Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ja Osakeyhtiö Taimi kieltämättä oli luovut tanut oikeutensa tämän kontrahdin nojalla pankille 24 päivänä Maaliskuuta 1900 ja siis sen jälkeen kun Osakeyhtiö Taimi jo oli tehnyt kaikki nyt puheena ole vat suorituksensa Wille Riikoselle, on, muut taen Kihlakunnanoikeuden päätöksen tältä kohdalta, määrännyt, että Wille Riikosen tuli maksutodistusta vastaan suorittaa edellämainittu liiaksi kantamansa ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen mukaan Osakeyhtiö Taimen konkurssihallinnolle maksettava rahamää rä Suomen Maanviljelys- ja Teollisuuspankki Osakeyhtiön konkunnihållinnolle, joten muutettuna Kihlakunnanoikeuden päätös muuten eli mikäli Wille Riikonen oli velvoitettu konaamaan Osakeyhtiö Tai men konkursihallinnon oikeuden käyntikulunget jäi pysyväksi; ja velvoitettiin Wille Riikonen suoritta maan Osakeyhtiö Taimen konkun sihallinnolle korvauksena sen kustannuksista Hovioikeudessa viisikymmentä markkaa Hovioikeuden tuomioon on Wille Riikonen hakenut muutosta tänne jättämällään perustelmalla, johon Suomen Maanviljelys - ja Tollisuuspankki Osakeyhtiön konkurssihallintoon säädetyssä järjestyksessä vastan nut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Wille Riikonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeudon ylempänä mainittua tuomista, joka siis jää voimaansa; minkä ohessa Wille Riikonen velvoitetaan suorittamaan Suomen Maanviljelys- ja Teollisuuspankki Osakeyhtiön konkussihållinnolle, sillä jutussa täällä olleiden kustannusten korvaukseksi, sata markkaa. Tätä kaikki asianomaiset neudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Anders. Maunan¬ Alex Humlin Anders. Maunan¬ Alex Humlin Edvard Pardani Eelola Glander348
30 päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Agronoomi Östen Lagus, Jundolan yksinäistilalta Paimion pitäjässä, on hakijana ja Kihlakunnantuomari Otto Sandelin, Mustasaaren pitäjässä asuneen Puutarhuri Ossian Lundenin konkurssipesän toimitsijamiehenä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, 30 päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Turun ja Porin läänin Kuvernöörille 4 päivänä Heinäkuuta 1902 jätetyssä kirselmässä sekä, asian jouduttua riitaisena tuomioistuimen käsiteltäväksi, on Ossian Lundin, Agronoomi Lagukselle toimituttamansa haasteen nojalla, Pamion, Piikkiön ja Kaarinan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittenkuin Apteekkari Ilno W. Lundén oli 5 päivänä HuhtikuuLäsnä: R. A W. - E. J T - G. W. 52 - C. A. 31o580. Pag. 205 R D. 1905.
