Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
mään vedenpuutetta ja kun Durchmanin tarkoittama myllynpaikka sitä paitsi oli Jaakko Inaapin maalla. Syyskuun 11 päivänä 1900 anta nassaan lausunnossa oli Insinööri Nordvall katso nut ei voivansa, käyttämällä Rovastin juovan velta, tehdä mitään myllyehdotusta, koska Jaakko Ilmaapin myllylaitos oli perustettu Waasan läänin Ituvernöörin 29 päivänä Huhtikuuta 1889 antaman päätöksen mukaan ja Isonkyrön kirkkoherran virkatalon mahdolliset oikeudet Rovastin juopaan sen kautta olisivat menetetyt, vaan ehdottanut, että Lääninrovasti Durchmanin yllämainittu hakemus hyljättäisiin, johon lausuntoon Piiriin sinööri Fredrik Magnus von Willebrand asiaa teknilliseltä kannalta katsoen oli yhtynyt. Siltenkuin Lääninrovasti Durchman oli Insinoo ri Nordvallin lausunnon johdosta antanut vartäselityksensä, on Kuvernööri välipäätöksessä 27 päivältä Maaliskuuta 1901, koska Lääninovas ti Durchmanin nautintooikeus kysymyksessä olevaan vesistöön ja perustamispaikkaan oli riitainen, 31 SS: mukaan Asetuksessa 23 päivältä Maaliskuuta 1868 vesijehdoista ja vesilaitoksila osoittanut Lääninrovasti Durchmanin asian omaisessa tuomioistuimessa riitelemään parem nasta oikeudesta veristöön ja perustamispaikkaan sekä oikeuttanut Lääninrovasti Durchmanin, sittenkuin riitakysymys oli ralkaistu ja päätös saanut laillisen voiman, Kuvernöörinvirastossa pitkittämään hakemustaan, jos hän katsoisi syytä siihen olevan. Jaakko Knaapille, Hermanni Laurilalle, Matti Reinille ja Kansakoulunkasta ja Reinille sekä sittenkuin ensiksimainittu, ilmoittaen kyllä omistavansa ylläsanotun Knaapin myllyn, vaan muillakin paitsi hänellä olevan osaa itse myllynpaikkaan, oli saatinut, että nämätkin haastettaisiin asiasta kuultaviksi ja Hovioikeus, jossa siitä julistetusta välipäätöksestä oli valitettu, 14 päivänä Toutokuuta 1902 antamallaan päätöksellä oli tuon väliväitteen ratkaissut, myöskin Itus taa ja Jaakko Taliolle Jaakkö Wintälle, Juho Palolle, Josefiina Paavolalle, Matti Seppe linille, Jaakko Oraqvistille Iisakki Stmuuttu relle ja Mikko Stomselle toimitettujen haasteiden nojalla on Lääninrovardi Durchman viltemmin Isonkyrön ja Ylistaron pitäjäin käajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Isonkyrön seurakunnan Mariedat nimiset la kirkkoherranviikatalolla vanhastaan oli oikeus mylläpaikkaan ennensanotussa Rovastin juo265
vassa, sekä ettei Jaakko Itmaapille, jolla alkujaan oli ollut mylly rakennettuna Reinilan kosken länteisellä rannalla sen rän tapuolisessa juovassa yläpuolella sen yhtymispaikkaa Rovastin juopaan, oltu Kuvernöörin ennensanotun 29 päivänä Huhtikuuta 1889an taman päätöksen kautta myönnetty muuta tai parempaa oikeulta perustuspaikkaan tahi vesistön käyttämiseen kuin mikä hanelle laillisesti tuli, minkä vuoksi ja kun virkatalon oikeus kysymyksenalaiseen myltynpaikkaan ei voinut tulla menetetyksi sen kautta, ettei myllyä siinä ollut viimeisi nä aikoina ollut olemassa ja Jaakko Ilnar pin mylly oli sellaisella paikalla, että se ei ti Lääninrovasti Durchmania käyttämästä hänellä sanotun virkatalon haltijana ole vaa oikeutta vesistöön ja vedenvoimaan, Lääninrovasti Durchman on vaatinut, että pysyttämällä virkatalon vanhassa myllypaikkaoikeudessaan, hän oikeutettaisiin samaan paikkaan uudestaan rakentamaan nyt ly ja että Jaakko Ilnaapi velvoitettaisiin muuttamaan