Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
syväiseksi, kuitenkin niinmuodoin, että se kolmen kuukauden aika, jonka kuluessa Antti Lehikoisen tulee Hovioikeuden määräämän uhkasakon haastolla toimituttaa puheenalainen perinnönjako, on luettava tästä päivästå. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Norde. A. Henr. Snellman ialhtingint Julais Hummelin C. J. Timgren Uno Strömsten Syyskuun 26. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, perinnönjaon moitetta koskevassa jutussa, jossa Talollisen Kustaa Heikinpoika Renforsin leski Maria Kustaava Hollmén eli Ylitalo, Naantalin maaseurakunnan Keitilän kylästä, alaikäisten lastensa Kosti Antero, Lauri Johannes, Niilo Valdemar, Ellen Maria ja Suoma Augusta Renforsin holhoojana, sekä oikeudenkäynnin aikana kuolleen Talollisen Heikki Vihtori Pihlmanin de Kurjen leski Sofia Vilhelmiina Heikintytär Sihlman, Welkuan kappelin Salonaisten kylästä, ovat hakijoina kuin myös Torpparit Vihtori Alfred ja Taavetti Albin Renfors ynnä Kaarle Kustaa Ingman ja tämän vaimo Alma Amanda Maria Ingman, kaikki sanotun kappelin Pohjäkylän kylästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 26. päivänä Syyskuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja säsnä: R A W. N. C; F - S. W. befE. A. Pag 133 SS: 1907.
niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Talollinen Juho Fredrik Rosvall ja hänen vaimonsa Maria Henrika Heikintytär Rosvall olivat 18 räivänä Lokakuuta 1874. tehdyllä keskinäisellä testamentilla säätäneet, että toisen heistä kuoltua jälkeeneläivä puoliso sai olla jakamattomassa pesässä elinaikansa, hallita ja vallita oman mielensä mukaan kaikkea kiinteää ja irtainta omaisuutta ilman vähintäkään rajoitusta tai moitetta heidän sivaperillistensä puolelta, sekä mainitut aviopuolisot rintaperillisittä kuolleet, Juho Fredrik Rosvall 8. päivänä Joulukuuta 1882. ja Maria Henrika Rosvall, valvottuaan 7. päivänä Maaliskuuta 1883. edelläkerrotun testamentin, 11. päivänä Lokakuuta 1902, jättäen Maria Henrika Rosvall jälkeensä perillisinä Vihtori Alfred ja Taavetti Albin Renforsin ynnä Alma Amanda Maria Ingmanen, jotka olivat Maria Henrika Kosvallin 16. päivänä Huhtikuuta 1883. kuolleen isän Talollisen Heikki Juho 118 Juhonpoika Renforsin ja tämän 25. päivanä Toukokuuta 1847. kuolleen ensimäisen vaimon, Maria Henrika Rosvallin oidin Maria Blomsterin niinikään kuolleen pojan Kaarle Heikki Renforsin lapsia, sekä Heikki Juho Renforsen jälkimäisestä avioliitosta 24. päivänä Marraskuuta 1859. kuolleen Sofia Henrika Heikintyttären kanssa syntyneen tyttären Sofia Wilhelmiina Pihlmanen ä samasta avioliitosta syntyneen, 13. päivänä Joulukuuta 1899. kuolleen pojan Kustaa Renforsin ylempänä luetellut alaikäiset lapset, oli Juho Fredrik ja Maria Henrika Rosvallin jälkeen, jotka 25. päivänä Joulukuuta 1867. olivat vihityt avioliittoon, 26. päivänä Kesäkuuta 1903. pidetty perinnönjako, jossa perittävä omaisuus, 3,732. markkaa oli jaettu niinmuodoin, että Maria Henrika Rosvallin osalle joutuneesta kolmanneksesta eli 1,244. markasta Vihtori Alfred ja Taavetti Albin Renfors ynnä Alma Amanda Maria Ingman saivat yhteisesti ensin puolet sekä toisesta puolesta kolmanneksen eli
siis yhteensä 829. markkaa 33 1/3. penniä sekä Kosti Antero, Lauri Johannes, Niilo Waldemar, Ellen Maria ja Suoma Augusta Renfors yhteisesti kolmanneksen toisesta puolesta eli siis 207. markkaa 33 1/3. penniä ja Sofia Vilhelmiina Pihlman niinikään 207. markkaa 33 1/3. penniä, kuin myös Juho Fredrik Rosvallin osuudelle langenneesta kahdesta kolmanneksesta Vihtori Alfred Renlors ja hänen sisaruksensa yhteisesti saivat kolmanneksen eli 829. markkaa 33 1/3. penniä, Kosti Antero Renfors ja hänen sisaruksensa yhteisesti yhtäsenren rahamäärän sekä Sofia Vilhelmiina Pihlman niinikään 829. markkaa 33 1/3. penniä Vehmaan, Taivassalon ja Kustaavin pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat sittemmin Vihtori Alfred Renfors ja hänen asiakumpraninsa, moittiakseen puheenalaista jakoa lausuneet että, koska Maria Henrika Rosvall ylempänä mainitulla testamentilla oli saanut omistuserkeuden Juho Fredrik Rosvallin jälkeen jääneeseen omaisuuteen, Rosvallin puolisoiden pesän jäämistö olisi ollut jaettava niinmuodoin, että Vihtori Alfred