ta 1898 päivätyssä velkakirjassa sitoutunut Kunnallisnellos G. A. Petreliukselle tai hänen määräämälleen kolmen kuukauden irtisanomisen jälkeen maksa naan 10,000 markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen sekä Agronoomi Lagus ja Ossian Lundinen äiti Leski Mathilda Lundin olivat kumpikin omasta ja toisensa puolesta sitoutuneet sanotustä lainasta omavelkaiseen takaukseen, oli Kunnallisneuvos Petrelius 30 päivänä Syyskuuta 1900 siirtänyt tuon velkakirjan, jonka mukaan lainan korot olivat maksetut 31 päivään Joulukuuta 1899, Mathilda Lundinille tai hänen määräämälleen, minkä jälkeen Mathilda Lunden oli siirtänyt velkakirjan Ossian Sundénille; ja on Ossian Lundin tämän johdosta vaatinut Agronoomi Laguksen velvoittamista Ossian Lundinille suorittamaan puolet puheenalaisen velkakirjan sisällyksestä eli 5000 markkaa maksamattomine korkoineen, tästä kuitenkin vähennettyä Agronoomi Laguksen Mathilda Lundenille 24 päivänä Heinäkuuta 1901 suorittamat 2066 markkaa ja seuraavan Lokakuun 13 päivänä maksamat 1,045 markkaa sekä Apteekkari Lundenin konkurssista 11 päivänä Helmikuuta 1902 osinkona saadut 278 markkaa 92 penniä. Ranteesta kuulustettuna, on Agronoome Lagus väittänyt että, koskei häntä oltu vuoden kuluessa 30 päivästä Syyskuuta 1900 lukien, jolloin Mathilda Lunden takaajana oli suorittanut puheenalaisen lainan Kunnallisneuvos Petreliukselle, haettu siitä, mitä Mathilda Lunten oli yli oman osuutensa lainasta makannet, Ossian Lundenin vaatimus oli takausmiehen edesvastausvelvollisuuden tarkemmasta määräämisestä 24 päivänä Helmikuuta 1873 annetun asetuksen mukaan vanhentunut, minkä vuoksi Agronsomi Lagus on anonut kannetta hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta jutun lakia kärsimistänsä kuluista, on 25 päivänä Huhtikuuta 1903 julistamassaan päätöksessä asiasta lausunut, että koskei Agronoomi Lagusta oltu velottu 350
ylempänä mainitusta takaussitoumuksesaan kahdessatoista kuukaudessa 30 päivästä Syyskuuta 1900, jolloin toinen takaaja Mathilda Lundén oli Kunnallisneuvos Petre tillkselle maksanut kysymyksessäolevan velkakirjan sisällön, sentähden on Kihlakunnanoikeus, nojaten edelläsanotun asetuksen 4 SSään, hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Ossian Lundinin palkitsemaan Agronoomi Lagukselle hänen kustannuksensa asiassa sadalla viidelläkymmenellä markalla Kovioikeus, jonka tutkittavaksi, Ossian Lundénin sillä välin jouduttua konkurssitilaan, hänen konkussipesänsä uskottu mies Kihlakunnantuomari Sandelin oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 26 päivältä Heinäkuuta 1905 antanut siinä lausunnon; ja koska puheenalainen velkakirja oli asetettu nimitetylle miehelle, jolle siinä oli annettu lupa siitää se toiselle, sekä Ossian Lundin siirron kautta oli tullut velkakirjan haltijaksi, senvuoksi on Hovioikeus katsonut, että Ossian Lundénin konkurssipesä, 3 päivänä Joulukuuta 1895 Ulosottolain voimaanpanemisestä annetun asetuksen 12 SS:n mu kaan, oli oikeutettu Agronoomi Lagukselta saamaan täyden maksun, sekä siis kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Agronoomi Laguksen, saadessaan alkuperäisen velkakirjan kuitattuna haltuunsa, Ossian Lundenin konkursipesälle suorittamaan viisituhat ta markkaa ynnä viiden prosentin vuotusen koron 1 päivästä Tammikuuta 1900 kunnes täysi