Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
197 angående klander af testamente: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Toss Justitie Departement, i Holsingfors, den 15 Juni 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem inhemlat följande. Heddet den 22 Februari 1891 upprättadt skriftligt testamente hade Bonden Alexander Mattsson Mattus och dennes hustru Maria Michelsdotter Mallus, af hvilka den först nämnde varit heder till Matts Finnas, Johanna Matitus, Greta Lovisa Ohls och Anna Sofia Präst samt till Edla Sofia Stånds aflidna moder Bondehustrun Maria Mattsdotter Strand äfvensom till Erik, Johan och Matts Anttus jemte Matts Finnas pupillers jemväl dödblifna moder Kajsa Beala Anttus, förordnat, att den af dem, som öfverlefde den andra, skulle med full eganderätt bekomma all egendom i deras gemensamma bo; och efter det Alexander Matllus den 20 Maj 1898 aflidit utan att efterlemna närmare arfvingar än syskon och dödblifna syskons barn, hade Maria Michelsdotter Mattus, som den 16 påföljan de Juni i afseende å bevakning upplott sagda testamente för vederbörande domhafvande, den 23 i nästnämnde månad uti skrift ligt testamente förordnat, att efter hennes död all hennes qvarlåtenskap skulle tillfalla hennes moder Beata Cath. Sedan äfven Maria Michelsdotter Matts mod döden afgått samt Beata Peth den 8 September 1898. vid Häradsrätten i Wörå, Oravais och Maksmo socknars tingslag beräkat ofvanberörda två testamenten, hafva Matts Finnas och hans samtliga förenämnda medparter efter Beata Peth ågången skriftlig stäm ning, vid lemälde Häradsrätt anfort, att Alexander Mallus, hvilken varit två gånger gift och uti sitt första äktenskap med Maria Johansdotter Marcus haft en dotter vid namn Lisa Sofia, som aflidit den 17. Juni 1891., i arf efter denna sin dotter bekommit tre trettiotvåendedels mantal af Mattus skattehemman No 2 i Brlby by samt att han den 5 Mars 1898. försålt sagda hemmansdel jemte en annan lika stor andel af samma hemman för tillhopa sjutusen fyrahundra mark; och enär således af tillgångarna i Alexander och Maria Mi589
ova chefsdotter Mattus gemensamma bo tre tusen sjuhundra mark utgjort vederlag för af Alexander Mallus försåld arfve jord öfver hvilket vederlag Alexander Mattus icke egt genom testamente förfoga, hafva Matts Finnas och hans medparter yrkat, att ifrågavarande två testamenten måtte förklaras egiltiga, såvidt anginge nyssberörda belopp tretusen sjuhundra mark, äfvensom Beala Peth åläggas att utgifva detta belopp till skifte emellan Alexander Matllus arfvingar. I saken hörd har Beala 1och metsagt käromålet samt tillika anmärkt att, i händelse något vederlag för omförmälda hemmansdel tillkomme Alexander Mallus arfvin gar, vid bestämmandet af vederlagets storlek bonde tagas i betraklande, att hemmansdelen varit graverad med skuld till ett belopp af ellusen tvåhundra sjuttiofyra mark fjorton renni, hvarutom Rauta Peth gjort anspråk på ersättning för umgälderna i målet Häradsrätten har medelst den 2. Oktober 1899 afkunnadt utslag förklarat det vara utredt: att Alexander Mallus i arf ofta sin aflidna dotter Lisa Sofia bekom mit tre trettiotvåendedels mantal af Mattus hemman, att han sedermera försålt sagda och en annan lika stor andel eller tillhopa tre sextondedels man tal af berörda hemman för en köpeskilling af sjutusen fyrahundra mark; samt att efter Alexander Mallus