pois ylläkerrottu myllynsä Tähän Lääninrovasti Durchmanin kan teeseen, josta muut asianosaiset ovat tulleet kuulluiksi ja johon kruunun ja tuomiokapitu lin endusmiehet, Kruununnimismies Blomqvist ja Kappalainen Elenius ovat yhtyneet, on Jaakko Ilnaapi vastannut: ltä Wentälän kylässä toimitetussa, vuonna 1900 päättyneessä ja lainvoiman voittaneessa isonjaonjärjestelyssä ei Mariedalin virkatalolle oltu Stnaapin palstan sisällä jätetty myllynpaikkaa eikä sellaista pyydet lykään; ettei oltu selvitetty, oliko virkatalolla koskaan ollut mitään oikeutta vaadittuun myllynpaikkaan, vielä vähemmin että virka talo olisi tuola oikeutta käyttänyt; sekä että Jaakko Ilnaapi, näytettyään oikeutensa myllynpaikkaansa, Kuvernöörin päätöksellä 29 päivältä Huhtikuuta 1889 laillisessa järjestyksessä oli saanut oikeu den perustaa myllynsä nykyiselle paikalle ja vieläpä toisella päätöksellä 1 päivällä Toukokuuta 1894 vallan myllyn laajentami seen, ilman että kellään, ei Lääninrovasti Durchmanillakaan, ollut ollul sitä vastaan mitään muistuttamista; ja on Stnaapi siis vaatinut kannetta kumottavaksi; vaan jos hän kumminkin luomittaisiin muulta 666
maan pois myllynsä on Jaakko Ilnaapi, no jautuen ennensanotun Asetuksen 33 ja 38 SS:iin katsonut ei olevansa velvollinen sitä tekemään ennenkuin sellainen vahingonkorvaus josta sanotuissa pykälissä saadetaan, oli määrätty ja hänelle täydelleen suoritettu Sittenkuin tästä on riidetty ja Ilomi sionimaanmittari Mathias Nordman, joka Waasan läänin Stuvernöörin hänelle antamasta määräyksestä oli pitänyt katselmuksen Mariaidalin kirkkoherranvirkatalon tarvermyllyn oikeasta paikasta Reinilän koskessa, 30 päivänä Syyskuuta 1901 antamassaan lausunnossa oli selittänyt, ellei virka talon vanhalle tarvemyllynpaikalle voitu myllyä asettaa niin kauvan kuin Jaakko Stina pin mylly oli siihen määrään siirretty alem maksi vanhaa paikkaansa, että se sijaitsi en nensanottujen juovain yhdistyneessä juokous sa, sekä ehdottanut, että koska virkatalolla oli ikivanha oikeuslärvenyllyllensä Rovastin juovassa Jaakko Ilnaapi velvoitettaisiin omalla kustannuksellaan siirtämään myllynsä pois nykyisellä paikallaan on Kihlakunnan oikeus, jossa Lääninrovasti Durchman ja Jaakko Stnaapi kumpikin ovat vaalinet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan asiassa, 13 päivänä Lokakuuta 1902 julistamassaan päätöksessä, paitsi muuta, josta ei enään ole kysymystä, katsonut velville tulleen, että Mariedalin kirkkoherranvirkatalolla siinä paikas sa kuin Stomisionimaanmittari Nordmanin kerrotussa katselmuksessa tekemä kartta osoitti, oli Reinilan koskessa Styrön joessa yli muistoisista ajoista ollut kotetarvemylly yhdellä kiviparilla, joka mylly jo vuonna 1801 oli verolle pantu, mutta jälestäpäin saa nut rappeutua ja sittemmin kokonaan hävinnyt; ja koskei luota myllynpaikkaa ison jaonjärjestelyllä voitu virkatalolta riistää, on Kihlakunnanoikeus, nojaten Maakaaren 15 luvun 3 SSlään ja 4ten kohtaan Tapiston erikoisoikeuksissa Lokakuun 16 päivältä 1723, pysyttänyt Mariedalin virkatalon sanotussa vanhassa myllynpaikkaoikeudessaan ja siis velvoittanut Jaakko Knaapin luovuttamaan LääninrenasDurchmanille, virkatalon nykyisenä haltijana, saman myllynpaikan, jota paitsi Kihlakunnanoikeus on katsonut että Jaakko Ilmaani, siinä tapauksessa, että hänen juuri sanotun myllynpoikan alapuolelle rakentamansa nyt ly olisi esteena viikatalon myllynpaikalle ra67
