Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
koskei, vastoin Herran kieltoa, oltu näytetty Kaisa Josefiina Joosepintyttären samalla saaneen vallan tehdä edelläkerrottu lahjoittamisen tarkoituksessa tapahtunut siirto ja antaa siitä ylläkosketettu Tammikuun 13 päivälle 1899 päivätty kuitti, sentähden ja kun Kaisa Josefiina Joosepintytär å ollut oikeutettu ilman Juho Erland Herran valtuutusta tuottaista siirtoa tekemään, on Kihlakunnanoikeus, samalla kun lausunta annettiin Otto Heribert Setälän velvollisuudesta suorittaa Herralle riidanalaisen velkakirjan määrä, velvoittanut Frans Ferdinand ja Hilma Alasutkan luovuttamaan sanotun velkakirjan Juho Erland Herralle sekä maksamaan hänelle sen sisällyksestä kantamansa korkorahat. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Frans Ferdinand ja Hilma Alofutka vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiolla Huhtikuun 1 päivältä 1905 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Frans Terdinand Alafutka, omasta puolestaan ja Hilma Alafutkan edusmiehenä, anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei Frans Ferdinand Alafutka ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, mikäli Frans Ferdinand ja Hilma Alafutka sen kautta ovat velvoitetut luovuttamaan edelläkerrottu velkakirja Juho Erland Herralle; mutta koska Juho Erland Herra ei ole likemmin ilmoittanut Frans Ferdinand ja Hilma Alafutkan suoritettaviksi vaatimiensa korkorahojen määrää, katsoo Keisarillinen Senaatti tuomioistuimilta puuttuneen laillista perustusta tässä yhteydessä siitä antamaan mitään maksumaäräystä, jonka vuoksi tuomioistuimen lausunto siinä kahden mainitusta syystä tällä kertaa kumotaan ja poistetaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alex. Kemin Eelola klanderJ. Henr. hemman korde Paldanus Hef Hellen 54
Helmikuun 9. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, torpan luovuttamista koskevassa nostojutussa, jossa Saarijärven pitäjän Saarijärven kylästä oleva Torppari Juho Matinpoika Tarvainen eli Lintulahti on hakijana ja Saarijarven seurakunnan Kirkkoherra Karl David Axel Hirvu vastaaja na: Annettu Oikeusosastossa, 9. pitt. vänä Helmikuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Saarijärven ja Uuraisten pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kirkkoherra Kun vaatinut, että Juho Tarväinen, joka ilman laillista oikeutta kaklitsi Seppälä nimistä, Saarijärven seurakunnan kirkkoherranvirkataloon kuuluvaa torppaa ja ennen Tuomaanpäivää 1901. ole vasnut käskyn muuttaa siitä pois. velvoitettaisiin heti luovuttamaan sanottu torppa huoneineen, maineen Kirkkoherra Kirvin vapaaseen nautinteen. Lillna: S. H. - H. G. W. E. B. - C. F. Pog. 147. R. D. 1905.
Asiasta kuultuna, on Juho Tarvainen väittänyt, että hän Kirkkoherra Härnin kanssa tehdyn suullisen sopimuksen mukaan oli oikeutettu viljelemään puheenaolevaa torppaa, kunnes kirkkoherranvirkatalolle oli vahvistettu metsänhoitosuunnitelma, minkä vuoksi ja kun selloista suunnitelmaa ei vielä oltu tehty, Juho tarväinen on vastustanut kannetta ja pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Sittemmin on Kihlakunnanoikeus 20. päivänä Lokakuuta 1903. julistamassaan päätöksessä lausunut, että koskei Juho Tarvainen ollut voinut hallintooikeutensa tueksi riidanalaiseen torppaan esiintuoda muuta perustettu kuin Kirkkoherra Hirnin suullista lupausta ja Kirkoherra Hirn, asian näin ollen, 1. ja 28 SSn mukaan asetuksessa maan vuokraamisesta maalla 10. päivältä Marraskuuta 1892. oli oikeutettu milloin hyvänsä sanoutumaan vuokrasta irti sentähden velvoitettiin Juho Tarvainen, joka jo oli saanus hyväkseen nauttia laillisen muuttaajan he ti luovuttamaan kysymyksessä oleva torp pa huoneineen, maineen Kirkkoherra Hirnin vapaaseen hallintoon, mutta asian laatuun nähden kuitattiin oikeudenkäyntikustannukset asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Tarväinen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 5. päivältä Toukokuuta 1905. koski Juho Tarvainen ollut voineet näyttää että hän jonkun Kirkkoherra Kurnin kanssa tehdyn välipuksen nojalla olisi oikeutettu hallitsemaan Seppälän torppaa, jottännyt asian sen lopputuksen varaan johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut samalla kuin Juho Tarväinen velvoitettiin kolmellakymmenelleviidellä markalla palkitsemaan Kukkokerra Kirnille hänellä jutun takia Kovioikeudessa olleet anhungit. Hovioikeuden tuomion on Juho Tarväinen anonut muutosta tänne toimitta massaan perustelmassa, johon Kirkko herra Kärä on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ette Juho Tarvainen ote esiintuodet syytä muuttaa Hovioikeuden edellä mainittua tuomiota, joka siis 16
