Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ka oli pakkohunastetulla maa alueella, sekä uudestaan rakennuttan se toiseen paikkaan, tuhat markkaa, kuin myöskin siitä, ettei hän tuon muuten takia ollut yhteen vuoteen päässyt käyttämään mainittua asuinsakennustaan, vaan oli täytynyt asua vuokrahuoneissa, viisisataa markkaa; että kun Beda Fredrika Johanssonilta myös oli Kruunulle pakkolunastettu se maa-ala, mihin Johansson jo oli laskenut perustukset aikomaansa höyrysahaa varten, ja Boda Fredrika Johansson siitä syystä oli ollut palotettu jättämään nuo perustukset hyväkseen käyttämättä ja toiseen paikkaan uudelleen alusta alkaen tekemään perustukset sahallensa, hänelle myönnettäisiin korvaukseksi tästä viisisataa markkaa; sekä että Reda Fredrika Johansson ille hänen saha - alueistaan pakkolunastetusta, yhteensä 1,095. hehtaarin suuruisesta maa-alasta, siihen 210 nähden, että tämä ala olisi ollut Johanssomille välttämättömän tarpeellinen lautatarhaa varten, makuttaisiin korvausta kaksikymmentäneljä markkaa neliömetrillä. Pakkolanastuslautakunta on 2. päivänä Lokakuuta 1903. antamassaan lausunnossa, hyljäten Beda Fredrika Johanssonin muut ylläkerrotut vaatimukset, ehdottanut: että pakkohuovutetusta maasta makuttaisiin 2,000. markkaa hehtaarilta oli siis vuonna 1899. eroitetusta 1,050. hehtaarin suuruisesta alueesta 2,100. markkaa ja vuonna 1900. eroitetusta 0,045. hehtaarin alueesta 90. markkaa, molemmat rahamäärät kuuden prosentin korkoineen, laskettuna ensiksimainitulle määrälle 27. päivästä Marraskuuta 1899. ja jo. markalle 22. päivästä lokakuuta 1900. maksupäivään asti; sekä että yllämainitut korvaukset maksettaisiin Beda Fredrika Johanssonille mainitun lain 50. ja 52. SS:ssä säädetyillä ehdoilla. Tämän jälkeen on Waasan lää
nin Kuvernööri 25. päivänä Kesäkuuta 1904. antamassaan päätöksessä, korkei paalutettuja alueita vastaan oltu muistutuksia tehty, määrännyt että kyseenalaiset maa-alueet olivat Valtionautatoille luovutettavat niitä korvauksia vastaan ja niillä muilla ehdoilla, joista asianosaiset olivat sopineet ja joita katselemuslautakunta siinä kohden oli ehdottanut, sekä sen ohessa osoittanut päätökseen tyytymätöntä, mikäli se koski määrättyjä korvauksia ja muita niiden yhteydessä olevia seikkoja, laillisen haasteen nojalla asianomaisessa tuomioistuimessa kannettaan ajamaan. Tämän johdosta oli Beda Fredrika Johansson Laukaan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden 1905. vuoden talvikäräjissä Suomen Kruunulle toimituttamansa haastun nojalla, uudistaen edelläkerrotut vaatimuksensa, anonut: että asuinrakennukmen muuttokustannukset määrättäisiin. kahdeksituhanneksi markaksi ja sahan 211 perustuksen uudestaan tekeminen kahdeksituhanneksi viideksisadaksi markaksi, mutta että palkkio pakkolunastetusta maasta sitävastoin alennettaisiin kolmeksi markaksi neliömetrillä, näistä borvausmääristä kuitenkin vähennettyä mitä jo oli maksettavaksi myönretty; jota paitsi Reda Fredrika Johansion on vaatinut kuuden prosentin horon borvaussummista, lukien niistä päivistä kuin edelläsanottu laki määräsiKanteesta kuultuna on Suomen kruunun puolesta vastustettu sitä ja muun miassa väitetty: että Aida Fredrika Johanssonilla oli täytynyt olla tieto nakkohunastuksesta ennenkuin hän upesi sahaansa ja siihen kuuluvia laitöksia perustamaan; että siihen aikaan, kuin bysegmys pakkolunastuksesta näitettiin, pakkotuovutuksella sittemmin osti tulla maa-alueella ei ollut olut minkäänlaisia saha - tai asuininkennuksia eikä varsinaisia perustustöitä oltu toimitettu paitsi mahdollisesti joitakin maaperän tarkastusta varten haivettuja huoppia, vaan oli rakennusten siir
