Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
västä lukien. Hovioikeuden tuomioon on Nikolai Ojanperä anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Matti Niemi ja hänen asiakumppaninsa ovat vastaneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Nikolai Ojanperä ole esiintuonut syytä muun puolesta muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota kuin että, koska Kaisa Topparille kysymyksessä olevan eläkevälikirjan mukaan tuleva eläke vuosilta 1876, Kaisa Topparin elantoon ja hoitaan sanottuina vuosina siihen nähden ettei ole osoitettu tähän tarkoitukseen käytetyn muita Kaisa Topparin varoja, sekä kun Nikolai Ojanperä on näyttänyt ettei Herman Hissan konkursiin luovutetun pesän varoista ole jaettu mitään osinkoa etuoikeutta nauttimattomille saataville eikä Kaisa Topparin puheenalaista viidensadan markan saatavaa 1897 ja 1898 on katsottava käytetyksi Herman Hissalta, jolla saatavalla ei ole selvitetty konkurssissa olevan mitään etuoikeutta, näinmuodoin, vaikka pa se olisikin valvottu Herman Hissan konkursissa, osaksikaan olisi voitusaada suoritetuksi konkurssipesan varoilla, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi hyljätä Matti Niemen ja hänen asiakumppaniensa kanteen mikäli se koskee Nikolai Ojanperän velvoittamista puheenalaiseen holhoustiliinsä ottamaan Kaisa Totharille tulevan eläkkeen vuosilta 1896, 1897 ja 1898 ja Herman Hissan mainitun velan sekä vapauttaa Ojanperän Oikeuksien hänelle tässä kohden määrää mästä velvollisuudesta, minkä ohes sa Nikolai Ojanperän tulee korvata Matti Niemelle ja hänen asiakumpanoilleen ainoastaan heidän tärkeimmät kulunsa Kihlakunnanoikeudes sa sadalla viidelläkymmenellä markalla. Näin muutettuna jää Hovioikeuden tuomio muuten pysyväksi, kuitenkin siten että Nikolai Ojan perä on velvollinen Oikeuksien mää150
räämällä uhalla jättamään uudenoikaistun tilin ennen 1. päivää Elokuuta 1911. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Yhteman k. A. O. Malin. Aleksi Käpp - Matts Peltonen Aleksi Käpp  waimo Peltonen Aleksi Käpy Aerid Liuksiala. J. Frans Palmros. Maaliskuun 7. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulseessa takaisivoittoa koskeras sa jutussa, jossa ovat Torppari Herman Stinkamo, Keuruun pitäjän Pohjoslahden by- lästä, hakijana ja samassa kylässä asuva Talollinen Taaretti Ahola tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusostossa 7. päivänä Maaliskuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Keuruun ja Multian pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Herman Stinkamo lausunut, että sittenekuu Taavetti Ahola 29. päivänä Elokuuta 1904. toimitetussa pakkohuutokaupassa oli ostanut nautinto-oikeuden Häman Flinkamon hallitsemaan Stina mo nimiseen torppaan, joka sijaitsi Taavetti Aholan omistamaan Arolan talon maalla yllämainitussa kylässä, oli WaaLäsnä: D. W. A. B. K. - F. F. - A. L. /U. S. 151 Poo. 155. R. D. 1909.
