Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Vice Albert Politierämnan revisionaökande i ett mål angående utbekommande af urkund. Välikkälä se Linderen. 305 81 Öfverstyrelsen för väg och rätternyssnaderne revisionsikande i ett mål äng. ersättning. Salling Igor Hofrättarad revisionadkande i att mål äng. ordran. 556 98 Den 16 Januari 1907 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Åbo Hofrätt inkommet sjörättsmål emellan Nyländska Skärgårds Aktiebolaget i Helsingfors stad, så kande, samt Tjökaptenen Bertold Ordin och Handlanden Lennart Cairenius, bägge jämväl från Helsingfors, den sistbemälde i egenskap af ombud för i staden Riga uti kysäredömel Ryssland hemmähöran de skonertskoppel Wladimirs rederi, uteblifne svarande: Gifven uti Justitio departementet den 16 Januari 1907. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande. tid Rådstufvurätten i Helsingfors har Nylänelska Skärgårds Aktiebolaget, efter stämning å Tjokaptenen Erolin och Handlanden Cairenius, anfört att, sedan skop pet Wladimir under lifal af Sjökapte nen Osolin på resa från Klamila laslagetats i Fredrikshamns tillkammare. distrikt till staden Rustisland i Konun 9de Rit. W. C. J. F. - C. A - 16. 6. K. No 35. Pag. 178 R. 2. 1906
gäriket Storbrittanien med last af props natten emot den 13 November 1904 å Oppna hafvet utanfor Egrskär inom Kyrkslätt, socken under mötjoika stött på grund, Nylandska Skärgårds Aktiebolagets ängbåt Östra Skärgården, åt hvars befälkafvare sjökaptenen Osolin samme dag skriftligen utläst sig att i bärgningslön erlägga femtio mocent af det havererade fartygels värde löstagit och därefter till Sorkkala hanm inlogserat skeppel Wladimir; i anseende hvartill Nyländska Skärgårds Aktiebela. get, under uppgift att beläget genom bärg ningen tillskyndats kostnader till belopp af 21/48 mark 87 penni, yrkat förpliktande för Sokaptenen Osolin och Handlanden Cailenius, den sistnämnde i sin ofvansagda egenskap, att till leget utgifva detsamma enligt lärgningsastalet tillbörande godtgörelse, hvarhos belaget anhållit att skoppet Wladimirs värde måtte utrenas genom dess försäljning å offentlig auktion I saken hörda hafva Sjökaptenen Osolin och Handlanden Cairenius motsagt bero genheten af käromålet; därå och redan viderbörligen tillförordnade haveriberiktnings män den 29 November 1904 vid besiktning och värdering å skeppet Wladimir, uppskattat fartyget i dess dåvarande skick till ettusen åttahundra mark samt Rådstuf verätten till biträde i förattmål tillkällade vakkunniga afgifvit yttrande i målet Rådstufvurätten uti utslag den 29 April 1905 funnit af ordalydelsen i ofvan omförmälda den 13 November 1904 ingångna aftal otvetydigt framgå, att Nylandska Skärgårds i Aktiebolaget för skoppet Wlade mers löslagande från grund och begaring till närmaste säkra hämn tillförsäkrats i ersättning femtio procent af färtygets värde, utan att belaget därvid förbehållits särskild godtgörelse för de kostrader lölaget vid bärgningsarbetets utförande komme att åsunkas; och som Nyländska Skärgårds Aktiebolaget fullgjort sitt åtagande enligt brörda aftal, har Rådstufvurätten tillerkänt belaget hälften af det värde ettusen åttahundra mark, hvar till skoppet Wladimir efter bärgningen uppskattats, eller således niohundra mark, hvilket belopp Handlanden Cairenius, så som företrädare för Wladimir uderi, åla7
des att genast emot hvilto till Nylandska Skärgårds Aktiebolaget betala, hvarhos lairenius förpliktades att med tvåhundra mark ersätta belaget dess rättegångskost nader. lofrätten, under hvars pröfning Nyländska Skärgårds Aktiebolaget i vade väg dragit målet, har uti dem den 27 Juni 1906 fastställt Rådstuparättens utslag, jämte det belaget ålagts att till Sjökaptenen Osolin och Handlanden Cairenius gälda afgifterna för deras alemplar af sagda dem med femton mark åttatio penni Uti Hofrättens dom har Nyländska Skärgårds Aktiebolaget sökt ändring Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Nyländska Skärgårds Aktiebolaget icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dem, vid hvilken förty skall förblifva. Det allk. som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: R. A. Brek. landstingert C. J. Timgren. A. N. Granström Onan Karsten Tammikuun 18 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Hiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Lapinlahden pitäjän Ollikkalan kylässä asuneen Talollisen Paavo Martikais vainajan oikeudenomistajat, hänen leskensä Johanna Maria Ruotsalainen sekä täysiikäiset lapsensa Juho, Aaprami, Johanna ja Miina Martikainen ynnä alaikäisten lastensa Akaatta ja Agnes Martikaisen holhooja Talollinen Antti Ryhänen yhteisesti, ovat hakijoina sekä samassa kylässä asuvat Talolliset Paavo Hartikainen, Kalle Väisänen ynnä Heikki ja Aapeli Katainen, Talollisen Juho Väisäs - vainajan leski Maria Väisänen, viimeksimainittu omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa holhoojana, sekä Lampuoti Paavo Väisänen, niinikään yhteisesti, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 18 päivänä Tammikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymykLäsnä: R. A. W. - Cj T. - F.S.- C.t - Af/VB/ No 56. Tog 259. R.D. 1905.
