Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
1866. ja Heikki Juho Kauppinen vuonna 1868., olivat mainitut talonosat perintönä langenneet, Taneli Kauppisen talonosa hänen lapsillensa Maria Samuli, Stiina, Henriikka Heta, Kaisa ja Ville Kauppiselle sekä Heikki Juho Kauppisen talonosa hänen lapsillensa Johanna, Olli, Juho, Heta Sofia, Liisa Maria ja Anna Kauppiselle; että Taneli Kauppisen lasten Henriikka, Heta, Kaisa ja Ville Kauppisen ollessa alaikäisiä oli heidän holhoojansa Talollinen Petter Kettunen, ynnä Taneli Kauppisen täysiikäiset lapset Maria, Samuli ja Stiina Kauppinen sekä viimeksi mainitun mies Juho Repo ynnä Heikki Juho Kauppisen silloin vielä alaikäisinä olleiden edellämainittujen lasten holhooja Talollinen Juho Kauppinen kauppakirjalla 11. päivältä Toukokuuta 1872. kahdentuhannen kolmensadan viidenkymmenen markan hinnasta myyneet mainitut talonosat, yhteensä kolmanneksen koko talosta, Talolliselle Henrik Zvistille, joka taas, luovutettuaan tilasta Rommannäen alkopalstan Talolliselle Antti Kiiskiselle, kauppakirjalla 23. päivältä Lokakuuta 1872. oli myynyt muun osan tilasta Talolliselle Pekka Kauppiselle; sekä että Rommanmäen ulkopalsta nykyään kuului edesmenneen Antti Kiiskisen pojalle Herman Kiiskiselle ja Heikki Ilkolle sekä muu osa tilasta Pekka Kauppisvainajan lapsille Antti, Pekka ja Liisa Kauppiselle; ja kun edellä mainitut kaupat eivät olleet tulleet laillistetuiksi ja tila niin ollen oli vielä sukuunlunastuksenalainen, ovat Aaro Pekkarinen ja hänen asiakumppaninsa anoneet että heidät oikeutettaisiin sukuunlunastamaan puheena oleva tila siihen nähden että Aaro Pekkarisen vaimo Anna Johanna Ruuskanen ja Maria Sofia Ruuskanen olivat Maria Kauppisen ja hänen miehensä Taavetti Ruuskasen tyttäriä, Samuli Heikki Kauppinen edellämainitun Samuli Tanelinpoika Kauppisen poika, Antti Juho Stenmanen vaimo Wilhelmiina Stenman sekä Alex, Heikki, Johanna Emilia ja Olga Maria Repo Stiina Kauppisen ja Juho Re
von lapsia, Kalle Stennian ja Arvid Johannes Stenman Henriikka Tanelintytär Kauppisen lapsia hänen avioliitostaan Juho Stenmanin kanssa, Emil Alfred Yrjö Robert, Juho Reinhold, Ransa Wilhelm ja Saimi Sofia Hyvönen Heta Tanelintytär Kauppisen lapsia hänen avioliitostaan Robert Hyvösen kanssa, Amanda Lydia Juho ja Matilda Timonen Johanna Heikintytär Kauppisen ja hänen miehensä Juho Timosen lapsia, Ester Emilia Pulkkinen Heta Sofia Heikintytär Kauppisen ja hänen miehensä Enok Pulkkisen tytär, Johanna Emilia, Viljam, Elsa Amanda ja Lauri Aleksander Fick Liisa Maria Heikintytär Kauppisen ja hänen miehensä Kustaa Aleksander Fickin lapsia sekä Sigrid Seviä Wilhelmiina, Emmi Elsa Emilia, Sälly Kirginiä ja Edith Elisabeth Lundén Anna Heikintytär Kauppisen lapsia hänen avioliitostaan Karl Benjamin Lundénin kanssa. Vastatessaan kanteseen ovat Antti Kauppinen ja hänen asiakumppaninsa esilletuoneet, muun muassa, ettei ollut olemassa mitään selvitystä siitä että Taneli ja Heikki Juho Kauppinen olivat kuolinhetkellään omistaneet puheena olevan tilan, joten ei myöskään ollut näytetty että tila Taneli ja Heikki Juho Kauppisen lasten käsissä oli ollut perimysmaata, mihin nähden ja kun tila niin ollen ei ollut sukuunlunastuksenalainen, Antti Kauppinen ja hänen asiakumpparinsa ovat vastustaneet kannettaSittenkun Aaro Pekkarinen ja hänen asiakumppaninsa olivat oikeutetut takausta vastaan nostamaan tallettamansa sukulunastusrahan ja muut heistä, paitsi Anna Johanna Ruuskanen, Wilhelmina Repo ja Matilda Timonen, siitä tehdystä vaatimuksesta olivat valallaan vakuuttaneet vilpittömästi itsellensä eikä kenellekään muulle lunastavansa tilan, on Kihlakunnanoikeus 9. päivänä Huhtikuuta 1906. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Taneli Kauppisen lapset olivat isältään perineet kuudennen osan ja Heikki Juho Kauppisen lapset isältään niinikäänn kuudenneksen puheenaolevasta talosta, sekä ettei se kauppa 11. päivältä Tou