jää pysyväksi; ja velvoitetaan sen ohessa Juho Tarvainen maksamaan kirkkoherra Hirnille korvaukseksi hänen täällä kärsinistään kuluista kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. "Keisarillinen Suomen Senaatti: Lars Homen. A. N. W. Menn. hemmanTillkman Edvard Pardani Tillkman Edvard Pardani 1all Kungvitr Helmikuun 10 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Waasan Hovioikeulesta tulleessa, torpan luovuttamista koskevassa nostajutussa, jossa ovat Saarijärven pitäjän Saarijärvin kylästä leva Torppari Viktor Flinkman hakijana ja sanotun pitäjän Kirkkoherra Karl David Axel Airn vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, 10 päivänä Helmikuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Saarijärven ja Uuraisten pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kirkkoherra Hirn vaatinut, että Torppari Erkki Pikkula ja hänen kasvattipoikansa Viktor Flinkman, jotka ilman laillista oikeutta asuivat ja viljelivät Tikkula nimistä Saarijärven seurakunnan kirkkoherranvirkataloon kuuluvaa torppaa, mistä he jo ennen Tuomaanpäivää 1901 olivat saaneet lähtökäskyn, velvoitettaisiin heti poistumaan torpasta ja jättämään se rakennuksineen, maineen Kirkkoherra Säsnä: L H. H. S - G. W - E. P - C.t 18 J. A. No 123. Pag. 148. R.D. 1905.
Hirnin vapaaseen nautintoon sekä korvaamaan Kirkkoherra Hirnille hänen oikeudenkäyntikulunkinsa. Asiasta kuultuina ovat Erkki Tikku la ja Viktor Flinkman vastannet, edellinen että hän, joka ilman kontrahtia, ainoastaan" vanhalla kaupalla" oli hallinnut kysymyksessä olevaa torppaa, oli luovuttanut sen Viktor Flinkmanille ehdolla, että tämä elättäisi Erkki Pihkulaa torpassa, ja Viktor Flinkman, että hänen oikeutensa torppaan perustui äskennainittuun siirtoon; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 20 päivänä Sokakuuta 1903. julistamassaan päätöksessä lausunut, että koskeivät Erkki Tikkula ja Viktor Flinkman olleet voineet näyt tää mitään laillista oikeutta hallita puheenalaista torppaa, sentähden ja kun he jo olivat saaneet hyväksensä nauttia laillisen muuttoajan, velvoitettiin Erkki Pikkula ja Viktor Flinkman heti muuttamaan torpasta sekä jättämään se. Kirkkoherra Hirnin vapaasti nautittavaksi kuin myöskin kolmellakymmenellä markalla korvaamaan Kirkkoherra Hirnin asiasta johtuneet kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Viktor Flinkman on vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 5 päivältä Toukokuuta 1905. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja velvoittanut Viktor Flinkmanin korvaamaan Kirkkoherra Hirni illä Hovioikeudessa olleet kulungit kolmellakymmenelläviidellä markalla Hovioikeuden tuomioon on Viktor Flinkman anonut muutosta tänne toimittamassaan perustelmassa, johon Kirkkoherra Hirn on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Viktor Flinkman oli esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edellä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväisek. si; ja velvoitetaan Viktor Flinkman maksamaan Kirkkoherra Hirnille korvaukseksi hänen täällä kärsimistään kuluista kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudatta18
koot. Keisarillinen Suomen Senaatti Lars Homén. 1. Herr. hemmanLars Homén. 1. Herr. hemmanLars Homén. 1. Herr. hemmanH. Widsman Aill. Stenqvist. Edvard Pardam Helmikuun 12 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Maakauppias Kaarle Juho Säippä, Ylitornion pitäjan Alkkulan kylästä, on hakijana ja Toiminimi Bladh & Holmström, Örnsköldsvikin kaupungista Ruotsin kuningaskuntaa, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 12 päivänä Helmikuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellen. sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Ylitomon pitäjän sekä Turtolan ja Kolarin kappeliseurakuntain käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Toiminimi Bladh i Holmström, Kaarle Juho Säipälle toimituttamansa haasteen nojalla, vaatinut, että Kaarle Juho Säippä, joka oli Loka- ja Marraskuun ajalla vuonna 1900 toiminimeltä ostanut kauppatavaroita, velvoitettaisiin 14 päivänä Joulukuuta 1901 laadetun konttokuranttilaskien mukaan Säsnä: R. A. B. - C. J. T. - G. - F. L. — C.t. B. F. M. 59 No 127. Pag. 151. R. D. 1905.
koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Lars Homän. A. Hem. hemmanLars Homän. A. Hem. hemmanH. Widsman. 1all Kungmih. Edvard Paldani E. Asikolin. Helmikuun 12 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Maakauppias Kaarle Juho Säippä, Ylitornion pitäjän Alkkulan kylästä, on hakijana ja Toiminimi Bladh & Holmström, Örnsköldsvikin kaupungista Ruotsin kuningaskuntaa, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 12 päivänä Helmikuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellenja esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Ylitorneon pitäjän sekä Turtolan ja Kolarin kappeliseurakuntain käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Toiminime Bladh v, Holmström, Kaarle Juho Säipälle toimituttamansa haasteen nojalla, vaatinut, että Kaarle Juho Säippä, joka oli Loka - ja Marraskuun ajalla vuonna 1900 toiminimeltä ostanut kauppatavaroita, velvoitettaisiin 14 päivänä Joulukuuta 1901 laadetun konttokuranttilaskien mukaan Säsnä: R. A. B. - C. J. T. - G.N. - F. L. - Cait. B. F. M. 59 No 127. Pag. 151. R. D. 1905.
suorittamaan toiminimelle noitten tavarain vielä maksamatta olevan hinman jäännös, kaksisataa yhdeksänkymmentäkaksi kruunua yhdeksänkymmentäyksi äyriä ynnä viiden prosentin vuotuinen korko 10 päivästä Helmikuuta 1903, jolloin Kaarle Juho Säippä oli haastettu asiaan vastaamaan, minkä ohessa toiminimi on anonut Porvalesta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuulustettuna, on Kaarle Juho Säippä vastustanut sitä sillä perusteella, että hän aikanaan jo oli tavarassa suorittanut toiminimen kysymyksessä olevan jäännössäa. tavan toiminimen silloiselle kauppamatkustajalle Gustaf Engelmarkille, joka myös oli ollut toiminimen puolesta valtuutettu perimään sen saataMaaliskuun 20 päivänä 1903 julisvia. tamassaan päätöksessä on Kihlakunnanoikeus asiasta lausunut että koska Kaarle Juho Säyppä Toiminimi Bladh Holmströmille osoitetuissa kirjeissään ja Gustaf Engelmarkille intämässään laskussa oli ilmoittanut myyneensä mainitsemansa tavarat Engelmarkille eikä toiminimelle sentähden ja kun Säippä, jolla ei ollut ollut mitään muistuttamista toiminimen konttokuranttilaskua vastaan, ei ollut toteennäyttänyt, että Gustaf Engelmark olisi ollut oikeutettu perimään toiminimen saamisia, velvoitettiin Kaarle Juho Säippä kuiten saadessaan suorittamaan Toiminimi Bladh. Holmströmille vaaditut kaksisataa yhdeksänkymmentäkaksi kruunua yhdeksänkymmentäyksi äyriä ruotsin rahaa tahi vastaava määrä suomen rahassa paikkakunnalla maksuaika. na käyvän kurssin mukaan ynnä viiden prosentin vuotuinen korko edellämainitusta 10 päivästä Helmikuuta 1903, kunnes täysi maksu toimitet. tiin, sekä viidelläkymmenellä markalla korvaamaan toiminimen oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Juho Säippä oli vetoamalla 60
saattanut jutun, on 5 päivänä Toukokuuta 1905 antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, samalla velvoittaen Kaarle Juho Taipan suorittamaan Toiminimi Bladh Holmströmille maksut sen kappalees ta Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Juho Säippä anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Kaarle Juho Saippä en oikeaksi myöntänyt Toiminimi Bladh i Holmströmin ylläsanottuun konttokuranttilaskuun perustuvan puheenalaisen saatavan, eikä Kaarle Juho Säippä ole esittänyt näytöstä siitä, että toiminimi olisi myöntänyt tämän saatavansa kuitattavaksi Säipän ennen toiminimen kerrotun saatavan syntymistä eli jo Helmi - ja Syyskuulla vuonna 1900 Gustaf Engelmarkille myymien tavarain hinnasta johtuvaa saamista vastaan, sentähden harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää sen loppupäätöksen pysyväiseksi, johon Oikeudet K. F. Mölas ovat jutussa johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Böck. L. Wilsman 1.all. Augusti C. J. Timgren Fredr. Luudenius. 61