ressä, saanut tietää seuraavaa: Lapinlahden pitäjän käräj �äkunnan 1902 vuoden talvikäräjissä ovat Paavo ja Juho Martikainen, joista edellinen omisti talon No 32 Ollikkalan kylässä ja Juho Martikainen hoiti samaa taloa, Kihlakunnanoikeudessa lausunut että, sittenkuin he olivat Maanviljelysinsinööri Georg Ivar von Tieandtilla teettäneet suunnitelman viemäriojan kaivamisesta Ollikkalan kylään kuuluvan Rahassuon ja Paavo Martikaisella siinä olevan niittypalstan kuivattamiseksi sekä sanotun suon ja siihen rajoittuvien maiden muista osakkaista Paavo Hartikainen ja Kalle Wäisänen, jotka yhteisesti omistivat talon No 11, Heikki ja Aapeli Katainen, talon No 26 omistajina, sekä Maria Väisänen, joka yhteisesti alaikäisten lastensa kanssa omisti osan taloa No 33, olivat Maanviljelysinsinööri von Tieandtin sitä varten 11 päivänä Syyskuuta 1901 asianomaisten tilallisten kanssa pitämässä kokouksessa kieltäytyneet ottamasta osaa ehdotetun viemäriojan kaivamiseen, mutta Paavo Väisänen, joka lampuotina hallitsi Osakeyhtiön W. Gutzeit v. Co omistamaa osaa yllämainitusta talosta No 33, suostunut osaltaan kaivamaan puheenalaista ojaa, Paavo ja Juho Martikainen sekä osaksi myöskin Paavo Väisänen olivat syksyllä vuonna 1901 ja seuraavana keväänä kerrotun suunnitelman mukaan kaivanut sanotun ojan kokonaisuudessaan; vaan kuneivät Paavo Hartikainen ja hänen ylläluetellut asiakumppaninsa, vaikka heillä oli hyötyä puheenaolevasta viemäriojasta, olleet Maanviljelysinsinööri von Fieandtin tekemän osittetun mukaan suorittaneet osaansa ojan tutkimus ja työkustannuksista, joista edelliset olivat nousseet 113. markkaan ja työkustannukset 1080 markkaan, ovat Paavo ja Juho Martikainen vaatineet, että Taavo Hartikainen ja hänen asiakumppaninsa velvoitettaisiin maksamaan heille: Paavo Hartikainen ja Kalle Caisanen yhteisesti tutkimuskustannuksia 21 markkaa 75 penniä ja työkustannuksia 207 markkaa 90 penniä, Heikki ja tapeli Katainen tutkimuskustannuksia 2
47. markkaa 21 penniä ja työkustannukria 451 markkaa 22 penniä sekä Maria Väisänen, omasta puolestaan ja lastensa holhoojana, yhteisesti Paavo Väisäsen kanssa tutkimuskustannuksia 15 markkaa 16 penniä ja työkustannuksia 144 markkaa 94 penniä, viimeksisanotusta rahamäärästä kumminkin lyhennettyä 53 markkaa 15. penniä, johon määrään Paavo Wäisäsen itsensä suorittaman ojankaivuutyön arvo oli noussut, minkä ohessa Paavo ja Juho Martikainen ovat anonut korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan Paavo Hartikaisen ja hänen asiakumppaniensa vastustettua kannetta, kuitenkin sillä myönnytyksellä Paavo Väisäsen puolesta, että hän oli Osakeyhtiön K. Gutzeit. C. edestä vastuunalainen yhtiölle jutussa ehkä pantavan maksovelvollisuuden täyttämisestä, on Kihlakunnanoikeus 28 päivänä Syyskuuta 1903 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Paavo ja Juho Martikainen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 14 päivänä Sokakuuta 1905. antamassaan tuomiossa katsonut kyllä selville käyneen, että Paavo Hartikaisella ja hänen asiakumppaneillaan, kullakin Maanviljelysinsinööri von Tieandtin osittekun mukaan, oli sellaista hyötyä puheenaolevasta viemäriojasta, että heidänkin omistamiinsa tahi hallitsemiinsa tiloihin kuuluvat osat Rahassuosta sen kautta olivat joutunut viljelyskelpoisempään kuntoon kuin missä ne ennen ojittamista olivat olleet, mutta koska yhteisen suon ojittajalla, joka, muitten siihen osallisten ojituskokouksessa ilmoitettua etteivät he halunneet käydä ojan kaivamiseen osallisiksi, yksinään oli toimittanut ojittamisen, säännöksen mukaan 23. päivänä Heinäkuuta 1902 annetun Vesioikeuslain 11 SSssä, oikeastaan 3 luvun 11. SS:n ei ollut oikeutta saada korvausta ojittamisen johdosta kärsimistään kustannuksista muulla tavalla, kuin viljelemällä muitten osia suosta samassa lainkohdassa mainitussa järjestyksessä, on Hovioikeus vahvistanut sen loppu5
