Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
markan velkakirjan, tarkoituksella että Kaapala koettaisi sillä saada jostakin kassasta tai joltakin yksityiseltä rahalainan. Tuon velkakirjan oli kuitenkin Salomon Haapala vuorossaan kerrottua tarkoitusta varten antanut Otto Hjalmar Hermanselle, joka sen nojalla oli Kyläklemelän talon 10. päivänä Syyskuuta 1909. toimitetussa pakkohuutokaupassa valvonut saatavanaan 3.500. markkaa korkoineen sekä 22. päivänä seurannutta Lokakuuta toimitetussa kauppahinnanjaossa saanut osalleen yhteensä 1874. markkaa 82. penniä. Mutta koska Kustaa Helin ei ollut Salomon Haapalalle luovuttanut yllämainittua velkakirjaa saamistodisteena, eikä myös penniäkään sitä vastaan saanut, sentähden, ja kun Otto Hjalmar Wirmasella niin muodoin ei ollut oikeutta saada mitään osaa Kyläklemelän talon hinnasta, on Kustaa Kelin vaatinut, että Wirmanen velvoitettaisiin antamaan heti Kelinille takaisin puheenalainen velkakirja tai että tuo velkakirja ainakin julistettaisiin mitättömäksi Wermäsen kädessä, minkä ohessa Helinon pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuultuna on Otto Hjalmar Hermanen selittänyt, että Kusta Kelin ja hänen vaimonsa Adolfiina Helin olivat kauppakirjalla 24. päivältä Maaliskuuta 1909. myyneet Kyläklemelän talon Salomon Haapalalle, minkä jälkeen tuo talo oli ostojen kautta seuranneen Kesäkuun 23. päivänä Haapalalta siirtynyt Otto Hjalmar Wermaselle ja Wirmaselta 3. päivänä Heinäkuuta 1909. Tehtuilija Nestor Mäkilälle ja tämän vaimolle Hilda Mäkilälle, jotka omistivat talon siihen aikaan kuin se ylläsanotussa pakkohuutokaupassa myytiin; että kysymyksessäoleva velkakirja oli salattu Haapalan ja Wirmasen välilessä talonkaupassa, minkä tähden Wermanen turvatakseen itseään oli ollut pakotettu jälestäpäin lunastamaan velkakirjan sen silloiselta hal473 1.
tijalta Poliisikonstaapeli Juho Wiitamäeltä; sekä että Hermanen, jonka haltuun velkakirja oli säännöllisessä järjestyksessä tullut, siis oli ollut laillisesti oikeutettu Kyläklemelän talon pakkohuutokaupassa valvomaan velkakirjan sisällyksen ja siitä saamaan maksun Näin ollen ja koska useinmainittu velkakirja oli haltijalle asetettu, eikä ostu väitettykään, että Otto Hjalmar Wirmänen oli laittomalla tavalla sen haltuunsa saanut, Hermanen on, siihenkin nähden että Kustaa Helin ei ollut Kyläklemelän talon huutokaupassa tehnyt mitään muistutusta Wirmäsen valvontaa vastaan, vaan velkakirja päinvastoin oli tullut hyväksytyksi ja vaadittu määrä myönnetty maksettavaksi sekä itse huutokauppatoimituskin voittanut lain voiman, anonut kannetta hyljättäväksi. Sittenkun Salomon Haapalaakin oli kuultu jutussa, on Raastuvanoikeus 17. päivänä Syyskuuta 1910. julistamallaan päätöksellä, koskei Kustaa Helin ollut näyttänyt, että Otto Hjalmar Hermanni oli vilpillisessä mielessä haltuunsa saanut riidanalaisen velkakirjan, hyljännyt Kelinin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Helin vetoamalla oli saattanut jutun, on 15. päivänä Maaliskuuta 1912. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Kustaa Kelinin neljälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Otto Kjalmar Wermaselle hänellä Hovioikeudessa jutun vuoksi olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Kustaa Kelin anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kustaa Helin ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiotu, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer. Matti Stenius 774 d
Den 6. Augusti 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Sågegaren Emil Edvard Granfelt, från Helsingfors stad, sokande, samt trävarubolaget K. E. Blomberg Aktiebolags, från Åbo stad, konkursmassa genom sysslomannen i konkursboet Vicehäradshöfdingen Kuno Alfthan svarande, angående fastställan de af i konkurs bevakad fordran: Rifven uti Justiliedepartomen tet den 6 Augusti 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Sågegaren Granfelt såväl föreegen del som i egenskap af lagbestämd förmyndare för sina omyndiga barn Elis Edvard och Alec Dagmar Granfelt medels köpebref den 29 Oktober 1910 till K. E. Blomberg Aktiebolag försålt. halfva Korvala eller Jakkila skattehemOpp: A. L. - B. A. - A. R. S. K. A. S. 175 2 No 1453. Pag. 25 R. D. 1915.