to johtunut osaksi siitä, että se paikka, johon saha oli aiottu perustaa, pakkolunastuksen takia oli käynyt liian ohtaaksi sahan tarvetta varten, osaksi viitä että vesialue sen läheisyydessä oli Kruunulle luovutettu; sekä että korvaukset pakkohunastetusta maasta olivat määrätyt kalliimman siihen aikaan käyvän hinnan mukaan. Sittenkun asianosaiset molemmin puolin olivat itse paikalla toimituttaneet katselmuksiä, on Kihlakunnanoikeus asian arvostelemista varten 22. päivänä Elokuuta 1907. kutsuttujen asantantijain läsnä ollessa myöskin paikalla pitänyt katselmuksen, jossa muun muassa oli havaittu, että asuinrakennusten ja sahan perustecksen muuten ynnä siitä johtuvan vuokrahamessa asumisen luottamat kustannukset olivat kohtuullisesti borvatut yhteensä tuhannella viidelläsadalla markalla sekä että Reda Fredrika Johanssonilta pakkohunastetun maaalueen todellinen arvo ja ne suuremmat kustannukset, mitkä kunnollisen 212 lautatarhan perustaminen nykyiselle paikalleen tulisivat Boda Fredrika Johanssonille tuottamaan, olivat kohtuullisesti korvatut 10,070. markalla, josta summasta 3,000. markkaa oli laskettu pakkohunastetun maa-alueen arvoksi ja jälelläolevat 7,670. markkaa lautatarhan perustamisen korvaukseksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvaasta oikeudenkäyntikustannuksista, on sen jälkeen 11. päivänä Joulukuuta 1907. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja mitä tuli Beda Fredrika Johanssonin asuinrakennuksensa ja rahansa perustuksen muuttamisesta ynnä siitä johtuneeksi ilmoitetusta ruokrakuoneissa asumisesta ja sahan perustamisesta uudelle paikalle tekemiin vaatimuksiin, niin on Kihlakunnanoikeus mainitsemillaan peusteilla hyljännyt Beda Fredrika Johanssonin vaatimukset näissä kokdin; mitä sitten tuli korvausvaatimuk
seen pakkohunastetusta maa-alueesta, niin, koska Kihlakunnanoikeuden katselmuksessa oli selville käynyt, niin hyvin, että Beda Fredrika Johanssonin nykyinen lautatarha sijaitsi nän kymmenentuhannen neliömetrin laajoisella ojittamattomalla alankomaalta, joka maa laadultansa ylipään iä oli märkää ja vesiperäistä, ja ettei sahan läheisyydessä ollut lautatarhaksi sopivaa muuta maata, kuin sanottu nykyinen lautatarhapaikka, kuin myöskin, että pakkolanastettu alue, johon Reda Fredrika Johansson muuten olisi perustanut sahaansa varten tarvittavan lautatarkan, ylipäänsä oli hovempaa ja kaivaa maata, joten se semmoisenaan olisi ollut kyseenalaiseen tarkoitukseen paljon soveliaampi ja tarkoituksenmukaisempi kuin se maa, missä Beda Fredrika Johanssonin lautatarka nykyään sijaitsi, on Kihlakunnanoikeus edellämainituista yistä ja siihenkin nähden, mitä katsomusoikeus oli siitä muuten lausunut, hatsonut pakkolunastetun maaalueen olevan vähintäin 3000. markan arvoisen, sekä sen vuoksi ja kun raman maa-alan suuruisen kunnollisen ja ajannukaisen lautatarhan sakentaminen sille alueelle, missä He da Fredrika Johansson nyt säilytti muutavaransa, tuli Johanssonille tuottamaan vähintäin /070. markkaa enemmän kustannuksia kuin samallaisen lautatarhan aikaansaaminen häneltä pakkolunastetulle paremmalle maalle olisi tuottanut, velvoittanut Suomen Kruunun Beda Fredrika Johanssonille maksamaan borvaukseksi menetystä maa-alueesta 3000. markkaa ja lautatarhan perustamisesta sen nybyiselle paikalle 7,670. markkaa eli yhteensä kymmenentuhatta seitsemänkymmentä markkaa, johon korvausmäärään kuitenkin sisältyivät myös pakkohunastustautakunnan Boda Fredrika Johanssonille siinä kohden ehdottamat ja Kuvernöörin maksettaviksi vahvistamat kaksituhatta yksisata yhdeksänkym213