maksu toimitettiin, siitä vitenkin vähennettyä 24 päivänä Heinäkuuta 1901 suoritetut kaksituhatta kuusikymmentäkuusi markkaa ja 13 päivänä seuraavaa Lokakuuta maksetut tuhat neljäkymmentäviisi markkaa sekä Apteekemi Lundenen konkurssista 11 päivänä Helmikuuta 1902 osinkona saadut kaksisataa seitsemänkymmentäkahdeksan markkaa yhdeksänkymmentäkaksi renniä, minkä ohessa Agronoomi Laguksen uti sadalla viidelläkymmenellä marrälla korvata Ossian Lundenille ja hänen eonkurssipesälle heillä asian tähden ollut kulut. Hovioikeuden tuomioon on Agronoomi 851
Lagus anonut muutosta tänne toimitta mallaan perustelmalla, johon Kihlakunnantuomari Sandelin on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden edellämainitun tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden asiassa julistaman päätöksen muun puolesta, paitsi että, asian laatuun nähden, Agronoomi Lagukselle määrättyä kustannusten korvausta, sataa viittäkymmentä markkaa, ei ole suoritettava. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brede. A. Wiskman lau. Alengint. C. J. Timgren Fredr. Lundenius. 1. Osk. Lilius. Toukokuun 30. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa työpalkkaa koskevassa nostojutussa, jossa Torpparinpoika Fabian Ylikukonniemi, Suodenniemen kappelin Tervamälle kylästä, on hakijana sekä samasta kylästä kotoisin oleva Torppari Alfred Ylikukonniemi vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, 30. päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Fabian Ylikukonniemi on, haastutettuansa Alfred Ylikukonniemen, KarkunHonkijärven ja Lavian pitäjäin sekä tuoniemen ja Suodenniemen kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa 12. päivänä Helmikuuta 1902. lausunut, että hän oli viidentoista vuoden ajan ollut veljellänsä Alfred Ylikukonniemellä toissä tämän hallitsemalla torpalla, tehden kaikkia torpan töitä ikäänkuin renki, sekä saanut tästä Alfred Ylikukonniemelti palkLäsnä: R. A. W. - C. f. T. - G. V. F. d. - F. - E. B. b. 352 No 581. Rag. 231. R. B. 1905.
kioksi, vaikkei siitä ollutkaan heidän kesken ollut mitään välipuhettä, valttämättönimmät työvaatteet ja vuosittain vähän kylvöjä torpan maissa, jotka edut Fabian Ylikukonniemi arvosteli keskimäärin yhteensä sadaksi markaksi vuosittain; mutta kun Fabian Ylikukonniemen virtainen työmies olisi renkinä palvellessaan saanut väkintäin 250. markkaa vuodessa, ei kä Alfred Ylikukonniemi ollut Fabian Ylikukonniemen syksyllä 1901. erottua tuosta työstä maksanut Fabian Ylikukonnienelle mitään palkkaa yli edelläkerrotun määrän, on Fabian Ylihukonniemi vaatinut, että Alfred Ylikukonniemi velvoitettaisiin kymmeneltä viimeksi kuluneelta vuodelta suorittamaani Fabian Ylikukonniemelle palkaksi 250. markan jälkeen vuodessa yhteensä 2,500. markkaa korkoineen, siitä kuitenkin vähennettyä tämän ajan kuluessa suoritetut, yllämainitut 100. markan arvoiset vuotuiset etuudet eli yhteensä 1900. markkaa, sekä korvaamaan Fabian Ylikukonniemelle hänen oikeudenkäyntikulunsa. Kanteesta kuulustettuna, on Alfred Ylikukonniemi pääsiallisesti vastannut, että Fabian Ylikukonniemi oli äitinsä kanssa asunut puheenaolevassa torpassa tehden torpan töitä ilman että Alfred Ylikukonniemi oli hänelle koskaan sitoutu nut siitä suorittamaan enempää palkkaa kuin Fabian Ylikukonniemi jo oli naultinut ja joka tästä työstä olikin kyllin riittävä, minkä vuoksi Alfred Ylikukonnieni on anonut kannetta hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus on 16. päivänä Maaliskuuta 1903. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Alfred Ylikukonniemen vaaditussa trekoituksessa suorittamaan Fabian Ylikukonniemelle seitsemänkymmenenviiden markan jälkeen vuodelta seitsemänsataa viisikymmentä markkaa ynnä viiden pessentin vuotuisen koron edelläsanotusta 12. päivästä Helmikuuta 1902, kunnes täysi maksu toimitettiin, sekä kuudellakymmenellä markalla palkitsemaan Fabian Ylikukonniemelle hänen jutun takia kärämänsä kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Alfred Ylikukonniemi oli vetoamalla saattanut 353
jutun, on tuomiossa 30. päivältä Elokuuta 1905. asiasta lausunut, että koskei Fabian Ylikukoniemi ollut väittänytkään, että hän oli Alfred Ylikukonniemen kanssa tehdyn välipuheen nojalla kysymyksessäolevan ajan ollut tämän vuosipalveluksessa, sen vuoksi ja kun ei Fabian Ylikukonniemen ja Alfred Ylikukonniemen kesken ollut mitään suostumusta ollut siitä, että Tabian Ylikukonniemi olisi oikeutettu mainittuna aikana Alfred Ylikukonniemen kyväksi tekemistään toistä saamaan enemmän palkkiota kuin mitä Fabian Ylikukonniemi jo oli myöntänyt nauttineensa, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Fabian Yli kukonniemen asiassa ajaman kanteen ja vapauttanut Alfred Ylikukonniemen kaikesta hänelle jutussa pannusta mahsuvelvollisuudesta. Hovioikeuden tuomioon on Fabian Ylikukonniemi anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Alfred Ylikukonniemi on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei Fabian Ylikukonniemi ole voinut näyttää Alfred Ylikukonniemen luvanneen Fabian Ylikukonniemelle tämän tekemistä puheen alaisista töistä enempää palkkiota kuin mitä Fabian Ylikukonniemi niistä on saanut, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää asian sen lopputuloksen varaan, johon Hovioikeus on jutus, sa johtunut; ja velvoitetaan Fabian Ylikukonniemi suorittamaan Alfred Ylikukonniemelle kuusikymmentä markkaa korvaukseksi hänellä täällä asiassa olleista kustannuksista. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bred. C. J. Fingren R. H. Bödd. C. J. Tingren J. Wickman Fredr. Lundenius. J. Wickman Fredr. Lundenius. 1all. Kungvist. F. Ask. Lilius 354
Toukokuun 31. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahatta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa velkomusasiassa, jos sa Kuopion kaupungin Rahatoimikamari on hakijana sekä mainitusra kaupungissa asuvat Kauppias August Kukkonen ja entinen Kartanonomistaja Matti Parviainen pois jääneinä vastaajina. Annettu Oikeusosastossa 31. päivänä Toukokuuta 1906 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: August Kukkoselle ja Matti Parviaiselle toimitetun haasteen nojalla on Kuopion kaupungin Raastuvanoikeudessa saman kaupungin Rahatoimikamarin puosesta lausuttu, että Rahatoimekamari välikirjalla 5. päivältä Lokakuuta 1886., joka välikirja sittemmin Rahatoimikamarin hyväksymien siirtojen kautta oli joutunut mainitusta kaupungista kotoisin olevalle Työmiehelle Eerik Toivaselle, oli vuokran nut Teurastaja Wilho Tuhkaselle kahdeksi kymmeneksi vuodeksi erään Kuopion kauLäsnä: Hs. F. K. E P W. W. 355 No 592. Pag. 185. R. D. 1905.
