Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nyt sen Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on HugoWilliam Rahkonen anonut muutosta perustelmalla, johon toiminimi Thesleff i Co on vastannut. Senaatti katsoo, että ole ochetta muuttaa Hovioikeuden tuomiota. HugoWilliam Kähkönen velvoitetaan maksamaan toiminimelle Thesleff & C:olle sillä jutun vuoksi Senaalissa olleiden kulujen korvaukseksi viisikymmentävi si markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudat Suomen Senaatti. takoot. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. A. J. L. Luttamala. Samuli Korki. K. Auer. Allan Dahlbeck Maaliskuun 20 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, irtaimen tavaran kaupan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa Siikemies Konstantin Nyman Räisälän pitäjästä on hakijana sekä Wiipurin kaupungissa oleva osakeyhtiö, Wiborgs Ängslups Äktie Bolag saapuville tulleena, kuin myös Kauppias Armas Haaranen, Antrian pitäjästä, ynnä hänen konkurssiin luovutetun pesänsä toimitsijämiehet, Kruununnimismies Axel Näinö Forsberg ja viimeksisant tun pitäjän Talikkalan kylässä asuva Kauppias Kusti Reinikainen, tulematta jääneinä, vastaajina. Annettu Oikeusosososastossa Maaliskuun 20 päivänä 1917. Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saaLäsnä: W. t.  R. H. B. K.t. No 567. 303 No 517. 300 No 507. Pag. 205. R. L.2. 1915.
nut seuraavat tiedot: Wiborgs Angslups Aktie Bolagille ja sen edellämainituille myötäpuolille toimitetun haasteen nojalla on Konstantin Nyman Antriän pitajän käräjäkunnan. Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän oli välikirjalla Joulukuun 12 päivältä 1911 ostanut Kauppias Haaraselta 5000 markan hinnasta 1000 syltä koivuhalkoja, jonka sopimuksen täyttämiseksi Haaranen samassa välikirjassa oli siirtänyt Nymanille eri henkilöiden kanssa tekemänsä yhdeksän metsänhakkuukontrahtia; ja kiin Kauppias Haaranen sittemmin Maaliskuun 5 päivänä 1912 oli myynyt samat halot mainitulle yhtiölli, joka ne vuorostaan oli luovuttanut Liikemies Juho Rämölle, on Konstantin Rjman vaatinut, että hänen ja Haarasen välinen halkokauppa ja metsänhakkuukontrahtien siirrot julistettaisiin pysyviksi sekä yhtiön Kauppias Hääräsen kanssa puheenalaisista haloista tekemä kauppa mitättömäksi; minlä ohessa Konstantin Nyman on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Wiborgs Angslups Aktie Bolagin puolesta on kannetta vastustettu. Kuulustettuaan jutussa myöskin Kauppias Haarasta, Kruununnimisnies Forsbergia, Kauppias Reinikaista ja Juho Hämoa, on Kihlakunnanoikeus Toukokuun 18 päivänä 1914 julistanut asiaan päätöksen; ja samalla kuin Konstantin Nymanin vaatimusta, että hänen ja Kauppias Haarasen väliset sopimukset ja metsänhakkuukontrahtien siirrot Oikeuden tuomiolla vahvistettaisiin pysyviksi, ei otettu tutkittavaksi, koskei Nyman ollut voinut edes ilmoittaa itsellään olevan mitään oikeudellista etua pyytämästään vahvistuksesta, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä mainituilla perusteilla Konstantin Nymanin kanteen muulta osalta hyljännytHovioikeus, jonka tutkittavaksi Konstantin Nyman oli vetoamalla 301
saattanut jutun, on Kesäkuun 30 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla hyväksynyt Kihlakunnanoikeuden sinä töksen, mikäli se koski Nymanin vaatimusta saada Oikeuden vahvistuspuheenalaiselle Joulukuun 12 päivänä 1911 laaditulle välikirjalle ja siinä mainittujen kontrahtien siirroille. Mitä asiaan muuten tuli, on Hovioikeus, koska selvitystä puuttui siitä, että Konstantin Nyman vastasanotun välikirjan tai siinä hänelle siirrettyjen kontrahtien perusteella olisi omakseen saanut tuossa väli kirjassa mainitut halot, jättänyt asian, mikäli siitä nyt on kysymyssen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Konstamtin Nyman anonut muutosta perustelmalla, johon