död ållegen dom uti hans och Maria Michelsdotter Mattus gemensamma bo på grund af of vanomförmälda testamente af den 22 Februari 1897 tagits i besittning af den sistnenne da, hvilken därå medelst den 28 Juni 1898 upprättadt nytt bestamente belgifvit att sin qvarlåtenskap åt sin moder Beata Selh, hvarföre och enär försaktligen uti den egendom som genom brörda två testamenten tillfallit först Maria Michelsdotter Matters och sedan hon aflidit, Beata Selh, inginge vedelag till belopp af tretusen sjuhundra mark, för Alexander Mallus försålda arpejord, som, jemlikt stadgandena i 17. kap. J. B. icke finge genom testamente bortgifvas, Häradsrätten pröfvat rättvist ogilla och upphafva ifrågavarande testamenten, såvidt angick sagda belopp tretusen sjuhundra mark, samt ålägga Beata Selh att upp590
198 låta denna summa till laga skifte mellan Alexander Mallus arfvingar; och blef vid denna utgång af målet, Beala Petts anspråk på ersättning för rättegångskost raden af Häradsrätten underkändt Hofrätten, under hvars pröfning Beata Telh i väderäg dragit målet, har medelst dom den 30. Juni 1900 förklarat Beata Peth icke hafva anfört skäl till ändring i Häradsrättens utslag, såvidt ifrågavarande testamenten derigenom förkla ats ogilliga och Beata Petter anhållan om godtgörelse för umgälderna i målet för kastats, hvarföre vid samma utslag i dessa delar komme utt bero, och ålåge det för ty Beata Peth att af ofvanberörda tretusen sjuhundra mark låta tillskista och derefter till Matts Finnas och dennes medparter utgifva hvad af sagda medel dem lagligen i arf tillkomme. Olli Hofrättens dem har Beala tehi underdånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, den Matts Finnas, Erik Anttus, Michel Mallus, Kristian Strand, Johan Anttus, Simon Ohls och Anna Sofia Räst i föreskrifven ord ning bemält Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner Riala Till icke hafvaan fört skäl till ändring i Hofrättens dom, hvarvid förty kommer att förblifva, jemte det Beata Selh ålägges att till Matts Finnas och hans nästuppräknade med parter i ersättning för deras kostnader i målet härstädes utgifva sjuttio mark Det alle, som vedertor, till underdånig efter rättelse länder I Hans Kejserliga Majestäts laga Namn Toss Sonat för Finland: J. J. Wahlman. E. Tohmaskr ocdenlerin. Lars Homen. ble hn afbroderus 591
Heinäkuun 1 päivänä 1901. Keisarillisen Majastulin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaallinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa Sijoväen Konepaja osakeyhtiö, jonka kotipaikkana on Kuopion kaupunki, on hakijana sekä Kartanonomistaja Pekka Eskelinen, mainitusta kaupungista, vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa Helsingissä, Heinäkuun 1 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityt tänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää sen raavaa: Haastalettuaan Kopion Raastuvanoikeu teen edellänimitetyn osakeyhtiön isän nöitsijän Paavo Wäänäsen sekä Konelijemiehet Israel Kallion, Kustaa Herman Almgrenin, Karl Wilhelm Sillforsin, David Sylvester. Zederin, Antti Ilokon ja Elias Ilkosen, kaikki Kuopion kaupungista, on Pekka Eskelinen Raastuvanoikeudessa laucunut, että, keen yhtiöltä sen johdosta, etta sen osakspääomaa ei oltu säädettyyn määrään maksettu, oli puuttunut rahavaroja man J. G. S. - E. J. E.J. -  V. A. L. H. /Ch. En. af Frosterus 592 No 852 sivu 140 R. D. 1900.
