Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
korvausta Heikki Oilingin torpan pataneista rakennuksista ja hänen kulungeistaan Kihlakunnanoikeudessa jääpysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Lauten Saarinen Alfred Kiuksiala. B. Annberg K. R. Kelanen. B. Annberg K. R. Halanen. A. F. böter C: Marraskuun 15. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Tutun Hovioikeudesta tulleessa maan luovuttamista ja erottamista koskevassa nostojutussa, jossa ovat Itsellinen Eeva Kristiina Aleksanderintytär Kulajoki, Korpilahden pitäjän Rutalahden kylästä, hakijana, sekä Talolliset Vihtori Kaarlenpoika Puolanen ja Mikko Ahonen, samasta kylästä, tulematta jääneinä vastaaiina: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Marraskuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kämeen läänin Kuvernöörille 14. päivänä Kesäkuuta 1898. annetussa kirjelmässä on Eeva Kristiina Aleksanterintytär lausunut, että hänen isänsä Aseksanteri Eerikinpoika oli 23 päivänä sokakuuta 1814. Rutalahden kylässä olevan Nisulan perintötalon Ylätalo nimisen neljänneksen silloisen omistajan veljensä Juho Eerikinpojan kanssa tehdyllä välikirjalla saanut Ylätalon tilasta läsnä: W. A. B. t. R. H. K. A: SS. 57. 632 No 1572. Pag. 216. R.D 1909
perimänsä osan vastikkeeksi ja kolmentoista vuoden palveluksen palkkioksi oikeuden perustaa sanotun tilan maalle torpan ja sitä varten raivata välikirjassa mainitun maa-alueen itselleen ja perillisilleen ikuisiksi ajoiksi, sekä että täten syntynyt Kulojoen torppa oli Aleksanteri Eerikinpojan kuoltua langennut perinnöksi Eeva Kristiina Aleksanterin tyttärelle ynnä hänen veljilleen Juho ja Kaarle Aleksanterinpojille, joiden kuol tuu Eeva Kristiina Aleksanterintytär oli tullut yksin tuon torpan omistajaksi; ja on Eeva Kristiina Aleksanterintytär anonut, että Kuvernööri ryhtyisi sellaisiin toimiin että Kulojoen torppa tulisi erotetuksi itsenäiseksi tilaksi. Ylätalon tilan silloisten omistajien Vihtori Puolasen, Mikko Ahosen sekä Talollisten Kaarle Nikkisen eli Ylätalon ja Vihtori Salmisen, viimemainitun alaikäisten Talollisenpoikien Matti Eemili ja Oskari Arvid Matinpojat Ylätalon holhoojana, annettua kerotun hakemuksen johdosta selityksen sekä Eeva Kristiina Aleksimterintyttären siihen vastattua, on Kuvernörinvirasto 8. päivänä Syyskuuta 1898. annetulla päätöksellä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Eeva Kristiina Aleksanterintyttären puheenalaisen anomuksen, jättäen kuitenkin hänelle vallan, kun hän kantatilan omistajain suostumuksella tai lainvoiman saaneella Oikeuden päätöksellä näytti itsellänsä olevan oikeuden kysymykseen tulleen torpan lohkaisemisen itsenäiseksi tilaksi, panna hakemuksen sa Kuvernöörin luona uudelleen vireille Tämän jälkeen on Eeva Kristiina Aeksanterintytär Vihtori Puolaselle, Mikko Ahoselle, Kaarle Nikkiselle ja Vihtori Salmiselle toimitetun haasteen nojalla Korpilahden pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa, toistaen mitä händi kerrotuin tavoin Kuvernöörille esiintuonut, vaatunut että Vihtori Suolenen, Mikko Ahonen, Kaarle Tikkinen ja Vihtori Salminen velvoitettaisiin Eeva Kristiina Aleksanterintyttärelle luovuttamaan Kulojoen torppa sekä että Eeva Kristiina Aleksanterintytär oikeutettaisiin erottamaan sanottu torppa itsenäiseksi tilaksi, minkä hessa Eeva Kristiina Aleksanterintytär 633