Wiborgs Angelups Äktie Bolagin puolesta on vastattu Senaatti patsoo Joulukuun 12 päivänä 1911 tehdyn sopimuksen, jolla Kauppias Haaranen on siirtänyt Konstantin Nymanille eräiden talonomistajain kanssa tekemänsä metranhakkuu-välikirjat, olevan niin ymmärrettävän että noiden talonomistajain metsissä Kauppias Haarasen varalta valmiina olleet ja samoista metsistä vielä saatavina olevat halot joutuivat Kauppias Haarasen ja Konstantin Nymanin yhteiseksi omaisuudeksi siten, että Tyman saisi haloista tuhat syltä ja Kauppias Haaranen siitä ylitse karttuvan määrän, joten. Kauppias Haarasella, jonka tuli kuljettaa halot tuoksen satamaan, sopimuskirjan nimenomaisen määräyksen mukaan ei olisi oikeutta myydä puheenalaisia halkoja ilman Konstantin Nymanin suostumusta. Koska on käynyt selville, että Wiberas Angslups Äktie Bolag, jolla on ollut tieto tästä Kauppias Haarasen ja Konstantin Nymanin välisestä sopimuksesta, siitä huolimatta on Maaliskuun 5 päivänä 1912 Kauppias Haaraselta ostanut mainittujen talonomistajien metsistä hakattuja puita ainakin kak305
deksansataa neljäkymmentäkolme syltä, harkitsee Senaatti oikeaksi julistaa Kauppias Haarasen ja Wiborgs Angslups Aktie Bolagin vastamainitusta halkomäärästä tekemän kaupan mitättömäksi; mutta asian laatuun nähden saa Konstantin Nyman kuitenkin itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti Waler Andersson. H. Annberg Waler Andersson. H. Annberg K. R. Halanen K. Auer K. R. Helanen K. Auer Ossian Schauman. Den 23. Mars 1917. Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål, emellan Sakföraren Aksel Alander, från Helsingfors stadsökande, samt Postförvaltaren Elis Uppola, från Åbo stad, och Handlanden Bruno Hellstén, från staden Hango, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 23 Mars 1917. Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är ifråga, inhämtat följande: Sedan Postförvaltaren Urpola och tamlanden Hellstén jämlikt förbindelse af den 21. Oktober 1909. iklädt sig borgen såsom för egen skuld för i Aktiebolaget tyros tjänst antagne Agenten Väino Urbin för bland annat återbetulningen af penningemndel, som tilläfventyrs för sagda bolags räkning konme att inflyta och af Väinö Urbin uppbäras, har Sakföraren Alander, enär Väinö Urbin brustit uti redovisningskylöfver W. A - B.t - R. H. K. A. /K. R. E. 300 1/3 No 560. Pag 259 R. D. 1915.
dighet genremot bolaget, efter Postförval taren Urpola och Handlanden i Kollstén ågången stämning vid Rådstufverätten i Åbo stad yrkat Urpolus och Kellsténs förpliktande att i grund af omförmälda borgen och tre af nämnda aktiebolag utfärdade, å Alander till inkassa öfverlåtna kontokuranter till Alander utgifva 3104 mark 75. penni jämte fem procents årlig ränta från lagsökningsdagen, med afdrag af den 24. April 1911. erlagda 46. mark 44. penni och den 26. April 1911. betalade 46. mark 43. penni, hvarjämte Sakföraren Alander anhållit om ersättning för sina rättegångskostnader. Genmäle affordrade hafva Postförvaltaren Urpola och Handlanden Kellstén invändt att, enär stridigheter af ifrågakomna beskaffenhet jämlikt ett emellan bolaget Agros och Väinö Urbin den 22. Oktober 1909. belefvadt kontrakt, rörande Urbins antagande i bolagets tjänst, icke finge underkastus domstols pröfning utan borde afgöras af skiljemän, Rådstufvurätten icke vore behörig att handlägga målet, hvarföre Urpola och Hellstén emotsett sakens afvisande, men har Rådstufvurätten medels den 15. Juni 1911. afsagdt invändningsutslag förkastat den gjorda invändningen och ålagt Urpola och Kellstén att i saken svara, därest de önskade begagna sig af slik förmånPostförvaltaren Urpola och Handlanden Hellstén, hvilka nog erkänt riktigheten af den till grund för krafvet åberopade borgesförbindelsen, häfva påstått att det enligt ofvanåberopade förbindelse icke ålåge dem att ansvara för betalningen af följande å kontokuranternus debetsida upptagna belopp nämligen: för obetalda försäljningsprovisioner till P. Räsänen 345. mark 76. penni och till E. Penttinen 281. mark 25. penni samt för af Urbin hos bolaget Agros för följande personers räkning uppburna belopp, för H. Tågs och L. P. Ryhänens räkning 250. mark, för L. P. Ryhänens räkning 100. mark 38. penni, för samme personers räkning 181. mark 88. penni, för H. ägs räkning 307