Helmikuun 14. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio, osaksi maksuitta osaksi nostorahalla, Waasan Hovioikeudesta tulleessa rakennuksen muuttamista ja maan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Jyväskylän kaupungin Rahatoimikamari, toisella, ja Jyväskylän pitäjän Jyvaskylän kylässä asuva Palstatilallinen Arthur Korhonen, toisella puolen, vuoroin hakijoina ja vastaajina: Annettu Oikeus osastossa, Helmikuun 14. päivänä 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä erityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Mainittu Rahatoimikamari on Waasan läänin Kuvernöörin luona alkanut ja, Kuvernöörin osoituksen mukaan, kirjallisen haasteen nojalla Jyväskylän ja Petäjäveden pitäyäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa jatkanut kannetta siitä että, koska Keuruun Jyväskylän - Suolahden rautatieraken nusta varten toimitetussa maan pakkoluovutuksessa oli määrätty, että kuuLäsnäs L. H. Bl. F. d. K. P. W. K  Esex No 132. Pag 95. RDr
den metrin levijinen tie oli sanotulle kaupungille rakennettava Jyväsjärven rännalta pitkin asemaalueen eteläräjää, Tourujoelle, sekä maata sanottua tietä varten lunastettu muun muassa Talokkaanleski Wilhelmiina Syrjälän omistamaan Jyväskylän kylässä sijaitsevaan Syrjälän verotaloon No 10. kuuluvasta, Jyväskylän kaupungin tilusten keskessä Liitakon niemellä olevasta niittypalstas ta, kuuden metrin leveydeltä koko palstan poikki, mutta Arthur Korhonen, joka sittemmin eli Joulukuun 1. päivänä 1897. oli palstatilaksi ostanut sanotun niityn, kerrotusta pakkohuovutuksesta huolimatta oli tuolle maalle rakentanut asiinrakennuksen siten, että sen toinen pää oli ainoastaan 3,7. ja toinen 2,95. metriä rautatiealueen rajaviivasta, joten rakennus sijaitsi lähes kolme metriä toisesta ja neljättä metriä toisesta poistä puheenalaiselle tielle määrätyllä paikalla, Arthur Korhonen velvoitettaisiin päätämisen uhalla heti tiepaikalta poismuuttamaan mainittu raken muksensa sekä luovuttamaan tiepaikka kaupungin vapaaseen hallintoon ja käytäntöön. Kanteesta kuultuna, on Arthur Korhonen vastustanut sitä, väittäen muun muassa, ettei kysymyksenalaisessa pakkoluovatuksessa otta otettu maata tutä varten riidanalaiselta kohdalta, vaan että Jyväskylän pitäjässä toimititussa pakkohovutusarvauksessa palstan entiselle omistajalle oli myönnetty palkkiota vaan siitä hankäluudesta, jonka edelläsanottu tie tulisi tuottamaan, jos se rakennettaisiin; minkä jälkeen ja sittenkun Wilhelmina Syrjälää ja Suomen Kruunua ynnä Keuruun - Jyväskylän - Suolahden rautatietä varten asetetun pakkohuovutuslautakunnan esimiestä, Komissivonimaanmittari Frans Leonard Mahlbergia oli asiassa kuulustettu kuin myös asianosalliset molemmin puolin olivat anoneet korvausta kuluistaan jutussa Kihlakunnanoikeus todistajain kuulustelun tapahduttua ja asiassa niin meneteltyä, kuin asiakirjat tarkemmin osoittavat, on Helmikuun 23. päivänä 63
