Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
bevakat ej mindre enligt skuldsedel af den 1. Januari 1905. ettusen mark med sex procents ränta därå från nyss nämnde dag än de tvåtusen fyrahundra nittiofyra mark sjutton penni Uppsyningsmannen Hagert, som jämte Handlanden Jakob Sandås ingått borgen för ett af Wasa Aktie Bank Handlanden Hagert beviljadt kassakreditirlån å tiotusen mark, den 18. December 1905. nödgats till banken inbetala med enahanda ränta från sistsagde dag, hvarhos Uhysyningsmannen Hagert, under uppgift att Handlanden Hagert den 10. Augusti 1904. till säkerhet för såväl återgäldandet af omordade skuldsedels innehåll som den förlust Uppsyningsmannen Hagert kunde få vidkännas i grund af omförmälda borgen åt denne pantförskrifvit ett uti Handlanden Hagents handelsbutik å Riess hemmans mark i Gerby by af Mustasaari socken befintligt varulager jämte inventarier och utestående fordringar, anhållit att hvad sålunda bevakadt blifvit måtte honom tilldömas med förmänsrätt ur den pantförskrifna egendomen. Vid upprop i konkursen har Sahlöarekontoret Hasselblatt & Boxström mot sagt ifrågavarande anspråk på förmåns rätt; därå Rådstuvurätten medels dom den 30. April 1906. yttrat sig och, jämte det Uppsyningsmannen Hagerts förenämnda fordringar fastställts till betalning ur konkursboet, förkastat hans yrkande att för omordade ettusen mark få sig tillerkänd förmånsrätt till värdet af ofvanberörda varulager, inventarier och utestående fordringar, enär ej visadt blifvit att ifrågavarande egendom öfverlämnats till Uppsyningsmannen Hagert såsom säkerhet för nästsagda fordran, hvilken tillkommit efter det pantaftalet om samma egendom ingåtts, hvaremot Riid stufvurätten på upptagna skäl tillerkänt Uppsyningsmannen Hagert för det belopp han i omförmäldt afseende såsom bor gesman utgifvit, förmånsrätt till än nämnda egendom såvidt densamma den 15. December 1905, då denna fordran uppkom, fanns i behållKefrätten, under hvars pröfning, utom 30
andra, Uppsyningsmannen Hagert i vadeväg dragit målet, har genom dem den 16. Augusti 1906. fastställt Rådstufvurättens dom. Uti Ilofättens dom har Uppsyningsmannen Kapert sökt ändring medels ingifven deduktion, hvilken Wasa AktieBank och Sakförarekontoret Hasselblatt Bouström i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt finner Uppsyningsmannen Hagert icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken alltså skall förblifva; och å lägges Uppsyningsmannen Hagert att till Wasa Aktie Bank och Sakförarekontoret Kasellblatt & Boxström gemensamt, i ersättning för deras i målet härstädes halda kostnader, betala sextiofem mark Det alle, som vederbör, till efterrättelse lånder. Kejserliga Senaten för Finland: C. J. Timgren Fredr. Luuhnius. C. J. Timgren Fredr. Luuhnius. C. J. Timgren Fredr. Luuhnius. 1al. Armqvist. A. W. Granström 1al. Armqvist. A. W. Granström 1al. Armqvist. A. W. Granström Ossian Karsten Tammikuun 28 päivänä 1907 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutus sa, jossa Kauppiaat Juho ja Kaarle Summa, Uudenkirkon pitäjän Kirkkojärven kylästä, ovat hakijoina sekä Kultaseppä Olli Koistinen, Pietarin kaupungista Wenäjän keisarikunnassa, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 28. päivänä Tammikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Juho ja Kaarle Suonman 1900 vuoden lakimääräisiin talvikäräjiin Uudenkirkon pitäjän käråjäkunnassa on Olli Koistinen, joka oli määrätty Elokuussa vuonna 1899 kuolleen, Pietarin kaupungissa asuneen entisen Kivenhakkaajan Wilhelm Kastegrenin 29 päivänä Kesäkuuta 1897 laaditun kirjallisen testamentin toimeen nanijaksi, Kihlakunnanoikeudessa kertonut, että Juho ja Kaarle Summa olivat sitoutuneet Wilhelm Tastegrenille suoLäsnä: J N - H S - G W - E P - W T. O. St. No 149. Såg 103 R. D 1906.
