannämnda testamente, hade Lisa Mårtensdotter Ruths moder Smedsänkan Anna Isaksdotter Ruths jämte särskilda andra personer, såsom Lisa Isaksdotter Ruths närmaste arfvingar efter Mårten och Karl Johan Ruths ågången stämning samt under förmälan att Lisa Mårtensdotter Ruths aflidit den 4 November ger, vid häradsrätten i Köra, Oravais och Maksmo socknars tingslag anfört, att Mårten Ruths icke låtit verkställa arfskifte efter Lisa Eriksdotter Ruth utan fortfarande omhänderhade boet i dess helhet, såsom Anna Ruths jämte medparter förmodade, med stöd af omförmälda testamente; men emedan sagda testamente icke blifvit af Mårten Ruths beräkadt samt det däri till för män för Mårten Ruths och Lisa Märtensdotter Ruths gjorda förordnandet vid sådant förhållande förlorat all kraft och verkan, hade Anna Ruths och hennes medparler yrkat, att, jämte det ifrågakomna testamente förklarades giltigt, Mårten Ruths måtte åläggas att upplåta Tisa Isaksdotter Ruths etterlämnade egendom till laga skifte emellan Anna Ruths och hennes med parter; därå Haradsrätten medels utslag den 16 September 1905, på anförda skäl, förkastat Anna Ruths och hennes med parters omförmälda talan, samt Hofrätten, under hvars pröfning målet dragits uti dem den 10 September 1907. i saken utlåtit sig; och emedan Mårten Ruths genom ifrågakomna testamente af den 2 December 1897 endast tillerkänts rätt att intill sin död förblifva i orubbad leuttning af makarna Ruths gemensam ma lo, men all annan rätt till Lisa 622
Johannes Ruths, härå vid förbemälde Isaksdotter Ruths andel i boet uppen larligen tillagts Lisa Mårtensdotter Ruths, ehuru egendomen icke skulle få af hen ne tillträdas för än efter lada makar nas frånfälle, fördenskull och då sagda Mårten Ruths tillagda förmån jämte bestämmelsen att Lisa Martinsdotter Ruths rätt finge utöpas först efter Mårten Ruths död genom dennes underlåten het att bevaka testamentet förfallit, men testamentet i öfrigt därigenom icke blifvet egiltigt, samt enär Lisa Isaksdotter Ruthi kvarlåtenskap vid sådant för hållande redan vid hennes död tillfallit Lisa Mårtensdotter Ruths, som öfver lefvat henne, och efter Lisa Aårtensdelten Ruths frånfälle hennes arfvingar och rättsinnehafvare, hade löpätten giflat det slut, hvarvid Häradsrätten genom förenämnda utslag i saken stanna Efter Mårten Ruths ågången skrift lig stämning har Karl Johan Ruths för egen del och såsom förmyndare för rin i äktenskapet med Lisa Mårtens dotter Ruths aflade minderårige sin Häradsrätt yrkat att, emedan Mårten Ruths, som genom underlåtenhet att bevaka förberörda testamente gått miste om de förmåner sagda testamente tillförsäkrat honom, rågrat alt till laga skifte upplå ta Lisa Isaksdotter Ruths karlåtenskap, Mårten Ruths måtte förpliktas att inom utsatt tid och vid förelagdt vite låta verk tälla arfskifte efter Lisa Isaksdotter Ruths Öfver käromålet hörd har Mårten Ruths genmält, att Lisa Isaksdotter Ruths lott i makarna Ruths gemen samma bo skulle enligt merberörda tistamente tillfalla Lisa Martensdotter Ruths först efter såväl Lisa Isaksdotter Ruths som Mårten Ruths död samt ett såsom villkor därför i testamentet utryckligen bestämts, att Lisa Mårtensdotter Ruths skulle bo hos makarna Rättes samt varda dem intill deras död, hvilhet villkor Lisa Mårtensdotter Ruths duk cke fullgjort utan kort efter sitt giftermål ned Karl Johan Ruths flyttat bort från makaina Ruths; i anseende hvartill och då Karl Johan och Johannes Ruths sålunda icke egde någon rätt till ifrå123
gakomna egendom, Mårten Ruths emot sett förkastande af käromålet. Sedan parterne å ömse sidor tagit i anspråk godtgörelse för sina umgälder i rättegången, har Häradsrätten uti utslag den 3 Mars 1908. på upptagna skäl, ålagt Märten Ruths att, vid honom i sådant afseende förelagdt vi te af etthundra mark, inom tre måna der derefter till skifte upplåta sitt och Lisa Isaksdotter Ruthi gemensamma lo, hvarhos Mårten Ruths kants skyldig att ersätta Karl Johan Ruths hans nedigaste kostnader i målet med tjugufem mark. Hofrätten, under hvars pröfning Marten Ruths i räderag dragit målet, har redels dom den 30 April 1909, emedan på sätt Hofrätten uti dess förberörda den 10 September 1907 gifna dom förklarat, Lisa Isaksdotter Ruth i karlåten skap till följd af Mårten Ruths ur aktlåtenhet att bevaka meranämnda testamente