juoksevien maksujen ja etenkin työmiesten palkkojen suorittamiseen, joiden makamista ei käynyt viivyttäminen, oli Eske linen, yhtiön töiden valvojana ja sen johto kunnan esimiehenä, ollut pakoitettu olemaan Israel Kalliolle, yhtiön silloisena isännöitsijänä ja rahastonhoitajana, apullinen hankkissa tarvittavia rahavaroja ja sen johdosta yhdessä Kauppias August Hyvärisen kanssa, kumpanenkin puoleksi, lainannut yhtiölle tuhat markkaa, mitkä nämät olivat saaneet myymäillä Pohjoisnäiden Osakepankkiin Kauppaa ja Teollisuutta varten Pekka Eskelisen Joulukuun 30 päivänä 1898 kuudeksi kuukaudeksi asettaman Israel Kallion hyväksymän ja Hyvärisen siirtämön tuhannen markan suuruisen vekselin; että Pekka Eskelinen, joka yhdessä Kauppias Hyväaisen kanssa, niinikään puoleksi kumpa nenkin, oli lunastanut sanotun vekseten Kesäkuun 1 päivänä 1899, oli yhtiölle antanut kerrotun lainan sitä vastaan, että Israel Kallio yhtiön puolesta luovutuskirjalla Tammikuun 15 päivältä 1899 oikeulliPekka Eskilisen kantamaan viisisataa markkaa Kauppias Juhana Puustiselta siitä korjauskustannuksesta, minkä Puustinen tuli yhtiölle suorittaa yhtiin konepajalla korjättävänä olevasta Kesäk nimisestä höyrylaivasta, jota vastoin Kauppias Hyvärisen yhtiölle lainaamat viisisataa markkaa eli lyhennetty hänen yhtiön konapajalle maksettavastansa korjausti joka ikästä; että Pekka Eskolinen, kun yhtiöllä 28 päivänä viimeksi mainittua kuuta taaskaan ei ollut rahäväräjä maksaa työmiesten jälkkeja, 30 päivänä samaa kuuta yhtiön hyödyksi oli asettanut ja yllänimitetyn pankin Kalpiossa olevaan konttorien myynyt kahdeksansadan markan suuruisen Israel Haltion yhteen isännöitsijänä hyväksymän kahden kuukauden oskselin, jolloin Israel Kallio vastakerrolussa ominaisuudessaan li Eskelisen kanssa tehnyt sen välipupeen, että sanotun pankinkonttorin heitaja Kapteeni Karl Sundman, joka myös li Kauppahuone Hackman F. Elempphallisasiamiehenä, tuon vekselin suorittamiseksi pidattaisi ja käyttäisi kahdeksansataa markkaa siitä määrästä, minkä sanot tu kauppahuone oli yhtiölle maksava kauppa 593
huoneen "Sassa" nimisen käyryaluksen korjaamisesta; että Kapteeni Sundman, joka oli vastakerrotun välipuksen hyväksynytsittemmin Helmikuulla 1899 oli Israel Kalliolta saaneet tuhannen markan suuruisen laskun, Sarvan karjauskustannuksista, johon Kallia oli merkinnyt, että kahdeksansataa markkaa sen sisällöstä oli käytettävä puheenalaisen vekselin lunastamiseen; sekä että Paavo Wäänänen, joka Israel Kallion jälkeen 20 päivänä Maaliskuuta 1899 oli joutunut yhtiön isännöitsijäksi, oli kieltänyt niin hyvin julyhtiön kisella kuulutuksella yleisöä ryhtymästätä sioissa tekemisiin Kallion kanssa, kuin myös erityisesti Kapteeni Sundmania käyttämästä edellä sanottua määrää kauppa huone Hackman & Kauppalle asotetun laskeen sisällyksestä viimeksimainitun ockselin suoritukseen, ja sitä paitsi kiettäytynyt yhtiön puolesta vekseliä lunastamasta, josta oli seurannut, ellei Pekka Eskeli nen ollut voinut saada hänelle ylläkerrotuin tavoin siirrettyä saamista Kaarpias Luustisella, ja että pankki oli uloska kenut Israel Kalliolta ja Eskeliseltä, yksityisesti, viimesanotun vekselin ja Eskelisen oli täytynyt 20 päivänä Huhtikuuta 1899 maksaa vekselisumma korkoineen ja puosionineen ynnä kuluja kaksikymmentäkaksi markkaa eli yhteensä kahdeksansataa kaksikymmentäseitsemän markkaa