Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Nris Saarikoski Albed Kiukkiala Nris Saarikoski. Alfred Kiuksiala B. Anneberg A. H. Hausumma man Dahlbeck Helmikuun 4. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tultussa, jossa Talolliset Manu ja Taavetti Saarits, Puumäen pitäovat hakijoina sekä Kauppanenvos Konstantin Aladin, Haminan Oikeusorastossa 4. päivänä Helmikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itseljensa esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää: Haminan kaupungin Raastuvan oikeudessa ovat Manu ja Taavetti Kaarits lausuneet, että Taavetti Taarits oli metsänhakkuukontrahdilla 9. päivältä Joulukuuta 1909. myyyhteisesti omistamaan puoleen perintötaloa No 2. Luumäen pitäjän Saaritsin kylässä kuuluvalla takapalstalla kasvavat, kauppanenvokLäsnä: F. A. A: S. - B. t. - A. M. 1.  A. Dbr No 122. Pag. hj. M. 2. lessa borvausta koskevassa jujän Saaritsin kylästä, yhteisesti kaupungista, vastaajana: Annettu nyt Kauppaneuvokselle Aladinille kaikki Manu ja Taavetti Saaritsin 1911.
jelle Aladinille kelpaavat pitäjä- ja kuusipuut, jotka 18. jalan korkeudelta ohemmalta hohdalta ilman kuorta täyttevät vähintään 7. tuumaa engtännen mittaa, kontrahdesja tarkemmin määrätyllä tavalla laskettavasta, veikon kuluessa puiden bemaamisen jälkeen maksella. vasta kauppahinnasta, mutta että Kauppaneuvoksen Aladinin siten ostamat puut oli sittemmin hänen puolestaan mitattu ja beimattu niin puolimattomasti ja levaperäisesti, etta leimattujen puiden hinta sen mittauksen mukaan teki 2798. markkaa 65. penniä, vaikka niiden hinta. Manu ja Taavetti Saaritsin 21. 24. päivänä Helmikuuta 1910. toimellaman uuden millauksen mukaan, todellisuudessa oli 3262. markkaa 75. penniä eli 464. markkaa 10. penniä korkeampi kuin mitä Kauppanenvos Aladin oli oman mittauksensa perusteella Manu ja Taavetti Saaritselle maksanut, minkä vuoksi ja kun kauppaneuvos Aladin siis oli Manu ja Taavetti Saaritsille vielä maksava viimeksi mainitun määrän eikä ollut suostunut heille tuota jäännöskintaa suorittamaan, Manu ja Taavetti Saarits ovat vaatineet kauppaneuvosta Aladima velvoitettavaksi heille maksamaan sanotut 464. markkaa 10. penniä korkoineen sekä hoivasmään heidän oikeudenkäyntikulunsa. Kauppaneuves Aladin on hän netta vastustanut väittäen Manu ja Taavetti Saaritsin hyväksyneen hänen toimituttamansa puiden mittauksen. Raastuvanoikeus on 25. päivänä Heinäkuuta 1910. julistamessaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut kauppanenochsen Aladinin kuiten saadessaan Mann ja Taavetti Saaritsille makramaan puiden hintana lisäksi 164 markkaa 10. penniä viiden prosentin korkoineen oikeudenkäynnin alusta, 27. päivästä Kesäkuu
ta 1911. täyden makseen tapahtumileen, sekä 420. markalla korvaamaan Manu ja Taavetti Taaritsin oikeudenkäyntikulut. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi kauppaneuvos Alädin vetoamalla oli saattanut jutun, on 20. päivänä Heinäkuuta 1911. antamassaan tuomiossa katsonut jutussa jääneen luotettavasti näyttämättä, että Kauppaneuvoksen Aladinin Manu ja Taavetti Saaritsin metsästä hakkuuttamien puiden arvo olisi ollut borkeampi kuin Kauppaneuvos Aladin oli myöntänyt, minkä vuoksi Hovioikeus on, huuden Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljännyt Manu ja Taavetti Saaritsin kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Manu ja Taavetti Taarits anoneet muutosta perustelmalla, johon kauppaneuvos Aladin on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Manni ja Taavetti Saarits ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden Allan Dahlmeltuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja elvoitetaan Manu ja Taavetti Taanits yhteisvastuullisesti suorittamaan Kauppaneuvokselle Aladinille koraukseksi hänellä täällä jutun vuoksi olleista kuluista seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tina Savikoski Alfred Liuksiala tina Savikoski Alfred Lillksiala B Ameberg. A. N. Lillström B Amelberg.  A. A. Lillf Wällman 73