man No 2 i Eteläinen by af Ijossoo ken, Kauppi skattehemman No 33 i Haukipudas by af Hauhipudas socken, och Martinniemi pareelle i samma by med alla därå uppförda hus byggna der, såginnättningar och andra anläggningar för en köpeskilling stor 54,000 mark, så har Granfelt genom ett sam ma dag upprättadt köpekontrakt till bolaget försålt ytterligare följande egen dom: all å nämnda lägenheter befint lig lösegendom samt andra inventan er, slöttningsredskap med mera, som tillhörde Granfelts förut i Haukipudas socken bedrifna sågverksrörelse, tre äng båtar, tio prämar, sågadt och osågådt virke, alla skogskontrakt, arrendekontrakt till jordemnaden och alla anläggningar äfven på arrenderad mark eller med andra ord hela sågverksiörelsen i det skick den befunnit sig den 1 Januari 1909, från och med hvilken dag rördsen redan bedrifvits för bolagets räkning, hvarjemte öfverenskommits ej allenast att köpeskillingen för att den försålda såväl lösa som fasta egendomen och sågverksrörelsen i öfrigt äfvensom för alla rättigheter, som inginge i köpet, skulle utgöra 1910,000 mark, hvilken köpeskilling enligt uppgift i kontraktet erlagts sålunda att Tranfelt erhållit aktier i bolaget för nämnda belopphvilka aktier dock allaredan försälts före bolagets räkning och på dess riste till engelska bolaget Finland Freding Company, hvaremot K. E. Blomberg Aktiebolag jämte sagda egelska bolag i gengäld för aktterna öfvertagit ansvarigheten för alla Granfelts skulder, som uppstått före den 1 Januari 1909 och berörde eller afsågo Granfelts sågverksrörelse i Haukipudas socken och hvilka skulder uppskattats till 0,009,846 mark 63 penni, oguldna köpeskillingarna för köpta skogar däri inberäknade, utan och att Granfelt, i medan skulderna beräknats öfverstiga den försålda egendomens värde med 29,846 mark 63 penni, vore skyldig er sätta bolaget nyssnämnda belopp, men att denne Granfelts skuld förfölle till betalning först sedan bolaget likvide 776a
rat alla ofvanberörda skulder, för hvilka Granfelt enligt lag vore ansvarig gentemot fordringsegarene, jämte det kranfelt, i fall han af en eller annan orsak skulle åläggas att i första handbetala sådana af bolaget öfvertagna skulder, vore berättigad att använda sin skuld till boläget till kvittning af sina sålunda uppslående fordringar hos bolaget. Efter det K. E. Blomberg Aktiebo lag uti en den 6 April 1911 till Rådstref vurätten i Åbo stad ingifven skrift anhållet att få upplåta sin egendom till borgenärernes förnöjande, har Sågegaren Granfelt å inställelsedagen i nämnda konkurs den 5 därpåföljan de Augusti, under hänvisning till of vanbeskrifna köpe aftal, ur konkursmas cans tillgångar utsökt och bevakat, förutom andra poster, om hvilka ej nera år fråga, följande: af å priset för köpt skog i Törmänen skifteslag uti Kuusamo socken enligt vederbörande forstmästares uträkning oguldna 1805. mark 24 penni med 6 procents årlig ränta därå från den 31 Oktober 1910, i händelse Granfelt blefve skyldigkänd att i första hand utgifva sagda belopp b) högst 3000 mark för de rättegångs kostnader Granfelt kunde åläggas att gälda uti ett vid domstol anhängiggjorde mål om utbekommande af nämnda oguldna köpeskilling; ej 129.341 mark 25 penni jämte 6 procents ränta därå från den 1 November 