Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
enskild egendom, efter Olga Emilia Lindbloms frånfälle den 29 Juli 1900 på grund af ett emellan makarne Lindblom emellertid upprättadt inbördes testamente, enligt hvilket den öfverlefvande maken skulte erhålla full eganderätt till hela boet så i löst som fast, omhändertagit, bland innat, gården No 41 vid Sjömansgatan i Helsingfors, hvilken fastighet likväl sedermera uti en rättegång angående klander af omordade testamente tilldömts Katarina Amanda Waal, Aurora Natalia Silin och Anna Josefina Heickelberg i egenskap af Olga Emilia Lindbloms närmaste arfvingar; men emedan å ifrågavaande gård under åren 1897 och 1898 till byggts ett boningshus af trå med tvenne rum, en handelsbutok och en tambur, hvarutom en brandmer af tegel uppförts emot angånsande tomt, allt för en utgift af 9216 mark 64 penni, äfvensom år 1899 en å gården af tegel uppförd badstugubygg rad ombyggts till boningshus för en kost nad af 8063 mark 46 penni, samt sagda utgifter med undantag af ett belopp å 6000 mark, hvilket upptagits såsom lånemot inteckning i fastigheten, blifvit bestridda ur medel, som influtit genom föryttring af Karl August Lindbloms en skilda egendom, har Karl August Lindblom yrkat Katarina Amanda Waals och hennes medparters förpliktande att godtgöra honom dessa kostnader med sammanlagdt 17,280 mark 10 penni, efter afdrag af omförmälda 6000 mark, eller att säledes till Karl August Lindblom utgifva 11,250 mark 10 penni jämte ränta och ersättning för rättegångskostnaden Isaken hörda, hafva Katarina Amanda Waal och hennes medparter uppgifvit, att ifrågakomna arbeten blifvit bekostade dels ur de hyror förenämnda gård afkaslat, dels med Olga Emilia Lindblom enskildt tillhöriga penningemedel, samt förty motsagt käromålet Rådstufvurätten har medels den 16 September 1903 afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att Karl August Lindblom under äktenskapet med Olga Emelia Lindblom å ifrågavarande gård, som efter Olga Emilia Lindbloms den 29 Juli 1900 inträffade död tilldömts Katarina Amanda Waal421
och hennes medparter såsom bemälda aflidnas närmaste arfvingar, ej mindre tillbyggt ett boningshus af trå med tvenne rum, en handelsbulck och en tambur jämte det en brandmer af tegel uppförts mot angränsande tomt, än äfven låtit ombygga en å gårdslänen befintlig badstugubyggnad af sten till boningshus, inrymmande, förutom trapphus med uppgångstrappa, två bostadslägenheter om ett rum och kok hvardera; och alldenstund såsom vittnen i målet afhörde Arkelekten Johan Jakob Ahrenberg och Muraremästaren Alerander Art, hvilka anställt syn och värdering å stället, intygat att nämnda nyoch ombyggnads arbeten medfört en bost nad af minst sjuttontusentvåhundra åttio mark tio penni, samt Katarina Amanda Waal och hennes medparter icke gittat visa att till dessa arbetens bekostande användts upplänade medel, för hvilkas återbetalning gårdens egare åläge ansvara, till högre belopp än Karl August Lindblom medgifvit eller sextusen mark, fördenskull har Rådstufvurätten, som ansett den omständigheten huruvida utgifterna för omordade ny - och ombyggnadsarbeten, efter afdrag af ofvansagda sexturen mark, bestridts med Karl August Lindbloms egna eller hans hustru i lifstiden enskildt tillhöriga