mentä markkaa, kuin myöskin kuuden prosentin koron tuosta korvaussummasta, lukien yhdeksälle tuhannelle kuudellesadalle seitsemälletoista markalle 27. päivästä Marraskuun ta 1899. ja jälellä oleville neljällesädalle viidellekymmenellekolmelle markalle 22. päivästä Lokakuuta 1910., kunnes täysi maksu toimitettiin; jotapaitsi Kruunun asian näin päättyessä tuli maksaa Boda Fredrika Johanssonille oikeudenkäyntikulujen borvaukseksi kaksituhatta markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Bela Fredrika Johansson ja Suomen Kruunu vetoteitse olivat saattaneet jutun, on tuomiolla 30. päivänä Huhtikuuta 1909. ratkaissut asian; ja koska Boda Fredrika Johanssonin pakkohunastuksen takia oli täytynyt toiseen paikkaan muuttaa rahanperustuksensa ja suuremmaksi osaksi jo valmiiksi rakennettu amenrakennus kuin myöskin tuon muuten tähden asua vuokrakuoneissa, ja Kihlakunnanhatselmuksessä läsnä olleet asiantuntijat olivat botorneet Boda Fredrika Johanssonin oikeutetuksi siten kärsimästään vahingosta saamaan tuhannenviidensadan markan suuruisen korvauksen, on Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä siltä bohden, velvoittanut Suomen Kruunun Boda Fredrika Johanssonille, hänelle tuomittujen korvaukseen lisäksi suosittamaan tuhatviisisataa markkaa bonden prosentin korkoineen 1. päivästä Lokakuuta 1903., jolloin pakkoluovutuksessa vahvistetut korvaukset olivat joutuneet maksettaviksi sekä sen olissa kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Boda Fredrika Johanssonille hänen jutun takia Hovioikeudessa kärsimänsä kustan nukset. Näin muutettuna jäi Kihlakunnanoikeuden päätös muuten pysyväksi. Hovioikeuden tuomioon on Tuonen Kruunu anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei 214
Suomen Kruunu de esiintuonut syytä muulla tavoin muuttaa Hevioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, kuin että, koska Beda Fredrika Johansson on ollut muutoksen hakijana Hovioikeudessa, Kruunu vapautetaan velvollisuudesta suorittaa Beda Fredrika Johanssonille korvaus ta hänellä siellä olleista kuluista, Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Wirunmaan Alksi Käpp. Wirunmaan. Aleksi Käpy Johannes Pesonen U; Fumäljelm D: Uo Toukokuun 11 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatu tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudessa tulleessa, rajankäyntiä koskevassa jutus sa, jossa ovat Talolliset Kaarle Hovila, Vihtori ja Juho Jalmari Rauhanie mi sekä Tobias Tahvonen Syväskylän pitäjän Jyväskylän kylästä, yhteisesti hakijana sekä Talolliset Vihtori Sakari, Vihtori ja Oskari Kalmar, Oskari ja Kause Rutanen, Einar Korseväl ti Häkkinen, Juho Salenius, Kasa Jaaksonen, Jeremias Saunen eli Saviaho, Severus Kuukkanen eli Perttula Aukusti Manerus, Matti saarinen, Herman Kalmari Aleksanteri Hyvönen, Aatu Kantola ja Juho Huukkala eli Haukkanen, viimeksi mainittu sekä omasta puosestaan että Talollisentyttäläsnä: S.S. - W. A. L. B A. 21 I 3 No 647. Sr 263 N.s
ren Hilda Rutasen holhoojana, Talollisenvaimo Vilhelmiina Häkkinen. miehensä Herman Häkkisen holhoojana, Talollisenleski Vilhelmiina Tiitonmäki. Maanviljelijä Mikko Riipinen, Apteckkarinteski Roosa Enckell, Vuokraaja Sivari Hovinen ja Kappalainen Värapästori Gottlief Dahlgren, kaitki Laukaan pitäjän Lepraveden kylästä, ynnä osakeyhtiö The Finland KulCö:y, Jyväskylän pitäjästä yhteisesti, saapuville tulLiina sekä Leppäveden kyTästä olevat Talolliset Beselius Salonen ja Herman Rutanen sekä Talollisen Leski Maria Riitanen tule matta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusoraston ra 11. päivänä Toukokuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsel216 seen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Sittenkun Varamaanmitta ri J. F. Karpio 9. päivänä Toukokuuta 1904 oli lopittanut Laukaan pitäjään kuuluvan Seppälän jako kunnan kalavesien piirirajan käynnin, jossa raja sanotun jokokunnan sekä Jyväskylän pitäjään kuuluvien Haapaniemen ja Aijo lan jakokuntien välillä oli määrätty kukimaan Maiskosken poikki kohdalta, mikä oli viisikymmentä metriä ylempänä kuin koskes sa olevan sahan ylänurkka, ovat Vihtori Sakari ja hänen edellälue tellut asiakumppanensa, joista toset ovat tilanomistajia toiset kruunun-tai pappistilain haltija Selpälän jakokunnassa, sekä Kaarle Kovila, Vihtori ja Juho Jalmari Rauhaniemi ja Tobias Tahvonen ynnä Talolliset Tobias Salonen, Juho ja Aukusta Sievonen, Kaarle Peltonen,
Konstantin Hantunen, tämän mo Olga Hantunen ja Kaarle Rytanen sekä Lehton Jaakko länkelä, jotka saman kuin osakeyhtiö Tre Finland Hööd böry, omistivat tiloja Haapaniemen ja Aijälän ja kokunnissa, ilmoitettuaan Häsan läänin Kuvernöörille tyytymättömyyttä mainittuun rajankaiyn tiloimitukseen ja saatuaan osatuksen jatkaa valitustaan asianomaisessa oikeudessa, Laukaan pitajan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatineet: Vihtori Sakari ja hänen asiakumppaninsa että, koska maat Naiskosken varrella aina Laukaan ja Jyväskylän pitäjäin väliseen rajaan asti kuuluivat Seppälän jakokuntaan sekä Laukaan ja Sumiaisten seurakuntain käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus välipäätöksessä 14. päivältä Lokakuuta 1875 oli katsonut käyneen selville että Naiskoski oli kokonaan sanottuun jakokuntaan kuuluvan Häkkisen talon alueella ja Keisarillinen Senaatti päätöksellä 31. päivältä Lokakuuta 1884 oli määrännyt kunnallisverot Näiskoskeen rakennetusta saha- ja myllylaitoksesta maksettavaksi saukaan eikä Jyväskylän kunnalle, Seppälän jakokunnan raja Maiskoskessä määrättäisiin mainitun pitäjanrajan kohdalle kulkomaan maarajan suuntaisena kosken länteset lä puolella olevaan Naissaari eli Jaajasaari nimiseen saareen, siKaarle Hovila ja hänen asiakä kumppaninsa että, koska Seppälän jakokuntalaiset Laukaan pitäjän Maanjakoikeuden kokouksessa 13. päivänä Lokakuuta 1802 olivat myintaneet sanotun Oikeuden puheenjohtajan Pormestari från Eristian Gaddin, joka omisti talon Äijälän akokunnassa, olevan oikeutetun yksinomaan harjoittamaan kalanpyyntiä Maiskoskessa aina tyyneen veteen asti kosken yläpuolella mis217
tä Seppälän jakokuntalaisten vanha kalastuspaikka alkoi, eikä tyyntä vettä Naiskoskessa ollut aina kaan alempana kuin kahdeksankymmentäviisi metriä edellä mainitusta sahan ylämerkasta ylösräin lukien, riidanalainen rajamäärättäisiin kulkemaan sanotulla eläisyydellä sahan ylämerkasta, minkä ohessa Kaarle Hovila ja hänen myötäpuolensa ovat huomanttaneet, että kalavesi Naiskoskessa äskensanotun ajan jälkeen oli katsottu Aijalan jakokuntaan kuuluvaksi sekä tämän jakokunnan 2. 4. päivänä Toukokuuta 1809 toimitetussa kalavesien jaossa otettu huomioonkin jota vastoin mainittu kalaventaiainakin lohankalastus siinä Seppälän jakokunnan 19 21. päivänä Kesäkuuta 1813 pidetyssä kalavesien jaossa, minkä ensin Laukaan pitajan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus ja sitten 22. päivänä Tammikuuta 1816. Karjalan Saamannikunnan Saamanninoikeus oli vahvistanut, oli muille kuuluvana jätetty pois jaosta Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat vastustaneet toistensa kanten ta, on kuulustettuaan sekä kruunun että asianomaisen kirkollisviraston asiamiehiä, 8. päivänä Joulukuuta 1900. julistamallaan päätölsellä siinä mainitsemillaan perusteilla määrännyt, että kysymytsessa oleva raja oli asetettava silon että se vedettiin Laukaan ja späskylän pitäjien valista määräjaa myöten Näissäärien Henoikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Kovila, Vihtor ja Jupo Jalmari Rauhaniemi, Tobias Tahvonen sekä Tobias Salonen oli vat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 18. päivältä Elokuuta 1908., jättäen ottamatta tutkittavaksi Juho Jalmari Rauhaniemen muutoksenhakemusta, korkei Juho Jalmari Kauhaniemi ol218
