Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kahdesosaa Kirkkojärven kylässä sijaitsevasta Maggin perintötalosta No 2, jonka tilankaupan johdosta Everti Mendellille oli 31. päivänä Lokakuuta 1860. annettu kiinnekirja, ja Everti Myndell sitten välikirjalla 15. päivältä Lokakuuta 1877. oli myynyt kolme kolmaskymmeneskahdesosaa sanotusta talosta Arkkitehti Ernst Busehmanille, oli Pelagija Meudell, Everti Mendellin 6. päivänä Toukokuuta 1890. kuoltua ilman rintaperillisiä, huolimatta siitä ettei Pelagoja Mendell omistanut enempää kuin hänelle naimaa sana joutuneen kolmanneksen Everti Mendellin kuollessa pesään kuuluneesta yhdestä kuudestoista-osasta mainittua taloa eli yhden neljäskymmeneskahdeksasosan siitä, 17. päiväksi Maaliskuuta 1899. päivätyllä kauppakirjalla myynyt viisi kolmaskymmeneskahdesosaa samasta talosta kahdeksantuhannen kolmensa dan ruplan hinnasta Tilanomistaja Nikijoroffille, joka 25. päivänä seuraavaa Huhtikuuta oli saanut ensimäisen lain huudon viidelle yhdeksäskymmeneskuudesosalle puheenalaisesta talosta; ja koska viimeksikerrattu kauppa siis oli laiton mikäli se koski Everti Mendellin kuollessa hänen perillisilleen joutunutta yhtä kahdeskymmenesneljäsosaa talosta, on Pekka Paju, jonka Kihlakunnanoikeus 19. päivänä Huhtikuuta 1900. oli määrännyt uskottuna miehenä hoita maan ja valvomaan Everti Mendellin jälkeensä jättämää kiinteätä ja irtainta omaisuutta kunnes oli saatu selville kenelle hänen jäämistönsä oli lankeava, sanotussa toimessaan vaatinut, että Tilanomistaja Nikiboroffi myönnetty lainhuuto julistettaisiin mitättömäksi mitä tuli mainittuun yhteen kahdeskymmenesneljäsosaan taloa sekä että Nikilorol velvoitettaisiin Pekka Pajun hallintaan luovuttamaan tämä talonosa, minkä ohessa Pekka Saji on anonut korvausta oikeudenkäynnissä kärsimmistään kustannuksista. Tilanomistaja Nikijofin asiassa väitettyä, ettei Pekkä Pajulle annettu määräys Eversti Wendellin omaisuuden hoitamiseen oikeuttanut Pekka Pajua nostamaan kannetta saman 192
omaisuuden omistusoikeudesta, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä 14. päivältä Marraskuuta 1900. katsoen Pekka Pijun oikeutetuksi tuon määräyksen nojalla ajamaan puheena olevaa kannetta, hyljännyt mainitun väitteen Tämän jälkeen on Tilanomistaja Niki foroff vastustanut kannetta sillä perusteella, että hän oli vilpittömässä mieles sä ostanut kysymyksessä olevan yhden kahdeskymmenesneljäsosan Maggin talosta sekä että Pelagija Mendell kauppatilaisuudessa oli sitoutunut hankkimaan Everti Mendellin perillisten suostumusta kauppaan. Kuulustettuaan asiasta myöskin Pelagoja Wendelliä, on Kihlakunnanoikeus 19. päivänä Maaliskuuta 1903. julistamassaan lopullisessa päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Everti Mendell ja Pelageja Mendell avioliittonsa aikana olivat ostaneet viisi kolmaskymmeneskahdesosaa Maggin talosta ja että Everti Mendell sitten oli myynyt kolme kolmaskymmeneskahdesosaa talosta Arkkitehti Ruselmanille, joten Everti Mendellin kuoltuu jälelle jääneestä kahdesta kolmaskymmeneskahdesosasta kaksi kolmasosaa eli yksi kahdeskymmenesneljäsosa taloa oli joutunut Everti Mendellin perillisille ja yhsi kolmannes eli yksi neljäskymmeneskahseksarosa taloa naimaosana Pelagoja Mondellille; ja koska Pelägeja Mendell oli puheenä olevalla kauppakirjalla 17. päivältä Maaliskuuta 1899. myynyt Tilanomistaja Nikiförosille viisi kolmaskymmeneskahdesosaa samasta talosta, jonka kaupan nojalla Nikifvroff 25. päivänä