on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Vihtori Puolanen ja hänen asiakumppaniusa ovat vastustaneet kannetta; minkä jälkeen ja sittenkun myös Matti Eemili ja Oskari Arvid Ylätalo, täysi -ikäisiksi tultuaan, oli haastettu vastaajiksi asiaan, mutta Oikeudelle oli ilmoitettu, että heidän ja Kaarlo Nikkisen osat Ylätalon tilasta olivat ostojen kautta siirtyneet Vihtori Puolaselle, Eeva Kristiina Aleksanterintytär on kohdistanut kan teenra ainoastaan Vihtori Puolasta ja Mikko Ahosta vastaan. Kihlakunnanoikeus on 13. päivänä Syyskuuta 1904. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljän nyt Eeva Kristiina Aleksanterintyttären vaatimuksen saada Kulojoen torppa itselleen luovutetuksi, ja raukesi näin ollen lausunto Eeva Kristiina Aleksanterin tyttären pyynnön johdosta, että hänelle myönnettäisiin oikeus Kulojoen torpan erottamiseen itsenäiseksi tilaksi, minkä ohessa Eeva Kristiina Aleksanterintyttären kulujenkorvausvaatimus myöskin hyljättiin. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Eeva Kristiina Aleksanterintytär vetoamalla oli saattanut jutun, on 22. päivänä Toukokuuta 1909. antamassaan tuomiossa katsonut tosin selvitetyksi, että Juho Eerikinpoika oli välikirjalla 23 päivältä Lokakuuta 1814. luovuttanut riidan alaisen Kulojoen torpan Aleksanteri Eerikinpojalle perintöosan vastikkeeksi erinäisin ehdoin ränen ja hänen lastensa ikuisesti viljeltäväksi ja hallittavaksi; mutta koska Aleksanteri Eerikinpojan kuoltua Eelva Kristiina Aleksanterintytär ei ollut Kulojoen torppaa hallinnut eikä edes, Kaarle ja Juho Aleksanterinpoikien luovistettua oikeutensa torppaan Ylätalon tilan omistajalle, ilmoittautunut ottamaan torppaa hallittavakseen, vaan päin vastoin teckin oli luovuttanut torpan sivulliselle, niin ja kun Eeva Kristiina Aleksanterintytär siten, säännöksen johdosta M. Ko16. luvun 2. SS:ssä, oli menettänyt edellä mainittuun välikirjaan perustamansa oikeuden Kulojoen torppaan, on Kovioikeuskatsonut, ettei Eeva Kristiina Aleksanterintytär ollut esiintuoneet syytä muuttaa 634
Kihlakunnanoikeuden päätöstä, sikäli kuin hänen jutussa ajamansa kanne oli siinä hyljätty, minkä päätöksen varaan asia siis jäi siten, ettei Eeva Kristiina Aleksanterintyttäreltä niin ollen ollut oikeutta saada kysymyksessä olevaa torppaa edellä mainitun asetuksen, 41. SS:n mukaan lohkomisella tai palstatilaksi erottamisella Ylätalon tilasta erilleen otetuksi. Sen ohessa velvoitettiin Eeva Kristiina Aleksanterintytär korvaamaan Vihtori Puolasen ja Mikko Ahosen kulut Hovioikeudessa neljälläkymmenelläviidellä markalla kahdeksallakymmenellä pennillä. Kovioikeuden tuomioon on Eeva Kristiina Aleksanterintytär anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Vihtori Puolasen ja Mikko Ahosen tullessa Ylätalon tilan omistajiksi Kulojoen torppa ja siihen aikaisemmin kuuluneet alueet eivät enää ole olleet vuokralla, vaan tilanomistajan viljelyksessä, eikä Eeva Kristiina Aleksanterintytär ole näyttänyt että Aleksanteri Eerikinpojan perilliset lainvastaisesti olisivat tulleet torpan hallinnasta erotetuiksi tai esittänyt mitään perustetta, jonka nojalla edellä mainittu välikirja 23. päivältä Lokakuuta 1814. olisi Vihtori Puolasta ja Mikko Ahosta sitova, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Eeva Kristiina Aleksanterintytär ole esiintuoneet syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus on tuomiossaan johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. B. Amberg. K. R. Helanen. K. Auer. T. J. Jumsell 335