kokuuta 1872., jolla Taneli ja Heikki Juho Kauppisen lapset olivat Henrik Avistille myyneet mainitut talonosat, eremmän kuin nekään saannot, joiden kautta tila sittemmin oli joutunut Antti Kauppiselle ja hänen asiakumppaneillensä, ollut tullut laillistetuksi, minkä vuoksi ja kun Herman Kiiskisen ja Heikki Ilkon hallitsemaa Rommanmäen ulkopalstaa ei oltu tilasta laillisesti eroitettu, ja Antti Pekka ja Liisa Kauppinen niin ollen, 12. päivänä Kesäkuuta 1895. maatilojen osittamisesta annetun asetuksen 14. SS:i mukaan, olivat pidettävät koko kysymyksessä olevan talonkolmanneksen omistajina, Kihlakunnanoikeus, kumoten Taavetti Airaksisen, vaimonsa Kaisa Kauppisen edusmiehenä, asiassa ajaman kanteen siihen nähden että Kaisa Kauppinen itse holhoojansa Petter Kettusen kautta oli ollut perimsä talonosan myyjänä, eikä niin ollen, Maakaaren 6. luvun 1. SS: 2 mukaan, niinkuin sanottu lainpaikka on asetuksessa 27 päivältä Kesäkuuta 1878. ollut oikeutettu sitä sukuunlunastamaan, on velvoittanut Antti, Pekka ja Liisa Kauppisen luovuttamaan seuraavat, laillisen perinnönjaon kautta määrättävät osuudet puheenaolevasta talonkolmanneksesta, nimittäin: Aaro Pekkariselle vaimonsa Anna Johanna Ruuskasen edusmiehenä sekä Taavetti Ruuskaselle tyttärensä Maria Sofia Ruuskasen holhoojana sen osan, minkä Maria Kauppinen oli perinyt isältään Taneli Kauppiselta, Samuli Heikki Kaappiselle sen osan, jonka hänen isänsä Samuli Kauppinen oli perinyt isältään Taneli Kauppiselta, Antti Juho Stennanille vaimonsa Wilhelmiina Revon edusmiehenä sekä Alex, Heikki ja Johanna Emilia Revolle ynnä Juho Kevolle, viimeksimainitulle tyttärensä Olga Maria Revon holhoojana, yhteisesti sen osan, jonka Stiina Kauppinen oli perinyt esältään Taneli Kauppiselta, Kalle Stenmanille ja Arvid Johannes Stenmanin holhoojalle Juho Stenmanille sen osuuden, minkä Henriikka Kauppinen oli perinyt isältään Taneli Kauppiselta, Rebert Hyvöselle lastensa Emil Alfred, 5
Yrjö Robert, Juho Reinhold, Ransa Wilhelm ja Saimi Sofia Hyvösen holhoojana, sen osan, minkä Heta Kauppinen oli perinyt isältään Taneli Kauppiselta, Amanda Lydia, Juho ja Matilda Timoselle heidän äitinsä Johanna Kauppisen isältään Heikki Juho Kauppiselta perimän osuuden, Enok Pulkkiselle, lapsensa Ester Emilia Pulkkisen holhoojana, sen osuuden, minkä HetaSofia Kauppinen oli perinyt isältään Heikki Juho Kauppiselta, Kustaa Aleksander Fickille, lastensa Johanna Emilia, Wiljam, Elsa Amanda ja Lauri Aleksander Fickin holhoojana, sen osan, jonka Liisa Maria Kauppinen oli perinyt isältänsä Heikki Juho Kauppiselta, sekä Karl Benjamin Lundénille, lastensa Sigrid Siviä Wilhelmiina, Emmi Elsa Emilia, Sälly Virginia ja Edith Elisabeth Lundénin holhoojana, sen osan, jonka Anna Kauppinen oli perinyt isältänsä Heikki Juho Kauppiselta, jota vastoin Kihlakunnanoikeus, koska Aaro Pekkarinen ja hänen asiakumppaniinsa eivät olleet oikeutetut sukuunlunastamaan Ville Tanelinpoika Kauppi sen sekä Olli ja Juho Heikinpoikien Kauppisen aikoinaan perimiä osuuksia, on hyljännyt kanteen, mikäli se kasitti vaatimuksen sanottujen osuuksien sukuunlunastamisesta. Sen ohessa on Kihlakunnanoikeus määrännyt että edelläsanottujen sukuunlunastukseen tuomittujen talonosien luovutus, Maakaaren 5. luvun 12. SS: mukaan, oli tapahtu va ensimmäisenä lähtöpäivänä Kihlakunnanoikeuden päätöksen julistamispäivän jälkeen, ei kuitenkaan ennenkuin Aaro Pekkarinen ja hänen sukuunlunastukseen oikeutetut asiakumppaninsa olivat suorittaneet Antti, Pekka ja Liisa Kauppiselle sen osan kauppahinnasta, kahdestatuhannesta kolmestasadasta viidestäkymmenestä markasta, joka jakaantui Maria, Samuli, Stiina, Henriikka ja Heta Kauppisen sekä Johan na, Heta Sofia, Liisa Maria ja Anna Kauppisen aikoinaan omistamille talonosille. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Kauppinen ja hänen asiakumppaninsa 6
olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 18. päivältä Joulukuuta 1908. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, kuitenkin siten että sukuunlunastukseen tuomitun talonosan luovutus oli tapahtuva ensimmäisenä lähtöpäivänä Hovioikeuden tuomion antopäivan jälkeen eli siis 14. päivänä Maaliskuuta 1909. sekä että Aaro Pekkarisen ja hänen asiakumppaniensa tuli sitä ennen Antti Kauppiselle ja hänen myötäpuolilleen suorittaa paitsi Kihlakunnanoikeuden määräämää sukuunlunastusrahaa myöskin korvausta viimemainittujen talonosaan panemista ja sen tähden tekemistä tarpeellisista kuluista; ja velvoitettiin Antti Kauppinen ja hänen myötä puolensa viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Aaro Pekkarisen ja hänen asiakumppaniensa vastuupuhavallan valvomisesta Hovioikeudessa oikeutuneet kustannukset - Hovioikeuden tuomioon ovat Antti Kauppinen ja hänen asiakumppaninsa moneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Aaro Pekkarinen, Taavetti Ruuskanen, Antti Juho Stenman ja Taavetti Airaksinen ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Aaro Pekkariren ja hänen asiakumppaninsa, jotka, Kihlakunnanoikeuden heitä vastaan lainvoiman saaneen päätöksen mukaan, eivät ole oikeutetut sukuunlunastamaan koko puheenalaista talonkolmannesta, ovat jättäneet selvittämätä, joka ilmoittamattakin, kuinka suuren osan tuosta talonkolmanneksesta, kun se kauppakirjalla 11. päivältä Toukokuuta 1872. myytiin, kukin sen silloinen osa kas omisti, eikä niitten talon osuuksien suuruus, joihin Pekkarisella ja hänen asiakumppaneillaan enään voiolla sukuunlunastamisoikeus, siis ole asiassa esitetyn selvityksen nojalla. määrättävissä, sentähden ja kun sellaista, noitten osuuksien luovuttamista varten tarpeellista, määrittelyä, asian laatuun nähden, ei saata jät
tää asian päättymisen jälkeen ehkä pidettävän perinnönjaon varaan, harkitsee Keisarillinen Senaatti, jossa Aaro Pekkarinen ja hänen tänne saapuneet asiakumppaninsa ovat vaatineet jutun lopullista ratkaisemista sen nykyisessä tilassa, oikeaksi kinnota Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen asiassa, mikäli ne ovat käyneet Antti, Pekka ja Liisa Kauppista vastaan, sekä hylätä Aaro Pekkarisen ja hänen asiakumppaniensa jutussa ajaman kanteen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKejsarillinen Suomen Senaatti: J W. Casmans A.W. Malin. Aleksi Käpy. v. namus Peltonen Aleksi Käpy. v. namus Peltonen Alfred Liuksiala. Frans Salmros / Tammikuun 18 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa koskevassa jutussa, jossa Tehtaanomistaja F. E. Schmidt. Kolgastin kaupungista Saksan keisarikunnassa, on hakijana sekä Rauman kaupungista oleva osakeyhtiö Sjöbloms Läderin hustru Aktiebolag vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 18 päivänä Tammikuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Rauman kaupungin Raastuvan. oikeudessa on Tehtaanomistaja Sekmidt lausunut, että hänen osakeyhtiön Sjöbloms Läderindustre Aktiebolag kanssa kirjeissä 25 päivältä Heinäkuuta 1904 ja 9 päivältä senjälkeistä Elokuuta tekemänsä hankintusopineuksen mukaan tuli Syyskuun kuluesLäsnä: J. N. B. - A. K. V. A. - R.t. No 45. Pag. 25. R. D. 1909.