Kuhtikuuta 1899. oli saanut lainhuudon viidelle yhdeksäskymmeneskuudesosalle siitä, on Kihlakunnanoikeus julistanut kysymyksessä olevan kaupan, mikäli se koski yhtä kahdeskymmenesneljäse saa talosta, ja Nikiförefille myönnetyn lainhuudon mitä tuli mainittuun talonosaan mitättömiiksi, sekä velvoittanut Nikijörosin luovuttamaan saman talonosan Pekka Pajalle hänen ollessaan Everti Mendellin kuolinpesän määrättynä uskottuna miehenä, minkä ohessa Pelagoja Mendell, joka oli syypää oikeudenkäyntiin, velvoitettiin tuhannella mar193
kalla korvaamaan Pekka Pajulle hänen kulunkinsa asiassa. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Tilanomistaja Nikiforoff ja Pelagoja Men dell, kumpikin erikseen, olivat vetoamat la saattaneet jutun, Nikijof anoen, muutosta myöskin Kihlakunnanoikeuden edelläkerrottuun väiteräätökseen, on työmiossa 5. päivältä Toukokuuta 1905. hyväksynyt äskensanotun päätöksen sekä vahvistanut Kihlakunnanoikeuden lopullisenkin päätöksen muuten paitsi että Pekka Pajulle määrätty korvaus oikeudenkäyntikustannuksista olen nettiin kuuteensataan markkaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Titane mistaja Nikijoroff ja Pelagoja Menedell anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esiintuo tu syytä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomieta kuin että, koska Pelagoja Mendell on haastettu ainoastaan kuultavaksi jutussa, Pelägeja Mendell vapautetaan suorittamasta Kovioikeuden Pekka Tajulle määräämää oikeudenkäyntikulujenkorvausta kuuttasataa markkaa, joten oikaistuna Hovioikeuden tuomio siis muissa osissa jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. "Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Böck. C. J. Tingren R. A. Böck. C. J. Tingren L. Wilckman Fredr. Luudenius. L. Wilckman Fredr. Luudenius. 1all. Hangista E. Tredof 94
Huhtikuun 9 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, metsänhakkuukontrahdin purkamista koskevassa jutussa jossa ovat Talollinen Olli Juhonpoika Kumpyla, Kemijärven pitäjän Ylikylästä, hakijana sekä Itsellismies Mikko Paavonpoika Salmela, sanotun pitäjän Isostakylästä, ja Talollinen Olli Juhonpoika Hyypiö, saman pitäjän Alakylästä, saapuville tulleina, mutta viimeksisanotussa kylässä asuvat Itsellismiehet Kaarle Karppinen ja Hermanni Kellokumpu poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 9. päivänä Huhtikuuta 1906 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää, mikäli nyt on kysymyksessä, seuraavaa: Kirjallisen haasteen nojalla on Olli Kumpula, Klemijärven ja Kuolajårven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa esiintuonut, että hän kontrahdilla 21 päivältä Lokakuuta 1887 Mikko Salmelalle sekä edesmenneelle Talolliselle Juho Läsnä: L. A. H. S. T.S. k - C. P. W. R. (702) 195 No 378. Tag 152 R. D 1905
Erkki Hyypiölle oli myynyt kaikki OlliKumpulan omistamaan kuudennekseen manttaalia Kumpulan verotaloa No 27. edellämainitussa Ylikylässä kuuluvassa metsässä löytyvät mänty- ja kuusipuut, jotka neljankolmatta jalan korkeudella olivat päälle yhdeksän tuumaa läpimitaten, muun muassa sillä niminomaisella ehdolla, että ostajain pitäisi hakkauttaa ja poisvedättää puut neljän vuoden kuluessa siitä kun kruununmaitten väliaikainen eroittaminen Kostamonperän jakokunnassa, johon Kumpulan talo kuului, oli voittanut lain voiman; että, sittenkun mainittu kruununmaitten väliaikainen eroittaminen oli toimitettu ja saanut lain voiman 10 päivänä Marraskuuta 1892, oli sanotun