255. mark och för Räsänens, Ryhännens och Tågs räkning 193. mark 71. penni eller för sammanlagdt 1610. mark 98. penni, emedan bolaget Agros öfverlämnat sagda belopp åt Urbin för att af honom utgifvas till bolagets bemälde underägen ter, hvarför och då bolaget Agros deslutom hade i sin värjo 1400. mark 90. penvi Väinö Urbin tillhöriga medel och desså medel borde kvittas mot det utsökta beloppet, Urpola och Kellstén, hvilka, efter det dem delgifvits stämning i målet, allaredan erlagt 92. mark 87. penni, emotsett förkastande af käromålet. Rådstufvurätten har medels den 4. Mars 1912. afkunnadt utslag funnit utredt vara att Väinö Urbin, som jämlikt Jvanåberopade emellan honom och bolaget Agros, hvilket uppdragit åt Sakföraren Alander att indrifva dess fordran, den 22. Oktober 1909. belefvade kontrakt åtagit sig bland annat att personligen och genom förmedling af trevärdiga underägenter anskaffa vederräftiga köpare till samtliga artiklar, som bolaget förde uti sin manskinafdelning, och att enbart till bolaget insända alla deras rekvisitioner samt ställt bolaget till säkerhet för bland annat återbetalningen af penningemedel, som till äfventyrs för bolagets räkning komme att inflyta och uppbäras, nämnda af Postförvaltaren Urpola och Handlanden Kellstén ingångna proprie borgen, emellertid brustit uti redovisningskyldighet genremot bolaget för följande af honom under den tid han från den 1. November 1909. till utgången af år 1910. varit hos detsamma i tjänst i räkning för bolaget emottagna medel, nämligen: å tretusen femhundra tjugufyra mark, utgörande hvad Urbin af särskilda personer uppburit föreden 23. December 1910; b.) trehundra fjerton mark femtio penni uti sammanräknadt pris för af Urbin före samma dag i handköp försålda särskilda mejriartiklar; ej tvåhundra femtio mark, utgörande hvad Urbin af en kund vid namn Antti Saksman lyftat; och de åttahundra sjuttionio mark sextiotvå penni, hvartill Urbins 308
halans för ett af honom föryttradt kommisionsvarulager belöpt sig, eller således inalles fyratusen niohundra sextioåtta mark tolf penni, hvarå förerättegångens början afbetalats sammanlagdt tretusen femhundra sextiosju mark tjugutvå penni, samt att Postförvaltaren Urpola och Handlanden Kellsten på grund af den borgen, de i förestående måtto iklädt sig, voro unsvariga för återstoden af balansen ettusen fyrahundra mark nittio penni efter hufvudtalet eller således hvardera till hälften däraf. I anseende härtill, och jämte det yrkandet på Postförvaltaren Urpolas och Handlan lin Kellsténs förpliktande att i stöd af sagda borgesförbindelse till Sakföraren Alander utbetala de till sammanlagdt ettusen sexhundra tio mark nittioåtta penni uppgående, Underagen terna P. Räsänen, E. Penttinen, K. Påg och L. P. Ryhänen uti provisioner tillböran de belopp, som bolaget Agros öfverlämnat åt Väinö Urbin och uppdraget åtget honom att utgifva till bemälda ägenter underkändes, enär Rådstufvurätten med hänsyn till affattningen af borgesförbindelsen ansett densamma icke kunna tolkas så vidsträckt att den omfattade skyldighet för Postförvaltaren Urpola och Handlanden Hellstén att såsom löstesmän ansvara för återbetalningen af nästnämnda medelliksom och Postförvaltaren Urpolus och Handlanden Hellsténs anspråk att få använda Väinö Urbins enligt uppgift till ettusen fyrahundra mark nittio penni sig belöpande genfordran hos bolaget Agros till kvittning mot hvad bolaget hade att fordra af Urpola och Hellstén, förkastades, då Urbins genfordran härförinnan upphäfte genom dess kvittning mot åtminstone bolagets hos honom egande fordran å förenämnda ettusen sexhundra tio mark nittioåtta penni, har Rådstufvurätten ålagt Postförvaltaren Urpola och Landlanden Hellstén hvardera att till Sakföraren Alander utbetala hälften af förberörda ettusen fyrahundra mark nittio penni med sjuhundra mark fy309