Marraskuun 16 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa palveluspalkkaa koskevassa vastajutussa, jossa entinen Talollinen Kalle Halonen, Wiipurin pitäjän Talinkylästä on hakijana ja Ruhtinas Aleksander Derridoff, saanasta kylästä, vastaaja: na: Annettu Oikeusosastessa 16 päivänä Marraskuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraa vaa Wiipurin pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kalle Halonen Ruhtinas Denridottille toimitutta mansa haasteen nojalla lausunut, että hän oli palvellut muonarenkina Huhtinas Demidoffin omistamassa Talin kartanossa ylläsanotussa Talin kylässä puolitoista vuotta, päättyen tuo palvelusaika 1 päivänä Korraskuuta 1907, ja että palkkaetuihin sopi Läsnä: S.S. A. L. B. A- R. H. K. K: A. B. F. M. 636 No 1574. Pag. 193 R. D. 1910
muksen mukaan oli kuulunut yhden lehmän heinät; mutta kun Kalle Halonen ei ollutkaan heiniä saanut, on Halonen vaatinut Ruhtinas Domidoffia velvoitettavaksi Haloselle suorittamaan heinien arvo satakaksikymmentäviisi markkaa sekä korvaamaan Haloselle hänen oikeudenkäyntikulunkimaKanteeseen vastatessaan on Ruhti nas Domidoff myöntänyt Kalle Haloselle hänen ruvetessaan Ruhtinaan palvelukseen tosin luvatun palkaksi muun muassa yhden lehmän heinätjotka olivat Halosen tehtävät, mutta väittänyt tarkoituksen olleen että heinät oli syötettävä Talin kartanon maalla, jonka vuoksi Haloselle, kun hän syksyllä vuonna 1907 erotessaan palveluksesta oli tahtonut viedä sanotun määrän heiniä mukaansa, niitä ei oltu annettu; ja on Ruhtinas Derindoff, vaa tien kannetta hyljättäväksi, kuitenkin ilmoittanut tarjonneensa Haloselle heinistä hyvitykseksi 80 markkaa. Kihlakunnanoikeus on 18 päivänä Toukokuuta 1908 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Ruhtinas Domidoffin kuittia vastaan suorittamaan Kalle Haloselle korvaukseksi kysymyksessä olevista heinistä satakaksikymmentäviisi markkaa sekä korvaamaan Kalle Halosen oikeudenkäyntikulut seitsemälläkymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ruhtinas Lemidoff oli vetoamalla saatta nut jutun, on 12 päivänä Toukokuuta 1910 antanut asiasta tuomion; ja koska Kalle Halonen, joka tullessaan palvelukseen Ruhtinas Denidoffin omistamaan kartanoon oli saanut oikeuden tehdä kartanon maalta yhtä lehmää varten hänen palvelusaikanaan tarvittavat heinät, ei ollut voinut vastoin Ruhtinas Domidoffin kieltoa luotettavasti näyttää, että hän olisi ollut oikeutettu viemään sanotun määrän heiniä palveluksesta erotessaan mukanaan, akä Kalle Halonen ollut edes väittänyt, että häntä olisi estetty tekemästä kartanon maalla syötettäväksi naita hiiniä, on Hovioikeus, kumoten Kihlakun337
