Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
B. Hildén samma dag ingått propriefyllnadsborgen, den 8 Oktober 1900 af Sjökaptenen Qvickström till låns bekommit om ordade penningebopp; och emedan å sagda lån, som enligt öfverenskommelse emellan parterne och Konsuln Mänrysamt Handlandene Hildén och Axel Parviainen, hvilken sistbemälde jämväl iklädt sig löftesmannaansvarighet för beloppet, förfallit till betalning den 8. Juni 1901, genom den 3 därpåföljande Juli fölsiggången försäljning af panten influtit endast trehundra sextiotre mark femtiotre penni, har Sjökaptenen Heickström yrkat, att Handlanden Hallenberg, den där i grund af förenämnda borgen och med afseende därå att Handlanden Parviainen först den 24 Januari 1901. tecknat sig såsom löftesman, vore ansvarig för en tredjedel af skuldsedelns oguldna innehåll, måtte åläggas att till Sjökaptenen Evickström erlägga adertontusen tvåhundra tolf mark sexton penni med sex procents ränta från den 8 Januari 1901, hvarjämte Sjökaptenen Evickström anhållit om ersättning för sina rättegångsumgälder. I saken hörd, har Handlanden Hallenberg motsagt befogenheten af käromålet såvidt detsamma sträckte sig utöfver en fjärdedel af omordade förskrifnings ännu oguldna innehåll; därå Rådstufvurätten medels den 10 Juni 1904 afkunnadt utslag på upptagna skäl ålagt Handlanden Hallenberg att till Sjökaptenen Zvickström erlägga en tredjedel af ifrågakomna skuldsedels innehåll efter afdrag af lika stor del i de trehundra sextiotre mark femtiotre penni, hvilka influtit vid försäljningen af förenämnda aktier, eller således adertontusen tvåhundra tolf mark sexton penni jämte sex procents ränta därå från den 8 Januari 1901 till dess full betalning följde, hvarhos Handlanden Hallenberg känts skyldig att med sjuhundra åttatio mark godtgöra Sjökaptenen Zvickström hans rätte. gångskostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Hallenberg i vadeväg dra215
git målet, har uti dom den 28. April 1906 utlåtit sig; och emedan Handlanden Hallenberg, vid det han den 29 Januari 1901 skriftligen gifvit sitt samtycke till omsättning af ifrågavarande lån sålunda att detsamma förfölle till betalning den 8 därpåföljande Juni, uttryckligen åberopat såsom medlöftesman jämväl Handlanden Parviainen, den där redan den 24 Januari 1901 ingått omförmälda borgensför bindelse, ty och då Handlanden Hallenberg således jämte tre andra löftesmän iklädt sig ansvarighet för återbetalningen af det omsatta lånet har Hofrätten, med ändring af Råd stufvurättens utslag, ålagt Handlanden Hallenberg att emot hvitto å originala skuldsedeln till Sjökaptenen Qvickström utgifva en fjärdedel af densammas innehåll femtiofemtusen mark efter afdrag af jämväl en fjärdedel utaf förberörda trehundra sextiotre mark femtiotre penni, eller således trettontusen sexhundra femtionio mark tolfpenni jämte sex procents årlig ränta därå från den 8. Januari 1901 tills full likvid skedde, hvarhos beloppet af den rättegångskostnadsättning Handsanden Hollenberg förpliktats att till Sjökaptenen Qvickström erlägga, af Hofrätten fastställdes till sexhundra mark, Uti Hofrättens dom har Sjökaptenen Lyickström anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Handlanden Hallenberg i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och enär Sjökaptenen Evickström tillåtit Handlanden Parviainen att under den å ifrågavarande skuldsedel förefintliga af Handlandene Hallenberg och Hildén jämte Konsuln Mänry ingångna borgensförbindelsen teckna sig i lika ansvarighet med desse, samt Sjökaptenen Evickström såväl härigenom som med hänsigt till innehållet af omförmälda, af Handlanden Hallenberg den by Januari 1901 uthändigade förbindelse mäste anses hafva samtyckt därtill att löftesmännens antal blefve fyra, 216