1903. julistamassaan päätöksessä katsonut näytetyksi tulleen, että KeuruunJyväskylän - Suolahden rautatietä varten tapahtuneessa pakkohuovutuksessä kyllä oli ollut aikomus Jyväskylän kaupungin tarvella varten pakkoluovutuksella ottaa Wilhelmiina Syrjälän silloin omistamasta niittypalstasta Siitakon niemellä pitkin rautatien alueen eteläpuolista rajaa kuuden metrin lesyinen maakaistale ajotien rakentamista varten ja että Wilhelmiina Syrjälä ylimääräisen korvauksen nimellä olikin kantanut pakkohuovutuslautakunnan tästä maasta määräämän lunastuksen; mutta koska tuota tienpaikkaa ei oltukaan muusta niittypalstusta erilleen pyykitetty eikä päälutettu, vaan aijottu pakkohovutus oli jäänyt toimittamatta, sentähden ja kun sanottu niittypalsta, tienpaikkakin siihen suljettuna, sittemmin oli laillisella saannilla joutunut Arthur Korhosen omaksi ja tullut lain voiman voittaneella pyykityksellä eroitetuksi hänelle palstatilaksi, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Rahatoimikamarin jutussa ajaman kanteen, minkä ohessa Rahatoimikamari on velvoitettu viidelläsadalla markalla palkitsemaan Arthur Korhosen asiassa kärsimät kustannukset Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla Maaliskuun 28. päivältä 1905. katsonut selville käyneen, että Keuruun - Jyväskylän - Suolahden rautatistä varten vuonna 1896. toimitetussa pakkoluovatuksessa tosin Jyväskylän kaupungin alueella oli määrätty tehtäväksi puheena oleva tie, jonka rakentaminen ole jätetty kaupungin asiaksi sille suoritettavaa palkkiota vastaan, sekä että vuonna 1897., kun Jyväskylän pitäjässä toimitettiin mainitun rautatien alueeksi eroitetun maan pakkoluovatusta, oli kerrotun, Jyväskylän kaupungille elarpulliseksi katsotun kuuden metrin levyisen tien johtamisesta Syrjälän talon niitty palstan poikki myönnetty Wilhelmiina Syrjälälle ylimääräisen korvaukhemman hemman 64
sen nimellä kahdeksankymmentäyhdeksän markkaa seitsemänkymmentä penniä, minkä summan Wilhelmiina Syrjälä sittemmin olikin nostanut mutta koska tätä tienpaikkaa ei oltu muusta niittypalstasta erilleen pyykitetty tai paalutettu eikä pakkohuovutuksesta tehtyyn karttaan merkittykään, ja asian näin ollen Arthur Korhosta, jolle mainittu niittypalsta jäkstäräin oli tullut laillisessa järjestyksessä eroitetuksi palstatilaksi, avoitu pitää velvollisena Jyväskylän kaupungille luovuttamaan mitään osaa palstatilastaan tahi siirtämään siinä löytyviä rakennuksiaan, on Hovioikeus jättänyt asian sen lopputuloksen varaan johon Kihlakunnanoikeus oli päätöksessään johtunut, kuitenkin sillä muutoksella että oikeudenkäyntikulungit, asian laatuun nähden, kuitattiin asianosaisten kesken Hovioikeuden tuomioon ovat sekä Jyväskylän kaupungin Rahatoimikamari että Arthur Korhonen anoneet muutosta tänne antamillaan perustelmillä, joihin he sittemmin molemmin puolin ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut asian; ja koska Rahatoimikamari ade näyttänyt, että riidanalainen maaalue, niinkuin Jyväskylän kaupungin puolesta on väitetty Keuruun - Jyväskylän - Suolahden rautatieraken nusta varten toimitetussa pakkohuovutuksessa olisi langennut Jyväskylän kaupungin omaksi, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Rahatoimikamari ole esiintuonut syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus on asiassa johtunut. Sitä vasloin ja kun Rahatoimikamari on kadottanut asian eikä sellaisia asianhaaroja ole olemassa, että asianosaisten olisi kunkin itse kärsettävä kulunsa siinä, harkitsee Keisarillinen Senaatti, Arthur Korhosen muutoksenhakemuksen johdosta, kohtuulliseksi, muuttaen siltä kohden Hovioikeuden tuomion, velvoittaa Rahatoimikamarin. Jyväskylän kaupungin varoista, Arthur Korhoselle suorittamaan hänellä Kihlakunnanoikeudessa olleiden oikeudenkäyntikustannusten korvauksik si seitsemänsataa markkaa Tätä kaikki