jakokunnan osakasten sopimuksesta, johon sopimikseen Mikko Salmela ja Juho Erkki Hyypiö yllämainitun välikirjan nojalla Kumpulan talon kohdalta olivat ottaneet osaa, kuin myöskin Keisarillisen Senaatin 5 päivänä Toukokuuta 1893 sekä 17 päivanä Huhtikuuta ja 30 päivänä Lokakuuta 1874. antamien määräysten johdosta 16 päivänä Elokuuta 1895 toimitetulla julkisella huutokaupalla myyty sellaiset vielämainitun jakokunnan metsässä löytyvät puut, jotka seitsemän metrin korkeudella olivat läpimitäten viisikolmatta senttimetriä ja siitä suuremmat; ja oli silloin " Trävaruaktiebolaget Kemi" niminen yhtiö puut ostanut; sekä että mainittu yhtiö sittemmin kevättalvella vuonna 1899 oli alkanut ja kevättävella seuraavana vuonna lopettanut puitten hakkuun. Koska kuitenkin Mikko Salmelalle ja Juho Erkki Hyypiölle puheenalaisessa kontrahdissa myönnetty oikeus Kumpulan talon metsään, kontrahdin ylläsanottuun määräykseen ja siihen nähden että kruununmaitten väliaikainen eroittaminen oli voittanut lain voiman 10 päivänä Marraskuuta 1892, oli loppunut 10 päivänä Marraskuuta 1896, ilman että Mikko Salmela ja Juho Erkki Hyypiön oikeudenomistajat Olli Hyypiö, Kaarle Karppinen ja Hermanni Kellokumpu, joista ensinmainittu oli hänen poikansa ja kaksi viimemainittua oli naimisissa hänen tyttärien, Karppinen Elmiinan ja 196
Kellokumpu Kaisa Leinan kanssa, olivat tuon ajan sisällä käyttäneet kontrahdissa määrättyä hakkimoikeutta, on Olli Kumpula vaatinut, että kysymyksessä oleva metsänhakkuukontrahti julistettaisiin pätemättömäksi ja Kumpula oikeutettaisiin pankkilaitoksesta, johon Kumpulan talonosuuden metsästä saadut rahat oli pantu talteen, kantamaan samat rahat; minkä ohessa Olli Kumpula on vaatinut palkintoa kuluistaan asiassa. Kanteesta kuultuina ovat Mikko Salmela ja hänen asiakumppaninsa viitaneet siihen puheenalaisessa kontrahdissa löytyvään määräykseen että, jos eivat ostajat saisi puita hakata ennenkuin isojako jakokunnassa oli tullut toimitetuksi, kauppa kuitenkin olisi voimas sa; ja ekkäpä isojakoa mainitussa jakokunnassa ei vielä oltu toimitettu, vaan hakkuu jakokunnan metsässä kumminkin oli käynyt mahdolliseksi sen kautta, että jakokunnan osakkaat ja Suomen Kruunu olivat yhteisesti myyneet metsän ja Keisarillinen Senaatti Kruunun puolesta oli hyväksynyt kaupan 14 päivänä Lokakuuta 1895 sekä jakokunnan osakkaat olivat sen hyväksyneet suuranneen Joulukuun loppupäivinä pidetyssä kokouksessa, ovat Mikko Salmela ja hänen asiakumppaninsa katsonut, että useinmainitussa metsänhakkuukontrahdissa mainittu neljän vuoden hakkuuaika oli luettava 1896 vuoden alusta, jonka vuoksi ja kun puitten hakkuu olikin sanotussa ajassa suoritettu, Mikko Salmela ja hänen asiakumppaninsa ovat anonut kanteen kumoamista. Sittenkun asiassa oli niin menetetty kuin asiakirjat lähemmin osoittavat, on Kihlakunnanoikeus 22 päivänä Tammikuuta 1903 julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että puheenalainen metsänhakkuuvälipuhe oli tehty, muun muassa, sillä ehdolla, että ostajan piti hakkauttaa ja poisvedättää puut neljän vuoden kuluessa siitä ajasta, jolloin lohko on väliaikaisessa rajoituksessa lain voiman voittanut; että Mikko Salmela ja Olli Hyypiö, joka viimemainittu isänsä Juho Erkki Hyypiön kanssa 8 päivänä Huhtikuuta 1893. teh197