san läänin Kuvernöörinvirasto Taavetti Aholan hakemuksesta päätöksellään 10. päirättä Helmikuuta 1906. velvoittanut Herman Kirekamon heti häätämisen uhalla muut tamaan pois torpasta ja luovuttamaan sen Taavetti Aholan vapaaseen hallintaan, ollen Herman Flinkamolla kuitenkin oikeus kuudessa kuukaudessa sen jälkeen kuin Kuvernöörinimaston päätös oli voittanut lain voiman taikka, jos päätöksestä valitettiin, yhtä pitkässä ajassa siitä kun valituksen johjosta päätös oli annettu, asianomaisessa tuomioistuimessa hakea takaisin saantia, minkä häätörätöksen Waasan Hovioikeus jassa Herman Flinkamo oli siihen hakenut muutosta, oli 11. päivänä Lokakuuta 1906. antamallaan päätöksellä jättänyt pysyväksi; ja on Herman Kiinkamo, koska torppa oli laittomasti toimitetulla huutokaupalla myyty, vaatinut Taavetti Aholan velvoittamista Herman Reinhamelle luovuttamaan takaisin hallintaviksi den torppaan. Kustaamaan vaadittuna on Taavet ti Ahola, koska Herman Reinkamon vatitus huutokaupasta oli Keisarillisen Senaa tin päätöksellä lopullisesti hyljätty eikä Herman Kinkamo, asian niin ollen, voinut saada takaisin häneltä poisjoutunut ta hallintaoikeutta torppaan, vaatinut han teen kylkäämistä ja oikeudenkäyntikulujen sa korvaamista. Kihlakunnanoikeus on 24. päivänä Huhtikuuta 1908. julistamallaan päätöksellä potkaissut jutun; ja koske hallintaoikeus Flinkamon torppaan oli ulosmitattu ja 10, oikeostaan 29. päivänä Elokuuta 1904. laillisessa järjestyksessä toimitetussa pakkohuutokaupassa myyty Taavet ti Aholalle, mikä ulosottotoimitus sittemmin oli voittanut lainvoiman, sentähden ja kun Herman Stenkamo ei ollut voinut esittää minkäänlaista syytä takaisinvoittakamteensa perusteeksi, on Kihlakunnanoikeus hyljärnyt sen oikeettomana ja velvoittanut Herman Kiinkamon kolmellakymmenellä markalla korvaamaan Taavetti Aholan kuulut asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Herman Stinkamo vetoamalla oli saatta nut jutun, on 30. päivänä Huhtikuuta 152
1909. antamallaan tuomiolla jättänyt jutun Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Herman Flinka mon vastekuolelleen suorittamaan maksut hänen kappalestaan Hovioikeuden tuomiota viisitoista markkaa kahdeksan kymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Herman Stinkamo anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Herman Flinkamo ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Yläggmannen Ako Malin. Yläggmannen Ako Malin. Aleksi Käpp. Alfrid Linksiala. Aleksi Käpp. Alfrid Linksiala. Uno Strömsten. Maaliskuun 9 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullees ra oikeutta liin käyttämiseen koskevassa jutussa, jossa Väramaanmittari Carl Johan Heikil ja Talollinen Antti Torkka molemmat Wiipurin pitäjän Perkansaaren kylästä, ovat hakijat na ja Oikeusmiesmies Karl Virner Lindberg, Wiipurin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 6 päivänä Maaliskuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on etellen sä esittelyttänyt julkuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietan seuraavaa: Kuistutettuansa Oikeusuuvermies Lindbergen Wiipurin pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat varamaanmittari Heikil ja Antti Törkkä sestä lausuneet, että Antti Pörkka omisti osan verotalosta No 1 edellävä notussa Sockansaaren kylässä sekä taramaanmittari Heikil ja OikeusmiesLäsnä: 2.K. l. R. B. J.S. 153 No 389. Siiru 114. K. D.1969
mies Lindberg kumerikin huvilapalstan mainittuun taloon kuuluvalla Keihäsniemi nimisellä niemelksellä ja että Oikeusneuvosmies Lindbergin huvilapaktan poikki, joka sijaitsi niemekkien kaprimmalla kohdalla ulottuen rannasta toiseen, johti ammoisista ajoista käytetty tie Antti Perhan sanotun niemin päässä olevalle metsäpalstalle ja Taramaanmittari Heikelin mainitun metsäpalstan ja Oikeusmiesmies Lindbergin huvila-alueen välillä olevalle palstalle, ja koska Oikeusneuvosmies Lindberg, dock ka puheena olevalla talolla vuonna 1882 toimitetussa halkomistaessa oli määrätty, että kaikki talon silloiset het olivat pidettävät avoimna ja uu sia tietä tarpeen mukaan avalta. va sekä