tennettavan myllynkäynnille, oli velvollinen omalla kustannuksellaan siirtämään pois myt ly - ja muut rakennuksensa, mutta asian laatuun nähden kuitattiin kulungit asianosaisten välillä Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Laaninrovasti Durchman että Jaakko Ilmaa vi olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa Maaliskuun 28 päivänä 1905 katsonut tosin selville tulleen, että Mariedalin teirkkoherranvirkatalon haltjoilla entisinä nikoina oli ollut kotitarvemylly Kihlakunnanoikeuden mainitsemässä paikassa Reinilän koskessa; mutta koskei Läänin ovasti Durchman ollut voinut väittääkään että puheenalainen, nykyään Jaakko Ilman pin omistaman Stnaapin talon tiluksila sijaitseva myllypaikka, jossa ei pitkään aikaan ollut löytynyt mitään myllyä, olisi vuonna 1900 vahvistetussa isonjaon järjestelyssä Wentalan kylän jakokun rassa jätetty kirkkoherranvirkatalolle, ei kä myllynpaikkaa niinmuodoin voitu pitää virkatalolle kuuluvana, on Hovioikeus, kumaten Kihlakunnanoikeuden päitöksen, hyljännyt Lääninrovasti Durchman in asiassa ajaman kanteen; minkä ohessa oikeudenkäyntikulut, asian latuun nähden, kuitattiin asianosaisten keskenHovioikeuden tuomioon on Läänin rovasti Durchman hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Jaakko Knaapi on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Steisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska se alue, jonka Läänin rovasti Durchman on tahtonut ottaa Isonkyron kirkkoherran virkatalon käytettäväki myllyn rakentamista varten, nykyään kiistämättä sijaitsee Jaakko Knaapin Wentälän kylässä omistaman Knaapin talon rajojen sisällä, eikä ole näytetty, että siitä olisi sanotussa kylässä viimeiseksi toimite tussa ja vuonna 1900 vahvistetussa isonjaon järjestelyssä eikä sen jälkeenkaan mainitulta kohdalta laillisesti erotettu mitaan myllyppaikkaa Mariedalin virkatalolle kuuluvana, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Lääninrovasti Durchman ole esiintuonut syytä muuttaa sitä lopputulosta, johon Hovi oikeus yllämainitussa tuomiossa on asias sa johtunut ja joka siis jää pysyväiseksi 168
ja velvoitetaan Lääninrovasti Durchmän suorittamaan Jaakko Itnaapille hänellä täällä jutussa olleiden kulunkien korvauksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Lars Homén. J. Henr. SnellmanAlex: Kumlin Edvard Paldani. Alex: Kumlin Edvard Paldani. Ewain Glander. /E. Thesleff Maaliskuun 30 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa, häätämistä koskevassa nostojutussa, jossa Torppari Juho Lepistö, Alastaron pitäjän Tammiaisten kylästä, on hakijana sekä Maanviljelijä Juho Filppula, samasta kylästä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 30 päivänä Maaliskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, sikäli kuin nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Loimaan ja Alastaron pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Filppula, Juhio Lepistölle toimitetun kirjallisen haasteen nojalla, lausunut, että yllämainitussa Tammiaisten kylässä sijaitsevan Filppulan talon omistaja Talollinen Israel Juhonpoika oli 21 päivänä Syyskuuta 1852 tehdyllä välikirjalla antanut Filppulan taloon kuuluvan Lepistö nimisen torpan vuokralle Torppari Läsnä: R. A. B. - C. J. T. G. R. F. L. — C. A.- F. O. L. 109 No 331. Pag. 165. R. D. 1905.