ratiofem penni jämte fem procents årlig ränta därå från lagsökningsdagen den 15. Juni 1911. tills skeende full likvid, men fick Pakföraren Alander, i anseende till sakens beskaffenhet, själf vidkännas sina rättegångsummgälder. Hofrätten, under hvars pröfning såväl Sakföraren Alander som Postförvaltaren Urpola och Handlanden Hellstén i vadeväg dragit målet, har medels dom den 19. Oktober 1915. funnit att enligt omförmälda mellan bolaget Agros och Viino Urbin den 22. Oktober 1909. belefvade aftal, på grund hvaraf Urbin åtagit sig sysslande för bolaget Agros, de tvistigheter, som uppstode mellan bolaget och Urbin, icke skulle få öfverlämnas till domstol utan hänskjutas till skiljemäns afgörande, i anseende hvartill och då så icke skett samt Postförvaltaren Urpola och Handlanden Hellstén härom invändt, Kofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens invändningsutslag och sagde Rätts slutliga utslag, förkastat Sakföraren Alanders i saken utförda talan såsom för tidigt väckt. Uti Kofrättens dom har Sakföraren Alander anhållit om ändring medels deduktion, den Postförvaltaren Urpola och Handlanden Kellstén bemött. Senaten har tagit målet i öfvervägande; och emedan Postförvaltaren Urpola och Handlan den Hellstén icke ens påstått att de med Aktiebolaget Agres skulle ingått aftal därom att tvistigheter härflytande ur den af Urpola och Kellstén ingångna borgesförbindelsen eller angående tolkningen af densamma skulle afgöras genom skiljemän, ty och då Postförvaltaren Urpola och Handlanden Hellstén icke kunnat bestrida Väinö Urbins skyldighet att ansvara för de uti förenämnda kontokuranter ingående posterna, pröfvar Senaten rättvist på dessa och af Rådstufverätten åberopade skäl, med upphäfvande af Hofrättens dom, låta bero vid Rådstufvurättens i saken af310
kunnade utslag. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Senaten för Finland: Walborg Andersin. B. Annberg. Walborg Andersson. R. Annberg. K. R. Halanen. K. Auer. H. R. Elving Maaliskuun 23 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa eläkesaamisjutussa, jossa Talollinen David Sundberg, Lempälän yksinäistilalta Kakskerran kappelista, on hakijana sekä Eläkemiehenleski Maria Erika Johansson, samalta titalta, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusesastossa Maaliskuun 23 päivänä 1917. Senaatti on esittelyttänyt itselleen jutun kirjat ja niistä saanut seuraa vat tiedot. Maria Erika Johansson on Paimion, Sukkiön ja Kaarinan pitäjäin ynnä Kuusluoden ja Kakskerran kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden ra lausunut, että hän oli kauppakirjassa Heinäkuun 12 päivältä 1890 pidättä nyt itsellensä Sundbergin nykyään omistamasta edellämainitusta Lempälän tilasta elinkautisen, kunakin vuonna Marraskuun 1 päivänä maksettavan läkkeen, mutta että Sundberg oli 1912 Läsnä: W. A. J. B. - A. R. K. A: A. S. E. No 561. Såg 295 R. D. 1916