ettei kukaan osakas saisi estää toisen osakkaita tarpeen sattu essa soveliaasta paikasta liikkeemas la tilustensa yli kumminkin oli nyt temmin estänyt Varamaanmittari Heikeliä ja Antti Parkkaa käyttämästä tietä palstansa poikki, ovat Varamaanmittari Heikel ja Antti Torkka vaatineet että Oikeusneuvosmies Lindberg velvoitet taisiin sallimaan Varamaanmitta. ri Heikelin ja Antti Porkan käyttää tietä Oikeusneuvosmies Lindbergin palstan poikki, minkä ohessa Varamaanmittari Heikel ja Antti Porkka ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksestaan Oikeusneuvosmies Lindbergin varlusteltua kannetta on Kihlakunnanoikeus 30 päivänä Lokakuuta 1906 ja listamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla kanteen hyljännyt. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varamaanmittari Heikel ja Antti Porkka olivat vetoamalla saatta. neet jutun, on 6 päivänä Maaliskuuta 1909 antamallaan tuoniolla sen rälkaissut; ja koskeivät Varamaan mittari Heikel ja Antti Porkka elleet näyttäneet, että he tai Antti Porkan omistaman talonosan edelliset omistajat ylimuistoisen nautinnan tai jonkun lainvoimaisen maanmittaustoimituksen kautta tai muulla154
kaan tavalla olivat tulleet oikeutetuiksi käyttämään tietä Oikeus auvesmies Lindbergin nykyään huvilapalstana omistaman maa-alueen poikki, on Hovioikeus jättänyt sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Kihlakunnanoikeus oli päätöksessään johtunut, minkä ohessa Hovioikeus on velvoittanut Varamaanmittari Heikelin ja Antti Perkan viidellä kymmenellä markalla korvaamaan Oikeusneuvosmies Lindbergin Hovioikeudessa karsimat kustannukset Hovioikeuden tuomioen ovat Varamaanmittari Heikel ja Antti Porkka anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Oikeusneuvosmies Lindberg on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvitetyksi, että asianomaiset tilanosakkaat vuonna 1882. tilalla No 1. Pörkansaaren kylässä toimitetussa tilusjaossa ovat keskenään sopineet muun muassa, ettei kukaan osakas saa estää toisia osakkaita tarpeen aikana soveliaasta paikasta liikkumasta tilustensa eli, minkä vuoksi ja kun näin ollen sekä Antti Porkka, jonka omistamasta tilanosasta sanottua taloa Oikeusneuvosmies Lindberg ei edes ole väittänyt Lindbergin puheenalaista palstan eroitetuksi. että myöskin Varamaanmittari Heikel, jonka kysymyksessä oleva palsta on eroitettu Antti Porkan omistamasta osuudesta mainittua taka, ovat oikeutetut kulkemaan Oikeusneuvosmies Lindbergin palslan poikki omelle palstoilleen, joihin ei maata myöten ole vaitettykään olevan muuta pääsyä Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumolen Hovioikeuden luomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistaa Oikeusneuvosmies Lindbergin velvolli. seksi sallimaan Antti Porkan ja Varamaanmittari Heikelin puheenalaisille palstoilleen pääsyä varten käyttämään Lindbergin palstan paikki 155
tarpeen mukaista tietä, jonka suunnasta, paikasta ja leveydestä asianosaiset, elleivät he siitä sovi, saavat erittäin riidellä; mutta asian laatuun nähden tulee Antti Porkan ja Varamaanmittari Heikelin itse kärsiä kulunkinsa tässä oikeudenkäynnissä. Täta kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. W. Konnan N: 10. Malin. J. W. Konnan N: 10. Malin. Alksi Häpy Alfred Luksiala. Mannes Peltonen. Alfred Lindström Maaliskuun 9 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, osallisuutta myllyyn. ja myllypaikkaan koskevassa asiassa, jossa ovat Luhangan pitäjän Tammijärven kylässä asuvat Talolliset Sipi Tanelinpoika Helenius, Tuomas Aataminpoika Huuskola, Robert Joonaanpoika Ruohtula, Erik Antinpoika Mönkölä ja Kaarlo Ranerva sekä Talollisenleski Ida Påhlström yhteisesti hakijana ja Tirkatalonvuokraajan Alfred Filip Danielsonin leski Selinda Maria Danielsson, poika Eino Alfred Danielsson ja tytär Ilena Danielsson, samassa kylässä olevalta Kärmelahden virkataletta, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, 9 päivänä Maaliskuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on Kesnäs P. B. t. - 7. S. - J.S. - B. A. U. S. 156 No 399. Pag. 69. R. D. 1909.
kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Alfred Filip Danielson'in Luhangan, Joutsan ja Leivonmäen pitäjien käräjäkunnan 1900 vuoden talvikäräjiin ovat Sipi Helenius, Tuomas Huuskola. Robert Ruohtula Erik Mönkölä, Ida Dahlström ynnä Talollinen Mooses Partanen, mainitus ta Tammijärven kylästä, Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Tammijärven ja Luhangan kylien talojen omistajat aikanaan olivat Luhangan ja Tammijärven kylien välillä juoksevaan Tammijokun perustanut Ylämyllyksi sanotun vesijanhomyllyn sille maalle, joka Luhangan jakokunnan tiluksista isossajäossa oli erotettu Luhangan kyläläisten yhteiseksi myllytontiksi, ja että Kirmelahden virkatalon haltijat, jotka noin 70 tai80 vuotta sitten olivat ottaneet osaa myllyn rakentamiseen olivat siitä lähtien virkatalon manttaalin mukaan nauttineet kuudetta osaa myllyn tuloista; mutta kun Kiirmelahden virkatalo, joka on No 2 Tammijärven kylässä, ei kuulunut samaan jakokuntaan kuin talot No 1 ja 3 Tammijärven kylässä, vaan oli eri jakokuntaa, eikä virkatalolla tämän johdosta ollut osaa puheenalaiseen, sille vieraan jakokunnan myllytonttiin ja myllyn kohdalla olevaan koskeenkaan, ovat Sipi Helenius ja hänen viimeksi mainitut asiakumppaninsa, Tammijärven kylän talojen Noiden 1 ja 3 omistajinahuomauttaen että Keisarillinen Suomen Senaatti 12 päivänä Joulukuuta 1892 antamallaan tuomiolla oli hyljännyt Alfred Filip Danielsen inajaman kanteen päästä Kärmelahden virkatalon haltijana osalliseksi erääken toiseen kysymyksessä olevalla tontilla sijaitsevaan Alanylly nimiseen myllyyn, vaatineet, että Kärmelahden virkatalen haltija erotettaisiin nauttimasta osuutta ylempänä mainittuun Ylämyllyyn. Asiassa kuultuina ovat Alfred Filip Danielsson ja, sittenkun hän oikeudenkäynnin kestäessä oli kuollut 157
sekä Talollinen Jooseppi Vehkasalo, ostettuansa Moses Partaselta hänen kiinteimistönsä Tammijärven kylässä, oli jatkanut kannetta Moses Partasen osalta, Alfred Filip Danielsson in oikeudenomistajat edellä mainitut Selinda Maria, Eino Alfred ja Ilona Daniel. son vastustaneet kannetta. Sittenkun virkaa toimittavaa Kuununnimismiestä M. Mankista, joka asianmukaisen määräyksen perusteella oli kruununasiamiehenä ollut saapuvilla juttua käsiteltäessä, sekä Luhangan kylän talojen omistajia Matti Reinoa, Jere Jahkosta, Edvard Salvesen'ia, Eeva Sofia Jutilaa, Juho Kivilaaksoa, Erik Hattulaa ja Juho Virtasta oli siinä kuulustettu ja asiassa muuten oli menetetty, kuten asiakirjat lähemmin osottavat, on Kihlakunnanoikeus, jossa Sipi Helenius ja hänen asiakumppaninsa ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, 7 päivänä Marraskuuta 1905 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt Sipi Heleniuksen ja hänen asiakumppaniensa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Sipi Helenius ja hänen viimeksimainitut asiakumppaninsa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa 6 päivältä Helmikuuta 1909 antanut asiasta lausuntonsa; ja koska Kärmelahden virkataloon, sillä vuosina 1787- 1803 käyneessä isossajaossa laaditun toimituskirjan mukaan, oli kuuluva, paitsi erästä kotitarvemyllyä, kuudes osa kolmesta Tammijokien rakennetusta tullimyllystä, ja asiassa oli selville käynyt, että nyt kysymyksessä oleva mylly oli yksi mainituista Tammijoessa siihen aikaan olleista kolmesta myllystä ja että Kärmelahden virkatalon haltijat olivat sitä osansa mukaan ylimuistoisista ajoista moittimatta ja yhtäjaksoisesti nauttineet, sentähden ja kun mainittu virkatalo sen kautta, että siitä, kuten Sipi Helenius ja hänen asiakumppaninsa olivat väittäneet, ehkä oli muodostettu taloista Neita 1 ja 138