penningemedel, icke vara å saken verkande, enär Karl Aurust Lindblom obestridt på grund af inbördes testamente erhållit sin hustrus hvarlåtenskap och således jämväl alla i hennes bo befintliga utestående fordringar, ålagt Katarina Amanda Wal, Aurora Katalia Selén och Anna Josefina Heickelberg, hvilka ännämnda ny- och ombyggnadsarbelen kommit till godo, att genensamt eller den af dem, som tillgång egde, till Karl August Lindblom utgifva elfvatusen tvåhundraättio mark tio penri med fem procents årlig ränta därå från lagsökningsdagen den 4. Februari 1903 tills full betalning följde, hvarutom Katarina Amanda Waal och hennes medparter förpliktats att med tvåhundra femtio mark ersätta Karl August Lindblom hans rättegångskostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Katarena Amanda Waal och hennes medparter 422
i vadeväg dragit målet, har genom dom den 22 Juni 1906 fastställt Rådstufverättens utslag, jämte det Katarina Amanda Wäal och hennes medparter ålagts att med femtio mark godtgöra Karl August Lindblom hans umgälder i Hofrätten; Uti Hofrättens dom har Katarina Åman da Waal sökt ändring medelst ingifven deduktion, den Handlanden Gröndahl i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Katarina Amanda Waal icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, hvarvid förty kommer att bero; och ålägges Katarina Amanda Wääl därhos att med etthundra mark godtgöra Handlanden Gröndahl hans härstädes i målet hafda kostnader. det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Brede. A. Wiskman A. E. Granström. C. J. Tingren 1arl Augusti. D. F. Märe Kesäkuun 15 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeusesta tulleessa korvausta koskevassa nestojutussa, jossa Vuokraaja Juho Antinpoika Kuisma, Jakkolan pitäjän Häidermaan kylästä, on hakijana ja Työnjohtaja Arndt Nieminen, Walkajärven pitäjän Nurmijärven kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Kesäkuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: takkolan ja Metsäpertin pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Kuisma vaatinut että, koska Amdt Nieminen beväällä vuonna 1903 oli toimittanut Juho Kuismalle siemeneksi nelja hehtolitraa kauroja kolmenkymmenenkahden markan hinnasta, mutta nuo kaurat, jotka Juho Kuuma sittemmen oli kylvänyt peltoonsa, eivät olleet itäneet ja Juho Kuismalle niinmuodoin ole johtunut kahdensadan neljän markan kahdenLäsnä: R. A. O. J. T - W - det - A. G. No 843 Pag. 197 22. 1906.
kymmenen pennin vahinko, Arndt Nieminen velvoitettaisiin maksamaan Juho Kuismalle viimeksimainittu rahamääräArndt Niemisen vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungestaan, 29 päivänä Syyskuuta 1904 julistamassaan päätöksessa, koskee Juho Kuisma ollut toteensaattanut, että Arndt Nieminen oli mennyt mihinkään takaukseen kysymyksessä olevien kaurojen itävyydestä, hyljännyt Juho Kuisman korvausvaatimuksen ja velvoittanut hänet kahdeksallakymmenellä markalla korvaamaan Arndt Niemisen kulungit jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Kuisma oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 14 päivänä Heinäkuuta 1906 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, samalla velvoittaen Juho Kuusman suorittamaan Arndt Niemiselle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiöta, kymmenen