vid hennes död tillfallit En Mårtensdotter Ruths och efter denna frånfälle hennes arfvingar och rättsinne hafvare, gillat det slut, vid hvilket Häradsrätten genom ifrågavarande utslag i saken stannat, dock sålunda all Mår ten Ruths ålades att vid det utsatta retet verkställa skiftet inom hä måna der från dagen för Hepillers dom i målet Uti Hofrättens dem har Mårten Ruths anhållit om ändring medels ingifven de duktion, den Karl Johan Ruths bemött Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande; och enär Mårten Ruths icke, på sätt 1. SS: 18. kap. Ä. B. ljuder, lerakat ifrågavarande testamente i den del, som afsåg Mårten Ruths rätt till Lisa Eriksdotter Ruths lott i deras gemensamma bo, finner Kejserliga Sena ten ifrågavarande testamente därutin ran vara ogiltigt och således icke utgöra hinder för Karl Johan Ruths att, för egen del och i egenskap af för myndare för Johannes Ruths, genast åtnjuta Lisa Karlensdotter Ruths testamentsrätt, hvarför Kejserliga Senaten pröfvar rättvist fastställa det slut, hvari Hofrätten uti dess dom i saken stan 624
nat, likväl sålunda att det åligger Mår ten Ruths att vid ofrannämnda vite läta förrätta ifrågakomna skifte före den 1 Mars 1912; och kännes Mårten Ruths skyldig att med sextio mark ersätta Karl Johan Ruths hans härstädes i målet hafda kostnader. Det alle, som vederbör till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: J Wluuman Akki KappJ Wluuman Akki KappJohannes Siltonen. K. R. Helanen. B. Anneberg Marraskuun 28 päivänä 1911 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarille sesta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Kauppias Carl Albert Wolffin konkurssipesän toimitsijamies Varatuomari Fritz Wiik, Viipurin kaupungista, on hakijana, ja entinen Kruununvouti Johan Strömstén, Muolan pitäjän Perkjärven kylästä, vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 28 päivänä Marraskuuta 1911. Keisarillinen Senaatti om itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Entiselle Kruununvoudille Strömstenille toimitetun haasteen nojalla ovat Kauppias Wolff sekä, hänen 12 päivänä Maaliskuuta 1907 luovutettua omaisuutensa velkojiensa tyydyttämiseksi, Varatuomari Wiik yllä mainitussa toimessaan Muolan ja Heinjoen pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet että, sittenkun entinen KruuLäsnä: S.S. W. A. B. Å. ers. V. H. 125 No 1697. Pag. 195 R. D. 1911.
nunvouti Strömstön oli sitoutunut Kauppias Wolffille välityspalkkiana siitä, että Kauppias Wolff viimeistään 31 päiväksi Toukokuuta 1906 hankkisi ostajan entisen Kruununvoudin Strömsten in omistamalle Suotniemi nimiselle tilalle Käkisalmen pitäjän Suotniemen kylässä, maksamaan sen rahamäärän, minkä tilan kauppahinta nousi si yli 150,000 markan, niin oli entinen Kruununvouti Strömstön Toukokuun lopulla sanottuna vuonna tehdyllä kauppakirjalla myynyt puheena ole van tilansa Kauppias Wolffen hankkimalle ostajalle 16,000 markan hinnasta; mutta kiin entinen Kruununvouti Strömstén oli kieltäytynyt Kauppias Wolffille suorittamasta sopimuksen mukaista välityspalkkiota kymmentätuhatta markkaa, on Varatuomari Wiik vaatinut entistä Kruununvoutin Strömsteniä velvoitettavaksi KauhkuWolffin konkurssipesälle maksamaan sanotut kymmenentuhatta markkaa korkoineen sekä korvaamaan konkurssipesän oikeudenkäyntikulut. Kanteesta kuulustettuna on entinen Kruununvouti Strömstén selittänyt, että hän kyllä oli sitoutunut Kauppias Kolf lille, jos tämä 31 päiväksi Toukokuuta 1906 hankkisi ostajan Strömsténin kysymyksessä olevalle tilalle, maksamaan välityspalkkioksi kanteessa ilmoitetun rahamäärän; mutta kun Kauppias Wolff i ollut määrääjän kuluessa saanut hankituksi ostajaa tilalle ja asianosaiten kesken tehty sopimus välityspalk kiosta niin ollen oli ruennut, oli enti nen Kruununvouti Strömstén itse ilman Kauppias Wolffin myötävaikutusta 2 päivänä Kesäkuuta 1906 myynyt tilansa irtaimistoi neen 160,000 markan kauppasummasta josta kiinteimistön hinnaksi oli luettu ainoastaan 90,000 markkaa. Kun Kauppias Wolff näin ollen ei missään tapauksessa ollut saaha vaadittua välityspalkkiota, eikä Kauppias Wolltin konkursa pesää sitä paitsi voitu katsoa asiassa oikeaksi kantajaksi siihen nähden että Wolff ennen konkurssinsa alkua oli 14 päivänä Lokakuuta 1906 luovuttanut puheena olevan saamisensa Parikkalan pitä626