kolmekymmentä kolme penniä; mihin nähden ja kun kysymyksessä olevat rahaerät olivat tulleet yhtion hyväksi ja löytyivät sen kirjoissa saaduiksi merkittyinä, Pekka Eskelinen on päälinut, että Paavo Wäänänen, yhtiön isännöitsejänä, sekä Kustaa Herman Almgren, Karl Wilhelm Sillfors, David Sylvester Lider, Antti Kokko ja Elias Itkonen, sen johlakunnan varsinaisina jäseninä, velvoitettaisiin yhtiön omaisuudesta tahi ainakin Israel kallio, omasta puolestaan, Pekka Eskeliselle suorittamaan edelläkerrotut rahamaa rät viisisataa markkaa korkoineen ja kahdeksansataa kaksikymmentäseitsemän markkaa kolmekymmentäkolme penniä kuuden prosentin korolla 20 päivästä Huhtikuuta 1899 sekä sen ohessa korvaamaan Pekka Eskelisen oikeudenkäyntikustannukset Asiasta kuulusteltuna on Israel Kallio myöntänyt yhtiön lukuun ja Pekka Eskeli sen mainitsemilla välipuheilla tällä saa594
neensa kerrotut rahaerät ja käyttäneensä ne yhtiön hyväksi, jonka vuoksi ja kun Isael Kallio sitä paitsi erityisellä valtakirjalla 25 päivältä Huhtikuuta 1898. oli ollut valtuutettu konepajan puolesta toimimaan, Israel Kallio on katsonut yhtiön olevan velvollisen puheena olevista veloista vastaa maan; jota vastoin Paavo Wäänänen ja hänen muut asiakumppanensa ovat vastustaneet kannetta. Tämän jälkeen on Raastuvanoikeus Kesäkuun 22 päivänä 1899 julistamassaan päätöksessä katsonut asiassa tosin selvile käyneen, että Pekka Eskelinen kysymyksessä oleviin aikoihin oli antanut Israel Kalliolle nyt uloshakemansa rahalainat, saan koska se valtakirja, joka Kalliolle li annettu 25 päivänä Huhtikuuta 1898, ei ollut oikeuttanut Kalliola menkun tomeen kuin ainoastaan tekemään työnvämistuksia ja uusia vastaanottamaan, ei vätkä yhtiökokoluten pöytäkirjatkaan näyttaneet, että yhtiö olisi mitenkaan oikeutta nut Ketään yhtiön nimeen ottamaan rahalainoja, sen vähemmin sitä, että johlokunnan silloiset jäsenet olisivat tilaan sahen valtuuttaneet, sen vuoksi ja kun Työväen Konepaja-osakeyhtiön asianmiikaisessa järjestyksessä 18 päivänä Elokuuta 1898 vahvistettujen sääntöjen 14 SS:ssä olevan määräyksen mukaan ei johto kunta eikä isännöitsija ilman yhtiökokouksen suostumusta saanut ottaa rahaainoja, eikä Pekka Eskelinen muutoin ollut edes tahtonutkaan näyttää, että kytymyksenalaiset summat olisivat tulleet yhtiölle hyväksi, on Raastuvanaikeus tumonnut Pekka Eskelisen asiassa ajanan kanteen, mikäli se koski itse yhtöta; vaan kun Israel Kallio oli myön tänyt saaneensa Pekka Eskelisellä vaalitut rahalainat, on Raastuvanoikeus velvoittanut Israel Kallion kuittia vastaan Pekka Eskeliselle heti suorittamaan viisisa tä markkaa uuden prosentin korolla siitä päivästä, jona oikeudenkäynti alkoi, eli 21 päivästä Huhtikuuta 1899 sekä tunnustamansa vekeelin sisällön kahdeksansataa markkaa kuuden prosentin korolla 30 räivästä Maaliskuuta 1899, kaikki kunnes täydellinen maksu tapahtui, ynnä kolmannes prosenttia viimeksimainitusta 595