1909, utgörande obetald köpeskilling för afverkad skog i Alakitka skifteslag i Kuusamo socken; d) 1020. mark 55 penni med enahanda ränta, från den 5 December 1909 för virko, som användts vid flottning af skogsalstes från nästnämnda skifteslag, båda sistberörda belopp i händelse Gransell åkrälfdes skyldig heten att i första hand utgifva desamna; ej högst 3000 mark, hvilka Tranfelt kunde åläggas att gälda i rättegångskostnadsersättning uti pågående rättegång om utbekommande af i punkterna dock d) emordade belopp; f) en af Granfelt den 12 Oktober 1905 utfärdad, till innehafvaren ställd skuldsedels innehåll 1500, mark med 6 procents årlig ränta
därå från dagen för skuldsedeln efter afdrag af guldna 147,998 mark 74 penni och g) högst 5000 mark till gäldande af andra sådana förenämnda sågverks rörelse vidlädande skulder, för hvilka bolaget förbundit sig att ansvara, de i sistberörda två punkter bevakade belopp jämväl i fall Granfelt blefve nödgad att i första hand erlägga desamma; hvarhos Granfelt förbehållit sig rätt att genom skild rättegång styrka riktigheten af sina fördringar, i fall de samma metsades. Sedan sagda fordringar vid de i konkursen anställda uppropen blifvit motsagda, har Rådstufvu rätten medels den 6 November 1911 af kunnad dem förordnat att af fordrings anspråken de under punkterna af b/ d) och ej på angifna skäl skulle för falla, hvaremot Granfelts öfriga fordrings gar förklarats för stridiga och Franfelt lämnats öppet att därom särskildt toista; och har Rådstufvurätten därhos fastställt Sågegaren Granfelto betalnings rätt för de belopp, som genom dom i den särskilda tvisten kunde varda bestämda Därefter har Hofrätten, under hvars pröfning Fäggaren Granfelt på erlagdt vad dragit Rådstufvurättens dom, medels dom den 14 Februari 1912 förklarat Tranfelt berättigad att styrka riktigheten äfven af de utaf Rådstufvurätten unerkända fordringarna genom skild rättegång samt förordnat med hvilken rätt dessa fordringar skulle utgå ur konkursmassans tillgångar. I anledning häraf har Sågogaren Granfelt, efter utverkad stämning å K. E. Blomberg Aktiebolags konkursmassa, inför Rådstufvurätten i Åbostad den 11 April 1912 yrkat att förberörda af honom i konkursen bevakade fordringar måtte lastställas att utgå en konkursmassans tillgångar, den under punkt af bevakade fordran oafkortad, enär, såsom emellertid framgått, å skuldsedelns innehåll icke guldits det vid bevakningen uppgifna beloppet 147,928 mark 24 penni, hvarhos  Granfelt anhållit om godtgörelse för rättegångskostnaden. I afseende å svaromåki saken har å K. E. Blomberg Aktiebolags 718a
konkursmassas vägnar anförets att Tåg egaren Granfelt enligt vid K. E. Blom berg Aktiebolags stiftande belefvadt aftal och sedermera den 18 Augusti 1909. eller samma dag bolaget grundades skriftligen uppgjordt kontrakt förbundit sig att emot öfverlämnande af alla sina till 1,210,000 mark uppskatta de tillgångar till bolaget emottaga 7640. aktier i bolaget, lydande enhvar å 250. mark, sålunda att Granfelt skulle ut bekomma aktiebrefven efterhand som han visade sig hafva guldit den åt bolaget öfverlåtna egendomen vidtädan de skulder; att Granfelt, som vid det ta kontrakts undertecknande uppmärksangjorts på att rörande de öfverlåtna fastigheterna borde