nanoikeuden päätöksen, hyljännyt Kalle Halosen jutussa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon on Kalle Halonen anonut muutosta perustelmalla, johon Ruhtinas. Dervidoff on vastan nut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska on todistettu että Kalle Haloselle hänen ruvetysaan kysymyksenalaiseen palvelukseen on luvattu palkaksi muun muassa yhden lehmän heinät ja osotettu niitty, josta heinät saisi ottaa, eikä se oikka, että Kalle Halonen ei ole palvelus kautenaan hyväkseen käyttänyt puheenalaisia ansaitsemaan heiniä, voi riistää häneltä oikeutta saada niistä korvausta Ruhtinas Deimidof silta, jonka taloudessa samaiset heinät on käytetty; senvuoksi ja kun puheenaolevista heinistä tarjotuksi ilmoitettu korvausmäärä kahdeksankymmentä markkaa, heiniin korjauskustannukset huomioon ottaen, on katsottava riittäväksi, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion velvoittaa Ruhtinas Domidoffin suorittamaan Kalle Haloselle vaadituksi hyvitykseksi kahdeksankymmentä markkaa ja korvaamaan Kalle Halosen oikeuden käyntikulut Kihlakunnanoikeudessa seitsemälläkymmenellä markalla Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Santen Saarinen B. Anneberg. K. Auer Alfred Kiuksiala. K. R. Helanen. B. F. böter C 338
Marraskuun 16 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullessa maan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Kunnallisneuvämies Alarik Tervo, omasta puolestaan ja alaikäisen poikansa Toivo Ilmari Tervon holhoojana, Pankinkirjanpitäjä Alma Tervo ja Postieksperöditöminajulainen Fanny Tervo, Kajaanin kaupungista sekä Kansakoulunopelta jalan Lyydi Tervo, Ulvilan pitäjästä, hakijaina sekä Kajaa nin kaupunki tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusovatossa 16 päivänä Maraskuuta 1912. Keisarillinen Senvatti on itselleen vittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, vainut tietää seuraavaa: Kajaanin kaupunajin puolesta on Kunnallismeniemismies Tervolle ja hänen yllänimitetyille asiakumpaneil läsnä: D.W. A. W. H. - B. Å. —. K. At. 339 No 1575. Pagl, 32 R. B. 1909
leen toimitetun haasteen nojalla sanotun kaupungin Raastuvanoikeudessa 16 päivänä Joulukuuta 1907. esiintuotu että jonkun yksityisen alettua 1700 luvun keskivaiheilla viljelemään erästä maakappaletta Kajaanin joen varrella mainitun kaupungin ja Parkinniemen välillä, oli sinne vuosien kuluessa syntynyt erityinen tilusrykmä rakennuksineen, joka oli siirtynyt haltijalta toiselle kunnes se vihdoin oli joutunut Kunnallisneuvosmies Tervola le ja hänen vielä mainituille lapsit leen ja asiakumppaneilleen, joiden hallussa se yhä oli. Kun sanottu, tätä nykyä Suralaksi nimitetty tilussalue, jota ilman tiettyä perustetta sanottiin latokartanoksi, ei ollut itsenäinen veronalainen tila, vaan oli Kajaanin kaupungille erioikeuskirjalla 6 päivältä Maaliskuuta 1631 annettua lahjoitusmaata, jota ei saanut kaupungin omistuksesta erottaa, mutta Kunnallisneuvarnies Tervo ja hänen asiakumppaninsa, siitä huolimatta ja vaikka he kaupungille suorittivatkin tavallisen vuokramaksun Auralan pelloista ja niityistä, pitivät sitä omanaan ja olivat, kun kaupunki oli vuokrannut osan tiluksista toiselle, vastustaneet tätä toimenpidettä ja kieltäytyneet siitä luopumasta, on Kajaanin kaupungin puolesta vaadittu Kunnallisneuvosmies Tervoa asiakumppaneineen velvoitettavaksi kaupungin vapaaseen kallinlaan luovuttamaan Airalan alueen astuukseen suletut viljelemättömät maatKunnallisneurannies Tervon asia kumppaneineen pyydettyä, että juttu lyvättäisiin tuonnemmaksi, jotta he voisivat antaa kirjallisen vastauksen hänteessen, on Ruastuvanoikeus samana päivänä julistamallaan välilipäätöksellä, koska haasteanomus, joka oli Kunnallisneuvosmies Tervolle ja hänen asiakumppaneilleen toimitettu, sisäksi kanteen perusteet ja heiltä siis oli ollut tilaisuus valmistautua vastauksen antamiseen, hyljännyt sanotun pyynnön. Kanteeseen sitten vastatessaan ovat 640