rittamaan 24 päivänä Marraskuuta 1894 antamansa velkakirjan mukaan 2500 ruplaa venäjän rahaa 4 prosentin vuotuisen koron kanssa, ollen velka maksettava 10 vuoden kuluessa velkakirjan antopäivästä 250 ruplalla vuosittain, sekä 11 päivänä Joulukuuta 1897 päivantyn velkakirjan mukaan vaadittaessa 2500 ruplaa: 6 prosentin korolla; ja kun Juho ja Kaarle Summa eivät olleet ensiksi mainittua velkakirjaa vastaan suorittaneet muuta kuin 26 päivänä Joulukuuta 1897 maksetut 750 ruplaa eivätkä he myöskään olleet taipuneet suorittamaan 11 päivänä Joulukuuta 1897 antamansa velkakirjan sisällystä, on Olli Koistinen, mainitussa toimessaan vaatinut Juho ja Kaarle Summan velvoittamista maksamaan 24 päivänä Marraskuuta 1894 annetun velkakirjan sisällyksestä maksettavaksi langenneet rat, yhteensä 1250 ruplaa korkoineen sekä 11 päivänä Joulukuuta 1897 päivätyn velkakirjan sisällyksen 2500 ruplaa niinikään korkoineen, ensiksi mainitusta rahamäärästä kumminkin sähennettynä velkakirjaa vastaan maksetut 750 ruplaaAsiassa kuulustettuina ovat Juho ja Kaarle Summa selittäneet, että sitten kun heidän setänsä Kauppias HermanSumma ja isoisänsä Väranimismies Juho Summa olivat erästä 23 päivänä Elokuuta 1891 päivättyä velkakirjaa ja siinä määrättyä kuuden prosentin korkoa vastaan lainaksi saaneet Wilhelm Stastegrenilta 15,000 ruplaa, oli, Herman Summan ja Varanimismies Summan sillä välin kuoltua, Wilhelm Stastegren huolimatta siitä, että Juho ja Kaarle Summa olivat ottaneet perintöä ainoastaan Varanimismies Summan jälkeen ja vaikka he siis lain mukaan olisivat olleet vastaa vat ainoastaan toisesta puolesta tuota velkasummaa eli 7500 ruplasta, uhkauksella muuten heti uloshakoa koko saatavansa 24 päivänä Marraskuuta 1894 pakoittanut heidät velkanan sa tunnustamaan vastamainitun velkakirjan sisällyksestä 10,000 ruplan suuruisen määrän sekä vielä lisäksi il32
man vastiketta ottanut heiltä kanteen perusteena olevan 2500 ruplan velkakirjan samalta päivältä; ja kun Wilhelm Kastegren sen jälkeen, Juho ja Kaarle Summan 11 päivänä Joulukuuta 1897 Tastegrenille suorittaessa todellisen velkansa eli mainitut 7,500 raplaa, oli heiltä ottanut kanteessa mainitun toisenkin velkakirjan, muka sen tahderelan maksamiseksi, joka ylempänä kerrotusta 1,000 ruplan määrästä vielä oli suorittamatta ovat Juho ja Naale Summa, jotka niin ollen eivät velkomuksen perusteena olevista velkakirjoista olleet saaneet mitään vastiketta, vaatineet, että kanne hyljättäisiin, pidattaen sen ohessa itselleen oikeuden erikseen hakea takaisin mitä he kysymyksessä olevia velkakirjoja vastaan jo olivat suorittaneet Sittenkun Olli Koistinen oli kieltänyt, että puheena olevat velkakirjat olivat syntyneet minkäänlaisesta koron kiskomisesta, kuten Juho ja Kaarle Summa tahtoivat tehdä uskottavaksi, sekä nuutenkin pysynyt kanteessaan, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, 28 päivänä Maaliskuuta 1903 julistamassaan päätöksessä mainitsemiltaan perusteilla kyljännyt Olli Koistisen asiassa ajaman kanteen, jättäen Juho ja Kaarle Summalle vallan eri oikeudenkäynnin kautta, jos luulivat syytä siihen olevan, hakea Olli Koistiselta takaisin, nitä he tarpeettomasti olivat korkoina suorittaneet; vaan asian