3 Tammijärven kylässä erillään oleva jakokunta, ei ollut voinut menettää oikeuttansa sanottuun myllyyn, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupää töksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut. Hovioikeuden tuomioon ovat Sipi Helenius, Tuomas Huuskola, Robert Ruohtula, Erik Mönkölä, Ida Dahlström ja Kaarlo Kanerva, joka viimeksimainittu oli ostanut Jooseppi Vehka salolta hänen kiinteistönsä Tammijärven kylässä hakenut muutosta tänne jättämällään perustelmalla, johon Selinda Maria Danielsen ja hänen asiakumppaninsa ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Sipi Helenius ja hänen asiakumppaninsä ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Sipi Helenius ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Selinda Maria Danielsonille ja hänen asiakumppaneilleen heillä täällä jutun Uno Strömsten. vuoksi olleiden kulunkien korvaukseksi yhteensä seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Wittumare J. N. Bernlund Manus Peltonen Alfred Lillksiala. Marus Peltoren Alfred Lillksiala. B. Amberg. 159
Den 14. Mars 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet sjorätsmål emellan Sjökaptenen Karl Oskar Karlberg, från Konungariket Sverige, sökande, samt Sjökaptonen Otto Alfred Färdig, från staden Nystad och ömsesidiga sjöförsäkringsanstalten Sjöarsuranssöreningen i Finland, med hemort i Åbo stad, svarande: Gifven i sustitidepartementet, den 14 Mars 1911 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Sedan Sjökaptenen Färdig tillhöriga bärkskippet Capella på väg från staden Köpenhamn i konungariket Janmark till skeppets hemort Nystad den 14 Oktober 1907 i närheten af fyrfartyget Svenska Björn sammanstött med nörrifrån kommande af Sjökaptenen Karlberg förda svenska angfartyget Sandrond med påföljd att skifpet Capella gått helt och hållet förNärv: s. A. B. S. W. A- B. A /B F. M. 160 No 415. Pag. 238. R.D. 1909.
Rått loradt, har Sjökaptenen Färdig på stämning å Sjökaptenen Karlberg den 21. November 1907. vid Rådstufvurätten i Åbo anfört, att Sjökaptenen Karlberg vid ifrågavarande tillfälle, då tät mist varit rådande, förfarit felaktigt däri att Karlberg, efter det Sandsénd förenummit Capellas missignaler för om tvårs antydande att Capella hade vinden akter om tvärs, icke stoppat Sandsinds massin och manörrat med försiktighet tills fara för sammanstötning varit öfverstånden, utan tvärtom gått framåt med större fart än som vore tillåten under tjocka samt dessutom svängt Sandsend två gånger åt styrbord eller således för om Capella; hvarför Sjökaptenen Färdig yrkat att Sjökaptenen Karl berg, som sålunda vållat samman stötningen, måtte åläggas ersätta den därigenom Färdig tillskyndade skadan samt i sådant afseende åt Sjökaptenen Färdig utgifva 21,250 mark, motsvarande försäkringsvärdet å Capella vid tiden för sammanstötningen, äfvensom 194 mark 75 penni, utgöranse godtgörelse för särskilda andra i följd af sammanstötningen Färdig åsamkade kostnader, eller således sammanlagdt 21,374 mark 75. penni med fem procents årlig ränta därå från berörda 21 November 1907 och därhos godtgöra Pärdig för rättegångskostnaden Uti denna talan har Sjöassurans föreningen i Finland, såsom barkskoppet Capellas försäkringsgifvare, förenat sig, jämte det Sjöarsuransföreningen och Sjökaptenen Färdig under rättegångens förlopp uppgifvit att Färdig af Föreningen bekommit försäkringsbeloppet. Öfver käromålet hörd har Sjökaptenen Karlberg påstått att de af honom vid omordade tillfälle vidtagna åtgärder öfverenstämt med hvad omständigheterna påkallat och i gällande författningar vore föreskrifvet, hvaremot Karlberg framhållit att befälet å barkskoppet Capella asidosatt sina åligganden i följande af seenden: att seglen å Capella, oaktadt 161
den inträffade tjockan, icke minskats, utan alla dragande sigel pållits tillsatta; att signalerna från Capella gifvits endast hvarannan minut eller med ännu längre mellantid; att Capella afvikit från sin kurs åt babord, mon likväl signaderat att kursen bibehölls oförändrad; samt att, ehuruskenet från ängfartyget Sandsends sig nallyktor, såsom kraftigare och på större höjd öfver vättengtan än Capellas lyktor, kunnat iakttagas å Capella tidigare än sistnämnda fartygs lyhtsken blifvit synligt för Sandsend samt man förty å Capella haft jämförelsevis lång tid att sluta till det Sandrends kurs medförde öfverhängande fara, å Kapella likväl försummats såväl föreskriften uti art12 af de genom kungörelsen den 22 Juni 1897 till efterlefnad anbefalla regler, angående åtgärder till undvikande af ombordläggning, som