pröfvar Kejserliga Senaten rättvist fastställa det slut, hvari Hofrätten genom sin förenämnda dom i saken stannat; och ålägges Sjökaptenen Zvickström därhos att med sextiofem mark godt. göra Handlanden Hallenberg hans här i målet hafda umgälder. Pet allesom vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland C. J. Fingren Fredr. Luudenius. C. J. Fingren Fredr. Luudenius. 1. Ruhtingen A. W. Granström Frans Palmors. Säsnä: Huhtikuun 4 päivänä 1907. 217 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, tilan luovutuskirjan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, iossa Saltvikin pitäjässä asuva Savenvalaja Feodor Roos, omasta puolestaan ja vaimonsa Amanda Serafiantyttären edusmiehenä, on hakijana sekä riidan aikana kuolleen Talollisen Juho Lindgren Koljon leski Anna Topiaantytär, Someron pitäjän Sylvänän kylästä, ynnä muut Juho Lindgrenin ilmoitetut oikeudenomistajat Itsellinen Gustaf Kaaponpoika, Itsellisenleski Gustava Rarolina Kaapontytär sekä Torppari Frans Fredrik Efraimin. poika ja tämän vaimo Agatha Wilhelmina Kaapontytär, Perttelin pitäjän Vihmalan kylästä, kuin myös Talollinen Karl Emil Ekman, Euran kappelista, vastaajina: Annettu Rut. - C; J. F. - F. S.- C. et. - t. G. R. F. M. No 433. Tåg. 32. R. D. 1906.
Oikeusosastossa 4 päivänä Huhtikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellen. sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Soneron pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat, Juho Lindgren ja Anna Topiaantytär, Teodor Koosille ja Amanda Serafiantyttärelle toimitetun haasteen nojalla, lausuneet, että Juho Lindgren ja Anna Topiaantytär kauppakirjan muoteen tehdyllä välikirjalla 2 päivänä Toukokuuta 1899 olivat osaksi lahjana osaksi kuudentuhannen markan maksua ja määrättyä eläkettä vastaan luovuttaneet kasvattityttärelleen edellämainitulle Amanda Serafiantyttärelle, joka oli syntynyt 3 päivänä Marraskuuta 1879, sanotussa Sylvänän kylässä omistamansa Ali-Koljo nimisen, kolmenkymmenentuhannen markan arvoisen perintötalon, sillä ehdolla että, jos Amanda Serafiantytär vastoin Juho Lindgrenin ja Anna Topiaantyttären tahtoo menisi avioliittoon, kerrottu välikirja oli mitätön; mutta koska tuo luovutuskirja, mikäli se käsitti kauppaa, alaikäisen henkilön kanssa tehtynä ei ollut laillinen, ja Amanda Serafiantytär heti täysiikäiseksi tultuaan oli ilman Juho Lindgrénin ja Anna Topiaantyttä ren suostumusta mennyt naimisiin Teodor Roosin kanssa, eivätkä Juho Lindgren ja Anna Topiaantytär olleet jättäneet Teodor Roosille ja Amanda Serafiantyttärelle sanottua välikirjaa ikä talaakaan, ovat Juho Lindgren ja Anna Topiaantytär vaatineet, että Teodor Roosin ja Amanda Serafiantyttären saanti Ali - Koljon taloon, jolle nämät olivat jo hankkineet kaksi lainhuutoa, julistettaisiin voimattomaksi. Teodor Roosin ja Amanda Serafiantyttären vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus 29 päivänä Huhtikuuta 1903 julistamassaan päätöksessä katsonut että, kun Ali- Koljon talo 2 päivänä Toukokuuta 218