laatuun nähden saivat asianosaiset itse kärsiä oikeudenkäyntikulunkinsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Olli Koistinen, erikseen, sekä Juho ja Maanle Summa, yhteisesti, vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 17 päivänä Maaliskuuta 1906 antamässään tuomiossa katsonut Juho ja Kaarle Summan ei esiintuoneen syytä muuttaa Kihlakunnan oikeuden päätöstä. Mitä sitten Olli Koistisen vetokan teesen tuli, katsoi Hovioikeus selvitetyksi, että Juho ja Kaarle Summa Herman Summan ja Varanimismies Sum33
nan kuoltua olivat 24 päivänä Marraskuuta 1894 sitoutuneet Wilhelm Rastegrenille maksamaan ei ainoastaan edellämainitun viidentoistatuhannen ruplan suuruisen velkakirjan sisällös tä, paitsi korkoa, kymmenentuhatta ruplaa, vaan myös samana päivänä laaditun velkakirjan sisällön kaksituhatta viisisataa ruplaa, viimeksi mainitun rahamäärän neljän prosentin vuotuisen koron kanssa ja sillä tavoin että velka oli kymmenen vuoden kuluessa maksettava kahdellasadalla viidelläkymmenellä ruplalla vuosittain, sekä että Juho ja Kaarle Summa jotka tuon kymmenentuhannen ruplan suuruisen velan suoritukseksi Wilhelm Rästegrenille olivat maksaneet seitsemäntuhatta viisisataa ruplaa ja sittemmin 11 päivänä Joulukuuta 1897 antamassaan velkakirjassa sitoutuneet vaadittaessa maksamaan sanotun velan jäännöksen kaksituhatta viisisa taa ruplaa kuuden prosentin vuotuisella korolla, olivat tämän jälkeen mainittujen velkainsa lyhennykseksi maksaneet Wilhelm Kastegrenille tämän 26 päivänä Joulukuuta 1897 velkakirjalle 24 päivältä Marraskuuta 1894 kuittaamat seitsemänsataa viisikymmentä ruplaa ja 18 päivänä Huhtikuuta 1899 kuittiä vastaan kolmesataa ruplaa sekä, kuten Ilastegrenin eläessään antamat kaksi kuittia ilman päivämäärää osoittivat, kahdella kerralla ennen 1 päivää Syyskuuta 1899 neljäsataa ruplaa, kuin myös oikeuden käynnin kestäessä Olli Stoistiselle suorittaneet 23 päivänä Marraskuuta 1900 seitsemänkymmentä ruplaa ja 28 päivänä samaa kuuta sataviisikymmentä ruplaa, 24 päivänä Marraskuuta 1901 seitsemänkymmentä ruplaa ja 28 päivänä samaa kuuta sataviisikymmen tä ruplaa, 22 päivänä Marraskuuta 1902 seitsemänkymmentä ruplaa sekä 6 päivänä Maaliskuuta 1903 sataviisikymmentä ruplaa; mihin nähden ja kun Juho ja Kaarle Summa eivät olleet voineet näyttää toteen väitöstään että he Wilhelm Kastegrenin pakotuksesta ja ilman vastiketta olivat Wil34
helm Fastegrenille antaneet sanotut velkasitoumukset, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen on velvoittanut Juho ja Kaarle Summan Olli Toistiselle, Wilhelm Kastegrenin testamentin toimeenpanijana, heti maksamaan joko venäjän rahassa tahi maksuaikana kulkevan kurssin mukaan suomen rahassa 11 päivänä Joulukuuta 1897 annettua velkakirjaa vastaan sen sisällön kaksituhatta viisisataa ruplaa korkoineen, lukien kuusi sadalle vuodessa velkakirjan antopäivästä kunnes maksu tapahtuu, sekä kuittia vastaan 24 päivänä Marraskuuta 1894 päirätyn velkakirjan sisällöstä ennen oi keudenkäynnin alkua maksettavaksi langenneet vuosina 1895, 1896, 1897, 1898 ja 1899 kunakin vuonna 24 päivänä Marras kuuta suoritettavat maksuerat, jotka tekivät vuosittain kaksisataa viisikymmentä ruplaa eli yhteensä tuhat