pungille kuuluvan, kartalle, numerolla 152. merkityn tiluksen Savilahdella 28. markan suuruesta vuotuista vuokraa vastaan, joka vuokra kymmenen vuoden kuluttua oli kokoava kymmenenneksellä sekä vuosittain suoritettava ennen Tuomaan päivää, uhalla että sille oli luettava kuuden prosentin vuotuinen korko mainitusta päivästä alkaen; sekä että August Kukkonen ja Matti Parviainen välikirjan siirtyessä Eerik Toivaselle 25 päivänä Huhtikuuta 1894. olivat kirjallisesti sitoutuneet kumpikin omasta ja toisensa puolesta omavelkaiseen takaukseen mainitun vuokran sekä sille määrätyn koroituksen ja koron suorittamisesta; ja kun Eerik Toivanen oli jättänyt 21. päivänä Joulukuuta 1902 maksettavaksi langenneen vuokran suorittamatta, on Rahatoimikamarin puolesta vaadet tu, että August Kukkonen ja Matti Parviainen takaussitoumuksensa nojalla velvoitettaisiin yhteisesti tahi se heistä, jolsa oli varoja, maksamaan Rahatoimika marille mainittu vuokra 30. markkaa 80. renniä korkoineen sekä sen ohessa korvaamaan Rahatoimikamarin kulungit asiassa. August Kukkosen ja Matti Parviaisen vastustettua kannetta muun muassa sillä perusteella, että Rahatoimikamari oli laininlyönyt vaatia toista takausmiestä August Kukkosen sijaan, vaikka Kukko sen omaisuus vuonna 1902. oli luovutettu hänen velkojiensa tyydyttämiseksi, on Raastuvanoikeus 28. päivänä Heinäkuuta 1903. julistanut päätöksensä asiasta; ja koska August Kukkonen ja Matti Parviainen olivat 25. päivänä Huhtikuuta 1894. sitoutuneet kumpikin omasta ja toisen sa puolesta omavelkaiseen takaukseen kysymyksessä olevan vuokramakseen siitrittamisesta, on Raastuvanoikeus velvoittanut August Kukkosen ja Matti Parviaisen yhteisesti ja toinen toisensa puolesta kuittia vastaan Kuopion kaupungin Rahatoimikamarille heti maksamaan vaaditut kolmekymmentä markkaa kahdeksankymmentä penniä kuuden prosentin vuotuisella korolla 21. päivästä Joulukuuta 1902. lukien kunnes täysi maksu tapahtuisi, minkä ohessa August Kukkonen ja 356
Matti Parviainen ovat velvoitetut kahdellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Rahatoimikamarin oikeuden käyntikulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi August Kukkonen ja Matti Parviainen atoamalla olivat saattaneet jutun, on 30. päivänä Kesäkuuta 1905. antanut siinä tuomion; ja koska Rahatoimika marin puolesta ei edes oltu väitettykäan, että Rahatoimikamari olisi August Kukkosen konkursissa valvonut kysymyksessä olevan rahamäärän, ja Rahatoimikamari, säännösten mukaan takausmiehen edesvastausvelvollisuuden tarkemmasta määräämisestä 24. päivänä Helmikuuta 1873. annetun asetuksen 2 SS:ssä, oli katsottava laiminlyömällä tuonvalvomisen myöntäneen August Kukko sen päässeen vapaaksi takauksestaan, sentähden ja kun Rahatoimikamarilla niin ollen ei ollut oikeutta vaatia toiselta takausmieheltä enempää, kuin mitä vuokrasta hänen osalleen miestuvun mukaan jakaantui, on Hovioikeus, muuttamalla Raastuvanoikeuden vedonalaisen päätöksen, hyljännyt Rahatoimikamarin August Kiikkosta vastaan ajaman kanteen sekä vapauttanut Matti Parviaisen velvollisuudesta suorittaa Rahatoimikamari le enempää kuin puolet kysymyksessä olevasta vuokrasummasta eli viisitoista markkaa neljäkymmentä penniä ja niille 21. päivästä Joulukuuta 1902. luettavan kuuden prosentin koron, minkä ohessa Hovioikeus on antanut asianosaisten puolin ja toisin pitää vahinkonaan heillä asiassa olleet kulungit. Kovioikeuden tuomioon on Kuopion kaupungin Rahatoimikamari anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut jutiin; ja koskei August Kukkonen eikä Matti Parviainen ole oikeudenkäynnin kestäessä väittänytkään, että Kuopion kaupungin Rahatoimikamari olisi laiminlyönyt August Kukkosen konkurssissa valvoa puheenalaisen saatavansa, sekä Hovioikeudelta, asian näin ollen on puut tunut laillista oihettä mainitsemällaan perusteella julistaa August Kukkosen varaaksi takauksestaan ja vähentää Matti 357