Juho Juhonpojalle ja hänen tulevalle vaimolleen Kaisa Juhontyttärelle heidän elinijäkseen, ja samalla määrännyt, että Juho Juhonpojan ja Kaisa Juhontyttären kuoltua joku heidän lapsistaan saisi etuoikeuden torpan nautintoon, sen vastaanoton tapahtuessa tavanmukaista veroa vastaan; mutta koskei nimitetyillä, nyttemmin kuolleilla aviopuolisoilla vuokrakirjaa tehtäessä, josta sitä paitsi jo oli kulunut yli viisikymmentä vuotta, vielä ollut ollut yhtään lasta, ei Lepistön torpan nykyisellä haltijalla Juho Lepistöllä, joka oli naimisissa Juho Juhonpojan ja Kaisa Juhontyttären tyttärin kanssa, ollut mitään oikeutta sanotun välikirjan nojalla viljellä Lepistön torppaa, minkä vuoksi Juho Filppula, puheenalaisen talon nykyisenä omistajana, on vaatinut, että Juho Lepistö, joka 21 päivänä Lokakuuta 1903 oli torpasta irtisanottu, velvoitettaisiin vaimoineen lapsineen muuttamaan siitä pois sekä jättämään torppa maineen ja kaikkine huoneineen Juho Filppulan vapaaseen nautintoon. Kanteesta kuulustettuna, on Juho Lepistö vastannut, että, kun kysymykseen tulleessa välikirjassa oli määrätty, että Juho Juhonpojan ja Kaisa Juhontyttären kuoltua joku heidän lapsistaan saisi torpan haltuunsa, tällä määräyksellä nähtävästi oli tarkoitettu heidän vastaisia lapsiaan, koskeivät mainitut aviopuolisot kontrahtia tehtäessä vielä olleet olleet naimesissakaan, sekä että kun torppa oli annettu Kaisa Juhontyttären osuudesta Filppulan taloon, asuntooikeus torppaan niinmuodoin myöskin oli pidettävä maksamattomana kauppahintana; mihin nähden ja koska välikirja tarkoitti Juho Juhonpojan ja Kaisa Juhontyttären lasten elinaikaa, joten siis nautintooikeuden rajoittaminen viiteenkymmeneen vuoteen ei voinut tulla kysymykseen, Juho Lepistö on anonut kanteen hylkäämistä. Kihlakunnanoikeus on 19 päivänä Aarraskuuta 1904 julistamassaan pää170
töksessä asiasta lausunut, että koskei 21 päivänä Syyskuuta 1852 laaditun välikirjan kautta oltu kenellekään Juho Juhonpojan ja Kaisa Juhontyttären lapsista nimenomaan annettu vuokraoikeutta puheenalaiseen Lepistön torppaan hänen elinajakseen, vaan ainoastaan jollekulle heistä etuoikeus torpan hallintaan määräämättömäksi ajaksi, sekä enemmän kuin viisikymmentä vuotta jo oli kulunut siitä kun nautintooikeus sanottuun torppaan mainitun välikirjan nojalla oli alkanut sentähden ja kun ei Juho Lepistöllä. joka oli irtisanottu ennen Tuomaanpäivää 1903., siis ollut laillista oikeutta asua kysymyksessä olevaa torppaa, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Juho Lepistön viimeistään 14 päivänä Maaliskuuta 1905 perheineen väkineen. muuttamaan Lepistön torpasta sekä jättämään sen huoneineen maineen Juho Filppulan vapaaseen nautintoon. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Lepistö oli vetoamalla saattanut jutun, on 18 päivänä Toukokuuta 1905 antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, samalla kuin Juho Lepistö velvoitettiin neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Juho Filppulalle hänen Hovioikeudessa kärsimänsä kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Juho Lepistö anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Filppula on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senuatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Lepistö ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoite tään Juho Lepistö suorittamaan Joho Filppulalle kuusikymmentä markkaa korvaukseksi hänellä täällä jutussa ollista kustannuksista. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti R. A. Bonde. L. Wiskman 1all. Augusti C. J. Timgren Fredr. Lundenius. I. Isk. Lilius. ta
Huhtikuun 2. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koshevassa nostojutussa, jossa entinen Talollinen Taavetti Vihtori Suojukoski, Lavian pitäjän Hauniän kylästä, on hakijana sekä mainitussa kylässä asuvan Talollisentyttären Matilda Maria Juhontytär Suojukosken holhooja Talollinen Juho Valhama, saman pitäjän Kallialan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusorastonsa 2. päivänä Huhtikuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellen ja esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Talollinen Juho Vilhelm Juhonpoika Luojukoski, joka huoli 21. päivänä Helmikuuta 1867., jätti jälkeensä lesken Josefina Iisakintyttären ja kaksi tämän kanssa siitettyä lasta, Karl Oskar nimisen pojan ja tyttären edellämainitun Matilda Maria luojukosken, joka syntyi 5. läsnä: H. S. F. A. K. - C. P. W. R. / E. J. A. riin No 343. Pag. 134. R. D. 1905.