1899 oli kuudentuhannen markan kauppahintaa ja eläkettä vastaan luovutettu Amanda Serafiantyttärelle, sanottu talo oli hänelle myyty eikä lahjaksi annettu; ja koskei se seikka että Amanda Serafiantytär siihen aikaan, jolloin puheenalainen välikirja tehtiin, oli ollut alaikäinen ja oikeudenvalvojan puutteessa, oikeuttanut Juho Lindgriniä ja Anna Topiaantytärtä vaatimaan saman välikirjan kautta tapahtuneen luovutuksen mitättömäksi julistamista, erittäinkin kun kaikki velvollisuudet, joihin Amanda Serafiantytär sanotussa kaupassa oli sitoutunut kauppakirjan mukaan vasta sitten olivat astuvat voimaan kun talon hallinta oli Amanda Serafiantyttärelle annettu, mikä ei vielä ollut tapahtunut, sentähden ja kun Amanda Serafiantytär täysiikäiseksi tultuaan sekä Teodor Roos jouduttuaan naimisiin Amanda Serafiantyttären kanssa olivat hyväksyneet mainitun luovutuksen, eikä määräystä, ettei Amanda Serafiantytär saisi mennä Feodor Roosin kanssa naimisiin, ollut nimenomaan pantu kauppaehdoksi, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Lindgren ja Anna Topiaantytär olivat vetoamalla saattaneet jotun, on tuomiossa 10 päivänä Helmikuuta 1906 antanut lausunton sa asiasta; ja koska Amanda Serafiantytär puheenalaista talonkauppaa tehtäessä oli ollut alaikäinen eikä hänellä siis ollut ollat valtaa päättää tuota kauppaa eikä hänen puolestaan laillinen edusmieskään ollut silloin kauppaa hyväksynyt, sentähden ja kun se Lindgrenin puolisojen kanteensa tueksi myöskin esiintuoma seikka että Teodor Roos, mentyään myöhemmin naimisiin Amanda Serafiantyttä. ren kanssa oli Juho Lindgrénen tietämättä saanut kysymyksessä olevan, Lindgrenin hallussa olleen kauppakirjan käsiinsä ja sillä hank219
kinut Amanda Serafiantyttärelle lainhuudon Ali-Keljon taloon, sitä vähemmän oli voinut tehdä mainitun talonkaupan päteväksi, kun näytetty oli, että Juho Lindgren ei silloin enää ollut suostunut pitämään sanottua, aikaisemmin tekemäänsä kauppaturjoutsta, vaan päin vastoin jo sitä ennen oli peruuttanut sen, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistanut Feodor Roosin ja Amanda Serafian. tyttären saannin Ali - Koljen taloon laittomaksi ja puheenalaisen välikirjan olevan kaikkea voimaa ja vaikutusta vailla. Hovioikeuden tuomioon on Tiodor Roos anonut muutosta perustelmalla, johon Anna Topiaantytär ja hänen edellä luetellut asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi kumoten Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion, vahvisA. W. Granström. Pesolan 3/16. m taa Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman päätöksen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brede. Fredr. Lundenius. - C. J. Timgren 1au August 220
Huhtikuun 6 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta. koskevassa jutussa, jossa Suojärven pitäjän Kuikkaniemen kylässä asuva Kauppias Paul Thofimoff on hakijana ja Niinuksen kuvernementista Venäjän Kiusarikunnassa kotoisin oleva Kauppias Aleksei Wasiljeff Kalinen tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 6. päivänä Huhtikuuta 1907 Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Aleksi Kaliselle toimitetun haasteen nojalla on Paval Fröfimoff Suojärven pitäjan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Paval Thöfimoff, joka kesällä vuonna 1898. oli hajoittanut lauttausta mainitusta pitäjästä itään häin Venäjän Keisarikuntaan juoksevassa Suojunjoissa ynnä Suopunjokeen läsnä: R. A. F. - C. J. -  6. d. - Af. 22 Ja 444. Pag. 139. R. D. 1906.