markkaa kahdeksankymmentä penniä Hovioikeuden tuomioon on Juho Kuisma anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvitetyksi, että Arndt Nieminen Juho Kuisman pyynnöstä on tilannut eräältä toiselta hen kilöltä puheenalaiset kaurat, minkä vuoksi ja kiinei ole toteen näytetty, että Arndt Nieminen, ottaessaan tuon tilauksen tehdäkseen, olisi sitoutunut Juho Kuismalle vastaamaan tilattavien kaurojen itävyydestä, Kasarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi jättää sen lopputuloksen pysyväiseksi, johon Oikeudet ovat asiasta johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. R. A. Bonde. G. Wiiskman. 11 A. W: Granström. C. J. Timgren. 1au August D. F. böter 424
Kesäkuun 18 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa Nummen pitäjän Summen kylästä kotoisin oleva Rustitilallinen Karl Vilhelm Nordberg, sekä omasta puolestaan että vaimonsa Maria Nordbergin edusmiehenä, on hakijana ja Taimion pitäjässä asuvat Kansakoulunopettaja Karl August Pakalin ynnä hänen vaimonsa Frene Pakalin, vastaajina: Annettu Oikeusosostossa 18 päivänä Kesäkuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Sittenkun. Karl Vilhelm ja Maria Fordberg 13 päivänä Maaliskuuta 1902 Lohjan, Kummen ja Pusulan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa olivat valvoneet erään suullisen testamentin, jonka kautta Maria Nordbergin veli ja Irene Takalinin enoLäsnä: R.t W. C. J. T - G. R. 8.8 - 8. 125 Pag 174. R.D. 1706
Nummen pitäjässä asunut ja 3 päivänä Marraskuuta 1901. kuollut Taloustirehtööri Karl Henrik Sandén olisi kuusi vuotta sitä ennen määrännyt, että hänen kuoltuansa koko hänel jäämistönsä joutuisi Karl Vilhelm ja Maria Nordbergille, ovat Karl August ja Irene Pakalin, moittiaksensa tuota määräystä, Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, ettei testamentin todistajiksi nimitettyjä henkilöitä oltu sitä varten kutsuttu paikalle eivätkä todistajat myöskään olleet yhtaikaa olleet saapuvilla, että Karl Henrik Sandin puheenalaisessa tilaisuudessa oli ollut päihtynyt sekä tultuaan vähää sitä ennen vaikeasti haavoitetuksi, runsaasta verenvuodosta ja peljäskyksestä kykenemätön arvostelemaan tekojansa, kuin myös että sanottu määräys sisäksi sen ehdon, että Karl Vilhelm ja Maria Nordberg saisivat Karl Henrik Landénin jäämistön ainoasti siinä tapauksessa, että Landin kuolisi silloisessa sairaudenkohtauksessaan, mikä ei kumminkäan ollut tapahtunut; ja ovat Karl August ynnä Irene Pakalön sen vuoksi vaatineet että kerrottu testamentti julistettaisiin voimattomaksi sekä että Karl Henrik Sandénin jäämistö määrättäisiin laillisesti jaettavaksi Asiasta kuulustettuina, ovat Karl Vilhelm ja Maria Nordberg vastustaneet kannetta; jonka jälkeen Kihlakunnanoikeus on päätöksessä 12. päivänä Lokakuuta 1903. katsonut selvitetyksi, että Karl Henrik Landin eräässä tilaisuudessa muutama vuosi sitä ennen kahden todistajan läsnä ollessa oli lausunut viimeisen tahtonsa olevan että, kun hän kuolisi, kaikki hänen omaisuutensa joutuisi Karl Vilhelm ja Maria Nordbergille, sekä että Karl Henrik Sandén terveellä ja täydellä ymmärryksellä ynnä vapaasta tahdosta oli tehnyt tämän testamenttina pidettävän määräyksensä, mihin nähden ja kun ei oltu näytetty, että Landen myöhemmin olisi kumonnut tuon testamentin, eivätkä Karl August ja Irene Pähälin olleet muu436