lut pannut Kihlakunnanoikeuden päätöstä vetoon, lausunut päääasiasta että, koska Maiskosken itäinen rantamaa aina pitäjän rajaan asti kieltämättä huului Seppälän jakokunnassa olevaan taloon, eijälkä Haapaniemen ja Äijälän jakokuntalaiset olleet saattaneet toteen, että mikään osa kosken toisesta rannasta kuuluisi viimemainitujen jakokuntain taloin hin tahi että Naiskosken vesivoima tai yksinomäinen kalastusoikeus koskessa olisi heille kuuluva, sentähden ja kun kysymystä näitten jakokuntalaisten oikeudesta saada yhteisesti Naiskosken omistajain kanssa halastaa koskessa ei niitu ottaa tutkittavaksi tämän rajankäyntiä koskevan jutun yhteydessä, on Hovioikeus nyt kysymyksessä olevalta kohdaltä jättänyt pitun Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, jotenka siis riidanalainen raja oti asetettava Naiskosken alle pitäjanrajan suoravinaiseksi jatkoksi kosken itäisestä rannasta Näissaareen asti. Hovioikeuden tuomioon ovat Kaarle Hovila, Vihtori ja Juho salmari Rauhaniemi sekä Tobias Sekvonen anoneet muutesta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Vihtori Sakari ja hänen tänne saapuneet asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastatatneet; minkä jälkeen Maanmittauksen Ylihallitus on Keisarillisen Senatin määräyksen johdosta tänne lähettänyt siltä asiaan vaaditun lausunnon "Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa että Keisarillinen Senaatti, koska Juho Jalmari Rauhaniemenkin on selvitetty vedonneen Kihlakunnanoikeuden päätöksestä, poistaa Hovioikeuden hänen velokanteensa johdosta antaman edellä kerrotun lausunnon ja ottaa asian hänen kin kohdaltaan tutkittavaksi, kat219
soo Keisarillinen Senaatti, ettivät Kaarle Hovila ja hänen myötä puosonsa ole esiintuoneet syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; tullen Kaarle Hovilan ja hänen myötäpuoltensa yhteisesti tahi sen heistä jolla on varoja, suorittaa Vihtori Sakaselle ja hänen täällä olevalle asiakumppaneilleen honaukseksi heillä täällä jutun vuoksi olleista kuluista kuusikymmentaviisi markkaa. Sata kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen SenaatuSanten Karinen Waller Andersin. Santen Karinen Waller Andersin. Alfred Liuksiala. B. Amberg. Alfred Liuksiala. B. Amberg. Toukokuun 13 päivänä 1911 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa velkomisjutussa, jossa Kansakouluntarkastaja Oskari Tuorisalmi, Iisalmen kaupungista, on hakijana sekä Rakennusmestari Anders Holmströmin konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamies, Varatuomari Knut Sundman, Helsingin kaupungis ta, vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 13 päivänä Toukokuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kansakouluntakastaja Tuori salmelle toimitetun haasteen nojalla en Varatuomari Sundman Iisalmen kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että hän välikirjalla 4 päivältä Maaliskuuta 1909 oli myynyt talossa No 21 Pursimiehenkadun varrella Helsingin kaupungissa olleen, Rakennusmestari Holmströmin Läsnä: S.S. W. A. - A. L. L: A.  220 No 655. Pag. 47 R. D. 1911.