päivänä Maaliskuuta 1867. Josefina Ii sakintytär meni sitten 12. päivänä Huhtikuuta 1874. uusiin naimisiin Taavetti Vihtori Luojukosken kanssa. Helmikuun 9. päivänä 1876. pidettiin perinnönjako sekä Juho Vilhelm tuojukosken että sillä välin myöskin kuolleen Karl Oskar Juhonpojan jälkeen, jossa Matilda Maria Suojukoskelle lankesi kaksi kolmannesta pesään kuuluneesta Suojukosken perintötalosta mainitussa Hanniän kylässä ja samoin kaksi kolmannesta eli 2163. markkaa 99. penniä pesässä yli irtaimiston olleista veloista, jotka jakoaikana korkoineen tekivät 3245. markkaa 99. penniä, sekä Josefina Iisakintyttärelle mainitun poikansa perintönä jälellä oleva kolmasosa niin talosta kuin veloistakin. Taavetti Vihtori Luojukoski määrättiin sitten 15. päivänä Syyskuuta 1876. Matilda Maria Luojukosken holhoojaksi, mutta erotettiin 7. päivänä Helmikuuta 1890. tästä toimestaan, johon hänen sijaansa määrättiin Talollinen Juho Suodenjärvi, samasta Haunian kylästä. Jo sen jälkeisen Elokuun 29. päivänä ilmoittautui Matil da Maria Tuojukoski Karkun, Mouhijärven ja Lavian pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa täysivaltaiseksi, mutta sama Kihlakunnanoikeus asetti 1. päivänä Syyskuuta 1894. julistamallaan päätöksellä Matilda Maria Luojakosken jälleen holhouksen alaiseksi ja määräsi Juho Valkaman hänen holhoojakseen, minkä jälkeen, Matilda Maria Luojukosken valitettua päätöksestä, Turun Hovioikeus päätöksellään Toukokuun 13. päivältä 1895. ja lopullisesti Keisarillinen Senaatti päätöksellä seuranneen Lokakuun 10. päivänä jättivät asian Kihlakunnanoikeuden kerrotun päätöksen varaan. Tällä välin oli Matilda Maria Luojukoski 10. päivä473
nä Helmikuuta 1894. tehdyllä kauppakirjalla myynyt edellä mainitun talonosansa Taavetti Vihtori Luojukoskelle, paitsi muista kauppakirjassa mainituista eduista, 9092. markan hinnasta, joka kauppakirjaan oli merkitty maksetuksi siten, että Taavetti Vihtori Luojukoski oli suorittanut sitä vastaavan määrän. Juho Vilhelm Luojukoski - vainajan velkoja; mutta Juho Valkaman siitä tehdyn hakemuksen johdosta on Kihlakunnanoikeus Helmikuun 11. päivänä 1897. julista mallaan päätöksellä, jonka Tunun Hovioikeus tuomiolla Helmikuun 18. päivältä 1898. ja Keisarillinen Tenaatti tuomiolla Huhtikuun 24. päivältä 1899. ovat jättäneet voimaan, julistanut kerrotun kaupan mitättömäksi ja voimattomaksi, syystä että Matilda Maria tuojukoski oli lapsuudestaan saakka ollut tylsämielinen ja kykenimätön asioitaan hoitamaan eikä siis ollut käsittänyt mainittua hänen omistamastaan tilanosasta tehtyä kauppaa. Haastatettuaan Juho Valkaman on Taavetti Vihtori Luojukoski sen jälkeen ennenmainitussa Kihlakunnanoikeudessa 20. päivänä Syyskuuta 1599. vaatinut että, koska puheeksi tullut tilankauppa herrotulla tavalla oli julistettu mitättömäksi, Juho Valkama velvoitettaisiin Matilda Maria Luojukosken varoista hänelle