vuoden eläkkeestä jättänyt suorittamatta yhden ja kolme neljäsosaa tynnyriä rukiita, viisi kappaa nisuja, neljännen osan tynnyriä ohria, kolme kappaa papuja, puoli tynnyriä kauroja, kolme neljättäosää leiviskää sianlihaa ja kymmenen naulaa naudanlihaa; minkä vuoksi Maria Erika Johansson on vaatinut Sundbergia velvoitettavaksi rahassa maksamaan luetellut eläkerästit Kihlakunnanoikeuden harkinnan mukaan kuuden prosentin korkoineen Marraskuun 1 päivästä 1912 sekä korvaamaan Maria Erika Johanssonin oikeudenkäyntikustannukset. Kihlakunnanoikeus, jenne David Sundberg ei ollut saapunut, on Huhtikuun 25 päivänä 1913 julistetussa yksi puolisessa tuomiossa velvoittanut David Sundbergin, kun Maria Erika Johanssonen kysymyksessä oleva saatava oli näytetty todelliseksi, maksamaan Maria Erika Johanssonille yhdestä ja kolmeata neljännestäosasta tynnyriä rukiita kolmekymmentäviisi markkaa, viidestä kapasta nisuja viisi markkaa neljännestäosasta tynnyriä ohria kolme markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä, kolmesta kapasta papuja kolme markkaa, puolesta tynnyristä kauroja viisi markkaa, kolmesta neljännestäesas ta leiviskää sianlihaa yhdeksän markkaa ja kymmenestä naulasta naudantikaa kolme markkaa eli kaikkiin sa kuusikymmentäkolme markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä kuuden prosentin korkoineen Marraskuun 1 päivästä 1912 kunnes täysi suoritus taktui; jota paitsi Sundbergin tuli kahdellakymmenellä markalla korvata Maria Erika Johanssonen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonne David Sundberg oli vedonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksestä, on Heinäkuun 31 päiväna 1916 antamallaan tuomiella jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Sundbergin suorittamaan Maria Erika Johanosonille maksut kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä tämän 312
kappaleesta Hovioikeuden tuomiota Hovioikeuden tuomioen on David Sundberg anonut muutosta. senaatti katsoo ettei ole oikelta muut taa Hovioikeuden tuomiota Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Walter Andersin. A. W. Lillman Samuli Koski. Johannes Pesonen. K. Auer. Matti Syrjänen. Den 23 Mars 1917 Senalens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hof rätt inkommit mål emel lan Marinnimisteriet i Ryska riket, sökande, samt Prätsekammaren i Hangöstad, uteblifven svarande, angående eipropitionslösen Gifven uti Justitiedoparte mentet den 23 Mars 1917. Senalen har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Senaten uti skrifvelse för den 1 Maj 1912 ålagt Guvernören i Nylands län att vidtaga erforderliga åtgärder för verkställande af anbefälld eipiopuuteen för Kyska Marinvåendels räkning af ett jordomräde underlydande Hango stad tillhöriga Westergård skatte hemman No 2 i Hango by och Bromarf socken, samt vederbörande landtmätare utstakat namn Ofde: W. t. R H. A R. K.t -S.S. SS: 562. Pag. H. R. D. 1916
da jordområde, som innehade en vidd af 2,or hettar, så hade den för upropiationen tillsatta nämnden uti sitt den 16 Juni 1913 afgifna utlåtande uppAattat den ersättning, som Maria ministeriet borde för ifrågavarande område erlägga till Hängö stad, efter beräkning af 2 mark för hvadralmi tern, till 40,200 mark, men hade Guvernorsämbetet i sagda lån uti utslag af den 17 December samma år redsått ersättningsbeloppet, beräknadt efter 1,000 mark för hektarn, till 16,080 mark. Sedermera har Drälselkomma ren vid Häradsrätten i Pojo, Innala och Bromarf socknars tingslag yrkat att emedan omförmälda, invid ijöstrand belägna jord område vore den enda plats, där industriella anläggningar kunde med fördel anläggas å Hangöstads mark samt staden vid försäljning af tomter, som varit belägna lika aflägset från stadens extra la delar, som den uproprepade marken, erhållit ett pris af 2 mark för hvadrat metsin, ersättningen för nämnda omade måtte testämmas till 10,200 mark I afseende å genmäle har å Marinmenisteriets vägnar framhållets att del upropierade jordområdet läge utom stadsplanen; hvarför och enär dylika områden måste anses hafva ett mindre värde än stadstömterna samt området i fråga hade berggrund Mannimisteret emotsell föromålets förkastande. Medels den 19 Mars 1915 afkunnadt utslag har Häradsrätten så upptagna väl, jämlikt 1 och 8 SS SS i Lagen om upprätten af fast egendom för allmänt behof, gifven den 14 Juli 1898, ålagt Malinnenistenet att såsom tillträdare af ifrågavarande jordomräde till Hängö stad utbeta la fordrade fyratiotusen tvåhundra mark Hefrätten, under hvars pröfning lainministeriet i vadeväg dragit målet har genom den 7 Februari 1916 314