päätelmän, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli asiasta johtunut Hovioikeuden tuomioon ovat, Paavo Hartikaisen kuoltua, hänen ylläluetellut oikeudenomistajansa anonut muutosta. tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Paavo Hartikainen ja hänen asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei kysymyksessä oleva viemärioja kulje talon No 26. tilusten läpi eikä Heikki ja Aapeli Kataista siis, vedenjohdoista ja vesilaitoksista 23 päivänä Maaliskuuta 1868. annetun asetuksen mukaan, voida velvoittaa ottamaan osaa ojan kaivamisesta johtuneisiin kustannuksiin, vahvistetaan se lopputulos, johon Oikeudet ovat johtuneet asiasta, mikäli se koskee Heikki ja Aapeli Kataista; jota vastoin ja kun selvitetty on, että sanottu oja on Paavo Hartikaiselle, Kalle Väisäselle, Maria Väisäselle ja hänen alaikäisille lapsilleen sekä Paavo Väisäselle tuottanut sellaisen hyödyn, että heidän ojan varrella olevat suotiluksensa sen kautta ovat joutuneet viljelyskelpoisemaan kuntoon kuin missä ne ennen ojan kaivamista ovat olleet, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, äskenmainitun asetuksen 2 SSn nojalla, muuttain Hovioikeuden tuomiota ja Kihlakunnanoikeuden päätöstä tältä osalta, velvoittaa heidät maksamaan Johanna Maria Ruotsalaiselle ja tämän asiakumppaneille, Paavo Hartikaisen ja Kalle Väisäsen yhteisesti työkustannuksia kaksisataasäisemän markkaa yhdeksänkymmentä penniä ja tutkimuskuluja kaksikymmentäyksi markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä sekä Maria Väisäsen omasta puolestaan ja lastensa holhoojana, yhdessä Paavo Väisäsen kanssa työkustannuksia sata neljäkymmentäneljä markkaa yhdeksänkymmentäreljä penniä ja tutkimuskuluja viisitoista markkaa kuusitoista penniä, viimeksi sanotuista työkustannuksista poisluettua siinä tarkoituksessa myönnetyt viisikymmentäkolme markkaa viisitoista penniä, mutta asian laatuun nähden saavat
Johanna Maria Ruotsalainen ja hänen asiakumppaninsa itse kärsiä heillä jutun vuoksi olleet kulungit. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bredle. C. J. Tingren R. A. Bredle. C. J. Tingren Fred: Tuudenius. Jan August Feder. Sundenius. Carl Augusti A. W. Granström. Vilhelm Blåfield. Den 18 Januari 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsall revisionskilling från Åbo Hofrätt inkommit sjöratts mål emellan Handelsfinnan Gärdberg Co i Åbo stad, sökande, och Skepparen Otto Severin Herrlin, från Hango stad, utellifven svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 18 Januari 1907 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Vid Rådstufvurätten i lango har Otto Severin Herrlin anfört att, sedan Herr lin uti ett emellan honom och Handels förman Gårdbergs Co upprättadt erte närti, hvaraf Herrlins exemplar dagtecknats den 17 Augusti 1903, förbundit sig att med den af Herrlin förda och i lango hemmakörande gällaren Lempiom SS: 368 registetens dragtighet från Staden St Petersburg till uppgifva äter i Finland frambefordra 725 fåt petrolning på vilkor, bland annat, att aflästaren bude åtta dagar förut underrättas närBde Rett - Ett - ut - ÅGNo 61. Tag 145. R. D. 1906.