tenkaan toteuttaneet sitä vastaan tekemiään muistutuksia, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Karl August ja Irene Pakalinin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Karl tugust Takalin, omasta puolestaan ja Irene Pakulinin edusmiehenä, oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 26. päivänä Kesäkuuta 1906. katsonut tosin näytetyksi, että Karl Henrik Landén eräässä tilaisuudessa muutama vuosi ennen kuolemaansa maatessaan sairama loukkaantumisen johdosta oli silloin kahden yhtä aikaa saapuvilla olleen todistajan läsnä ollessa, vapaaehtoisesti ja täydellä järjellä ollen testamenttinaan säätänyt, että Karl Vilhelm ja Maria Nordberg saisivat kaiken hänen jälkeen jäävän omaisuutensa; mutta koska samalla oli selvitetty, että Karl Henrik Sandén oli tehnyt tämän määräyksensä sellaisella ehdolla että sitä olisi noudatettava ainoastaan siinä tapauksessa että Karl Henrik Sandén kuolisi silloiseen tautiinsa, sentähden ja kun näin ei ollut tapahtunut eikä ehto, jolla puheenalainen testamentti oli tehty, siis ollut täyttynyt, on Hovioikeus kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, mikäli se oli käynyt Karl August ja Irene Pakalinille vastoin, sekä julistanut sanotun testamentin voimattomaksi sikäli kuin se koski Karl August ja Isine Pakulinin oikeutta; ja oli Karl Henrik Sandénin jälkeen jäänyt omaisuus siis luovutettava sellaiseen jakoon, että Isine Pakalinille lain mukaan tuleva osa hänelle siitä erilleen otettaisiin. Hovioikeuden tuomioon on Karl Vilhelm Nordberg anonut muutosta perustelmalla, johon Karl August ja Irene Pakalin ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden asiassa julistaman päätöksen. Täta kaikki asianomaiset noudat427 R D.
takoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Broder. C. J. Timgren. R. A. Broder. C. J. Timgren. F. Wilskman. A. W. Granström. jall Kungvist. O. F. Mäen Kesäkuun 17 päivänä 1907 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa saatavaa koskevassa jutussa, jossa Säkkijärven pitäjän Lavolan kylässä asuvat Talolliset Mikko Erikinpoika ja Simo Juhonpoika Turkki, Matti Simon poika, Heikki, Mikko ja Juho Juhonpojat Lavonen sekä alaikäisen Talollisenpojan Antti Eerikinpoika Turkin riidanvalvoja Talollisenleski Helena Erikintytär Häkämies, toisella, ja Talollinen Heikki Matinpoika Lavonen, myöskin Lavo lan kylästä, toisella puolen, vuoroin ovat hakijoina sekä Heikki Matinpoika Lavonen saapuville tulleena, mutta Mikko Turkki ja hänen asiakumppaninsa tulematta jääneinä vastaajina Annettu Oikeusosastossa 17 päivänä Kesäkuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen evittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessa, saanut tietää seuraavaa: Lismä: R. A. W - C. J. B - G. H - A. A:G: A. E. R. 128 No 912 Pag. 73 R. D. 1908.