summasta prosessionina, jonka ohessa Kallion tuli sadalla markalla korvala Pekka Eskelisen lainkäyntikulunget. Hovioikeus, jonka tulkittavaksi Pekka Eskelinen vetoamalla oli saattanut julun, on tuomiossa Maaliskuun 24 päivänä 1900 katsonut selville saatetuksi, niin hynin että Israel Kallio Ryöväen Konepajaosakeyhtiön isännöitsijänä oli vastaanottanut ne rahaerät, jotka olivat saadut edelläkerrottujen, Pekka Eskelisen tuhannel le sekä kahdeksallesadalle markalle asellamien kahden vekselin pankkiin myymisellä, kuin myös että sanotut rahamäärät olivat tulleet yhteen kirjoihin otetuiksi niinä aikoina jolloin Kallio ne oli saanut, sisäänkertyneinä tuleeri nä, joilla yhtiön tarpeellille menoja lähinnä seuraavan ajan kuluessa oli suoritettu, ja sen ohessa kustamatonta olevan, että Israel Kallio, kerrotussa ominaisuudessaan, oli ei ainoastaan Pekka Eskeliselle niistä viidestäsadasta maikasta, jolla määrällä Pekka Eskelinen oli vastuunalainen ensiksi mainitusta vekä listä, siirtänyt vastaavan määrän yhteen aatavasta Kauppias Tuustiselta toimitetus ta korjatalstyöstä tämän, Kesäk höyryläivällä, vaan myöskin Pekka Eskelisen lukuun ja hänen vakuudeksensa antanut Kapteeni Sundmanille, Kauppahuone laikman 8. Kumppa valtuutettuna, maksudoituksen käyttää siitä määrästä, jonka ehteo toimittamistaan korjaustoista kauphakuoneelta oli saamassa, kahdeksansa taa markkaa saman suuruisen vekselin lunastamiseen, jonka maksuosoituksen Kopeteeni Seinämän olikin hyväksynyt; ja kunpuheina olevat rahat siten olivat tulleet yhtiön hyväksi ja käytetyiksi sen hyötyksi sekä kerrottu siirto ja maksuosoi tus, joihin Israel Kallio, yhtiön isännöilijänä, oli ollut täysin pälevä ryhtymään, livat yhtiötä sitovaiset, sentähden ja koska Paavo Väänänen epuuttamisensa kautta ilman perusteellista syytä oli ostänyt Pekka Eskelistä nauttimasta tarahtunulta siirtoa ja maksuosoitusta, n Hovioikeus, muuttamalla Raastuvan ikeuden päätöksen, velvoittanut yhtiön Pekka Eskeliselle maksamaan mainitut kaksi rahamaaraa, yhteensä tuhat 396
kolmesataa markkaa, kuuden prosentin korkoineen kunnes täysi suoritus tapahtui, lu kien kahdeksallesadalle markalle viimeksi mainitun vekselin maksupäivästä, 30 päivästä Maaliskuuta 1899 ja viidellesadalle markalle, koskei se aika, jolloin Pekka Eskelinen saisi nostaa hänelle 15 päivänä i ammikuuta 1899 siirretyn viidensadan markan summan, ollut tullut erityisesti määrätyk i, niinikään siitä päivästä, 30 päiwästå Kesäkuuta 1899, jolloin mainittu, i Pekka tehä lisen asettama tuhannen markan nekee li oli joutunut suoritettavaksi, sekä sen ohessa sadalla markalla palkitsemaan Pekka Eskelisen oikeudenkäymiskutut Kaastuvanoikeudessa, minkä maksu- ja korlausvelvollisuuden, koska Israel Kalko oli Raastuvanoikeuden päätökseen tyytynyt, Israel Kallio ja yhtiö, sikäli kun vastaavat rahamäärät olivat tuimitut Kallion maksettaviksi, olivat velvolliset täyttämään yhteisesti tahi se heistä, jolla varoja siihen löytyisi. Täten muutettuna tuli Raastuvanoikeuden päätös muuten li mikäli Pekka Eskelisen tästä yli mene vät vaatimukset olivat hyljätyt jäämään voimaansa. Hovioikeuden tuomioon on Työväen Konepaja osakeyhtiö alamaisesti anonut muusesta tänne toimitetuilla perustelmatta, jojon Pekka Eskolinen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tänän asian, ja on Työväen kompaja osa keyhtiä tosin tänne antamallaan asianmukaisilla todistuksesta, jonka oikeapi räisyyttä Pekka Eskelinen ei ole edes pannut epäitynalaiseksi, näyttänyt, että yhlä on kirjoitettu kaupparikisteriin vasta 27 päivänä Syyskuuta 1899 eli siis sen älkeen kuin Israel Kallio oli ylempänä mainituilla toimenpiteillä osottanut Peka Eskiliselle maksuksi sanotun yhtiön aatavat Kauppias Puustiselta ja Kauppahuone Hackman 8. Klemselta; mutta koska Israel Kallio yhtiön isännöet sijana on ollut laillisesti oikeutettu, kulen tapahtunut on, yhtion eduksi ryhty maan sanottuikin toimen pitusien, jotka siis ovat käyneet niin hyvin yhtiön sittemmin ottamaa isännöiksijää Saaro Säänästä kuin myös, yhtiön sillä välin 997