Helmikuun 5 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahoilla KeisarilliNo 123. sesta Waasan Hovioikeudesta tullessa, takaisinvoittoa konkurssipesään koskevassa jutussa, jossa edesmenneen Talollisen Juho Ampialan konkurssipesän toimitsijamies Asianajaja Kaarlo Jukola, Keuruun pitäjän Suolahden kylästä, toiselta, sekä Käkisalmen pitäjässä asuva Talollinen Juho Ulrik Ampiala, toiselta puolen, ovat vuoroin hakijoina ja vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 5 päivänä Helmikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Juho Ulrik Ampialalle toimitetun haasteen nojalla on Kaarlo Juho la, edellämainitun toimensa puolesta, Keuruun, Multian ja Pihlajaveden pitäjäin käräj �äkunnan Kihlakunnan oikeudessa lausunut, että Juho Ampiala Läsnä: W. A. J. P. B. H. K. A; F. O. L. Pag. 94. R. D. 1914.
ja tämän vaimo Maria Ampiala olivat 25 päivänä Lokakuuta 1908 tehdyllä kauppakirjalla pojalleen Juho Ulrik Ampialalle myyneet omistaman sa puoliskon, veroltaan 3/16 manttaalia, Huttulan taloa No 1 Keuruun pitäjän Ampialan kylässä, rakennuksineen ja irtaimistoineen itselleen pidättämästään elinkautisesta eläkkeestä ja 2000 markan kauppahinnasta, joka samana päivänä tehdyn kauppakontrahdin mukaan oli maksettava Juho WikAmpialan veljille Herman Albinus ja August Evert Ampialalle. Mutta kun Juho Ampiala, joka 17 päivänä Lokakuuta 1910 asianomaiselle tuomarille annetun hakemuksen johdosta oli asetettu konkurssiin, jossa valvonta oli toimitettu 25 päivänä Helmikuuta 1911, jo kauppaa tehdessään oli ollut sellaisessa taloudellisessa rappuotilassa, ettei hän voinut velkojaan tyydyt tää, ja kauppa, kun myydyn omaisuden hinta, joka ei läheskään vastannut sen oikeaa arvoa, oli maksettava Juho Ampialan lapsille, oli katsattava lahjaksi ja tehdyksi tarkoituksella loukata, Juho Ampialan velkojain oikeutta, mistä kaikista Juho Ulrik Ampiala oli ollut täysin tietoinen, sekä kauppaa sitä pait si oli pidettävä vain näennäisenä oikeustoimana, jolla oli tahdottu estää omaisuutta joutumasta Juho Ampialan velkojien hyväksi, on Kaarlo Jukola vaatinut, että mainittu kauppa julistettaisiin mitättömäksi ja kauppa kirjassa mainittu omaisuus Juho Ampialan konkurssipesälle kuuluvaksi. Sillä varolta, ettei kauppaa kokonaisuudessaan voitaisi mitättömäksi julistaa, on Kaarlo Jukola vaatinut että, koska Juho Ulrik Ampiala tuon kauppakirjan perusteella tahtoi omistaa myöskin mainitun Huttulan talon malladevan Juho Ampialan kauppakartanon rakennuksineen, vaikkei näi tä oltu myyty, ainakin kauppakartano rakennuksineen, jotka olivat konkurssipesän hallinnassa, tuomittaisiin konkurssipesälle Kanteesta kuulustettuna on Juho Ulrik Ampiala sitä vastustanut, 75
minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset myöskin olivat anoneet kuvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 20 päivänä Lokakuuta 1913 julistamassaan päätöksessä, siinä mainituilla perustulla, hyljännyt kanteen, mutta asian laatuun nähden kuitannut kulut asianomaisten kesken Hevioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 31 päivänä Maaliskuuta 1914 antamallaan tuomiolla ratkaissut jutun; ja koska ei oltu väitettykään, että Juho Ampiala myydessään puheenalaiseen Wiittulan talon irtaimistoineen Juho Ulrik Ampinlalle olisi tehnyt itseään syypääksi päivänä Marraskuuta 1868 annetun Keisarillisen konkurssisäännen 46 SS: i kohdassa mainittuun petolliseen minettelyyn tahi muuhun vilpillisyyteen sekä enemmän kuin kolmekymmentä päivää oli kulunut konkurssa alkuun siitä kun puheenalainen