Kunnallisneuvosmies Tervo ja hänen asiakumppaninsa väittäneet, että edellä mainitun erioikeuskirjan mukaan ainoastaan kaupungin eteläpuolella olevat viljelemättömät maat kahden penikulman laajuudelta Lehtovaaran kylään päin oli lahjoitettu kaupungille, jota vastoin vanha latokarta no Parkinniemeen päin kaikkine sen puoleisine maineen, siis Auralankin seutuvilla olevat, oli pidätetty Kajaanin linnalle, ja ettei siitäkään seikasta, että talokartano sittemmin oli yhdistetty kaupunkiin, seurannut että Airalan tilusalue kuului sille, vaan oli Annala määräalainen kokonaisuus ja tila, johon Kunnallisneuvosmies Tervolla ja hänen asiakumppaneillaan oli ylimies toiseen nautintoon ja heidän edeltäjilleen annettuihin lainhuudatuksiin perustuva omistusoikeus ja kun ei puheena oleva tila koskaan ollut kaupungin hallussa ollutkaan eikä kaupunki myöskään ollut sitä sen haltijoille vuokrannut vaan siitä oli semmoisenaan maksettu veroa kaupungille, vaikka tosin pelto - ja niitty- veron nimellä, ovat Kunnallismellvosmies Tervo ja hänen asiakumppaninsa vaatineet kannetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikustannuk sistaan, on 30 päivänä Joulukuuta 1907 julistamallaan päätöksellä katsonut selvitetyksi, että kysymyksessä oleva Airalan alue, joka oli Hajäänin kaupungin varsinaisen kautpunki-alueen ja Parkinniemen valittä, kuului Kajaanin kaupungille lahjoitettuun maahan; ja koska kaupunkien pärvaristolle 23 päivänä Helmikuuta 1789 annetun vakuutuksen 4 SS: sekä Kuninkaalliset kirjeet 25 päivältä Syyskuuta 1745 ja 27 päivällä Huhtikuuta 1750. ynnä niissä mainitut aikaisemmät säädökset määräsivät, että kaupungille lahjoitetut, annetut ja kaupungin maan nimellä merkityt tilukset säilytettiin ja 641
jäivät kaupungille koskematta sekä ett ei niitä saanut kaupungin omistuksesta erottaa ja että ne, jos olivat yksityisten omistukseen ja nautintoon joutuneet, olivat alkuperäisiin tarkoituksiinsa jälleen palautettavat, niin ja kun Kunnallisneuvosmies Tervo ja hänen asiakumppaninsa eivät olleet voineet selvittää millä oikeudella he tai heidän edeltäjänsä olivat Annalan tilukset nautintoonsa ottaneet, on Raastuvanoikeus velvoitta nut heidät Kajaanin kaupungin vanaaseen omistukseen ja nautintoon he ti luovuttamaan J. E. Pajulan vuonna 1907. piirtämälle Airalaan kuuluvain maiden kartalle kangasmaaksi merkityt alueet, pinta-alaltaan yhteensä neljätoista hehtaaria ja kolmekymmentäviisi aaria, mutta asian katuun näkden kuitannut oikeudenkäyntikustannukset asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kunnallisneuvosmies Tervo ja hänen asia kumppanensa olivat vetoamalla saatta neet jutun, on 31 päivänä Maaliskuuta 1909 antamassaan tuomiossa lausunut, ettei Raastuvanoikeuden, asian laatuun ja siihenkin nähden että kanne oli tehty kirjallisesti, tosin olisi pitänyt kieltää Kunnallisneuvosmies Tervolta ja tämän asiakumppaneilta tilaisuut ta vastata siihen kirjallisesti, mutta kuitenkin, koska Tervo ja hänen asiakumppaninsa eivät olleet väittä neetkään, ettei heillä ollut ottut tilaiuutta puolestaan esiintuoda kaikkea, mitä he olivat katsonut etunsa vaativan, jättänyt heidän muutoksen hakenuksensa, mikäli se edellä mainittua välipäätöstä koski, varteen ottamatta. Muuten eli mitä tuli pääneiaan, on Hovioikeus jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen veraan sekä velvoittanut Alarik, Lyydi, Alma ja Fanny Servon suorittamaan Kajaanin kaupun gille, korvauksiksi sillä Hovioikeudessa jutun vuoksi olleistu kuluista seitsemän kymmentäviisi markkaa. Hovioikeuden tuomion ovat Kunnallismervosmies Tervo ja hänen edellä mainitut asiakumppanensa anoneet muutosta 612