dyn kauppakirjan nojalla oli ottanut isänsä omaisuuden haltuunsa, sittemmin 11 päivänä Elokuuta 1893. tehdyn kauppakirjan mukaan olivat myyneet ostaman. ja metsän " Trävaruaktiebolaget Kemi" nimiselle yhtiölle, pidentäen hakkuuajan viideksitoista vuodeksi; sekä että tämän perusteella hakkuu metsässä sitten oli aloitettu vuonna 1898. ja lopetettuvuonna 1900, vaikka hakkuu metsässä kysymykseen tulleen välikirjan mukaan, koska edellämainittu rajoitus eli kruunun liikamäitten väliaikainen eroittaminen Kostamonperän jakokunnassa oli voittanut lain voiman 10 päivänä Marraskuuta 1592, olisi ollut päätettävä 10 päivänä Marraskuuta 1896, minkä vuoksi ja kun Mikko Salmelalla ja Olli Hyypiöllä ei ollut ollut oikeutta ilman Olli Kumpulan lupaa pidentää hakkuvaikaa viimeksimainitun päivän jälkeen, etenkin kun hakkuu siinä ajassa olisi ehditty toimittaa, vaikkakin Keisarillisen Senaatin suostumus hakkuuseen oli annettu vasta 14. päivänä Lokakuuta 1875, koska hakkuu kuitenkin sitten suuremmaksi osaksi oli toimitettu yhdessä vuodessa, Kihlakunnanoikeus on härkinnut oikeaksi julistaa puheenalaisen, 21 päivänä Lokakuuta 1889 tehdyn metsänhakkuukontrahdin menettäneen voimansa 10 päivänä Marraskuuta 1876 ja sen jälkeen näsemättömäksi sekä oikeuttaa Olli Kumpulan nostamaan metsästä saadut Kumpulan talon osuudelle kuuluvat rahat vähennettyä ne määrät, yhteensä kaksituhatta seitsemänsataa viisikymmentä markkaa, jotka hän välikirjan nojalla. oli etukäteen metsähinnasta nostanut, näille maksumaärille niiden nostamispäivistä juoksevine neljän prosentin vuotuisine korkoineen 23 päivään Maaliskuun ta 1899, jolloin asia ensi kerran oli ollut Kihlakunnanoikeuden käsiteltävänä; minkä ohessa Mikko Salmela ja hänen asiakumppaninsa velvoitettiin yhteisesti tahi se heistä, jolla varoja oli, korvaamaan Olli Kumpulan oikeudenkäyntikulut asiassa kahdellasadalla viidelläkolmatta markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mikko Salmela ja Olli Hyypiö olivat vetoa198
malla saattaneet jutun, on 5 päivänä Toukokuuta 1905 antamassaan tuomiossa sen ratkaissut; ja koska kysymykseen tullessa metsänhakkuukontrahdissa, samalla kun hakkimaika oli sovittu neljäksi vuodeksi siitä kun kruunun liikamaitten eroittaminen Kostamonperän jakokunnassa oli voittanut lain voiman, myös oli määrätty että, jos eivät ostajat säisi puita hakata ennenkuin isojako oli jakokunnassa toimitettu, kauppa kuitenkin olisi voimassa, sentähden ja kun puitten hakkuu, siihen nähden ettei isojakoa ottu toimitettu, oli voinut tapahtua vasta sittenkun jakokunnan tilanomistajat ja Suomen. Kruunu yhteisesti olivat myyneet metsän Trävaruaktiebolaget Kemi" nimiselle yhtiölle, minkä myymisen. Keisarillinen Senaatti oli Kruunun puolesta lopullisesti hyväksynyt 14. päivänä Lokakuuta 1895, on Hovioikeus katsonut kerrotun kontrahdin olleen voimassa vielä neljän vuoden kuluessa sanotusta päivästä, jona aikana mainittu yhtiö olikin suurinmaksi osaksi hakkauttanut ostamansa puut; ja on Hovioikeus siis, kumoamalla Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Olli Kumpulan asiassa ajaman kanteenmutta jätettiin Olli Kumpulalle avoin vatta erittäin vaatia korvausta niistä hänen omistamaansa osuuteen Kumpulan taloa kuuluneista puista, jotka ehkä olivat hakatut jälkeen 14 päivän Sokakuuta 1899. Hovioikeuden tuomioon on Olli Kumpula hakenut muutosta tänne toimitta mallaan perustelmalla, johon Mikko Salmela ja Olli Hyypiö ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneeet, minkä jälkeen suullinen kuulustelu on täällä jutussa tapahtunut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut jutun; ja koska puheenalaisessa välikirjassa olevat määräykset hakkimajasta ilmeisesti ovat siten ymmärrettävät, että sovittu neljän vuoden aika on luettava siitä, kun hakkuu jakokunnan metsämaitten vielä jakamattominakin ollen voisi laillisesti tapahtua, sentähden ja kun ei ole näytetty, että tammöinen hakkuu olisi käynyt mahdollisek199