sa samana vuonna toimittaa yhtiölle vastasanottuun kaupunkiin 20,000 kiloa bläholtyia ja kymmenen astiaa bläholtyliuvosta, joiden hinnan maksamisesta oli sovittu, että seitsemänkymmentäviisi prosenttia tavaroista kirjoitettavan laskun määrästä oli suoritettava kuuden kuukauden tunnusteella, joka oli annettava tavaralaskun saavuttua osakeyhtiölle, sekä kaksikymmentäviisi prosenttia, edellyttämällä että osa keyhtiö keräällä ja syksyllä vuonna 1905 tilaisi Tehtäänomistaja Sekmidt. iltä kummallakin kerralla samat määrät bläholtyia ja bläheltyliuvosta kuin yllä on mainittu, luettava Tehtaanomistaja Sekmidtin hyväksi yhden osakeyhtiön osakkeen lunastamista varten, jonka osakkeen yhtiö Schmidtille luovuttaisi niin pian kun Sekmidten saatava yhtiöltä siten nousisi 4,000 Saksan markkaan; mutta koska osakeyhtiö Tehtaanomistaja Selimietten Syyskuussa vuonna 1904 toimitettua osakeyhtiölle sovitun määrän blåholtyia ja bläholtylievosta oli tavarain hinnan 5,440 Sakran markan 50 pennigin maksuksi hyväksynyt ainoastaan 3,254 Saksan markan 92 pennigen suuruisen vekselen ja kieltäytynyt antamasta tunnustetta tavarain hinnan rahasja suoritettavan määrän jäännöksestä, sekä sitten jättänyt enemmät tilauksetken tekemättä, on Sekmidt, katsoen sen perusteella, että osakeyhtiö oli kerrotulla menettetyllään hankintasopimuksen rikkonut, vapautuneensa velvollisuudesta vastaanottaa mainittu osake, jonka lunastamisesta tehty ehto sitä paitsi oli laiton ja mahdotonkin täyttää, koskee osakeyhtiö ollut oikeu tettu itse omistamaan osakkeitaan eikä siis myöskään voinut osaketta toiselle luovuttaa, vaatinut, että osakeyhtiö Sjöbloms Läderindustre Aktiebolag velvoitettaisiin Sekmidt'ille suorittamaan puheenalaisen osakkeen hinnan lyhennykseksi tavarain hinnasta pidättämänsä kaksikymmentävii10
si prosenttia eli 1,360 Saksan markkaa 13pnniqia kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna 5 päivästä Maaliskuuta 1905, sekä korvaamaan Sekmidtille hänen oikeudenkäyntikustannuksensa. Asiasta kuultuna, on osakeyhtiö Sjöbloms Läderindustre Aktiebolag selittänyt, että puheenalaisten tavarain maksuksi Tehtaanomistaja Schmidtille toimitettu tunnuste väärinkäsityksen takia oli tullut kirjoitetuksi 825 Saksan markkaa 45 pennigiä vähemmälle määräille kuin oikeustaan olisi pitänyt, sekä katsonut ettee se seikka että osakeyhtiö Sekmidten mielestä ei ollut täyttänyt maksuvelvollisuuttaan, voinut vapauttaa Schmittiä, joka ilman eri tilaustaken oli velvollinen täyttämään sovitut myöhemmät tavaran hankinnat, vastaanottamasta kysymyksessä olevaa osaketta, mikin nähden osakeyhtiö on vaatinut kannetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus on 21 päivänä Elokuuta 1905 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että osakeyhtiö Sjöbloms Läderindustre Aktiebolag tilaamansa tavarat vastaanotettuaan tosin oli Tehtaanomistaja Sekmidtille hyväksynyt vekselin vähemmastä määrästä, kuin mitä tavaran hinnasta hankintävälipuheen mukaan olisi ollut Sekmidtille vekselitunnusteella suoritettava, mutta kun tuo osakeyhtiön laiminlyönti maksuehtojen täyttämisessä ei voinut vapauttaa Tehtaanomistaja Sekmidtiä puolestaan täyttämästä välipuheen määräyksiä eikä Schmidtin väitös, että ehto osakkeen lunastamisesta sellaisenaan olisi laiton ja mahdoton täyttää, ansainnut huomiota, koska Sekmidt itse alkuran oli hyväksynyt tuon ehdon, on Raastuvanoikeus hyljännyt Tehtaanomistaja Selmiatin vaatimuksen saada osakeyhtiöltä Sjöbloms Läderindustri Aktiebolag rahassa osakkeen hinnan maksua varten varatut tuhat kolmesataa kuusikymmentä Saksan 11