fartyget vore färdigt till inlastning, hvilken därefter borde försiggå inom fem dagar, Otto Severin Herrlin den 8 i samma månad för Nappla Industri Aktiebelaget Masul, som enligt entaperliet vore aflastare, anmält sig beredd all emeltaga lasten och förenämnda 17 Augusti sätt vidtaga med inlästningen; men emedan lasten på grund af hela gets försumlighet vid densammas aflämnande icke kunnat intagas inom den fastställda liggeriden samt Otto Severin. Herrlin med anledning häraf och i följd af bolagets dröjsmål med utklaringen af gakasen Lempi uppehållits sammanlagdt fyra dagar därutöfver, har Otto Severin Herrlin yrkat firman Gård berg i Cas förpliktande att till Herrbin betala för fyra öfverliggodagar efter 44 mark om dagen etthundra sjuttiosex mark jämte ränta och godtgörelse för rättegångskostnaden. Isaken hörd, har Handelsfinnan Gårdbergs Co motsagt befogenheten af käromålet; därå och sedan Rådstuf verätten till biträde i sjorallmål till förordnade sakkunniga afgifvit utlå tande i saken, Rådstufvurätten uti utslag den 18 Januari 1904 uttälit sig och i stöd af 2. mom 92. SS i Sjölagen den 9. Juni 1873., jämfördt med 1. SS: i förordningen den 4 Oktober 1876, angående skegn mätning, ålagt Handelsferman Gardberg de att till Otto Svarin Herrlin utgifva för fyra öfverliggdagar, efter fyratiofyra mark om dagen, etthundra sjuttiora mark med sex procents ränta därå från den 24 September 1903 tills full betalningsked de, hvarhos finnan Gårdbergs Co förpliktades att med tvåhundra mark godtgöra Otto Severin Herrlin hans rättegångskostnader äfvensom ersätta förbemälde sak kunnige deras uppvaktande vid Råd stufvurätten och i sådant afseende erlägga åt Hamnkaptenen Adolf Wilhelm Antberg fyratio mark samt åt föruppsyningsmannen Johan Berndt Blomqvist och Sjökapsonen Johan Tohvela, hvardera, tjugu markHefrätten, under hvars pröfning Handelslinnan Gardbergst i väderag dragit med let, har medels dem den 26 Maj 1906 fastställt Rådstufvurättens utslag i öfrigt 8
utom att räntan å förberörda Otto Severin Herrlin tilldömda etthundra sjuttio sex mark af Hofrätten nedsattes till fem procent. I Hofrättens dom har HandelsfumanGardbergs Co sökt ändring Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Otto Seve rin Herrlin icke hafva visat, att Handels finnan Gårdberg No vore skyldig att ersätta Herrlin för några öfverliggoda gar i saken, hvarför Kejserliga Senaten pröfvar rättvist, med upphäpande af Hofallens dem och Rådstufvurättens utslag, lofria finnan Gårdbergs Co från densamma i målet ålagd betalningsskyldighet; och skall i följd häraf den Haminkaptenen Ahlberg. Tobuppspringsmannen Blomqvist och Sjökaptenen Schoda i saken tillerkända godtgörelsen gäldas af Otto Severin Herr lin. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: R. A. Brok. C. J. Tingren R. A. Brok. C. J. Tingren jall Augusti A. N. Granskom Oman karsten Den 19 Januari 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Jokkis - Forssa Jernjagsaktieldag i Helsingfors stad, sökande, samt under rättegången aflidne Ingenioren Axel von Koorrings änka Lovisa Marie von Kuorring, från samma stad, svarande, angående ersättning: Gif ren uti fastitiedopartementet den 19. Januari 1907. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: På Ingeniören von Knorring ägangen stämning har Jokkis - Forssa jemvägsaktiebolag vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, all Ingeniören von Knorring, hos hvilken belaget beställt ett reverslokemöler för sin i Jokkis och Tamimela socknar belägna järning, uti Maj månad år 1900 till beläget levererat nämnda lekomotiv, hvars pris bolaget genast därefter erlagt; men emedan gjeb C75. F. L. - C. A. - RG. F. Pros No 65. Pag. 20. R. D. 1906.