si alottaa aikaisemmin kun 14 päivänä Sokakuuta 1895, jolloin myönnytys kruunulla jakokunnassa olevien tilojen puolesta oli annettu jakokunnan yhteisen metsän myymiseen, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi jättää sen loppupäätelmän pysyväiseksi, johon Hovioikeus on edellä mainitussa tuomiossaan johtunut, ja velvoitetaan Olli Kumpula sen ohessa suorittamaan Mikko Salmelalle ja Olli Hyypiölle, korvaukseksi heidän täällä jutussa olleista kustannuksista, kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Lars Homén. A. Hem. hemmanAlex. Humlin Advard Pardain Alex. Humlin Advard Pardain Eelalle Lisander. I. Isk. Lilius. Den 9 April 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsätt reversskilling, från Wibergs Hofrätt inkommit mål angående ersättning emellan Bonmaklaren Jean Wallén, från Ala stad, sekan de, och Handlanden Viktor Ferdinand Grönroos, från Wiborgs stad, svarande. Gifven i fastitiedqvartementet den 9. April 1906. Kejserliga Senaten här låtit hvad lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtal föl rande: Wid Rådstufvurätten i Wiborg har Bonnäktaren Wallin anfört, att Handlanden Grönroos genom tredje person åt Källén utbjudit särskilda, uti en förteckning upptag na värdepapper samt, efter det Wallén genom Ålegram den 4 Mars 1903 och i bref af den 6 i samma månad förklarat sig villig att köpe femtio aktio uti Aktiebo laget Mansulles - Osake - Tankki med till dem hörande divilindkuponger för år 1902 till det af hennes i sagda förteckning uppgifva priset af fyrahundra trettio mark för aflid, uti bref af den 11. ännämnde Mans 7de R. B. C. J. F. 5. SS. l. Och 20 0/4 dels Såg. 242. R.D. 1905
godkänt Wallens omförmälda anbud; men emedan Handlanden Grönroos underlåtit att till Korsmaklaren Wallén utlämna omorda de aktier, samt aktier i Kansallis - OrakiPankki å bondtmärktioner under Mars nånad 1903 betingat sig ett pris af fyra hundra fyrationio mark för aktie med 1902 års lupong och Källen sålunda genom Gröncoos antydda uraktlåtenhet tillskyndats en för lust af sammanlagdt niohundra femtio mark, har Wallén yrkat Grönroos förpliktande att till Wallén utgifva nästnämnda belopp jemte ränta och godtgördse för rättegångs umgälderna Öfver käromålet hörd, har handlanden Grönroos bestridt dess befogenhet på den grund att något slutligt aflal om köp af ifrågavarande aktier icke kommit till stånd parterne emellan Rådstufvurätten har medelst den 15 September 1903 afkunnadt utslag på upptagna skäl ålagt Handlanden Grönroos att till Böromäktaren Wallén utgifva niohundra femtio mark jämte fem procents årlig ränta därå från rättegångens början den 5 Maj 1903 tills full betalning följde samt att med tvåhundratio mark hålla Wallin skadesför för rättegångskostnaden. lofrätten, under hvars pröfning Handlanden Grönroos i vadoväg dragit målet, har uti dem den 16 September 1905 funnit del väl vara utredt, att köp beträffande ofvanomförmälla aktier i Aktiebolaget Kansallis-Osake-Tankki afslutats parterne emellan och att Handlanden Grönroos maktlåtit att till Korsmaklaren Kallén utlämna sagda aktie; men emedan Sällen emot Grönroos lestridande icke gittat styrka, det han vid anskaffandet af oktier uti