upprättas salubref, undertecknade jämväl af Granlelts hustru Elin Dagmar Granfelt, väl förklarat sig vara beredd därtill. men emellertid icke skridit till någon åtgärd i sådant afseende innan Elin Dagmar Granfelt aflidit, samt att Sägegaren Granfelt sedermera föregen del och såsom förmyndare för sina omyndiga barn med verkställande di rektören för R. E. Blomberg Aktiebo lag Karl Einar Blomberg den 29 Oktober 1910 uppgjort förberörda köpebref och det till stöd för käromålet åberopa de kontraktet, hvari väl omförmälts att till grund för detsamma låge af handlingen af den 18. Augusti 1909, men hvilket likväl vore afvikande från näst nämnda afhandling särskildt där utinnan att bolaget iklädts skyldig het att ansvara för Granfelts till 0,009, 846 mark 63 penni uppgående skulder. Dock som detta kontrakt af den 29 Oktober 1910 tillkommit i strid med bolagsafhandlingen och utan bolagslåne mans beslut eller godkännande samt utan att de andra medlemmarne i bola gets direktion, med undantag af verkställande direktören, därom ens egt kännedom och aflalet om att bolaget skulle öfverlaga Sägegaren Granfelts skulder jämväl vore stridande emot särskilla stadganden i Lagen om aktiebolag, här konkursmassan ansett berörda kontrakt vara olagligt och ogiltigt, hvar 779 -
före och då Granfells nu ifrågavarande fordringsanspråk härförde sig till Granfelts skulder och förty borde försälla, konkursmassan emotsett förkastande af Granfelts käromål. Rådstufvurätten har genom utslag den 12 April 1913 afgjort målet och fun nit utredt vara att, sedan Fåggaren Granfelt medels kontrakt af den 18 Augusti 1909 till K. E. Blomberg Aktiebolag förett pris af enmiljon niohundratiotusen mark öfverlåtit sin i Haukipudas socken drifna Martinniemi benämnda äng sågsrörelse jämte därtill hörande halfva Korvala eller Jakkila skattehemman i Eteläinen by af Ijo socken, Kauppi skattehemman i Haukipudas by af Haukipudas socken och Martinniemi ur Ollila skattehemman i nästsagda by utbrufna pareett samt indestriilla inrätt ningar äfvensom till nämnda inrättningar och egendomar hörande inventarier, sågade trävaror, stock och växande skog, af Granfelt ingångna leverenskontrakt samt Granfells fordringar, med skyldig het för K. E. Blomberg Aktiebolag att ansvara för sågrördsens skulder från den1 Januari 1909 mot att Granfelt skulle erhålla sjutusen sexhundra fyratio stycken stamaktier i R. E. Blomberg Aktie bolag, lydande en. hvar å tvåhundra femtio mark, så hade sagda köp, hvilket vidkommande nämnda fastigheter saknat Elin Dagnar Granfifts godkännande, sedermera efter hennes emellertid inträffade död medels kontrakt af den 29 Oktober 1910 bekräftats af Granfelt för egen del och såsom lagbestämd förmyndare för Elis Edvard och Alec Dagmar Granfelt, hvar jämte i sistnämnda kontrakt träffats sådan öfverenskommelse att K. E. Blomberg Aktiebolag, berättigats uppbära på set för af Fågegaren Granfelt emeller tid afyttrade ofvannämnda sjutusen senhundra fyratio aktier i bolaget med skyldighet för detsamma att öfvertaga ansvarigheten för alla Franselts skulder, som uppstått före den 1 Januari 1909 och berörde eller afsågo omordade sågverksrörelse, hvilket pris bolaget sedermera ostridigt uppburit. På grund häraf och då berörda af bolagets verk780.