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Kunnallisneuvosmies Tervo ja hänen asiakumppaniinsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J Wahlmanen Matter Andersson. Wilmman Matts Andersin. J Wahlmanen Matter Andersson. B. Amberg K. Auer. B. Amberg K. Auer. /Olofankman/ Marraskuun 18. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jos sa Kauppias Vihtori Niemi, Kauhavan pitäjän Ylikylästä, on hakijana ja hänen isänsä entinen Lautamies Gregorius Niemi, sano tusta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusmastossa 18. päivänä Marraskuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Kaukavan pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Vihtori Niemi 10. päivänä Elokuuta 1908. lausunut: että hän kauppakirjalla 28. päivältä Marraskuuta 1902. oli veljeltään Maanviljelijältä Kaarlo Niemeltä ostanut 3/16 osaa manttaalia Niemen verotaloa No 12. yllämaivitussa Ylikylässä ynnä taloon kuuluvat saha - ja myllytaitokset sillä nimen omaisella ehdolla että hän saisi oltaa talon haltuunsa 1. päivänä TammiLiona: S.S. - A. B. A. R. H. - K. F. /Haf H. 643 No 1582 Pag. 110. R. D. 1910.
kuuta 1903; että Gregorius Niemi, jonka hallussa talo oli ollut siihen aikaan kun vastaanotto oli tapahtuva, ilman laillista syytä vastaanottopäivänä oli kieltäytynyt luovuttamasta taloa Vihtori Niemelle ja päivastoin Vihtori ja Kaarlo Niemeä vastaan sanotussa Kihlakunnanoikeudessa ajanut kannetta niin hyvin mainitun kauppakirjan kuin senkin välikirjan kumoamisesta, jolla Gregorius Niemi ja hänen vaimonsa Susanna Niemi 1. päivänä Marraskuuta 1900. olivat lahjoittaneet saman talon Kaarso Niemelle; että Kihlakunnanoikeus kuitenkin päätöksellä 13. päivällä Huhtikuuta 1904. oli hyljännyt tuon kanteen ja Waasan Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Gregorius Niemi vetoamalla oli saatta nut jutun, tuomiolla 20. päivältä Marraskuuta 1906. vahvistanut sanotun pää töksen, minkä jälkeen Gregorius Niemi vasta 1. päivänä Tammikuuta 1907. eli minitun riidan päätyttyä oli jättäräyt talon Vihtori Niemelle; ja ettei Wihtori Niemi tämän johdosta vuosina 1903 - 1906. ollut saanut nauttia talon eikä sakja myllylaitoksen tuloja, jotenka, kun tuloja oli ollut, talosta vähintään 1800 markkaa sekä sahasta ja myllystä vähintään 1000. markkaa vuodessa, hänen siten kärsimänsä vahinko nousi yhteenjä vähintään 11,200 markkaan; ja on Kihtori Niemi vaatinut että Gregorius Niemi velvoitettaisiin hänelle korvaamaan tuovahireks viimeksi sanotulla määrällä korkoineen kuin myös palkitsemaan Kihtori Niemen oikeudenkäyndikustannukset. Sittenkun Gregorius Niemi oli kan netta vastustanut muun muassa sillä perusteella että hän ja hänen vaimonsa siinä välikirjassa, jolla he olivat Kaarlo Niemelle lahjoittaneet puheenalaisen talon saha - ja myllylaitokoineen, olivat pidättä neet itsellään oikeuden asua taloa niin kauan kuin he hyväksi näkisivät, on Kihlakunnanoikeus 22. päivänä Joulukuu ta 1908. julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Gregorius Niemen bevittia vastaan Vihtori Niemelle suorittamaan vaaditut yksitoistatuhatta kaksisataa markkaa viiden prosentin korkoineen 10. päivästä Elokuu644