takaisin maksamaan Taavetti Vihtori Luojukosken tilasta suorittama hinta ja muut maksut, mutta sitten käräjäkunnan talvikäräjissä 26. päivänä Maaliskuuta 1901., muuttain kanteensa, lausunut, että hän, erottuaan edelläkerrotusta holhoojantoimestaan, oli 28. päivänä Elokuuta 1890. seuraajalleen Juho Tuodenjärvelle tehnyt samasta toimista lopullisen ja sittemmin lain voiman voittaneen tilin, jonka mukaan paitsi talon peltojen ja niittyjen tuloja, jotka olivat men174
neet talon ylläpitämiseen, holhotilla oli 15. vuoden kuluessa ollut tuloja130. markan jälkeen vuodessa yhteensä 1850. markkaa ja vuonna 1887. saatua metsän hintaa 333. markkaa 33. penniä, sekä maksettavaa: hänen peritty velkansa 2164. markkaa, jonka Taavetti Vihtori Luojukoski oli suorittanut 28. päivänä Elokuuta 1854., kuudentoista vuoden korko korolta sille 6. prosentin mukaan 3333. markkaa 33. penniä, ostetun viljan hintaa 100. markkaa ja korkoa sille 5. markkaa, erinäisiä korvauksia 340. markkaa ja viidentoista vuoden vuotuiset ulosteot 200. markkaa vuodelta yhteensä 3000. markkaa ja 5. prosentin korko niille 150. markkaa eli kaikkiaan 9092. markkaa 33. penniä, joten Matilda Maria Tuojukoski oli jäänyt Taavetti Vihtori tuojukoskelle maksavaksi 609. markkaa, että mainitut metsän hinta rahat 333. markkaa 33. penniä olivat Kihlakunnanoikeuden 8. päivänä Helmikuuta 1898. julistaman päätöksen perusteella erikseen maksetut Juho Kalhamalle ja että Taavetti Vihtori luojukoski oli suorittanut kaikki kulut puheenaolleen tilankaupan huudattamisesta ja tilan kiinnittämisestä kaupassa Matilda Maria Luojukoskelle luvatuista eläkeeduista ynnä Matilda Maria Luojukosken kulut muutoksen hakemisesta Kihlakunnanoikeuden jo mainittuun päätökseen Syyskuun 1. päivältä 1894., jolla Matilda Maria Suojukoski oli asetettu holhouksen alaiseksi, mitkä kaikki kulut yhteensä tekivät 243. markkaa 17. penniä; ja on Taavetti Vihtori Luojukoski sen vuoksi vaatinut, että Juho Walkama, vielämainitussa holhoojaominaisuudessaan, velvoitettaisiin Suopikoskelle suorittamaan sanottu tilin säästö 6809. markkaa tahi, jollei hyväksyttäisi korkoa korolle laskemistä mainitulle 2604. markan velkasummalle, vaan ainoastaan yksinkestainen korko, joten laskettuna sanotun summan korko 333. mar175
kan 53. pennin asemesta tulisi tekemään 2077. markkaa 44. penniä, 55 53. markkaa 11. penniä ja metsän hinta 333. markkaa 33. penniä, molemmat 6. prosentin korkoineen tilintekopäivästä 28. päivästä Elokuuta 1890. sekä myöskin mainitut 243. markkaa 17. penniä 5. prosentin korkoineen oikeudenhäyn nin alusta Syyskuun 20. päivästä 1899. Vastauksessaan on Juho Valhama väittänyt, ettei mainittu tili ollut voinut voittaa lain voimaa, kun se oli tehty päivää ennen kuin Matilda Maria Suojukoski oli ilmoittautunut täysivaltaiseksi eikä Juho Suodenjärvi siis ollut ehtinyt sitä moittia, jos tiliä edes oli hänelle