kauppa oli tehty ja sille, mikäli se koski kiin teistöä, oli haettu lainhuudatusta, en Hevioikeus, mitä tuli kaupan julistamiseen mitättömäksi, jättänyt asian sen loppu päätöksen varaan, johon Kihlakunnan oikeus siinä osassa asiaa oli johtunut Mutta koskei sanotun talon maalla olevaa puheenalaista kauppakartansa voitu katsoa talon rakennuksiin kuuluvaksi eikä ottu näytetty, että kauppakartano olisi puheenalaisella kauppala tahi muuten Juho Ulrik Ampialalle myyty, on Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä siinä osassa, tuominnut tuon kauppakartanon rakennuksineen Juho Ampialan konkurssipesälle; ja saivat asianosaiset, jutun niin päättyessä, itse kässä kulunsa sekä Kihlakunnanoikeudessa että Hovioikeudessa. Hevioikeuden tuomioen ovat asianosaiset puolin ja toisin anonut muutosta ja sitte vastannest toistenra muutoksenhakemuksiin Keisarillinen Senaatti on kiisitellyt tämän jutun; ja koska Juho Ulrik Ampialan, Hovioikeuden antaman, lakiin perustuvan osetuksen 76
mukaan, miten mainitun Oikeuden ylempänä sanottuun tuomioon oli muutosta haettava ja vastapuolen muutoksenhakemukseen vastattava, olisi pitänyt, säilyttääkseen puhevaltansa jutussa, kuudessakymmenessä päivässä Hovioikeuden tuomion antamisen jälkeen, samaa päivää lukuunottamatta, ja siis viimeistään 30 päivänä Toukokuuta 1914 ennen kello kahtatoista päivällä saapua Keisarilliseen Senaattiin puhevaltaansa valvomaan, metta Juho Ulrik Ampiala on tänne tullut saapuville sanottuna päivänä vasta kello kahdentoista jälkeen ja siis myökään, ei Keisaris linen Senaatti ota tutkiakseen, mitä Juho Ulrik Ampiala on täällä esittänyt saadakseen muutosta Kevioikeuden tuomioon ja mitä hän on Kaarlo Jukolan muutoksen hakemukseen vastannut. Mitä sitten tulee Kaarlo Jukolan alamaiseen muutoksenhakemukseen, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Jukola ole enttänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakolKeisarillinen Suomen Senaatti: Walta Andersin. K. R. Helonen Johannes Pesonen. K. Auer
Den 5 Februari 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt reversskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Sakföraren Aksel Alander från Helsingfors stad sökande, och Fabrikanten M. N. Julin, från Tavastehus stad, svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 5 Februari 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtal följande: Fabrikanten Julin har efter Sakföjaren Alander den 13. Juli 1909 ägän gen stämning vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att han på anmodan af förvaltaren å Sakföraren Alan der tillhöriga Näri lägenhet i Palkäne socken om sommaren år 1908 låtit i sin verkstad utföra särskilda remonter å en Alander tillhörig ängranna, som sedermera äfven genom Julius försorg och af hans arbetare inställerats i klander tillhörig ängbåt; men enär Sokföraren Alander vägrat att till RubQ D: W. A. - A. S. - J. P. R. H. - Åb. R: U. S. No 128
rikanten Julin utbetala dennes sålunda hos Alander uppkomna tillgodohaf vande, har Fabrikanten Julin" yrkat Sakföraren Alanders förpliktande att i ersättning för berörda arbete och där till använda tillbehör samt ängpannans inställering och besigtning till Fabrikanten Julin utgifva enligt räkning 1393 mark 30 penni jämte ränta. Isaken hörd har Sakföraren Alan der genmält, att han i början af April månad år 1908 genom sin förvaltare Elis Tammelander, åt Firman K. F. Dunderberg i Tammerfors stad öfver lämnat ej mindre förfärdigandet af en ny ängpanna till en Alander tillhörig ängbåt emot ett öfverenskomnet pris af 950 mark än leveransen af allt material till ängpannan, hvarvid öfverenskommits att ängbåten borde vara i fullfärdigt skick senast den 15 därpåföljande Maj. Sedan arbetet pågått till den 1 berörda Maj och