markkaa kolmetoista pennigiä; mutta koska Raastuvanoikeus kuitenkin osittain oli hyväksynyt Pehtaanomistaja Schmidtin asiassa ajaman kanteen, josta osasta asiaa nyt ei ole kysymystä, velvoitettiin osakeyhtiö korvaamaan Sekmidtille hänen tärkeimmät kustunnuksensa asiassa kahdellasadalla kuudellakymmenelläviidellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on puheenalaisessa tuomiossa katsonut, ettei Tehtäänomistaja Sekmidt ollut esiintuonut syytä muuttaa Raastuvanoikeuden päätöstä ja ett. ei myöskään osakeyhtiön Sjöbloms Läderindustri Aktiebolag muutoksenhakemus oikeuttanut saman päätöksen oikaisemista muun puolesta, kuin että osakeyhtiö vapautettiin suorittamasta Tehtaanomistaja Sekmidtille Raastuvanoikeuden hänelle tuomitsemaa ylempänä mainittua oikeudenkäymiskulunkien korvausta. Hovioikeuden tuomioon on Tehtaanomistaja Sekmidt anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Sjöbloms Läderindustri Aktie bolag yhtiön puolesta on säädetyssä järjestyksessä vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska osakeyhtiön Sjöbloms Läderindustri Aktiebo lag puolesta on myönnetty, ettei osakeyhtiö ole asianosaisten sopimuksen mukaan suorittanut Tehtaanomistaja Schmidtin Syyskuussa vuonna 1904 osakeyhtiölle lähettämäin tavarain hintaa, ja Tehtaanomistaja Sekmidt kirjeessä 31 päivältä Lokakuuta 1909 on osakeyhtiölle ilmoittanut, ettei hän siitä syystä enää toimittuisi osakeyhtiölle tavaroita, sekä kieltänyt lukemasta hankintavälipuheessa tarkoitettua osaa kauppahinnasta edellä mainitun osakkeen hinnan lyhennykseksi, sen vuoksi ja kun Tehtaanemistaja Sekmidtin samalla kuin osakeyhtiö on rikkonut kysymyksessä olevan sopimuksen, on katsottava puo12
lestaan myös vapautuneen sanottua sopimusta enemmältä noudattamasta, joten sopimus myöskin mikäli se koskee puheeksi tulleen osakkeen kauppaa on pidettävä rauenneena, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksikumoten Raastuvanoikeuden päätöksen ja Hovioikeuden tuomion, mikä li Tehtaanomistaja Sehmidtin vaa timus että osakeyhtiö velvoitettaisiin Tehmedtille suorittamaan osakkeen hinnan lyhennykseksi pidättämänsä rahamäärä on hyljätty, velvoittaa osakeyhtiön Sjöbloms Söderindustii Aktiebolag Tehtäänomistaja Schmidtille maksamaan sanotun rahamaaran tuhat kolmesataa kuusikymmentä markkaa kolmetoista pennigiä Saksan rahaa tahi vastaavan määrän Suomen rahaa maksuaikana käyvan kurssin mukaan korkoineen viisi sadalla vuodessa lukien oikeudenkäynnin alusta 19 päivästä Kesäkuuta 1905 täyden maksun tapahtumiseen saakka sekä kahdellasadalla kuudellakymmenellavudella markalla korvaamaan Tehtäänomistaja Sekmidtille jutun käsittelystä Raastuvanoi keudessa oikeutunut kustannukset. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Bönlund Walter Andersin. Alksi Käyry. R. Amberg 13