annettukaan, eikä Matilda Maria Luojukoski, joka syntymästään asti oli ollut vähäjärkinen, ollut kysnnyt sitä moittimaan, sekä ettei Juho Valkama ollut siitä tiennyt ennen kuin Maaliskuun 26. päivänä 1901., jolloin Taavetti Vihtori Luojukoski antoi sen tässä jutussa Oikeuteen, minkä johdosta Juho Valkama oli manuuttanut Taavetti Vihtori Tuojukosken häräjäkunnan silloisiin 5. päivänä Helmikuuta 1902. alkaneihin talvikäräjiin moittiakseen sanottua tiliä. Wilä taas itse tiliin tuli, niin on Juho Valkama väittänyt: että Taavetti Vihtori Suojukoski oli Matilda Maria Suojukosken talon ja sen metsän tuloilla suorittanut sekä tilissä mainitun perityn velan korhoineen että talon ulosteot ja menot; että tilin tulopuolelle merkitty metsän hinta 333. markkaa 33. penneä oli vielä maksamatta, sillä edeltämainitun, Helmikuun 5. päivänä 1898. julistetun päätöksen sisällöstä oli seitsemättäsataa markkaa Matilda Maria Tuojukoskelle suorittamatta sekä että kantunalaiset huudatus-, kiinnitys- ja muut oikeudenkäyntikustannukset olivat syntyneet Taavetti Vihtori tuojukosken pyrinnöissä päästä Matilda Maria luojukosken omaisuuden 176
omistajaksi, minkä vuoksi hän itse saisi kärsiä ne, jollei niitäkin jooltu suoritettu Matilda Maria Luojukosken omaisuudella. Kaiken tämän nojalla on Juho Valkama anonut kanteen hylkäämistä eikä missään tapauksessa katsonut olevansa velvollinen suorittamaan enempää kuin 2/3 siitä, mitä Taavetti Vihtori Luojukosken voitaisiin katsoa maksaneen Matilda Maria Suojukosken velhoja, koska Luojukoski oli, ollessaan naimisissa Joufina Iisakintyttären kanssa, tehnyt sen pesän yhteisillä varoilla, joista Matilda Maria Luojukoskelte 12. päivänä Helmikuuta 1894. kuolleen Josefina Iisakintyttären ainoana perillisenä oli kuulunut kolmas osa. Tämän johdosta on Taavetti Vihtori luojukoski muistuttanut, että Juho Valkama tosin oli puheenalaista tiliä moittia kseen haastattanut Taavetti Vihtori Luojukosken 1907. vuoden talvi- ja syyskäräjiin, joissa asia, edellisissä Oikeuden puheenjohtajan esteelliseyden tähden ja syyskäräjissä kirjallisen manuun puutteessa, oli jätetty sillensä; ettei Valkama siis ollut laillisessa järjestyksessä moittinut tiliä; sekä ettei Taavetti Vihtori Suojukosken taloa hallitessaan toimittamat metsäntuotteiden myynnit voineet vaikuttaa tähän asiaan, koska hänen luonaan Elokuun 3. päivänä 1898. oli tehty ulosmittaus niiden korvaamiseksi ja ne oli otettu huomioon Josefina Iisakintyttären jälkeen Helmikuun 10. päivänä 1900. pidetyssä perinnönjaossa sekä niistä vielä ehkä maksamaton osa voitainiin kuitata Taavetti Vihtori luojukosken saatavasta. Kuulusteltuaan asiassa Juho Suodenjärven ja todistajia on Kihlakunnanoikeus, jossa Taavetti Vihtori tuojukoski on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan, 22. päivänä Syyskuuta 1902. julistamallaan päätöksellä ratkaisuut asian ja hat177