framskridit så långt att enligt för mans beräkning en person under högjst 150 arbelstemmar kunnat slut föra detsamma, hade å firmans verk, stad inträffat strack med den påföljd att arbetet måst afbrytas; därå Elis Tammelander i slutet af Juni månad utan att höra Sakföraren Alan der öfverlämnat arbetets slutförande åt Fabrikanten Julin på vilkor att denne för sin betalning fingo hålla sig till firman K. F. Lunderberg. Och enär sålunda något aftal om arbetets utförande icke träffats emellan Fabrikanten Julin och Sakföraren Anlander och Alander än mindre förbundit sig att vidkännas den skäligt höga ersättning Julin beräknat för sitt ifrågakomna arbe te, har Saktmären Alander emotrett käromålets förkastande i öfrigt utom att Alander förklarat sig villig att till Fabrikanten Julin utgifva af denne fordrad ersättning för de levereraits tillbehören och ängpannans inställering. Sedan jämvät Elis Tammelan der blifvit i målet hörd, har Råd stufvurätten, hvarest parterne ömse
sides anhållit om ersättning för si na rättegångskostnader, genom den 23 November 1909 alkunnadt utslag i målet sig utlåtit; och som utredt vore att Fabrikanten Julin på uppdrag af i Sakföraren Alanders tjänst anställde Elis Tammelander för Alan ders räkning utfört de arbeten Julins till grund för krafvet ingifna räkning omfattade samt att Julin, som berättigats att verkställa sagda arbeten på öfvertid, hvarken Erik tigt eller oskäligen debiterat Alan der för desamma, alltså har Råd stufvurätten, utan afseende å hvad sakföraren Alander emot krafvet invändt, ålagt Sakföraren Alander att emot kvitto till Fabrikanten Julin utbetala ifrågakomna räknings innehåll ettusen trehundra nittiotre mark trettio penni jämte fem procents årlig ränta därå från stämningslagen den 13 Juli 1909 tills full betalning följde, hvarhos Sakföraren Alander känds skyldig att med fyrahundra mark hålla Fabrikanten Julin skadeslös för hans kostnader i rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning Sakfördren Alander i vadeväg dragit målet, har genom den 16 Maj 1911 däri gifven dom låtit vid Rådstufvurättens utslag bero samt ålagt Alander att till Fabrikanten Julin gälda afgifter na för hans exemplar af Hofrättens dom med sexton mark åttio penni. Uti Hofrättens dom har Sakfordren Alander anhållit om änd ring medelst deduktion, den Fabrikanten Julin bemätt. Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Sakföraren Alan der icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom vid hvilken alltså kommer att berop och ålägges Sakföraren Alander att till Fabrikanten Julin i ersättning för dennes härstädes i målet hafda kostnader utgifva sjuttio mark. Det alle som vederbör till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. Johannes Pesonen. A. H. Rullsluvaara Alfred Luuksiala K. R. Halonen Uno Strömsten 80
Helmikuun 5. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Kamakoulunopettajatar Emimi Temisevä ja Maanviljelijä Juho Luhtinen ynnä hänen vaimonsa Serafia Lahtenen, kaikki Ruveden pitäjän Kesuveden kylästä ovat yhteisesti hakijoina ja Talollinen Antti Raiski, samasta kylästä vastaajana: Annettu Oikeus osasta sa 5. päivänä Helmikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen osittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikä li nyt on kysymyksessä, saanut tietää. Suoreden pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Antti Raiski lausunut, että muiden muassa Raiski ynnä Lammi Temisewä ja Serafia Lahtinen ennen avioliittoon Juho Lahtisen kanssa Serafia Alastalon nimisenä, olivat Maaräskuun. 19. päivälle 1899. påivätyn sopimuskirjan mukaan päättäneet Kiuveden kylään perustaa kauppasakeyktiön toiminimellä Kuveden KauppaLäsnä- F. A. F. P. R. B. K. G. R: B. No 129 Pag. 178. R. D. 1911.