läri gifven dom, enär ännämnda jordom råde i anseende till dess afstånd från stadens till tomter indelta område och märkens bergrund icke kunde åsättas ett hogre värde än en mark femtio penni för hvadratintern, nedsatt den Hango tad tilldömda ersättningen till trettiotusen etthundra femtio mark. Uti Hapättens döm har å Manninenis teruts vägnar anhållits om ändring Senaten finner ifrågavarande jord område på de af Hofrätten anförda grunder uti innehafva ett högre värde än en mark för hvadratintern hvarför Senaten nöfvar rättvist, medändring af Hofrättens dom fastställa den Hangi stad i förevarande afseende tillkommande ersättning till tjugutusen etthundra mark. det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Senaten för Finland: Walter Andersin K. R. Helanen Walter Andersin K. R. Helanen A. W. Kullenvaara Samuli KoskiK. Auer Asian Schauman Den 23 Mars 1917 Senatons för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Aftiebolaget 10. G. Stenius, från Helsingfors stad sökande, samt Prokuristen Fredrik Majer, jämväl från Helsingfors, svarande: Ojifven i Justitiedepärtamentet den 23 Mars 1917. Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Sedan Sjokaptensenkan Adolfina Eriksson uti förskrifning af den 24. April 1912 erkänt sig hafva af Aktiebolaget (O G. Stenius till låns bekommit 8000 mark att återbetalas med derå löpande sex procents ränta den 19 påföjande Oktober samt Enkan Eriksson derhos åt bolaget till säkerhet för lånet såsom pant öfverlämnat en skuldsedel å 1400 mark, jämte det Kokuristen Meijer och Gärdsegaren C. EKostell tecknat sig i proprieborgen en för bäger och bägge för en för återbetalningen af lånet med ränta, så Sarv: 79. t.S. - R. B. R.G. /B: F. M. 315 No 564. Pog. 290. R. S 1906
har Aktiebolaget M G. Stenius efter utverkad stämning å Perkuristen Maijer vid Rådstufvurätten i Helsingfors yrkat att, emedan omförmälda lån förfallit till betalning den 19 Oktober 1912, men Enkan Eriksson därå gulditendast 3000 mark den 5 December 1902, Prokuristen Meijer måtte på grund af nämnda borgen åläggas att till bolaget utbetala lånebeloppet 8000 mark med sex procents ränta från förskrifningsdagen den 24. April 1742, efter aldrag doch af berörda den 5 December 1912 guldna 3000 mark Haröfver hörd har Prokuristen Maijer framhållit att han iklädt sig ifrågavarande borgen under förutsättning att vid infriandet af sin förbindelse omhänderfå den af Enkan Eriksson såsom pant för lånet åt Aktiebolaget A. G. Stenius öfverlämnade skuldsedeln å 1400 mark; men som bolaget emellertid utan Meijers samtycke den 9 December 1912 åt Enkan Eriksson återställt nyssnämnda skuldsedel i utbyte mot en annan å endast 5000 mark, har Meijeransett sig vara fri från sin borgen och förty anhållit om käromålets förkastande. Vid bemötande af genmålet har Aktiebolaget A. G. Stenius anmärkt, land annat, att ifrågakomna borgesförbindelse varit skrifven tidigare än jälfva skuldförbindelsen och alldeles oberoende af huruvida någon annan säkerhet för lånet än borgen skulle fordras eller ställas; därå Rådstufururatten, hvarest parterna ömsesides äskat ersättning för sin rättegångskostnad, medels den 11 November 1913 afkunnadt utslag i målet sig utlåtit; och alldenstund Aktiebolaget. H. G. Stenius, som emot den 24 April 1912 dagtecknad skuldsedel beviljat Enkan Eriksson ett lån å åttatusen mark, till säkerhet för hvars återbetalande Enkan Eriksson till bolaget lämnat icke allenast en skuldförbindelse, lydande å fjortontusen mark utan äfven ofvanomförmälda af Rehuristen Keijer jemte annan person tecknade förbindelse 316