Säkkijärven pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat, muiden muassa, Mikko Turkki ja hänen edellä mainitut asiakumppanensa Heikki Matinpoika Lavoselle toimitetun haasteen nojalla, lausuneet, että asianosaiset omistivat talosta No 1 Lavolan kylässä Mikko ja Antti Turkki yhteisesti kuudennen osan, veroltaan % manttaalia, sekä Simo Turkki yhtä suuren osan; talosta No 2 samassa kylässä Simo Turkki 13/400 manttaalin suuruisen kahdestoista osan sekä Matti ja Mikko Lavonen ynnä Heikki Juhonpoika Lavonen ja Heikki Malinpoika Lavonen kukin kuudesosan eli 13/200 manttaalia kuin myös talosta No 3 niinikään Lavolan kylässä Juho Lavonen 7/100 manttaalia olevan puolen, että sanottuihin taloihin, jotka vuon na 1831 toimitetussa ja 5 päivänä Helnikuuta 1833 Kihlakunnanoikeuden vahvistamassa isossa jaossa olivat muodostaneet eri lankakunnan, kuului Lavolan joki ja siinä oleva Lovolan koski, joka, niinkuin lanka kunnan muukin vesialue, jaossa oli jätetty jakamatta; että, vaikka mainittu koski niinmuodoin oli kaikkien lankakunnan osakasten omaHeikki Matinpoika Lavonen ja hänen vaimonsa Maria Lavonen 6 päivänä Huhtikuuta 1899 laaditulla kauppa - ja sopimuskirjalla sekä kontrahdilla 1 päivältä Maaliskuuta 1900 olirat myyneet tuon kosken ja joen, luettuna kosken niskasta niin pitkälle kuin Heikki Matinpoika ja Maria Lavosen rantamaat ulottuivat, se kä heille kuuluvaa maata neljän netrin leveydeltä pitkin joen kumpaakin rantaa ja sen lisäksi kahdentuhannen viidensadan neliömetrin uuruisen maa-alueen kosken varrelta osa keyhtiölle Elektricitets Aktiebolaget f. d. Paul Wahl & Co, Alektriska afdelningen, joka siitä oli sitoutunut Heikki Matinpoika ja Maria Lavoselle suorilta maan kahdeksantuhannen yhdensadan markan suuruisen kauppahinnan kuin myös Heikki Matinpoika ja Maria Larosen kosken varrella omistamaa, toiseen 429
paikkaan muutettavaa mylly - ja saha laitosta varten Heikki Matinpoika ja Maria Lavoselle ynnä heidän oikeudenomistajilleen ilmaiseksi antamaan kahdentoista tunnin aikana vuoro kaudessa käyttävoimaa yhtiön sähkotektaasta tahi, jos mainitut laitokset yhtiön syystä joisivat ilman sanottua käyttävoimaa, sen sijaan maksamaan yhden markan korvauksen jokaiselta tunnilta; että Mikko Turkki ja hänen asiakumppaninsa sittemmin olivat antaneet suostumuksensa kerrottuun kauppaan sillä välipuheella, että he saisivat heille tulevan osuuden siitä, mitä yhtiö niinmuodoin oli sitoutunut ostamastaan koskesta suorittamaan Heikki Matinpoika ja Maria Lavoselle; sekä että tuon käyttävoiman arvo nousi vähintään yhteen markkaan tunnilta eli, jos laitos otaksuttiin olevan käynnisja kolmesataa vuorokautta vuodessa ja kymmenen tuntia vuorokaudessa, kolmeentuhanteen markkaan vuodelta, joten koko puheenalaisesta koskesta maksettava hyvitys, kun viimeksimainittu rahamäärä vastasi viiden prosentin korkoa kuudenkymmenentuhannen markan pääomasta sekä siitä lyhennettiin Heikki Matinpoika ja Maria Lavael le luovutetusta maasta hyväksi luetta vat tuhat markkaa, teki kuusikym mentäseitsemantuhatta sata markkaa; ja koska Mikko Turkille ja hänen ajakumppaneilleen, siihen nähden että heidän omistamiensa talonosien yhteen laskettu manttaali teki 67/400 ja kaikkien lankakunnan talojen manttaali (400, siis oli tuleva 167/356 sanotusta hyvityksestä eli kolmekymmentäyksituhatta neljäsataa seitsemänkymmentäkuusi mark kaa kuusikymmentäkahdeksan penniä, ovat Mikko Turkki ja hänen asiakumppaninsa, ilmoittaen, että lankakunnan kalavesi sittemmin kaupan jälkeen Heikki Matinpoika Lavosen vaatimuk sesta 18 päivänä Huhtikuuta 1901 päättyneessä toimituksessa oli jaettu niin muodoin että Pavolan koski oli joutunut Heikki Matinpoika ja Maria Lavoselle, vaatineet että Heikki Matinpoi430