lohomolivet befunnits användbart samt bolaget, sedan vid den 21 Mars 1902 verkställd undersökning framgått, att lekomotivets hjul varit felakliga nedgats låta dessa undergå nödig reparation i Tammersers stad, har bo laget yrkat Ingeniören von Knorrings förpliktande att ej mindre ersätta bola get kostnaderna för omförmälda upa ration och trakten för hjulens afsändande till och från Tammerfors samt utgifterna för omordade besiktning med sammanlagdt 524 mark 50 penni, än godt göra belaget som procents ränta å loka molivets inköpspris jämte kostnaden för transport och montering eller å till hopa 41,036 mark 92 penni från den 1. Juni 1900 till den 1 Maj 1902, under hvilken tid lokemotivet icke kunnat användas, med 3.932 mark 70 penni eller att således till belaget utgifva inalles 4,457 mark 20 penni jämte ränta och asättning för rättegångsumgäldernas socken hörd, har Ingeniören von Knorring genmält, att han endast i egenskap af agent här i landet för firman Waldavin Luomelive Werks, Bernham, Williams Co i staden Thila delsia uti Nordamerikas Ferenta Staler upptagit beställningsorden å ifrågakomna lokomeliv, hvilket nämnda firma sedermera levererat åt Jokkis - Tonsa fernrägsaktiebolag; och enär Ingeniören von Knorring vid sådant förhållande icke vore ansvarig för den leversade varans bekaffenhet, har Ingeniören von Mnorring anhållit om käromålets förkastande. Sedan Jokkis - Torssa förnögsäktilldag, efter Ingeniören von Knorrings död, till varandepart i målet instämt hans ofvanbemälda änka, har Karl stufvurätten medels den 13 December 1907 afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att Jokkis - Forssa Jernvägsaktiele lag af Ingeniören von Knorring i den nes egenskap af ägent eller ombud för finnan Waldoin Tuomolive Works. Bernham, Wittiamis i Co betallt ifrågavarande lekomotir samt att firman sjelf levererat detsamma till bemälda bolag, som emedellart till på man erlagt betalningen härför; i an10
seende hvartill och då Jokkis - Tors sa förmagsaktielas ej ens påstått, att Ingeniören von Knorring uttryckligen iklädt sig annärighets för den af talade hvaransens behöriga fullgöran de, Rådstufvurätten förkastat käromålet. Hofrätten under hvars pröfning sokkis - Torisa Jernvägsaktieldag i våde väg dragit målet, har genom dom den 20 December 1905 fastställt Råd stufvurättens utslag Uti Hofrättens dom har sökkisForssa jernvägsaktieldag anhållit om andring medels ingifven dertuktion, den Ingeniörskan von Knorring i föreskrifven ordning bemält. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Jokkas Törna Jernvägsaktiebolag icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty skall förblifva, hvarhos beläget ålägges att till Ingeniörskan von Knorring, i errättning för hennes härstädes i saken hafda kostnader, utgifva sexHans Talmar tiofem mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: C. J. Timgren. F. A. Sundenius. C. J. Timgren. F. A. Sundenius. 1all. Augusti A. W. Granström
Den 22 Januari 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Wasa Hofrätt inkom met fordringsmål emellan Handlanden Hugo Sjöllom, från Nikolaislad, sökande, samt Handlanden Fredrik Arthur Jurilius från Björneborgs stad, uteblifven warande: Gif ven uti Justitiedqvartementet den 22. Januari 1907 Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Nikolaistad har Handlanden Juselius anfört, att Handlanden Silloin, på grund af särskilda kontrakt, under åren 1897, 1898 och 1899. åt Juselius hvarat trävaror från sin ängsåg i Petsmo by af Kref lax socken till Wasklet hänen samt all Sjöblom, som erhållit förehalles å levaraneona och tillgodosålt Juselius tillhörig egendom, enligt en af Juselius den 1. September 1900. uppgjord kontokull ranträkning och däri senare gjord rät6ja R. B - C; F - F. S. - til - Å.G. v. R. No 75. Pag. 228. R. D. 1905.