Osakeyhtiö ja että sittemmin yhtiönkohouksessa Elokuun 15. päivänä 1900. oli suostuttu ryhtymään kauppaliikettä harjoittarneon Viurveden kylästä olevan Lesken Therese Seetellin nimissä, kunnes niin suuri osa osakepäomaa oli maksettu, että liike voitiin muuttaa osa keyhtiön nimiin, mutta ettei osakeyhtiöstä ollut tullutkaan mitään syystä ettei sen sääntöjä oltu asianomaisissa paikassa vahvistettu; ja koska edellä kerrottuun, avonaisen yhtiön tavoin harjoitettuun kauppa liikkeeseen oli otettu tavaroita vilakai Stauppias Gabmar Sundvallilta. Tampereelta, 8906. markan 4. pennin årvo sekä Antti Raiski oli Hovioikeuden Toukokuun 26. päivänä 1906. antaman tuomion perusteella joutunut seuramreen Kesäkuun 12. päivänä panttusta summasta Kauppias Sundvallille maksamaan 693 markkaa 82. penniä, sentähden ja kun Emmi Temisevä ja Serafia Lahtinen sekä Therel Bertell ja Visuveden kylästä oleva Itsellinen Herman Lahtinen olivat olleet Antti Arokin kera osallisina kosketellussa kauppaliikkeessa on Antti Raiski vaatinut Emmi Teirisevää, Lahtisen aviopuolia Therese Sortellia ja Herman Lahtesta velvoitettaviksi yhteisesti ja toisterna puolesta Raiskille suorittamaan, mitä hän sanotusta 69336 markan 82. pennin määrästä oli maksanut yli oman viidenneksensä, eli siis 5549. markkaa 46. penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Kesäkuun 12. päivästä 1906. Emmi Tennisevä ja Lahtisen aviopuolet ovat myöntäneet Emmi Tennissvän ja Serafia Lahtisen kyllä olleen läsnä muutamissa kokouksissa; joissa oli keskusteltu kauppaosakyhtiön perustaorisesta, Tisuvedelle, mutta kieltäneet heidän allekirjoittaneen mitään yhtiösopionusta tahi harjoittaneen Trerese Kortellin kanssa Antti Raiskin ilmoittamaa kauppaliikettä, minkä tähden ja kun niin muodoin Emmi Tomisero ja Serafia Lahtinen eivät otteet vastusen alaisia Kauppias Lundvallin mainittuun lukkeeseen velaksi antamien tavaroitten maksamisesta, Emmi Temisevä ja 82
Lahtisen aviopuolet ovat pyytäneet kannetta hyljättäväksi. Antti Raiskin nimitettyä jutussa todistamaan Tehtailijan Kaarle Kautun sekä Maanviljelijät Antti Ylistalon ja Severi Alajarkon, ovat Emmi Eemisevä ja Lahtisen aviopuolet muistuttaneet, että Knuttu, Ylistalo ja Alajarkko olivat esteellisiä, koska hädän nimensä olivat sopimuskirjassa Marraskuun 19. päivältä 1899. sekä Emoi Tennisevä ja Lahtisen aviopuolet voisivatjos he tuomittaisiin asiassa maksuun; nostaa tekautumiskanteen äsken nimitettyjä henkilöitä vastaan; minkäjälkeen Kihlakunnanoikeus on väitepää, töksellä Lokakuun 7. päivältä 1909, koko ottu näytetty Kantun, Ylistalon ja Alajarkon itsensä kirjoittaneen taikka muilla kirjoituttaneen nimiänsä kysymyksessä olevaan sopimuskirjaan Korraskuun 19. päivältä 1899. eikä heillä siis ollut hyötyä tahi vähinehoa asian päättymisestä, hyljännyt estemuistutukver. Kuuttuaan asiasta myöskin Therese Sortellia ja Herman Lahtista, on Kihlakunnanoikeus, jossa Antti Raiski Emmi Tennisevä ja Lahtisen aviopuolet ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistansa, Lokakuun 