kaksisataa viisikymmentä ruplaa neljän prosentin vuotuisella korolla lukien velkakirjan antopäivästä jokaisen maksuerän lankeamispäivään sekä sen jälkeen kuuden prosentin korolla maksuu tapahtumiseen astikuitenkin säädetyssä järjestyksessä vähennet tyä äskenluetellut velkaa vastaan tapahtu neet suoritukset. Sen ohessa ja samalla kun lausunnon antaminen Juho ja Kaarle Sumnan vaatimuksesta, että heille pidätettäisiin oikeus vastedes hakea Olli Toistiselta takaijin milä he velan korkoina olivat suoritta neet, asian näin päättyessä raukesi, velvoitettiin Juho ja Kaarle Summa korvaukseksi Olli Totistiselle Kihlakunnanoikeudessa oikeutuneista kustannuksista hänelle maksamaan kuusisataa markkaa Hovioikeuden tuomioon ovat Juho ja Kaarle Summa hakeneet muutosta tänne jättämällään perustelmalla, johon Olli Kois tinen on säädetyssä järjestyksessä vastan nut; minkä jälkeen asiassa vielä on mene telty niinkuin asiakirjat lähemmin osoittavat Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa että Juho ja Kaar le Summan asiassa myöskin tekemä vaitos siitä, etteivät nyt puheena olevat määrät, siihen Wilhelm Kastegrenin edellämainitusja testamentissaan tekemään määräykseen nähden, ettei näitä velkoja saisi Juho ja Kaarle 35
Summalta uloshakaa niin kauan kuin he niistä säännöllisesti suorittaisivat korot, vielä olisi hakukelpoiset, jätetään varteen ottamatta, koskeivät Juho ja Kaarle Summa, mikäli apakirjoista käy selville, olleet ennen oikeudenkäynnin alkuakaan suorittaneet heidän puheena olevista veloistaan silloin maksettavaksi langenneen koron täyttä määrää, katsoo Keisarillinen Senaalti, etteivät Juho ja Kaarle Summa muutenkaan ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden edelläkerrottua tuomiota muulla tavoin kuin että ne neljäsataa ruplaa, jotka Kastegrenin eläessään antaman kahden ilman päivämäärää olevan kuitin mukaan ovat velasta lyhennettävät, ovat luettavat maksetuiksi 26 päivänä Joulukuuta 1898. joten oikaistuna janottu tuomio siis muuten jääpi pysyväiseksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Julius Nummelin - Uttens. hemmanJulin Nummehn - Attens. hemmanJ. Wiesman Edvard Paldani. Wara klander. Oman Karsten 2 Den 30. Januari 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mår emellan Åkaren Johan Koskinen, från Helsingfors stad, sökande, och Slaktaren Karl Petter Silander, från samma stad, uteblifven svarande, angående klander af testamente: Silven uti Justitiederpartementet den 30. Januari 1907. Kejserliga Senaten har låtit handlingarne målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Sedan Karl Petter Silander vid Rådstufvurätten i Helsingfors i afseende å bevakning anmält, att den 19. Mars 1903. aflidne Kötthandlaren Karl Viktor Forsell, som uti lifstiden varit bosatt i sagde stad, före sin död muntligen förordnat att efter Forsells frånfälle att hans efterlämnade egendom borde med full egan derått tillfalla Karl Petter Silander, samt särskilda personer blifvit beträffande riktigheten af förordnandet för dödsfalls skull å ed alhörda, har Johan Koskinen, som vore broder till Karl Viktor Forsell vid Rådstufvurätten anfört, att Karl VikOch Cj T. Fr. C. A. - A. 36 No 118 No 118 Såg 205 RD 1906.