nämnda belag af annan person nödgats för dem erlägga högre pris än det, som mellan parterne öfverenskommits, eller att akternas gångel pris vid tiden för köpet öfverstigit det aftalade beloppet, har Kapellen, med upphäfvan de af Raidstufvurallens utslag, förkastat Boismäktaren Kullens i målet utförda talan. Uti Hofrättens dem har Börsmäktaren Wallén anhållet om ändring medels ingifren deduklien, den Handlanden Grönroeri föreskrifven ordning bemält Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner ådagalagdt vara, att Handlanden Grönroos, utan Korsmäktaren 201
Hallén erbjudit sig att af Grönroos inhopa femtio aktier i Kansallis - Osake - Pankki med dervidendluponer för år 1902 till ett pris af fyrahundra trettio mark för aktie samt Gropros godkänt sagda anbud, uraktlå lit att tillhandahålla Wallén de sålunda försålda aktiena; dock som Börmäktaren Wallén ej styrkt att honom genom Handlanen den Grönroos omförmälda uraktlålenhet åsamkats någon förlust, pröfvar Köperliga Senaten rättvist låta bero vid det slut, hvari Hofrätten i saken stannat, jämte det Körsmäklaren Wallén ålägges att med sextio mark emätta Handlanden Grönroos hans härstä des i målet hafda kostnader. Pet alle rom vederbör, till afkerättelse länek Kejserliga Senaten för Finland R. A. Bonde J. Wirkman 1 Rdrengvist. C. J. Timgren af Fredr: Tuulenius. E. Thesleff Huhtikuun 11 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, omistusoikeutta erinäisiin kiinteistöihin koskevassa jutussa, jossa ovat Kauppias Matti Roihan kon kussipesän toimitsijamiehet, Taratuomari Waldemar Fagerström ja Kauppias E. Sellen, molemmat Wiipurin kaupungista, hakijoina, sekä Helsingin kaupungissa sijainneen Suomen Maanviljelys- ja Teollisuus-Tankki Osakeyhtiö nimisen pankkilaitoksen konkurssipesän toimitsija. mies, Senaattori, Tapaaherra Gustaf Langenskiöld, viimeksimäini. tusta kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 11 päivänä Huhtikuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kurkijoen pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Tapaaherra Läsnäs L. H. A. S. - G.11. - E. P. - C.t. - H. G. R. No 395. Tåg. 18. R. D. 1906.
Langenskiöld lausunut, että Kauppias Röika oli 1 päivänä Elokuuta 1900 tehdyllä kauppakirjalla myynyt Suomen Maanviljelys- ja Teollisuus-Tankki Osakeyhtiölle omistamansa salopalstan perintötalosta No 9 mainitun pitäjän Pehin kylässä kolmentuhannen viidensadan markan kauppahinnasta, puolen Tavelan perintötaloa No 3 samassa kylässä tuhannen kolmensadan markan hinnasta, neljänneksen perintötalosta No 23 sanotun pitäjän Lapinlahden kylässä kymmenentuhannen markan hinnasta, Toikkisyrjän suli palstan perintötalosta No 22 äsken mainitussa kylässä kolmenkymmenen. viidentuhannen markan hinnasta sekä Sarjo nimisen palstatilan perintötalosta No 4 vieläsanotun pitäjän Otsanlahden kylässä neljänkymmenenviidentuhannen markan hinnasta, ehdolla että kauppahinnat merkittäisiin Kauppias Koikan hyväksi eri tilan käytettäviksi Hoihalla kerrotussa pankissa olevain sitoumusten lyhentämiseksi sekä että, jos pankki, myydessään kysymyksessäolevat tilat ja metjät kolmannelle henkilölle, niistä ei saisi edellä mainittuja hintaja, pankki oli oikeutettu Kauppias Koihalta vaatimaan puuttuvat määrät sekä taas, jos kiintöistöistä saataisiin välikirjassa sovittuja kauppahintaja korkiampi summa, velvollinen ylijäämästä hyvittämään Kauppias Koikaa; mutta koska Varatuomari Fagerström ja Kauppias Sellgren, heidän ollessaan Kauppias Koihan konkussipesän toimitsijamiehinä, olivat haltuunsa ottaneet puheenalaiset tilat ja kieltäytyneet luovuttamasta niitä pankin konkussihållinnolle, on Tapaaherra Langenskiöld vaatinut, että kiinteistöjen omistusoikeus julistettaisiin tuon kaupan kautta siirtyneen Suomen Mannviljelys- ja Teollisuus- Pankki Osakeyhtiölle. Varatuomari Fagerströmin ja Kauppias Kellgrenin vastustettua Tapaaherra Langenskiöldin vaatimusta, on Kihlakunnanoikeus 25 päivänä Marraskuuta 1903 julistamassaan päätökses; 203