ta 1908. sekä sen ohessa kahdellasadalla markalla palkitsemaan Vihtori Niemen kulut asiasta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Gregorius Niemi vetoamalla oli saattanut jutun, on 11. päivänä Maaliskuuta 1913. antanut asiasta tuomion; ja koska Gregorius Niemi ja hänen vaimonsa Susanna Niemi, lahjoittaessaan 1. päivänä Marraskuuta 1900. tehdyllä välikirjalla omistamansa Niemen talon siihen kuuluviree saharakennuksineen ja jauhomyllyi neen pojallensa Kaarlo Niemelle, olivat itsellensä edustaneet asunnaoikeuden niin pitkäksi ajaksi kuin he hyväksii näkisivät, ja tällä lauseella oli tarkoitettu että Gregorius ja Susanna Niemi saisiva hallinta aikanaan hyväkseen kaikki tulot talosta ja sen teollisuuslaitoksista ollen kuitenkin velvolliset vastaamaan kaikista käyttörustannuksista ja veronmaksuista, jota käsitystä tuki muun muassa sekin, että Vihtori Niemi, ostettuaan tuon talon, vielä 8. päivänä Helmikuuta 1906. tehdyllä välikirjalla oli isältään vuokrannut saha - ja myllyläitöksen; sen tähden ja kun ei Vihtori Niemi ollut voi nut näyttää että hän orinen 1. päivää Tammikuuta 1907. olisi itselleen vaatineet asumaoikeutta taloon saha- ja myllylaitoksineen, on Hovioikeus kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljännyt Vihtori Niemen jutussa ajamaan kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Vihtori Niemi anonut muutosta tänne antamallaan perustelmalla, johon Gregorius Niemi on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Gregorius Niemi ja hänen vaimonsa Susanna Niemi jotka edellämainitussa välikirjassa 1. päivältä Marraskuuta 1900. olivat pidöttäneet itsellään oikeuden asua Niemen taloa saharakennuksineen ja jauhomyttyineen niin kauan kuin he kyväksi näkisivät, tällä perusteella ovat hallineet sanottua taloa 1. päivänä Tammikuuta 1903. eikä heitä ole laillisessa järjestyksessä siitä hallinasta erotettu, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää asian sen loppupäätös. sen varaan, johon Hovioikeus on tuo645
miossaan johtunut; ja velvoitetaan Vihtori Niemi suorittamaan Gregorius Niemelle hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Lautin Saarinen Alfred Liaksiala Lautin Saarinen Alfred Liaksiala B. Anneberg K. Auer K. R. Helanen Hafstellen Marraskuun 19 päivänä 1912 Keisarillisen Suomen Senaaten tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Kauppias Gustaf Svanljung, Ni kolainkaupungista, on hakija na ja Kauppias T. J. Haikola Sievin pitäjästä, vastaajana Annettu Oikeusosastossa 19 päivänä Marraskuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Nikolainkaupungin Raastuvanoi keudessa on Kauppias Haikola lausanut, että hän kesällä vuonna 1905 oli Kauppias Svanljungille Ykspihlajan satamaan hankkinut 136, engläntilaista kuutiösyltä paperihuita, joiden hinta oli 45 markkaa kuutiosyleltä eli yhteensä 6138 markkaa 45 penniä, ja 37.3 stamenttia lankkuja, joiden hinta oli 6978 markkaa 65 penniä; mutta kun Kauppias Svanljung kerrottua hankintaa vastaan oli Haikolalle suorittanut ainoasLäsnä: W. t. ds. P. A. R. K. A No 1583. Pag. 176 R. D. 1910