tor Forsell vid det tillfälle, då han på antydt sätt skulle förordnat om sin kvarlåtenskap, varit i hög grad öfverlastad af starka drycker samt att de personer, hvilka därvid närvarit och likaledes varit dryckesrörda, vid sitt afhörande å ed icke kunnat med bestämdhet ens påminna sig tiden, när omförmälda förordnande skulle skett, än mindre uppgifva att de blifvit för ändamålet tillkallade; i anseende hvartill och då berörda förordnande i följd häraf vore ogiltigt samt Karl Viktor Forsell senare såsom sin yttersta vilja uttalat, att hans kvarlåtenskap borde tillfalla Johan Koskinen, den sistbemälde yrkat, att det af Karl Petter Silander bevakade förordnandet måtte förklaras kraftlöst och Forsells efterlämnade egendom tillerkännas Johan Koskinen, hvarjämte Koskinen gjort anspråk på ersättning för sina rättegångskostnader. Öfver käromålet hörd, har Karl Petter Silander motsagt detsamma; därå Rådstuvurätten medels den 8. September 1903. afsagdt utslag på upptagna skäl förklarat det af Karl Petter Silander bevakade utlalandet af Karl Viktor Forsell icke utgöra ett testamentariskt förordnande, hvarhos Karl Petter Silander ålagts att med tvåhundra mark ersätta Johan Koskinen dennes kostnader i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Karl Petter Silander i väderåg dragit saken har uti dom den 25. Juli 1906. funnit utredt vara, att Karl Viktor Forsell vid ett af Tilaren Erik Aaltonen och Maskinisten August Seppänen, hvilka bland andra afhörts såsom vittnen i saken, om vittnadt tillfälle år 1902 såsom sin yttersta vilja i laga ordning muntligen för ordnat, att efter Forsells frånsälle all hans efterlämnade egendom skulle tillfalla Karl Petter Silander, hvarför och då Johan Koskinen icke styrkt, att Karl Viktor Forsell efteråt skulle hafva ändrat eller återkallat detta förordnande samt detsamma af Silander behörigen bevakats, Hofrätten, med upphäfvande af Rådstuvurättens utslag, förkastat Johan Koskinens omförmälda talan 37
Uti Hofrättens dom har Johan Koskinen anhållit om ändring Kejserliga Senaten här tagit målet i öfvervägande och finner Johan Koski nen icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, hvarvid förty skall bero. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: C. J. Timgren. Fredr. Sundenius. C. J. Timgren. Fredr. Sundenius. Paul Stinginti - 1. W. Granström Alfred Lindström Den 1. Februari 1907. Kejserliga Senalens för Finland dem uti ett, utan erlagda afgifter, från Ålo Hofrätt inkommit revisionsmål emellan Finlands Bank, sökande, samt Ingeniörene J. E Segerberg och Karl Söderman, Vicehäradshöfdingen Michael Kair äfvensom Handlanden F. Carlander och Julius Silpenius, åt la från Helsingfors stad, gemensamt, och förra innehafvaren af FrimanJ. A. Torroos, Ankan Aurora Wilhelmina Tönnöos, jämväl från Helsingfors, för sig, warande, angående fordran: Gifven uti Justiliedepartementet den 1. Februari 1907. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Medels en den 17 Januari 1901. upprät tad afhandling har innehafvaren af Firman Carl Jacobsson, C. Konselln Carl Fredrik Mänry vill säkerhet för infriari det af två särskilda, utaf nästbemälda finna den 16. i nämnda månad utslällda, af Handlanden Abel Parviainen augRls R. B. för - H.S. - C; F. - G. R. b. C. Bl. - Kld - ÄG. 38 No 147. Pag. 212 R. S. 1905.