tulleessa kirjoitetuksi kaupparekisteriin, yhtiötä sellaisenaan sitaviksi myöskin Israel Kallion sitoumuskumppania Pekka Eskelistä kohtaan; sentähden ja Hovioikeuden muutoin mainitsemillä perusteilla katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Työväen Konefaja osakeyhtiön perustelma anna oikelta muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus edelläkerrotussa tuomiossaan on asiasta johtunut ja joka siis jää pysyväksi, minkä ohessa Työväen Ronepajä osakeyhtiö velvoitetaan suorittamaan Pekka Eskeliselle maksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomista kolmellakymmenellä markalla Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majestetin Korkeassa Simossa Hänen Suomen SenaallinsaC. Cllman. /E; Heikel/ Sars Hännin. E. Johansson exanderin. Ch. hn. af tractens. Heinäkuun 2. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkiassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattensa tuomio nestorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tullessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Wilhelm Kakko, Suomenniemen pitäjän Kakkolan kylästä, on hakijana, sekä Talollinen August Heikinpoika Ahonen, Mäntyharjun pitäjän Lahnaniemen kylästä, ja Mäkitupalainen Matti Matinpoika Ahonen, viimesanotun pitäjän Hyyrylän kylästä, poisjääneinä vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Heinäkuun 2. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Vilhelm Kakon lavetaipaleen ja Suomenniemen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden 1898. vuoden lakimääräisiin syyskär äjiin ovat August Ahonen ja Matti Ahonen Kihlakunnanoikeudessa kertoneet, etLäsnä: Jys. Ef - J. E. H. - E. A. SS: 87. Pag. 45. R. D. 1900.
tä Wilhelm Kakko Maaliskuun 2. päivänä 1897. Kihlakunnanoikeudessa oli niin hyvin testamenttina edesmenneen vaimonsa Anna Juhontytär Ahosen jälkeen valvonut asiakirjan Maaliskuun 6. päivältä 1880. jota siinä nimitettiin muistikirjaksi ja joka ei muotoonsa nähden ollut testamentti, eikä myöskään sisältänyt mitään määräystä Wilhelm Kakon eduksi, se kun nimittäin ei ollut tehty kuten Perintökaaren 16. luven 1. SS: säätää ja ainoastaan määräri, ettäivät August ja Matti Ahonen saisi periä mitään Anna Ahosen omaiuutta, kuin myös ilmoittanut Anna thosen mainitun asiakirjan teen jälkeen suullisella testamentilla määrän neen omaisuutensa Wilhelm Kaholle, mikä määräys, jota Wilhelm Kakko sitä paitsi ei ollut valvenutkaan, todenteolla oli käsiltänyt ainoastaan Anna Ahosen tilapäisiä puheita; ja kun näin muodoin laillista testamenttia Anna Ahosen jälkeen ei ollut ole massa sekä August ja Matti Ahonen Anna Arosin edesmenneitten veljien Heikki ja Matti Juhonpoika Ahosen poikina ynnä viimemainitun edesmenneen sisaren poika Herman Karhu ja Anna Ahosen vielä elossa oleva sisar Walborg Juhontytär Ahonen olivat Anna Åhisen lähimmät perilliset, ovat August ja Matti ehonen vaatineet Wilhelm Kakon velvoittamista, huolimatta hänen ilmoitta mastausa testamentista, heille luovuttamaan puolen Anna Ahosen osuutta hänen ja Vilhelm Rakon yhteistä pesää. Kanteen johdosta on Wilhelm Kakko, huomauttaen August Ahosen isän Heikki Juhonpoika Ahosen eläessään Syyskuun 9. päivänä 1872. kirjallisesti ja luopuneen kaikesta oikeudesta Anna Ahosen tulevaan jäämistöön, turvautunut valvoniinsa testamentteikin sekä vastustanut kannettu Sittenkuin todistajia oli asiassa kuulusteltu, on Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 3. päivänä 1899. julistamassaan päätöksessä sekttänyt, ettei Wilhelm Kahon testamenttina valvoma asiakirja Maaliskuun 6. päivältä 1800, jonka Anna Ahonen sitä 699