telse, blifvit denne skyldig fyratusen som hundra femtiofyra mark sjuttiotvå penni, och har Handlanden Juselius förty yr kat Handlanden Sjölloms förpliktande att till Juselius utgifva sagda belopp jämte ränta. Isaken hörd, har Handlanden Sjöblom invändt, att han den 15 November 1899. uppgjort och sedermera till handlanden Juselius öfverlämnat en kontokuranlrak ning öfver parternes ifrågakomna mellan hafvande, samt att Rådstufvurätten, hvarest Juselius utsökt nästragda räknings saldo trettiofyratusen fyrahundra fyratioke mark en penni och därvid förbehållit sig rätt att framdeles göra påminnelser emot de sju sista posterna å räkningens debet rida, uppgående till sammanlagdt belugen trehundra sextiofem mark en penne medels utslag den 16. Mars 1900. ålagt Sjöllom att till fuselius utbetala omaidade saldo; och som Handlanden Juselius id antydt förhållande godkänt berörda kontokuranräkning i öfrigt utom behaf lande nyssnämnda poster, har Handlanden sjöblom ansett Juselius berätti gad att utföra talan i saken endast hvad anginge dessa sju poster; därå och sedan Handlanden Juselius påstått, all han icke godkänt Handlanden Sjöbloms kontokuranträkning i andra delar än såvidt densamma uti omförmälda rättegång legat till grund för käromålet Sjöllom vid afgifvande af genmäle i hufvudsaken bestridt att honom utaf de å debetsidan i Juselius kontokurant upptagna femton stockarna, motsvaran de i värde efter fem mark åttatio penni stycket åttatiosju mark, tillgodekom mit flere än fyra stycken samt anmärkt ej mindre all det af Sjöllom under år 1899. levererade virke, som icke mått minst sex tum i bredd, i kontokuranten åsatts ett pris af sammanlagett sextontusen tvåhundra sextiosex mark nittiotvä penni, ehuru priset rätteligen utgjorde gjuttontusen fyrahundra sextio mark nittiofyra penni, än att Juselius bräkning af ränta icke vore riktig; och hus landlanden Sjellem, på tagen genstäm ning, yrkat Handlanden Juselius för pliktande att enligt en af Sjöblom i sa13
ken uppgjord, den 20. November 1900. dag tecknad kontekuranträkning till Sjö blom utbetala tvåtusen etthundra sex tiofyra mark tjugutvå penni I anledning af Handlanden Sjöbloms talan har Handlanden Juselius motsagt befogenheten af följande poster å deles ridan i Sjöbloms kontokuranträkning, nämligen: tjugu mark för Karl Johan Granskogs och trettio mark för A. Eng ströms kosthållning, etthundra femtio mark för takläggning af trävarustap lar, sextio mark för fyra famnar ved till ängslupen Suilor under somma ren år 1892, sjuhundra tjugufem mark för tjugunio ligger, under hvilken tid en större präm skulle i följd af Jurelius förrättande legat oanvänd vid Warklet pir, etthundra tjugu mark i liggodagsersättning för en mindre framsjuttiofem mark för trettio dagsverken, vid omstäpling af virke, ettusen mark i godtgörelse för skada, uppkommen ge nom origelhanden lössning, och tretusen mark i ersättning för det Sjöllom nöd gats till underpris sälja trävarer för gäldande af omförmälda, Juselius till dömda kontokurantfordran, hvarjämte Juselius anmärkt, att Sjöllom å fri set för hvarje belopp levereradt virkeberäknat ränta från den dag virket afsändts från förenämnda ängsåg, ehuru honom kontraktsenligt tillkomme, på sätt Jusselius i sin kontokuranträkning uppta get, ränta först från lvaranstedens slut. Efter det Handlanden Sjöblom yrkat att i målet såsom vittne afhörde Kontoristen Fredrik Waldemar Stenberg måtte, enär Stenberg såsom prokurist hos Handlanden Juselius åtnjöte andel i dennes affärsvinst samt förty kunde ränta nytta eller skada af sakens utgång, förkla ras för återgångsvittne samt parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för sina rättegångskostnader, har Råd utufvurätten uti utslag den 28. November 1902, jämte det jäfsanmärkningen mot Kontoristen Stenberg såsom ostyrkt förka stats och Handlanden Sjölloms invändning att Handlanden Juselius icke vidare egde utföra talan om parternes andra mellanhafvanden än dem, hvilka han 14