terade, den 16. April och den16. Juli sagda år förfallna samt af Finlands Bank disposenterade värdar, hvardera lydande å 12,500. mark, åt Finlands Bank öfverlämnat en af Konuln Mänry den 8. berörde Januari till innehafvaren utfärdad skuldsedel å 2500 mark, för återgäldande af hvars innehåll med därå utfäst sex procents årlig ränta Ingeniörer ne Segerberg och Söderman, Vicehäradshöfdingen Råis, Handlandens Carlander Silfvenius. Parviainen och Alexander Garop samt Konrula J. N. Carlander och Sirman J A. Pirmois, en för alla och alla fören, iklädt sig procreligen, hvarhos Konsuln Matry lörättigat Finlands Rank att, i händelse dessa växlar icke blefve å förfallodagen inlösta, utan Muurys vidare hörande, föregången lagsökning eller pantens uppbjudande låta densamma reålisera samt af den därför inflytande betalningen godtgöra sig såväl kapital med ränta som och protestkollnad och provision samt möjliga lagsöknings och rättegångskodna der jämte för panten hafda utgifter; och har Konnulm Mäyry därefter uti ett den 18. April 1901. till omförmälda afhandling gjordt tillägg förklarat att, i fall Finlands Bank en eller flere gånger bevilja de omsättning af ofvansagda väcklar, ifrågavarande skuldsedel finge gälla såsom säkerhet äfven för de nya väularna. Sedan den af förenämnda växlar som förfallit till betalning den 16. April 1901, blifvit till oförändradt belopp omsatt medels en annan växel, utställd sistsagde dag af Tuman Carl Jacobsson, Co, augete rad af Handlanden Parviainen och förfallen till betalning den 16. därpåföljande Juli, samt Finnan Carl Jacobsson do och Konseln Märry upplåtit sin egendom till sina borgenärers förnöjande, har Finlands Bank å inställebolagen i dessa rid Rådstufvurätten i Helsingfors anhängiga konkursmål den 7. November 1901, jämte det lanken till Rådstufverätten inlämnal såväl emordade två den 16 Juli 1901. förfallna växlar som ifrågavarande afhandling och skuldsedel samt bevis där öfver att växlarna blifvit för uteblifven betalning protesterade den 17. Juli 1901. berakat och utsökt på grund af sagda 39
växlar 2500. mark med sex procents ränta. därå från den 16. Juli 1901, en tredjedels promt i provision och 8. mark i proteckost. nadsrättning samt tillika anhållit, att omförmälda fordran måtte lanken utldomas med förmånsrätt ur värdet för den handsatta förskrifningen; därå Rådstuvurat ten medels för bägge konkursmälen gemen samt affattad och den 12. Februari 1902 af kunnad dem fastställt det bevakade belop het till betalning samt därhos tillagt banken för samma fordran förmånsrätt ur andel för ännämnda skuldsedel. Sedermera har Finlands Bank, på stämning å Ingenioerne Segerberg och Söder man, Vicehäradshöfdingen Båer, Handlandene Carlander och Silfvenius samt Ankan Tornres, vid Rådstufvurättens sammanträde den 21. Juli 1902. yrkat Ingenio ren Segerbergs och dennes nyssbemälde medparters förpliktande att på grund af ofvanomordade skuldsedel och borgesförbin delse, gemensamt eller den af dem som till gång egde, till banken utgifva 2500 mark med sex procents ränta därå från den 8. Januari 1901, efter afdrag dock af 3855 