9. päivänä 1909. julistamassaan lopullisessa päätöksessä katsonut näytetyksi että. sitten - kuin. Antti Raiski ynnä useat muut henkilöt olivat päättäneet perustaa kanteessa mainitun osakeyhtiön, Emmi Temisevä ja Serafia Lahtinen, jotka oli vat myöntäneet olleensa saapuvilla osakeyhtiön muutamissa perustavissa kokouksissa ja joista Serafia Lahlinen sitä paitsi oli allekirjoittaneet ainakin yhtiökokouksen pöytäkirjat Toukokuun 24. päivältä 1903. ja seuranneen Kesäkuun 4. päivältä sekä yhden Viinneden Kauppa - Osakeyhtiön osakekirjan, olivat yhteisesti Antti Raiskin, Therel borlellin ja Herman Lahtisen kanssa ryktyneet kirjoittamaan tarkoitettua kauppaliikettä. Therese Sortellin nimissä, ennenkuin osakeyhtiön säävenöille oli saatu vahvistus, kuin myös että Antti Kaiski Hovioikeuden edellä mainitun. 83
lain voiman saaneen tuomion nojalla oli seuranneen Kesäkuun 12. päivänä sanotun kauppalikkeen Kauppias Sundvallilta veläksi saamista tavaroista tälle suorittanut kuusituhatta yhdeksän sataa kolmekymmentäkuusi markkaa kahdeksankymmentäkaksi penniä; mikin nähden ja koska puheeria olevaa tikettä siis oli harjoitettu avonaisen yhtiön tervoin sekä Antti RaiskiEmmi Temisevä ja Serafia Lahtinen niin muodoin, St. St. 15. luvun 2. SS:n ja osakeyhtiöistä 2. päivänä Toukokuuta 1895. annetun lain 14. SSn mukaan olivat omavelkaisessa vastuussa sanotusta rahasummasta, Tihlakunnanoikeus on velvoittanut Emi Ternisewän ja Juho Lehtisen, Serafia Lahtisen edusmiehenä, yhteisvastuulli sesti Therese Sortellin ja Herman Lätisen kanssa Antti Raiskille maksamaan, mitä hän kerrotuin tavoin oli yli oman osansa suorittanut. li siis viisituhatta viisisataa neljäkymmentäyhdeksän markkaa neljäkymmetäneljä penniä korkoineen kuusi sadalta vuodessa, lukien Kesäkuun 12. päijästä 1906, jota paitsi Emmi Tomisenän ja Juho Lahtisen, tuli yhdessä Theresä Pertellin ja Herman Lahtisen kanssa korvata Antti Raiskion kulut jutussa kolmellasadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Emmi Tennisevä ja Juho Lahtinen olivat vetoamalla säättäneet jutun, on 12. päivänä Huhtikuuta 1911. antamallaan tuomiolla jättänyt Kihlakunnanoikeuden sekä oikeudenkäynönissä että itse asiassa julistamat päätökset voimaan. Hovioikeuden tuomioon ovat EmmiTumisevä sekä Juho ja Serafia Lahtinen anoneet muutosta perustelmalla, johon Antti Raiski on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Emoni Tamisevä ja hänen asiakumppaninsa ole esittäneet syytä muuttaa Oikeuksien lassuontoa Kaarle Kauttua, Antti Ylistaloa ja Severi Alajarkkoa vastaan tehdystä esternuistutuksesta. Mitä itse pää-asiaan tulee, niin Keisarillinen Senaatti katsoo jääneen laillisesti todistamatta, että 84