Parviaisen maksuvelvollisuutta, sentähden harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi kumota Hovioikeuden tuomion ja vahvistaa Raastuvanoikeuden jutussa antaman päätöksen, jonka ohessa August Kukkonen ja Matti Parviainen velvoitetaan Rahatoimikamarille korvaukseksi sillä Hovioikeudessa olleistu oikeudenkäyntikulungeista suorittamaan viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A. Henr. hemman Edvard Padear Alex. Kumlin Eevaavaanuden. Uno Strömsten. Den 1 Juni 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsätt revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommet mål emellan Bönderne Karl Erik Mattsson, Anders Henrik Andersson, Karl Fredrik Gabrielsson, Johan Josefsson, Matts Josefsson Johan Erik Andersson och Josef Mattsson Bodbacka, Jonas Eriks son Bodbacka eller Söderback samt Oskar Johansson, Josef JohanssonBenjamin Tomasson, Adrian Andersson och Karl Erik Pettersson Wiitaniemi, alla från Öfverträsk, by i Öfvermark socken, sökande, samt Bönderne Gabriel Hansson, Johannes Johansson och Henrik Mattsson Frönäs, aflidne Bonden Matts Johansson Frönäs enka Anna Maja Frönäs, Bönderne Johan Erik Johansson Frönäs eller Rival och Isak Andersson Österback, aflidne Bonden Anders Johansson Österbacks enka Vendla Österback, Bönderne Anders Henrik Johansson Röfhök, Johan Häggblom, H. S. C; F. G. H. A. F. L. C. A-W. K. 358 No 595. Pag 103. R. 1905.
Petter Johansson, Erik Henrik Pettersron och Johan Erik Johansson Svartnäs, Johan Östman, Anders Haglund, Karl Karlsson, Karl Johansson och Abraham Michelsson Aspbäck, Bondehustrun Karolina Rival, Inhyseskarlen Hans Mattsson Wiitaniemi och Torpegarinnan Greta Samuelsdotter Wiitaniemi, dessa jämväl från Öfverträsk by, äfvensom Bonden Hans Michelsson Östermark. från Taklax by i Korsnäs socken, svarande, angående förpliktan de att till skifte upplåta mark. Gifven uti Justitiedepartementet den 1 Juni 1906. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan vid storskifte, som under åren 1786- 1790 förrättats i Öfvermark och Öfverträsk för tiden till Närpes socken hörande byar, såsom inpedement från all beräkning och delning utelämnats, bland annat, Wälkmossen benämnda mose, för hvilken någon skall icke skulle erläggas, har Landshöfdinge ämbetet i Wasa län, på därom af dåvarande egarene af Frönäs, Aspbäck och Svartnäs nybyggeshemman i Öfverträsk by gjord anhållan, i hvilken egarene af Bodbacka i samma by belägna nybyggeshemman och Östermark nybyggeshemman i Taklax by jämväl förenat sig, uti utslag den 30 Mars 1805, i stöd af Kongl. förklaringen den 5 Oktober 1741 öfver 1740 års förordning rörande uppodling af mosgar och kärr samt annan oländig mark, meddelat nämnde sökande tillstånd att, enligt ett syneinstrument af den 28 November 1804, företaga uttorkning af omförmälda mose och det därinom belägna Walkmossa träsket, hvilken uttorkning senast inom tjugu år därefter borde vara verkställd, om sökande ne efter sagda tids förlopp skulle bibehållas vid förmånsrätten till marken jämte förmånen att vara befriade från ränta och skatt för 359