ställande direktor Karl Einar Blom, berg å bolagets vägnar träffade aftal vero för bolaget bindande och samt liga ifrågavarande, af Fåggaren Franfelt i belagets konkurs berakade fordringar härförde sig till sådana såg rördsens skulder, för hvilka bolaget enligt sistnämnda aftal egde ansva ra, har Rådsslufvurätten till erkänt Kanselt delaktighet i bolagets kopkursmassa för hans berörda, stridiggjorda fördringar med hvad Granfelt kunde framdeles utreda att han af de samma erlagt eller af högst etthundratrettioåttatusen femtiofem mark tjugufyra penni med sex procents årlig ränta därå från den 31. Oktober 1810 i köpeskilling för skogen å Törmänen skifteslag enligt köpekontrakt af den 30 Oktober 1908 jämte b) högst tretusen mark i kostnader för en rörande utbekommande af sagda köpeskilling väckt rättegång; af högst etthundranittioniotusen trehundra fyratioen mark tjugufem penni med sex procents ränta därå från den 1. November 1909 i köpeskilling för en öfverkad del af skogen i Alakika skifteslag på grund af köpekontrakt af berörda 30 Oktober 1908; d) högst ettusen tjugu mark femtiofem penni med sex procents ränta från den 5 December 1909 i ersättning för virke, som användts vid flottning af omförmälda afverkade stockparti; ej högst tre tusen mark i umgälder för väckt rättegång rörande sagda belopp; fj högst etthundrafemtiotusen mark med sex pro cents ränta därå från den 12 Oktober 1905, utgörande innehållet af en utaf Sågigaren Granfelt samma dag till innehafvaren utfärdad och i Martin niemi sag med därtill hörande jord område intecknad skuldsedel, dock ef ter afdrag af vid bevakningen till af drag medgifna etthundrafyratiosjutu sen niohundra nittioåttä mark sjuttio fyra penni; samt g) högst femtiotre sen mark till gäldande af andra af sågrörelsen härflutna skulder, för hvilka K. E. Blomberg. Ahtiebolag vore ansvarigt; men fick Föregaren Gran1812
felt i anseende till sakens beskaffen het själf vidkännas kostnaderna i målet. Hofrätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i väderag dragit målet har medels dom den 14 December 1914, enär Fågogaren Granfelt icke ens påstått sig hafva guldit de af honom i förestående måtto under punk terna af, ej, d, f) och ej utsökta skuld beloppen och Granfelt förty icke kunde för dem hafva någon fordringsrätt gentemet K. E. Blomberg Aktiebolag lika litet som för de i punkterna b) och ej afsedda rättegångskostnadenna, förkastat Granfelts anspråk på delaktighet i K. E. Blomberg uti tiebolags konkursmassa före de i om ordade punkter utsökta beloppen. Uti Hofrättens dem har Sågega ren Granfelt anhållit om ändring me dels deduktion, den Tioehäradshöfdingen Alfthan i sin ofvannämnda egenskap bemätt. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och pröfvar rättvist, beträffande de i punkterna af ej, ds, f) och g, utsökta fordringsbeloppen, med upphäfvande af Hofrättens dom härutinnan låta vid Rådstufvu rättens utslag i denna del bero. Däro mot finner Kejserliga Senaten Såge garen Granfelt icke hafva anfört skäl till ändring i samma dom, såvidt röde i punkterna bo och ej afsedda rättegångskostnaderna, vid hvilken dom i denna del alltså skall förblifva. Det alle, som vederbön, till efterrättelse lån der. Kejserliga Senaten för Finland: Ared Luksiala. B. Annelag. Ared Luksiala. B. Annelag. A. V. Rummaren Samuli Koski. Anders Sarva.