att lofva upp för att få vinden ur siglen och därmed farten häjdad. På grund häraf har Sjökaptenen Karlberg ansett uppenbart vara att sammanstotningen förorsakats af befälet å Capella samt förty anhållit om käromålets förkastande och att Karlbergs motparter måtte förpliktas ersätta Karlberg de omkostnader han nödgats i saken vidkännas. Härå har Rådstufverätten, dör Sjökaptenerne Thure Walfrid Bergman, Vice konsuln Carl Julius Panelius och Knut Ossian Alarik Krook under målets handläggning närvarit, Bergman vid ett, Panelius vid sex och Krook vid fyra sammanträden för att såsom sakkunnige män i sjörättsmål tillhandagå med nödiga upplysningar samt Tanelius och Krook jämväl afgifvit utsåtande i saken, medels utslag den 15. Juni 1908 på upptagna skäl ansett att befälet å hvärtdera fartyget varit vållande till sammanstötningen samt förty, med stöd af /55 SS i Sjölagen af den 9. Juni 1873, funnit Sjökaptenen Karlberg icke vara pliktig att godtgöra den Capella därvid förorsakade skadan; och jämte det parterne 162
vid denna utgång af saken själfve finge vidkännas sina däri hafda kostnader, har Sjökaptenen Färdig, jämlikt 235. SSjölägen, ålagts att åt ofvanbemälde sakkunnige män i arvode för deras befattning med målet utbetala åt Sjökaptenen Bergman tio mark, åt Vieckonsuln Tanelius åttio mark och åt Sjökaptenen Krook sextio mark. Hofrätten, under hvars pröfning Sjökaptenen Färdig och Sjöarsuransföreningen i Finland, gemensamt, äfven som Sjökaptenen Karlberg för sig i vadeväg dragit målet, har medels den 30. Juni 1909. gifven dom funnit att Sjökaptenen Karlberg vid omförmälda tillfälle då tjocka varit rädande, efter det bärkskoppet Capellas första mistsignal förenummits till ängfartyget Sandsina och Karlberg trott sig höra denna signat för om tvärs, men ej haft sig Capellas läge bekant, icke låtit stoppa Sandsenels markin tills han blifvit fullt förvissad om Capellas lage, utan, sedan han ändrat Sandrends kurs styrborthän, med halfmaskin styrt vidare och sålunda brutit mot art. 16. i ännämnda regler; och som Capella vid sagda tillfälle, i då rådande låber vind, icke kunde anses hafva gjort starkare än måttlig fart samt ostyrkt blifvit att Capella, efter det fartygen fått känning af hvarandra, fät vid signåteringen, andrat kurs eller i öfrigt manövrerat oriktigt; alltså och då ombörd läggningen vid antydt förhållande måste tillskrifvas Sjökaptenen Karlbergs försummelse att iakttaga de försiktighetsmått, som till undvikande af fartygs sammanstötning vore föreskrifna, har Hofrätten med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, i stöd af 1545 Sjölagen ålagt Sjökaptenen Karlberg att fullt ersätta den genom ombudläggningen timade skadan och i sädant afseende till Sjökaptenen Färdig och Sjöarsuransföreningen i Finland utgifva tjuguettusen trehundra sjuttiofyra mark sjuttiofem penni med fem procents årlig ränta därå från den 21. November 1907. tills full lifvid följ163
de samt att därhos med sexhundrafemtio mark godtgöra Sjökaptenen Fördig och Sjöassuransföreningen i Finland dessas vid Rådstufvurätten för målet hafda kostnader äfvensom att, jämlikt 235 SS åberopade lag, utgifva till ofvannämnde sakkunnige de af Rådstufvurätten dem tillagda arvoden. Uti Hofrättens dom har Sjökaptenen Karlberg anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Sjökaptenen Färdig och Sjöarsuransföreningen i Finland i föreskrifven ordning bemöttKejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Sjökaptenen Karlberg icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens ofvanberörda dom än att den af Hofrätten Sjökaptenen Färdig och Sjöarsuransföreningen i Finland tillagda ersättning för dessas vid Rådstufvurätten i målet hafda kostnader af Kejserliga Senaten nedsättes till det af Sjökaptenen Pärdig och Sjöarsuransföreningen i sådant afseende fordrade belopp eller femhundrasex mark sjuttiosex penni, med hvilken rättelse vid Hofrättens dom i allt öfrigt skall förblifva. Ort alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: J. Närnlund Anten Karunen J. Närnlund Anten Karunen Walter Andersin. B. Anneberg 164