ka Lavonen velvoitettaisiin heille suorittamaan äskenmainittu rahamäärä korkoineen Asiasta kuulusteltuna, on Heikki Matinpoika Lavonen väittänyt, muun muassa, että Kihlakunnanoikeus eräässä oikeudenkäynnissä, jonka Heikki Malinpoika Lavosen isä Matti Simonpoika Lavonen aikoinaan oli ajanut erinäisia Lavolan lankakunnan muita osakkaita vastaan, 29 päivänä Marras kuuta 1864 julistamallaan päätöksellä, önka Lappeen, Jääsken ja Kymin tuomiokuntain Laamanninoikeus oli vahvistanut tuomiolla 28 päivältä Huhtikuuta 1865, oli lausunut että Matti Simonpoika Lavosella oli yksinomainen hallintooikeus kysymyksessä olevaan, kokonaan Matti Simonpoika Lavosen tilusten sisällä olevaan myllypaikkaan, johon nähden ja kun Heikki Matin poika Lavoselta isänsä oikeudenomistajana, siis oli oikeus vapaasti käyttaa ja myöskin muille luovuttaa kosken vesivoimaa Heikki Matinpoika Lavonen on vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, on päätöksessä 21 päivänä Huhtikuuta 1903 mainitsemillaan perusteilla hyljännyt kanteen, minkä ohessa Mikko Turkki ja hänen Kihlakunnanoikeudessa olleet asiakumppanin sa velvoitettiin seitsemälläsadalla markalla korvaamaan Heikki Matinpoika Lavoselle hänellä asian vuoksi olleet kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi, mui den muassa, Mikko Turkki ja hänen ylläluetellut asiakumppaninsa olivat veloamalla saattaneet julun, on tuomiossa 5 päivänä Helmikuuta 1906 katsonut tosin selvitetyksi että puheenäoleva vesialue isossa jaossa oli jäänyt jakamatta ja että jakokunnan orakkaat senkin jälkeen, kun Heikki Malinpoika Lavosen isälle oli myönnet ty yksinomäinen naulintooikeus edelläsanotussa Laamanninoikeuden tuomioja mainittuun myllyyn olivat edelleen väilyttäneet omistusoikeutensa tuokon ve431
sialueeseen kunnes se 18 päivänä Huhtikuuta 1901. päättyneessä jakotoimituksessa oli määrätty kuuluvaksi Heikki Matinpoika Lavosen omistamaan kuudennekseen talosta No 2. Lavolan kylässä, sekä että Heikki Matinpoika ja Maria Lavonen ennen kerrottua jakoa kauppa - ja sopimuskirjalla 6 päivältä Huhtikuuta 1899 sekä välikirjalla 1 päivältä Maaliskuuta 1900 olivat myyneet, paitsi maaaluetta, saman vesialueen niin pitkältä kuin he omistivat sen rantoja osa keyhtiölle Alektricitets Aktiebolaget f. d: Paul Wahl & Co, Alektriska afdelningen; mutta koska sanottu luovutus joka oti tapahtunut ilman edelläkäynyttä laillista osittamista, ei vielä senänsä, jos kin myös muut vesialueeseen osalliset sen olivat hyväksyneet, ollut voinut siirtää välikirjoissa mainitun vesialueen omistusoikeutta yhliolle, sentähden ja kun Heikki Matinpoika Lavonen sittemmin, ennenkuin yhtiö oli joutunut saman vesia lueen omistajaksi, ylempänä sanotun kalaveden jaon kautta oli saanut sen omaksensa ja siis myös oli oikeutettu hyväksensä nauttimaan sen hinnan ynnä muun hyvityksen, minkä yhtiö välikirjain mukaan oli tuon vesialueen omistus - ja nautintooikeudesta sitoutunut maksamaan Heikki Matinpoika ja Maria Lavoselle, on Hovioikeus vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, mikäli Mikko Turkin ja hänen asiakumppaniensa kanne oli hyljätty; kuitenkin vapautettiin asian laatun nähden Mikko Turkki ja hänen edellämainitut asiakumppaninsa suorittamasta Heikki Matinpoika Lavoselle Kihlakunnanoikeuden heidän maksettavakseen määräämää oikeudenkäyn tikulujen korvausta seitsemääsataa markkaa. Hovioikeuden tuomioon ovat sekä Mikko Turkki ja hänen asiakumppa rinsa että Heikki Matinpoika Lavo nen anoneet muutosta tänne toimitta mellaan perustelonilla, minkä jälkeen Heikki Matinpoika Lavonen on säädetys sä järjestyksessä vastannut vastapuollensa muutoksenhakemukseen. 432