sä katsonut selville käyneen, että edelläkerrottu kauppakirja, siinä mainittuihin ehtoihin nähden, oli tehty oikeastaan vaan vakuudeksi Kauppias Raihalla Suomen Maanviljelys- ja Teollisuus-Pankki Osakeyhtiölle olevien sitoumusten täyttämisestä, jonka vuoksi sanotulle välikirjalle ei voitu myöntää laillisen kauppakirjan arvoa, jolla kaupalla omistusoikeus puheenaoleviin kiinteistoihin olisi pankille luovutettu; ja on Kihlakunnanoikeus siis hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vapaaherra Langenskiöld oli vetoamalla saattanut jutun, on Joulukuun 2 päivänä 1905 antamassaan tuomiossa luusunut, että koska kysymyksessä oleva kauppa oli tehty sillä tavoin kuin M. K:n 1 luvun 2 SS:ssä säädetään, eivätkä Varatuomari Fagerström ja Kauppias Kellgren olleet toteuttaneet, että kauppavälipuhe oli tarkoittanut ainoastaan hankkia Suomen Maanviljelys- ja Teollisuus-Tankki Osakeyhti ölle vakuutta Kauppias Riihan sitoumusten täyttämisestä, sentähden on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyväksyen Tapaaherra Sanjenskiölden jutussa ajaman kanteen, julistanut omistusoikeuden edellä mainittuihen kiinteistöihin siirtyneen sanotun kaupan perusteella Suomen Maanviljelys ja Teollisuus - Pankki Osakeyhtiölle Hovioikeuden tuomioon ovat Varatuomari Fagerström ja Kauppias Kellgren anoneet muutosta tänne toimittämallaan perustelmalla, johon Tapaaherra Langen. skiöld on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Varatuomari Fagerström ja Kauppias Sellgren ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; minkä ohessa Taratuomari Fagerström ja Kauppias Pellgren, heidän edelläkerrotussa toimitsijamiesominaisuudessaan, velvoitetaan maksamaan mainitun pankkilaitoksen konkurssitukselle korvaukseksi sen täällä asiassa kärsimistä kulvista viisikymmentäviisi markkaa. Tätä 204
kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Lars Homén. A. N. W. SvarmanLars Homén. A. N. W. SvarmanJ. Widsman Karl. Kungvist. Edvard Pandan E. G. Kollin Huhtikuun 19. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Kovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevas sa jutussa, jossa Kauppias Adolf Rimpiläinen, Kajaanin kaupungista, on hakijana sekä Iisalmen kaupungissa toimiva Kauppahuone Joh. Puustisen Perilliset vastaajana Annettu Oikeusosastossa 19 päivänä Huhtikuuta 1906 Keisarillinen Senaatti on itselleen eittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kauppahuoneelle Joh Puustisen Perilliset toimituttamansa haasteen nojalla, on Kauppias Rimpiläinen Iisalmen kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut. stä nyttemmin kuollut Kauppias Johan Puustinen oli eläessään 2. päivänä Huhtikuuta 1897. tehdyllä kontrahdilla siinä lähemmin mainituilla ehdoilla sitoutunut välittäjänä noin kymmenen kilömetriä pohjoiseen äskensanotusta kaupungista olevalla Soinlahden lastauspäikalla vastaanottamaan, hoitamaan ja Läsnä: RitW. G; W. F L. C. A. /OS. 205 No 403. Jag. 126. R. D: 1905.