Den 19 Januari 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Vasa Hofrätt inkommet mål, angående klande af testamente, emellan Bonden Erik Abrahamsson Jakas, från Jorala by i Körå socken, Bonde sonen Johan Abrahamsson Nyby, såväl för egen del som i egenskap af tillförerdnad förmyndare för Bondesonen Abraham Abrahams son Nyly, och Bonden Jakob Jakobsson Nyby, såsom målsman för sin hustru Anna Abrahamsdotter Nyly, från Andiala by i samma socken, samt i Rekipelto by af nämnda socken besatte landlanden Matts Jeslin, såsom lagde stämd förmyndare för sin omyndige son inten Barnhard Mathias Ventin, sökande samt Nikolaistads kommen och stadsfull mäktige i sagda stad, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 19. Januari 1911. erliga Bonden har låtit handlinja D.V. t. - 1.  R. - J. F - A. F. A. Bm. 14 No 64. Pag. 54. R. D. 1903
garna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Inhyseskarlen Jacob Abrahamsson Nyly, i lifstiden borall i förberörda Andiala by, aflidit, lämnande efter sig såsom närmaste arfvingar syskonen Erik Jakas, Johan, Abraham och Anna Nyby samt under rättegången barnlös aflidna Bondedottern Greta Abrahamsdotter Nyby äfvensom broderdottusonen Anton Bernhard Mathias Vestin, samt Nikolaistads kommen och stadsfullmäktige i nämnda stad vid Häradsrätten i böra, Oravais och Malmo socknars tingslag bevakat ett af Jacob Nyly den 27 April 1903 upprättadt skriftligt testamente, däri Jacob Nyby föreränat att all hans kvarlåtenskap, som ej åtginge till hans begrafning och för utredning af hans lö, skulle öfverlämnas till stadsfullmäktige i Rekeläistad och af behållningen lildas en under stadsfull mäktiges förvaltning stående fond under namn af Jakob Nybys fond för gubbhem net i Tasa, hvaraf årliga räntan borde användas för ett blifvande gullkene i sagda stad, hafva Erik Jakas och hans med parter jämte Greta Nyly vid bemälda läradsrätt yrkat att, emedan Jacob Nyby en längre tid och att intill sin död å rit sinnesrullad, berörda testamente måtte förklaras ogilligt, eller och, i händelse Jacob Nyly kunde anses hafva vid testamentets upprättande varit vid sundt förståndrättas enligt lag, enär Jacob Nylys moder Greta Eriksdotter Nyby, hvilken dels i arf dels emot arfslösen till sin samarfvinge i ego bekommit sju trettiotvåendedels mantal af Bengs skattehemman No 15 i Rekipelto by, sedermera afhändt sig samma hemmansdel samt Jacob Nyly vid sådant förhållande ej varit berättigad att genom testamente förfoga öfver så stor del af sin kvarlåtenskap, som i värde motsvarade hans efter medom erhållna arfslott i vederlaget för berörda hemmansdel. Sedan Nikolaistads kommen och dess stadsfullmäktigt i saken hörda, metsagt käromålet, har Häradsrätten, efter det målet haft den omgång handlingarna däri utvi sa, medels utslag den 3. Oktober 1907 på den anförda skäl förklarat ifrågakomna 15
testamente ogilligt äfvensom förordnat att Jacob Nylys egendom, skulle upplåtas till laga skifte hans arfvingar emellan. Hofrätten, under hvars pröfning Nikolaistads kommun och dess stadsfullmäktige i råderväg dragit målet, har uti dem den 30. December 1908 funnit del vara utredts att Jacob Nyby vid upprättande af förenämnda testamente varit vid sundt och fullt förstånd, hvarför och som Erik Jakas och hans medparter icke styrkt sitt påstående att i Jacob Nybys kvarlå tenskap inginge egendom, som utgjorde vederlag för säld arfvejord, hvaröfver Jacob Tyby icke varit berättigad att genom testamente förfoga, Hofrätten, med upphäfrande af Häradsrättens utslag, förkastat käromålet Uti Hofrättens dem hafva Erik Jakas och hans medparter sökt ändring medels ingifven deduktion, den Nikolaistads hemmun och dess stadsfullmäktige i före skrifven ordning lemätt. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner tillförlitlig utredning icke hafva förebragts därom att Jacob Nyby vid tiden för upprättandet af ifrågavarande testamente varit vid rundt och fullt förstånd samt pröfvar förty rättvist, med upphäpande af Hof rättens dem, förklara sagda testamente ogilligt såvidt Erik Jakas och hans med parter, jämväl i egenskap af rättsinnehafvare efter Greta Nyly, därigenom äro ute slutna från arf efter Jacob Nyby. Pet alle, som vederlor, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Wedermaa. Kksi KäpY. Wedermaa. Kksi KäpY. 40 Marus Suomenen Alfred Kiuksiala. 40 Marus Suomenen Alfred Kiuksiala. Alfred Lindström 16
Tammikuun 19 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa edesmenneen Talollisen Kasper Tuhkion leski Hilda Johanna Tuhkio, Keuruun pitäjän Liesjärven kylästä, sekä omasta puolestaan että alaikäisten lastensa holhoojana, on hakijana ja Längelmäen pitäjästä kotoisin oleva Talollinen Herman Seppälä tulematta jääneena vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 19 päivänä Tammikuuta 1911 Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraa: vaa: Kasper Tuhkiolle toimitetun haasteen nojalla on Herman Seppälä Kuiruun ja Multian pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että Kasper. Tuhkio, joka hänen ja hänen sisarustensa vanhempain kuoleman jälkeen oli ottanut huostaansa Läsnä: D.V. A. A: B. J. P. A." L. A. Sm No 65 Sivu 95. R. D. 1909.
pesän irtaimiston ja yksin saanut hyväkseen kiinteistönkin tulot, oli sen johdosta sisarustensa holhoojan Herman Seppälän kanssa tehnyt sellaisen sopimuksen että Tuhkio suorittaisi sisaruksilleen mitä heille kullekin Herman Seppälän holhutoimestaan annettavan tilin mukaan oli sanotusta omaisuudesta tuleva, mutta ettei Kasper Tuhkio ollutkaan maksanut veljelleen Salomon Tuhkiolle tälle sellaisen tilan mukaan tulevia kuuttasataa kolmea markkaa k olmeakymmentäseitsemää penniä, jotka Herman Seppälän tilivelvollisena sen vuoksi oli täytynyt korkoineen suorittaa Salomon Tuhkiolle; ja on Herman Seppälä näin ollen vaatinut että Kasper Tuhkio velvoitettaisiin Herman Seppälälle maksamaan sanottu määrä, kuusisataakolme markkaa kolmekymmentäseitsemän penniä, viiden prosentin vuotuisine korkoineen 1 päivästä Marraskuuta 1897, jolloin Salomon Tuhkiolle annettu tili oli päätetty. Kanteeseen vastatessaan on Kasper Tuhkio väittänyt, että hän ostaessaan 25 päivänä Huhtikuuta 1901. Salomon Tuhkiolta tämän perintöosuuden Tuhkion taloa, samalla oli suorittanut korvauksen Salomon Tuhkiolle vanhempiensa jälkeen tulevas ta irtaimesta perinnöstä ja kiinteimistön siihen asti tuottamasta tulosta sekä että hän tästä suorituksesta oli ilmoittanut Herman Seppälälle, jonka niin muodoin ei olisi pitänyt suorittaa Salomon Tuhkiolle edellämainittuja rahoja milen nähden ja kun sitä paitsi Herman Seppälän Salomon Tuhkiale antama holhoustili ei ollut Kasper Tukkiota sitora, Kasper Tuhkio, on anonut kanteen hylkäämistä. Sittenkuin Kasper Tuhkio oli muistuttanut että Herman Seppälän todistajaksi juttuun nimittämä tsianajaja Niilo Kungel oli esteellinen todistamaan syystä että hänen poikansa Poliisikonstaapeli Jalfrid Kungel, joka Herman Seppä18