Elokuun 7 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, konkurssisataavan vahvistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Loimaan pitäjän Mellilän kylässä mksivan Maakauppiaan MaksimLesojoffin konkurssipesän toimilsijamiehet Punkinjohtaja Mauri Lindström ja Kauppaneuvos Wladimir Kuusehinelf molemmat Turun kaupungista hakijoina sekä Maksim Lesojeffin alaikäisten lasten Aleksander Wladimir, Yrjö, Nikolai, Elisabet ja Sofia Lesojefin holhooja Turusta oleva Talonomistaja Johannes Aapu - Mattila, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Elokuun 7 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Läsnä: A. L. B.t - A. R. A. H. / M. S.n./ 22 A No 1459. Pag 169 R. D. 1914.
Sittenkuin Johannes Aaku-Mattila oli Maksim Lesojeffin konkurssissa määrättynä paikalle tulopäivänä 17 päivänä Tammikuuta 1910 Loimaan ja Alastaron pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa holhottiensa saatavana valvonut Maksim Lesojeffin vaimovainajan Amanda Fredrika Lesojeffin jälkeen 15 päivänä Helmikuuta 1907 toimitetussa perinnönjaossa laaditun toimituskirjan sekä 1907 ja 1908 tehtyjen holhoustilien perusteella 1840 markkaa 47 penniä viiden prosentin korkoineen 1 päivästä Tammikuuta 1909 etuoikeudella sekä Pankirjohtaja Lindström ja Kauppanen, vos Kuusehinoff olivat pesuuden velkojina ja toimitsijamiehinä konkurssissa tapahtuneessa esiinhuudessa 14 päivänä Helmikuuta 1910 vastustaneet puheena olevaa saatavaa ja sille pyydettyä etuoikeutta on Kihlakunnanoikeus 11 päivänä Huhtikuuta 1910 konkurssissa julistamassaan tuomiossa osottanut Aaku Mattilan eri oikeudenkäynnillä näyttämään puheenaolevan saatavan ja määrännyt konkussipesän varoista suoritettavaksi 9 päivänä Marras kuuta 1868 velkojain oikeudesta ja etuudesta toistensa edellä makseen saamiseen konkurssiin luovutetusta omaisuudesta annetun Keisarillisen Asetuksen 9 SS:n säätämällä etuoikeudella Johannes taka - Mattilalle korkeintaan valvotun määrän korkoineen, mikäli se tuossa oikeuden käynnissä voitiin maksettavaksi vahvislaa, tullen se etuoikeus, mikä AakuMattilalle oli myönnetty saatavansa pääoman suhteen, nautittavaksi myöskin tuomitulle korolle jakopäivään asti. Ja on Keisarillinen Turun Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kihlakunnanoikeuden konkurssiluomieoli vetoamalla saalettu, 9 päivänä Elokuuta 1910 antamassaan tuomiosa jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden tuomion varaan. Pankinjohtaja Lindströmille ja Kauppanellees Kuusehineffille toimitetun haasteen nojalla on Johannes Aaku-Mat1842
tila mainitussa Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että riidanalaiset 18480 markkaa 47 penniä korkoineen vahvistettaisiin maksettaviksi Maksim Lesojeffin konkurssipesän varoista Kanteesta kuultuina ovat Pankinjohtaja Lindström ja Kauppaneuvos Kuivsehinoff, jotka tämän riidan vireillä ollessa olivat Johannes AakuMattilaa ja Maksim Lesojoffia vastaan nostamassaan eri oikeudenkäynnissä vaatin eet mainitun, Amanda Fredrika Lesojeffin jälkeen toimi tetun perinnönjaon julistamista mitättömäksi, väittäneet, että Keisarillinen Senaatti oli sanotussa perinnönjakoa koskevassa riidassa 10 päivänä Elokuuta 1913 antamassaan päätöksessä selittänyt, että 6 päivänä Marraskuuta 1843 annetun Keisarillisen asetuksen mukaan, koska MaksimLesojeff vaimonsa Amanda Fredrika Lesojeffin