laskevissa Pyhäjoissa ja Virtaojassa, oli sopinut Aleksei Kalisen kanssa, jonka lautat olivat olleet odottamassa ylempänä Suojunjokeen laskevassa Kangasjärvessä, että Påvel Fröfimoff saisi laskea lauttansa Pyhäjoesta ja Virtao jasta Suojunjokeen ennenkuin Kalisen lautat saapuisivat jokien yhtymäpaikkoihin, mutta että Aleksei Kalinen kuitenkin oli laskenut lauttansa mene; mään Trofimoffin lauttojen edelle, minkä johdosta Trefimoffin lautat, jotka olivat saaneet odottaa Pyhäjoen ja Virtaojan sekä alempana Keisarikunnan puolella olevan Ylälehenjoen yhtymäpaikoissa Suojunjokeen, olivat vasta viimemainitussa paikassa päässet Aleksi Kalisen lauttain oki; ja koska Aleksi Kalisen sopimuksenvastainen menettety oli lauttauksen viivyttämisen kautta tuottanut Paval Tiofimoffille vahinkoa ja tarpeettomia kustennuksia, jotka olivat nousseet Pyhäjoessa sataankahteenkymmeneen ruplaan viiteenkymmeneenkahteen kopukkaan, Virtaojassa kahteensataan kahdeksvankymmeneenneljään ruplaan kuuleentoista kopeekkaan sekä Ylälehellä eli Ylälehenjoen ja Suojunjoen yhtymäpaikassa kahteensataan yhteen toista ruplaan viiteenkymmeneenkahdeksaan kopeekkaan eli yhteensä kuuteensataan kuuleentoista ruplaan kahteenkymmeneenkuuteen kopeekkaan, on Påvel Trefimoff vaatinut Aleksei Kalisen velvoittamista suorittamaan Prolimoffille viimeksisanotun rahamäärän sekä palkitsemaan Tröfimoffin oikeudenkäyntikulut. Asiasta kuulustettuna on Aleksi Kalinen vastustanut kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on päätöksessä 3. päivältä Syyskuuta 1903. mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Aleksi Kalisen vaaditussa tarkoituksessa suorittamaan Påvel Fröfimoffille kolmesataa kahdeksan ruplaa kolme toista kopeekkaa, joko venäjän rahaa tahi maksuaikaisen kurssin mukaan suomen rahaa, jonka ohessa Aleksi Kalisen tuli kahdellasadalla markalla korvata Påvel trofimoffille hä222
nellä asian vuoksi olleet kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aleksei Kalinen oli vetoamalla saattanut jutun, on 5. päivänä Toukokuuta 1906. antamassaan tuomiossa katsonut olevan toteensaattamatta, että puheenalainen vahinko oli ollut Aleksei Kalisen oikeuttama, sekä sen vuotsi, kumoten Kihlakunnanoikeuden päitöksen, kyljännyt Paval Trefimoffin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Paval Brofimoff anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Paval Brofimoff ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Fitä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. H. Brode Pehr. Lundenius. A. W. Granström. C. J. Timgren afall Kungusti Alfred Lindström Den 8. April 1907. Kejserliga Senalens för Finland dom uti ett på nedsatt reverssonskilling från Wasa Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Handlanden i Nikolaistad Aino Lindeman, sökande, och Bonden Matti Antila eller Wälma, från Orismala by i storkyro socken, warande: Gifven uti Julitiedepartementet den 8 April 1907 Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande. Vid Rådstufvurätten i Nikolai stad har Matti Antila yrkat, att Handlanden Lindeman, åt hvilken Matti Antila, enligt parterne emellan traf sadt aftal den 25. Juli 1904. levererat åttioåtta sockar råg, däraf sjuttioen säckar af 1901 års skörd till ett pris af sexton mark för socken och sjutton säckar af 1903 års skörd till all pris af fem ten mark femtio penni socken, måtte skyldigkännas att till Matte Antila betala sagda rågpris med tillhopa ettu sen trehundra nittionio mark femtio Jda 7. N. 4 - G. K. E. P. W. B. No 448 Pag. 233. R. D. 1906.
penni jämte ränta. Isaken hörd har Handlanden Sindeman genmält, att han, efter motta gandet af omförmälda parti råg, den 27. Juli 1904. skriftligen underrättat. Matti Antila, det han icke kunde godkänna severansen, enär rågen med afseende å vigt och godarhet icke vår aflatsen lig, och att Matti Antila förty egde återtaga rågrartiet, hvilket dock seder mera på ansökan af HandelsfirmanTölfverarm v. Tolusen blifvit den 4 Augusti 1904. belagdt med hvarstad till så kerhet för en sagda finnas hos Matti Antila egande fordran; och har Handlanden Lindeman fördenskull metsugt krasvet. Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides anhållit om rättegångskost nadsersättning, har medels den 9. September 1904. afkunnadt utslag på anförda skäl förkastat Matti Anti las i saken utförda talan samt ålagt honom all med tjugufem mark ersätta Handlanden Lindeman dennes kostnader å rättegången Hefrätten, under hvars pröfning Matti Antila i våderag dragit målet, har genom dem den 30. Augusti 1906. yllrat sig; och alldenstund Handlanden Tinde man, som uti förenämnda skrifvelse af den 27. Juli 1904. underrättat Matti Antila, att Lindeman af ifrågakomna råg parli godkande endast fyratiotre sockar, och uppmanat Antila att hos Tinde man afränta återstoden af detsamma, lert, då Matti Antila till följd häraf den 30. i samma mänad infunnit sig å Lindemans kontor för all återlaga hela rågfartiet, till Antila genast utlemna della, men så icke skett, för denskull och då Handlanden Tinde man vid slikt förhållande vore plig tig att till Matti Antila gälda det af Lindeman icke motsagda priset för hela rågrarlid, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, skyldigkänt Handlanden Lindeman att, emot utbekommande af rågparhet i fråga, till Matti Antila i omförmäldt afseende utgifva fordra de ettusen trehundra nittionio mark 224
femtio penni med fem procents årlig ränta därå från rättegångens början, den 2. September 1904. tills full betalning kedde äfvensom att ersätta Antila den nes rättegångskostnader vid Rådstuf virallen med etthundra mark och i Hofrätten med femtio mark. Uti Hofrättens dom har landlan den Lindeman sökt ändring medels ingifven deduktion, hvarefter och sedan duplikten till densamma af mölpar ten uttagits, bemötande för Matti Antila inom föreskrifven tid hit inlem nats af Jurisuhiusgenkondidaten Axel Wasastjerna. Kejserliga Senaten har tagit må del i öfvervägande; och jemte del Kej serliga Senaten, enär Jurisutiusgvekandidaten Harastjernu icke visat sig vara befullmäktigad att härstädes före Matti Antilas talan, icke kan fästä afseende å hvad å Matti Antilas väg nar uti det i saken ingifna bemölan det anförts, finner Kejserliga Senaten Handlanden Lindeman icke hafva förebragt skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken förty hemmer att lero, hvarhos Handlanden Tindeman kännes skyldig att med tjugusex mark emälla Matti Antila afgifterna för hans exemplar af denna Kejserle ga Senatens dom. Til alle, som under bör, till efterrättelse länder Kejserliga Senalan för Finland Johan Hummelin - Asian. MattsmanJohan Hummelin - Asian. MattsmanL. Winkman Edvard Sandain. L. Winkman Edvard Sandain. Levaksander. 225
Den 9 April 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedradt revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommet fordrings mål emellan Tirman Skänska Pro kontoret uti staden Malmo i konun gareket Sverige, sökande, och Handlanden Aino Lindeman, från Niko laistad, svarande: Gifven uti Jussi tiedqvarlementet den 9. April 1907 Kejserliga Senalan har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följanEfter stämning å Handlanden de Lindeman har Tuman Tkänska Prokontoret vid Rådstufvurätten i Nikolai lad yrkal, att Handlanden Lindeman at hvilken firman år 1903 om våren höre rat femtusen kilogrum svenskt linotejro för ett pris af åttioett och ett halft åre kilogrämmit, måtte åläggas att till för nan utbetala fyratusen etthundra sjutlionx krono sjuttiotvå tre jämte fem procents ränta därå från den 12 Augusti 1903 då stämningen delgifvits Lindeman, samt därhos ersätta för opb. J. B - R. B. - C. 1-61 - 16 SS. F. M. 226 No 452. Pag. 104. R. D. 1906
nan dess rättegångskostnader. Ofver käromålet hörd, har Handlanden Lindeman, som erkänt sig hafva af Tinnan Skänska Frökontore emot lagit ifrågavarande pöparli efter ofvan uppgifvet pris, anmärkt att han med för man ingått aftal om bevis af bölugen kildgröm linrolyfrö, men all för nan, ehuru Lindeman genom Föreningsbanken i Finland ställt rembours för hela pårlid, icke tillvändt honom mera om hälften däraf, hvadan och då Lindeman genom förmåns antydda urakta lenhet icke allenast gått miste om beräknad handelsvist utan äfven nödgats åt särskilda personer utgifva ersättning för icke fullföljd bevarans af frö, Linde man yrkat att beloppet af den honom sålunda åsamkade skadan, utgöran de enligt räkning ettusen femhundra aderton mark sextio penni, måtte afdra gas från finnans tillgodohafvande. Sedan förman Skänska Trekon lidt motsagt Handlanden Lindemans omförmälda yrkande om hvilkning samt Rådstufvurätten medels