Emmi Teroisenä ja Serafia Lahtinen oljaivat olleet osallisia kyseessäolevan kauppaliikkeen karjoittamiseen, ja harkitsee siis oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion sekä Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljätä Antti Raiskin Emmi Temisenrää, sekä Juho ja Serafia Lahtista vastaan jutussa ajaman kanteen, mutta asian laatuun nähden saavat Emoni Temissä sekä Juho ja Serafia Lahtinen kuitenkin itse kärsiä lainkäyntikulunsa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Eric Saankoski Alfred Lillksiala Eric Saankoski Alfred Lillksiala Eric Saankoski Alfred Lillksiala Johannes Pesonen. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. R. Helanen A. V. Riddman Tumul Helmikuun 5 päivänä 1913. tojutussa, jossa ovat Antrean suva Talollinen Juho Leinonen, kotoisin oleva Maakauppias Kalle Karppinen vastaaja na: Annettu Oikeusaraston sa 5. päivänä HelmikuuKeisarillinen Senaatti on itselmistä saanut tietää: Antriän pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kalle Karpminen lausunut, että, sittenkuin Julo Leinonen 17 päivänä Joulukuuta 1906. Kalle Karpriselta velaksi ostamiensa tavaroiden hinnan 43 markan suorittamiseksi oli sama na päivänä tunnustanut maksettavaksi Kalle Karppisen sanotulle määrälle asettaman kolmen kuuLäsnä: 1.S. - 1. L. B.K. A. No 134 Tåg. 97. R. I. 1912. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulhussa, velkomusta koskevassa näspitäjän Halulan kylässä ahakijana ja samasta kylästä ta 1915. lensä esittelyttänyt jutun kirjat ja Matt.
kauden vekselin ja Supurin kaupungin Raastuvanoikeus jossa Kalle Karppinen, lisättyään vakselin määräänn mainitun velan koron kolmella kuukaudelta 30. penniä, jotka vekseliä kirjoitettaessa mehdyksestä olivat jääneet siihen merkitsemättä, oli vaatinut Juho Leinosta velvoitettavaksi Kalle Korppi selle suorittamaan vakselin sisällyksen, päätöksessä 16. päivältä Heinäkuuta 1907 oli velvoittanut Juho Liino sen Karppiselle maksamaan 45. mark kaa 70. penniä korkoineen, niin oli vat asianosaiset, kun Juho Leinonen oli uhannut syyttää Kalle Karppista sekselin väärentämisestä, Joulukuussa vuonna 1907 tehneet sellaisen sovinnon että Leinonen olisi Karppista syyttämältä sitä vastaan että Karppinen merittaisi Leinoselle 500 markkaa sekä että, jos jempiikumpi heistä rikki si sovinnon se katsottaisiin ruvenmeksi; ja koska Leinonen sovinnosta huolimatta ja vaikka hän Kalle Karppiselta oli saanut sovitun rahamäärän, kuitenkin oli 1909 vuoden lakimäaräisissä talvikäräjissä Kihlakunnanoikeudessa syyttänyt Karppista, vekselin väärinlämisestä, on Kalle Karppinen vaatinut Juho Leinasta velvoitettavaksi Karppiselle suorittanyan takaisin mainitut 300. markkaa Asiasta kuulusteltuna Juho Simojen kyllä on myöntänyt, että asianvoiset olivat tehneet berotun sovin jon ja että Leinonen sen nojalla eli Karppiselta saanut ilmoitetun rahamäärän, mutta koska Leinonen sopimuksen mukaan oli oikeutettu savinnasta huolimatta syyttämään Karppista, jos tulisi ilmi että Korppinen oli syyllinen muihin väänenyksiin, ja kuitenkin pitämään sovintorahat sekä asianosaiset sen ohessa olivat tehneet sellaisen savisen sopimuksen, että Leinosen teli puhdistaakseen Karpeisen yseisön silmissä syyttää häntä vääennyksestä mutta ajaa syytellä siten, ttä se tulisi hyljätyksi Juho Leinonen on vastustanut kannetta. 86