konkussipesän tavaravaraston Iisalmen kaupungissa asuvalle Kauppinalle Kalle Koposelle hinnasta, joka oli laskettava 56 prosentiksi varaston noenteerauksessa sille konkurssipesän tavataluettelossa olevan hinnoituksen mukaan määrättävästä arvosta ja jonka hinnan Kauppias Koposen tuli suorittaa siten että 200, markkaa oli heti maksettava ja jäännös kaktena yhtä suurena eränä, toinen 4 päivänä Toukokuuta 1909 ja toinen seuraavan Heinäkuun 4 päivänä; mutta kun Kauppias Koponen ei ollut suorittanut puheenaolevasta inventeerauksessa tehtyjen laskujen mukaan kaikkiaan 43,288 markkaan 26 penniin nousseesta kauppasummasta muuta kuin edellämainitut 20,000 markkaa sekä sitten luovuttanut omaisuutensa konkurssiin, on Varatuomari Sundman Holmströmin konkurssipesän puolesta vaatinut, että Kansakouluntarkastaja Kuovisalmi, joka oli sitoutunut omavelkaiseen takaukseen ylläsanottujen 4 päivänä Toukokuuta 1909 ja seuraavan Hiinäkuun 4 päivänä maksettaviksi langenneiden kauppahinnan asian suorittamisesta, velvoitettaisiin takauksensa nojalla Varatuomari Sundmanille maksamaan 23288 markkaa 26 penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen luettuna 11,644 markasta 13 pennistä 4 päivästä Toukokuuta 1909 sekä yhtä suuresta rahamäärästä seuraavan Heinäkuun 4 päivästä. Kanteeseen vastatessaan on Kansakouluntarkastaja Tuovisalmi, myöntäen takausmiehenä kirjoittaneensa nimensä yllämainittuun 4 päivänä Maaliskuuta 1909 laadittuun välikirjaan, esiintuonut, että sanottu välikirja sisäksi vain sopimuksen epämääräisessä tulevaisuudessa tehtä väksi aiotusta kaupasta eikä lopullista kauppaa Kauppias Koposen ja Varatuomari Sundmanin kesken ja ettei Kansakouluntarkastaja Kuorisalmi siis samaan välikirjaan perus; tuvan sitoumuksensa nojalla ollut vastuunalainen puheenaolevan tavara varaston maksamattomasta hinnasta 221
kuin myös että Kauppias Koponen samaisessa välikirjassa oli sitoutunut, ennenkuin Koponen ja Varatuomari Sundman lopullisesti päättäisivät kysymyksessä olevan tavaravaraston kaupan, lunastamaan Waasan Osakepankilta Rakennusmestari Holmströmin konkurssipesän sille velasta pantiksi antaman osan pesän tavaravarastosta, vaan että Koponen oli kin jättänyt sanotun omaisuuden pankilta lunastamatta ja pankki sen johdosta Varatuomari Sundmanin tieten, Kansakouluntarkastaja Kuorisalmen suostumusta hankkimatta, myynyt tuon omaisuuden saamisensä suoritukseksi; ja kun Kansakouluntarkastaja Vuovisalmi, joka oli sitoutunut takaukseen edellyttämällä että Koposen puheena oleva sitoumus täytettäisiin, mikä seikka oli katsottava kaupan päättämiselle oleelliseksi ehdoksi, oli päässyt takauksestaan vapaaksi ainakin silloin kun puheeksi tullut pantiksi annettu omaisuus oli tullut myydyksi pankin saatavasta, on Kansakouluntarkastaja Kuorisalmi anonut kannetta kyljättäväksi. Tämän jälkeen on Raastuvanoikeus, jossa myöskin Kauppias Koposta on kuulusteltu sekä asianosaiset molemmin puolin vaatineet korvausta oikeudenkäymiskuluistaan, 21 päivänä Helmikuuta 1910 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian ja katsonut siinä selville käyneen, että Kauppias Koponen oli kauppakontrahdilla 4 päivältä Maaliskuuta 1902 Varatuomari Sundmanilta ostanut puheena olevan tavaravaraston kontrahdissa lähemmin määrätyllä hinnalla sekä heti senjälkeen kauppasummasta suorittanut 20,000 markkaa kuin myös että Kansakouluntarkas taja Kuovisalmi oli sitoutunut omavelkaiseen takaukseen kauppahinnan kahden viimeisen erän, yhteen sä kahdenkymmenenkolmentuhannen kahdensadan kahdeksankymmenenkahdeksan markan kahdenkymmenenkuuden pennin, maksa 222