asianomaiset noudattakoot - Keisarillinen Suomen Senaatti: Lars Homan. A. No 11. hieemanLars Homan. A. No 11. hieemanAlex. Kumlin Edvard Sawani Alex. Kumlin Edvard Sawani Wara klander. E. Asikolin Helmikuun 15 päivänä 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, sukulunastusta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Jaakko Jaakonpoika Pöyry eli Mikkula, Laitilan pitäjän Kylänpään kylästä, vaimonsa Liisa Matintytär Pöyryn edusmiehenä, on hakijana sekä Talollinen Jaakko Jaakonpoika Mikkula eli Iipponen ja hänen vaimonsa Anna Mikontytär Mikkula ynnä Maanviljelijä Mikko Iipponen ja täman vaimo Maria Antintytär Iipponen, kaikki myöskin Kylänpään kylästä tulematta jääneenä vastaajina Annettu Oikeusosastossa, 15 päivänä Helmikuuta 1906. "Keisarillinen Senaatti on itsellensä esiltelyttänyt pittuun kuuluvat kirjat ja niis tä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Liisa Pöyryn isä ja Anna Mikkulan ensimäinen miesvainaja Talollinen Matti Antinpoika Mikkula oli 30 päivänä Joulukuuta 1872. tekemällään testamentilla määrännyt, että kolmannes hänen jälkeensä jättämistä viidestä Läsnä R. A. W. - G W - F S - C. A /B. F. M. No 134. Såg 107. R D 1905
neljäskolmatta osasta manttaalia Mikkulan perintötaloa No 4 ylläsanotussa Kylän pään kylässä oli Matti Mikkulan kuoltua joutuva Anna Mikkulalle, oli Laihian ja Jurvan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus 11 päivänä Toukokuuta 1875 julistamassaan päätöksessä, Liisa Pöyryn silloisen holhoojan Anna Mikku laa ja tämän jälkimäistä miestä Jaakko Mikkulaa vastaan siitä ajaman moitekan teen johdosta, kumonnut tuon testamentin rikäli kuin se koski kuudetta osaa muut taalia mainittua taloa, joka oli testamen tintekijän perimysmaata, mutta sitä vastoin jättänyt testamentin voimaan, mikä li se tarkoitti sitä neljäskolmatta osaa manttaalia samaa taloa, jonka Matti Mikkula kauppakirjalla 4 päivällä Tammikuuta 1872 oli ostanut sisareltaan ja langoltaan Liisa ja Juho Wainionpäältä ja joka Matti Mikkulan kädessä siis oli ollut sukuunosteltua maata, Liisa Poipalle kuitenkin P. K. 17 luvun 3 SS:n mukaan avoimeksi jätetyllä lunastusoikeudella. Sittemmin oli sama Kihlakunnanoikeus, Jaakko ja Liisa Pöyryn kanteen johlosta, päätöksessä 7 päivältä Syyskuuta 1901, Anna Mikkulan sillä välin saatua kiinnekirjan testamentissa hänelle määrättyyn viiteen seitsemäskymmeneskahdes osaan manttaalia Mikkulan talosta, julistanut sanotun kiinnekirjan mitättömäksi ja määrännyt laillisen perinnönjaon edellä kerrotussa päätöksessä 11 päivällä Toukokuuta 1875 mainittujen perusteiden mukaisesti Matti Mikkulavainajan pesässä toimitet tavaksi. Tämän jälkeen on Jaakko Pöyry, haas tatettuaan Jaakko ja Anna Mikkulan ynnä Mikko ja Maria Iipposen, joista molemmat viimemainitut kauppakirjalla 21 päivältä Tammikuuta 1902 olivat Jaakko ja Anna Mikkulalta ostaneet heidän hallitsemansa neljäskolmatta osan manttaalia Mikkulan talosta, edelläsanotussa Kihlakunnanoikeudessa, ilmoittaen että määrätty perinnönjako oli toimitet tu, vaatinut päätöksessä 11. päivältä Toukokuuta 1875 Liisa Pöyrylle jätetyn lunastusoikeuden nojalla, että vastamainittu talonosuus tuomittaisiin sukuun Liisa Pöyrylle Jaakko Pöyryn Oikeuteen tallelta 67