mark 95. penni, som Konsuln Carlander den 6. Maj 1902. å ifrågavarande fordran till banken erlagt, hvarhos banken gjort anspråk på erjättning för sina rättegångskostnader Isaken hörda, hafva Ingeniörerne Sederberg och Söderman, Vicehäradshöfdingen Rån samt Handlandene Carlander och Silfer nius framhållit, att Finlands Bank, hvars tillgodohafvande hos Pirman Carl Jacobsson co eller dess innehafvare Konnun Mäyry grundade sig på förberörda två den 16 Juli 1901. till betalning förfallna rädlar, icke gifvit Konsuln Mäyry någon valuta emot skuldsedeln af den 8. Januari samma år och ej heller vare sig i bemälda finnas eller i Määrys konkurs bevakat någon på sagda förskrifning grundad fordran, hvar för och då bankens förenämnda anhållan om förmånsrätt icke innefattade bevakning af skuldebrefvets belopp samt någon utdelning å densammas innehåll ur konkurs måssans tillgångar ej heller kunde ega rum, banken icke fullgjort föreskriften 1. SS: af förordningen den 24. Februari 1873, angående närmare bestämmande af löftesmans ansvarsskyldighet, där 40
om att fordran borde, för att talan emot borgesman skulle anses vara beva rad, i gäldenärens konkurs bevakas; och som handsättningen dessutom saknade rättslig betydelse, enär hvarken förskrifningen eller nå gon vid densamma fästad rättighet utgjor de tillgång i gäldenärens bo, hafva Inge nioerne Segerberg och Söderman, Vicehärads höfdingen Bder samt Handlandene Carlan der och Silfvenius emotrett häromålets förkastande. Ankan Törröos åter har i saken invändt, att Handlanden Carl Johan Lindström väl velat genom sin namnteckning såsom prokurist för Tuman J. A. Pörn roos ikläda firman ifrågavarande borgen. men emedan sådant skett utan Ankan Törmoos vitskap och prokurist icke vore berättigad att teckna finna i andra fall än rådana, som hörde till ledrifvande af hufvudmannens affärvörelse, samt Pirman f. A. Tömroos röreke omfällade endast inkasso, agentur och kommissionsaffärer har Ankan Tornroos ansett omförmälda borgen icke vara för henne bindande, hvarhos Enkan Tornroos i öfrigt förenat sig om del genmäle, öfrige svarandeparter i saken afgifvit. Sedan Ingeniörerne Tegersorg och Söder man, Richardshöfdingen Bder samt Handländene Carlander och Silfvenius emot krafvet vidare anmärkt att de, därest Handlanden Lindström ej egt rätt att för Finnan f. A. Tornroos ingå ifrågakomna bogen, icke vore ansvariga för mer än hvad af förberörda skuldsedels innehåll å dem en hvar efter hufvudlalet sig belöpte, har Rådstufvurätten, hvarest äfven Handlan den Lindström blifvit i saken hörd, medels utslag den 31. Januari 1903. på upptagna skäl ålagt Ingeniörerne Segerberg och Södeman, Vicehäradshöfdingen Baer, Handlandene Carlander och Silfvenius samt Anhan Törmoos all, gemensamt eller den af dem som tillgång egde, emot erhållande af ifrå gärande skuldsedel i original, behörigen kvit terad, genast till Finlands Bank utgif va tjugufemtusen mark med sex procents årlig ränta därå från den 8 Januari 1901 tills full betalning följde, efter afdrag dock af de trehusen åttahundra femtiofem mark nittiofem penni, Konsedn Carlander allare 21