ramisesta; mihin nähden ja kun se seikka että Kauppias Koponen oli luopunut edellä mainitusta Waasan Osakepankille pantatusta omaisuudesta, ei voinut vaikuttaa asiaan, Raastuvanoikeus on velvoittanut Kansa kouluntarkastaja Tuovisalmen, saadessaan takaisin takaussitoumuskirjan alkuperäisenä, suorittamaan Varatuomari Sundmanille mainitut kaksikymmentäkolmetuhatta kaksisataa kahdeksankymmentäkahdeksan markkaa kaksikymmentäkuusi penniä viiden prosentin korkoineen, lukien oikeudenkäynnin alusta 25 päivästä Lokakuuta 1909 siksi kuin täysi maksu tapahtuisi, ja sen ohessa sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Varatuomari Sundmanille oikeudenkäynnistä oikeutuneet kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomari Sundman ja Kansakouluntarkastaja Tuovisalmi vetoa malla olivat saattaneet jutun, on 15 päivänä Joulukuuta 1910 antamallaan tuomiolla jättänyt asianRaastuvanoikeuden päätöksen varaan muuten, paitsi että Kansakouluntarkastaja Tuovisalmi velvoitettiin suorittamaan siitä mitä Raastuvanoikeus oli hänen maksettavakseen tuominnut kuuden prosentin vuotuinen korko, yhdestätoistatuhan nesta kuudestasadasta neljästäkymmenestäneljästä markasta kolmestatoista pennistä lukien 4 päivästä Toukokuuta 1909 ja yhtä suuresta rahamäärästä lukien seuraavan Heinäkuun 4 päivästä, sekä että Kansakouluntarkastaja Tuovisalmen Varatuomari Sundmanille maksettava oikeudenkäyntikulujen korvaus korotettiin kahdeksisadaksi kahdeksikymmeneksi seitsemäksi markaksi yhdeksäksikymmeneksiyhdeksi penniksi. Hovioikeuden tuomioon on Kansakouluntarkastaja Tuovisalmi anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Varatuomari Sundman on säädetys223
sä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kansakouluntaskastaja Suovisalmi ole esiintuo nut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ollen kuitenkin siitä, mitä Tuorisalmi edellä mainitun takauksen sa johdosta on tuomittu maksamaan, Varatuomari Sundmanin myönnytyksen mukaan laillisessa järjestyksessä lyhennettävä Varatuomari Sundmanin Rakennusmestari Holmströmin konkurs sipesän puheenalaista saatavaa kohden Kauppias Koposen konkurssista kantamat osinkomäärät eli 22. päivänä Syyskuuta 1910 saadut kaksituhatta kolmesataa viisikymmentäseitsemän markkaa viisikymmentäviisi penniä ja 15 päivänä seurannutta Joulukuuta tulleet tuhatkuusisataa viisikymmentä markkaa kaksikymmentäkahdeksan penniä; ja velvoitetaan Kansakouluntarkastaja Vuovisalmi, joka oikeutetaan, suorittaessaan mitä hän näinmuodoin on velvoitettu maksamaan, saamaan hyväkseen mainittua saatavaa kohden Kauppias Koposen konkussipo sästä jälkeenpäin ehkä vielä suoritetut tahi vastedes suoritettavat osingot, maksamaan Varatuomari Sundmanille konnekseksi hänellä täällä jutun vuoksi ollaista kustannuksista viisikymmentä mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Lanten karinen Walen Andersin. Alfred Luksiala. B. Anneberg. Alfred Luksiala. B. Anneberg. 224