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei ole esiintuotu syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiola, joka siis jää pysyväiseksi. Tälä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde. G. Wilskman. A. W. Granström. C. J. Timgren Paul. Augusti. 1. Vantavaara
Sievari Sievari Oikeusosasto tuomiot 1907
Heinäkuun 12. päivänä 1907 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, torpan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Torppari Oskari Kustaanpoika Mäkilä ja hänen vaimonsa Mathilda Mäkilä, Lopen pitäjän Hirvijärven kylästä ovat hakijoina sekä samassa kylässä asuvat Talolliset Juho Ylitalo ja Kalle Alitalo vastaajina: Annet tu. Oikeusosastossa 12 päivänä Heinäkuuta 1907. Steisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Lopen ja Rengon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Juho Ylitalo ja Kalle. Alita lo lausuneet, että heidän Hirvi järven kylässä omistamien Forstin ja Frälsin talojen edelliset omistajat Talollinen Juho Eklöf ja hänen vainonsa Eva Eklöf välikirjalla 6 päiLäsnä: R. A. W. B. f. C. J. T - C. A - A. G. E. Tff. 433 No 927 Pag. 190. R.D. 1906
vältä Tammikuuta 1826 olivat tyttärellensä Anna Kristiina Juhontyttärelle ja tämän miehelle Juho Kaalenpojalle sekä näiden lapsille ja lastenlapsille luovuttaneet sanottuihin tiloihin kuuluvan Mäkilän torpan vä likirjassa mainituilla ehdoilla, ja että torppaa, sen mentyä polvesta polreen, nykyään hallitsi kolmannessa polvessa Oskari Mäkilä; mutta koska yli viisikymmentä vuotta oli kulunut siitä kun torppa siten oli annettu vuokralle ja Oskari Mäkilä kerrottua välikirjaa tehtäessä ei vielä ollut syntynytkään, ovat Juho Ylitalo ja Kalle Alitalo, ilmoittaen Oskari Mäkilän saaneen irtisanonnan ennen Suomaanpäivää vuonna 1901, vaatineet Oskari Mäkilän velvoittamista heti perheineen muuttamaan pois Mäkilän torpasta sekä jättämään sen Juho Ylitalon ja Källe Alitalon vapaasti hallittavaksi. Asiasta kuulustettuna, on Oskari Mäkilä väittänyt, että Mäkitän torp pa oli luovutettu Juho Kaarlenpo jalle ja Anna Kristiina Juhontyttä relle viimeksimainitun perintöosan vastikkeeksi, heidän ja heidan jälkeläistensä ikuisesti omistettavaksi, jonka vuoksi ja kun Oskari Mäkilällä Anna Kristiina Juhontyttären oikeudenomistajana oli oikeus saada tuo torppa lohkaistuksi eri tilaksi Oskari Mäkilä on vastustanut kan netta Kihlakunnanoikeus on 24 päivänä Syyskuuta 1903 julistanut päätöksensa asiaan; ja koskei kysymyksessä olevaa 6 päivänä Tammikuuta 1826. tehtyä välikirjaa, jonka nojalla Oskari Mäkilä kolmannessa polossa hallitsi Mäkilän torppaa, voitu käsittää toisen kuin että sillä oli tarkoitettu vain hallintaoikeutta kolmen sukupolven ajaksi, eikä Oskari Mäkilä ollut voinut näyttää torpan olleen annetun perintö osan vastikkeeksi tahi muuten luovutetun ainaiseksi, on Kihlakunnanoikeus katsonut, ettei 12. päivänä Kesäkuuta 1895 maatilojen osittamisesta an434