hvad genom arbetet kunde vinnas. Vid af Vicelandtmätaren Sylvester Skyttä verkställd storskifteskomplette ring i Öfverträsk skifteslag inom Öfvermark och Korsnäs socknar har, på sätt det vid förrättningen förda protokollet af den 6 och 7 Maj 1895 utvisar, Wälkmossen om 326,365 hektars vidd upptagits såsom oskiftad mark hvilken borde anses såsom lägenhe ternas i skifteslaget gemensamma tillhörighet; men enär af massen femhundra åttiotvå tunnland eller 287, 295. hektar, utgörande den areal, som af Landshöfdinge Embetet till uttorkning medgifvits, befunnits vara i förenämnda hemmans enskilda besittning samt Landshöfdingeämbetets berörda utslag vunnit laga kraft och i häfd iakttagits, har Vicelandt mätaren Skyttä beslutit att medels utpåtning afökilja nästsagda del af Wälsmössen från de öfriga oskiftade egorna. På skriftliga stämningar hafva därefter, utom andre, Karl Erik, Anders Henrik, Karl Fredrik, Johan, Matts och Johan Erik Bodbacka, Jonas Söderback och Josef Wiitaniemi äfvensom den sist nämndes och Oskar Wiitaniemis fader numera aflidne Bonden Johan Henrik Johansson Wiitaniemi samt Bönder ne Karl Johansson Kamb, hvars andel af Wiitaniemi hemman i Öfverträsk by numera eges af Benjamin och AFrian Wiitaniemi, och Johan Johansson Stål, hvars andel af sagda hemman innehafves af Karl Erik Wiitaniemi, samt Bondehustrun Maja Lisa Andersdotter Bodbacka, till hvars andel af Bodbacka hemman Josef Bodbacka numera är egare, vid Häradsrätten i Närpes, Öfvermark och Korsnäs socknars tingslag, under förmälan att de egde andelar i Bodbacka, Söderback, Aspnäs och Wiitaniemi hemman, inom hvilka lägenheters äfvensom Frönäs, Aspbäck och Svartnäs hemmans skattlagda marker Wälkmossen är belägen, anfört, att de tre sistnämnda fastigheter nas egare icke tillkomme uteslutan360
de rätt till de under dessa hemman nu häfdade andelar af Wälsmossen, emedan de i Landshöfdinge Embetets ifrågavarande utslag föreskrifna villkor för besittningsrätten ej blifvit uppfyllda, i det att massen, som bort uttor kas inom tjugu år efter års 1805, icke ens ännu vore torrlagd, samt sagda mösse, som vid storskiftet blif vit undantagen från all delning, tillhörde hela skifteslaget; och hafva Karl Erik Bodbacka och hans bemälde medparter fördenskull yrkat, att Gabriel Frönäs och hans ofvannämnde medparter äfvensom Bönderne Johan Johan Henriksson Frönäs, Johan Perjus, Markus Johansson Wägar och Johan Johansson Asptäck, Bondehustrun Anna Maria Hansdotter Frönäs Torparene Josef Wilhelm Josefsson Frönäs och Greta Stina Kihlgren samt Inhysesmans enkan Brita Stina Wiitaniemi från Öfverträsk by, och Bonden Gabriel Johansson Östermark, från Taklax by, såsom innehafvare af berörda andelar af Walkmossen och det uttorkade träshet, blefve förpliktade att till Laga delning emellan samtliga hemman i skifteslaget upplåta dessa områden. Isaken hörde, hafva Gabriel Frönäs och hans nästbemälde medparter på stått, att ifrågavarande områden af Wälsmossen blifvit torlagda genom utdikningar, som parternes företrädare i besittningen till samma områden verkställt samt såsom stöd för sin eganderätt till de på anfördt sätt odlingstorgjorda markerna å beropat Landshöfdinge Embetets oftanämnda utslag; och hafva Gabriel Frönäs och hans medparter förty emotsett käromålets förkastande samt på tagen genstämning yrkat att, därest de ej ansåges hafva eganderätt till omförmälda marker dem måtte af Karl Erik Bodbacka och hans medparter i förhållande till desses byamål tilldömas ersättning för afloppsdiken och öfver modsen anlagda vägar samt förbättning af marken, enligt ett af Läneägronomen Arvid Westerling den 28 Augusti 361