värskildt utslag den 21 Augusti 1903 till betalning fast lätte det ostridiga beloppet, har Råderfmerätten genom utslag den 18 derpåföljan le December på upptagna skäl, med förkastande af Handlanden Sandemans frittningsanspråk, ålagt Lindeman att till Herman Thänska Tiokontoret emelkoille utbetala ulefver dess såsom ostridigt utdömda tillgodohäfvande ettusen fem hundra aderton mark sextio penni jemte fem procents årlig ränta därå från den 12 Augusti 1903 tills full likvid sked de, hvarhos Handlanden hindeman för pliktats all med etthundra åttio mark e satta firman dess umgälder i målet. Hefrätten, under hvars pröfning Handlanden Lindeman i väderag dragit må let, har uti den 19 Mars 1906 gifven dem ansett att Herman Skänska Trekontoret enär emellan parterne icke träffats när mare öfverenskommelse angående tiden och vället för bevaransen af de utaf förman till Handlanden Lindeman för valsta tiotusen kitegräm timotejre eller behäfjande betalningen af detta partivarit skyldigt att till Lindeman vid 227
onfordran hvarera hela partid utan rättighet att af honom utbekomma priset för detsamma eller för någon del däraf innan beroannen till fullo verkställts, samt att förmån förty, efter det densamma blif vit af Lindeman uppmanad, uti blegrann, aflåtit antingen den 19 Mars 1903 eller den 2 därpåföljande April, all till sända honom nämnda parti limolej frö och, sedan Lindeman emellertid fått emottaga hälften af pårtut, uti bref af den 18 i närbragda månad att hvara äfven återstoden, icke egt undandraga sig nästberörda bevarans på den grund att Lindeman icke allenast före aflålandet af omförmälda bref återkallat af honom ställd remtourssäkerhet för betalningen af det försålda förparliet utan och sedermera i brefvet uttalat vägran all, i fall ej finnan behörigen fullgjorde sin leveransskyldighet, tillhandahalla firman ollert å priset för den del af varan han emottagit, hvarför och då förman icke heller gillat an föra andra gilliga skäl för sin före nämnda uraktlåtenhet samt firmanfördenskull vore pliktig att godtgöra Linleman ej mindre den handelsvart, uppgå ende till minst tio penni sex hvarje kilo nom af det icke levererade förparliet eller således till femhundra mark, som Linde man, enligt hvad utredt blifvit, kunnat påräkna i händelse förman fullföljt sitt åtagande, än äfven det belopp åttahun dra mark, som Lindeman styrkt sig hafva varit tvungen att utbetala till tredje person på grund af bristande löovans, föranledd af finnans omordade urakt låtenhet, Hofrätten, med ändring af Råd stufvurättens utslag, ålagt Handlanden Lindeman all emot kvitte till Herman Skänska hökontord erlägga endast så stor det af det fordrade lverliga beloppet ettusen femhundra aderton mark sextio penni, som återstode sedan därifrån af dragits nyssnämnda Handlanden Lindeman tillkommande två ersättnings belopp, eller således tvåhundra aderton mark sextio penni jämle fem procents årlig ränta derå från den 12 August de 1903; och borde förmån med han sigt ull målets beskaffenhet och utgång 228
själf vidkännas sina däri hajda kost nader Uti Hofrättens dom har Tironan Skänska Frökontoret anhållit om än dring medels ingifven deduktion, den Hand landen Lindeman i föreskrifven ordning bemöll Kejserliga Senaten har tagit mälet i öfvervägande och finner väl, all Finnan skänska Kökontoret af det parterne emellån aflalade partiet å tiotusen kilogrann linintyro tillhandahållit Handlanden Lindeman endast femtusen kilegram; men emedan af handlingar na i målet utlika framgår, att hand landen Lindeman, ehuru han emotta get nästnämnda sändning, icke allenast rågrat sitt godkännande å den trälla förman emellertid utträndt honom å priset för den bevarade varan, utan ock återtagit den redeboms han domför innan ställt såsom säkerhet för full görande af sin förbindelse till förman ty och då firman vid sådant förhållande haft anledning att, på rätt som skett, undandraga sig vidare bevis, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens ofvanberörda som, fastställa det slut, hvari Rådstufva rätten genom sitt förenämnda utslag af den 18 December 1903 i saken stannal På alle, som vederbör, till efterrättelse län der. Kejserliga Senaten för Finland. Johan Hummelin C. J. Tingren Fredr. Luudemus. Hvaro- Pardani. Fredr. Luudemus. Bror Pardani. 1au. Augusti A. W. Granström 229