laadittaessa läsnä olleiden todistajien kertomuksien mukaan oli tarkoittanut teet tää Wilhelm Kakon eduksi, ollut tehty sillä tavoin ja siinä järjestyksessä kuin Perintökaaren 16. luv. 1. SS: säätää, jonka vuoksi ja koskei Anna Ahonen, vaikka hänellä oli ollut tilaisuuttaa muodostaa mainitun asiakirjan sisältämät määräykset lainmukaiseksi testamentiksi, kuitenkaan ollut sitä tehnyt, sanotulle asiakirjalle ei voitu antaa laillisen testamentin voimaa ja vaikutusta, minkä ohessa Kihlakunnanoikeus on katsonut Wilhelm Kakon edellä kerrotun ilmoituksen, että Anna Ahonen myöhene min suullisella testamentilla oli määrän nyt omaisuutensa Wilhelm Rakolle, tosin tehdyksi testamentin valvomista varten, vaan näyttämättä jääneen, että ne Anna Ahosen läuseet, joista siten ilmoitetun testamentin toteuttamiseksi siitetyt, todistajat olivat kertoneet, olisivat tapahtuneet siinä muodossa, että mitä voisi pitää Anna itkosen säätämänä viimeisenä tahtonsa hänen jäämistönsä suhteen; ja on Kihlakunnanoikeus sen johdesta oikeuttanut August ja Matti Ahosen mainittujen määräysten estämättä joen kautta saamaan semmoisen osuuden Anna Ahosen jäämistöstä kuin heille muutoin lain mukaan oli tuleva. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wilhelm Kakko on vetoamalla saattanut ja tuu, on Joulukuun 16. päivänä 1899. siinä antamallaan tuomiolla, mikäli siitä nyt on kysymys, vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Vilhelm Kakko alamaisesti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tämän asian tutkinut ja katsoo, ettei Wilhelm Kakko ole esiintuonut syytä muuttaa Hevioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomäiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majestestin Korkeensa Simonsa Hänen Suomen Senaastinsa: J. C. Löhman J. Weinel Lars Homén. E. Johansson. Andersin. Lavemius 600
Heinäkuun 3. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaallinsa tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tullees sa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Mikko Juhanpoika Wuori oli Haulaniemi, Kauhajoen pitäjän Kauhajoen kylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuva Talollinen Nikolai Jaakonpoika Rintakoski entisen Torpparin Jaakko Iisakinpoika Hakalan holhoojana tulematta jääneenä vastaajana; Annettu Keisarillisessa Suomen Senaalissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Heinäkuun 3. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä silyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää seuraavaa: Toimitettuansa haasteen Mikko Wuorelleen Nikolai Rintakoski, yllämainitussa toimessaan Kauhajoen pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa ajanut sellaista kannetta, että koska Mikko Wuori, joka välikirjalla Tammikuun 9. päivältä 1896. oli ottanut elättääksensä ja läsnä: J. G. S. J. B. H. E. A. L. H 601 No 870. Såg. 224. R. D. 1900.