kuollessa ei ollut ollat Tuomen kansalainen, kysymyksessä irtaimen omaisuuden perimisestä ja jäämistön jaosta Amanda Fredri ka Lesojeffin jälkeen Suomen laiteivät olleet asianomaisten oikeuk siin ja velvollisuuksiin nähden määraavia, minkä vuoksi ja kun ei Johannes Aaku - Mattila ollut Keisarikunnan tuomioistuimen päätökseltä tai Wenäjän lain mukaan asian, omaisessa järjestyksessä tehdyllä perinnönjakotoimituksella näyttänyt, olivatko hänen holhottinsa ehkä mainitun äiti - vainajansa jälkeen jotakin perineet, Lindström ja Kuusehi noff ovat vaatineet, että Haku-Mattilan asiassa ajama kanne kylättäisiin. Kihlakunnanoikeus on 1 päivänä Joulukuuta 1913 julistamassaan pää, töksessä katsonut että kysymyksessä olevan valvinnon perusteeksi esitetty, asianomaisen holhouslautakunnan hyväksymä tili näytti Johannes Aaku- Mattilan holhoteilla olevan saatavaa isältään MaksimLesojeffilta kahdeksantoistatuhatta neljäsataa kahdeksankymmentä markkaa neljäkymmentäseitsemän penniä 285
korkoineen, jonka tähden tuoriidanalainen saatava vahvistettiin maksettavaksi Maksim Lesojeffin konkurssipesän varoista siinä järjestyksessä ja sillä oikaidella kuin konkurssiluomiossa lähemmin määrättiin. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pankinjohtaja Lindström ja Kauppaneuvos Kuusehinoff vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 31. päivänä Heinäkuuta 1914. antanut asiasta tuomion ja koska valvonnan perusteeksi esitetty vuonna 1908 laadittu ja holhouslautakunnan hyväksymä tili näytti Johannes Aaku - Mattilan holhoteilla olevan saatavaa isältään Maksim Lesojeffilta Kihlakunnanoikeuden päätöksessä mainitun summan, on Hovioikeus jättänyt sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Kihlakunnanoikeus oli julussa johtunut sekä velvoittanut konkurssipesän hallinnon viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Johannes AakuMattilan kulut Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon ovat Pankirjohtaja Lindström ja Kauppa neuvos Kuusehineff anoneet muutosta perustelmalla, johon Johannes Aaku- Mattila on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei riidanalaisen saatavan oikeellisuut ta ole laillisesti toteensaalettu minkä vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi kumoton Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hylätä Johannes Aaku-Mattilan jutussa ajaman kanteen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Alfred Liuksiälä - B. Annberg A. J. Lillman Samuli Koski. A. J. Lillman Samuli Koski. 1/ Matti Syrjänen 286 -
Elokuun 9. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Veturinkuljettaja Johan Alanus etuer, Lahden kaupungista, on hakijana sekä Asianajotoimisto Airanen le Mesterton, samasta kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Elokuun 9. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Johan Athanus Anterelle toimi tetun haasteen nojalla on Asianajotoimisto Airanen E. Mesterton Lahden kaupungin Raastuvanoikeudessa vaatinut että, koska Auer eli Helnäkuun 29. päivälle 1911. pöivätyn laskun mukaan saanut kauppias K. P. Kaasiselta tilaamiansa kaubeleita 395. markan arvon, etur velvoitettaisiin Asianajotoimistolle Auranen C Mestertonille, jolle mainittu lasku oli siirretty, suorittamaan laskiin sisällys korkoineen sekä Sämä: F. S. A. L. - B. t. - A. B. -S. K. ./. M. S. No 1400. Pag 266. R. D 1913.