Renfors ja hänen sisaruk sensa olisivat saaneet kaikkiaan 12/18 osaa, Kosti Antero Renfors ja hänen sisaruksensa yhteisesti 3/18. osaa sekä ofia Vilhelmiina Pihlman niinikään 3/18 osaa siitä; minkä vuoksi Vihtori Alfred Renfors ja hänen asiakumpraninsa ovat vaatineet, että Maria Kustaava Hollmen, alaikäisten lastensa holhoojana, sekä Heikki Vihtori ja Sofia Vilhelmiina Pihlman velvoitettaisiin omalla kustannuksellaan toimittamaan uusi perinnönjako, jossa Vihtori Alfred Renforsille ja hänen sisaruksilleen jaettaisiin laillinen osuus sanotusta perinnöstä Asiasta kuulustettuina, ovat Maria Kustaava Hollmén sekä Heikki Vihtori ja Sofia Vilhelmiina Pihlman vastustaneet kannetta sillä perusteella, että Maria Henrika Rosvall puheenalaisen testamentin mukaan oli saanut ainoastaan oikeuden hallita ja419
kamatonta pesää kuolemaansa astiKihlakunnanoikeus on päätöksessä 5. päivänä Helmikuuta 1904. mainetsemillään perusteilla hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kihtori Alfred Renfors ja hänen asiakumraninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 19. päivänä Heinäkuuta 1907. antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Juho Fredrik Rosvullt kysymyksessä olevalla testamentilla oli antanut Maria Henrika Rosvallille täydellisen omistusoikeuden Juho Fred rik Rosvallin kuolinpesän jäämistöön sekä tuo jäämistö siis Maria Henrika Rosvallin jälkeen olisi ollut jaet tava niinmuodoin, että Vihtori Alfred Renfors ja hänen asiakumppaninsa och sivat saaneet Maria Blomsterin osuudelle joutuneen puolen sanotusta jäämistöstä ja Heikki Juho Renforsin osuudes le tulevasta toisesta puolesta kolmannelsen eli siis yhteensä kaksitoista kahdeksattatoista osaa sekä Kosti Antero Renfors ynnä hänen sisaruksensa yhteisesti kolmanneksen Heikki Juho Renforsin osuudelle langenneesta puolesta eli siis kolme kahdeksattatoista osaa koko Maria Henrika Rosvallin jäämistöstä ja Sofia Wilhelmiina Pihl nan niinikään kolme kahdeksattatois1/6 osaa, mutta moitteenalaista perinrönjakoa ei oltu niin toimitettu, on Hovioikeus, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Maria Kustaava Hollmenin, lastensa holhooana ja näiden kustannuksella, sepä Heikki Vihtori Pihlmanen, Sofia Vilhelmiina Pihlmanin edusmiehenä ja tämän kustannuksella, sadan markan sakon uhalla kolmen kuukauden kuluessa tuomion antopäivästä lukien toimittamaan uuden laillisen perinnönjaon, minkä pitämispaikasta ja ajasta Vihtori Alfred Renforsille ja hänen asiakumppaneilleen oli annettava todistrellinen tieto viikkoa ennen jakoa ja jossa jaossa Maria Henrika Rosvallin kuolinpesän jäämistöstä Vihtori Alfred Renforsille ja hänen asiakumppaneilleen yhteisesti oli jaettava kaksitoista kahdeksatta420
toista osaa - Hovioikeuden tuomioon ovat Maria Kustaava Hollmén ja Sofia Vilhelmiina Pihlman anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei Maria Henrika Kosvall puheenalaisella 18. päivänä Lokakuuta 1874. laaditulla testamentilla ole saanut omistusoikeutta hänen ja JuhoFredrik Rosvallin pesään, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion, vahvistaa sen loppupäätelmän, johon Kihlakunnanoikeus on asiasta ja tunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Wid. C. J. Tingren. Carl Almqvist. Julina Hammelin J. Wirkman E. Thesleff. Syyskuun 30 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Wiipurin kaupungissa oleva toiminimi Leinonen & Mäkinen on hakijana sekä Kauppias Carl Björklund, Pietarin kaupun gista Wenäjän keisarikuntaa vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 30 päivänä Syyskuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa on toiminimen Leinonen aMäkinen puolesta lausuttu, että toiminimi, niinkuin Oikeuteen annetun konttokurantin debetpuoli osotti oli kesällä vuonna 1903 Kauppias Björklundin lukuun lähettänyt kaksikymmentäseitsemän kiveä neljästäkymmenestä ruplasta kappaleelta eli yhteensä tuhannen kahdeksankymmenen ruplan hinnasta, hautakiven Ödessa kaupun kiin Wenäjän keisarikunnassa seitsemänläsnä: R. A. W. J. N. - H. S. C. f. T. - b.A. SS. 9. No 1953. Pag 118 R. D 1907.
sadan kahdenkymmenenkahdeksan ruplan arvosta, viisi raakakivesa kahdestakymmenestäkahdeksasta ruplasta kappaleelta eli yhteensä sadan neljänkymmenen ruplan hinnasta, kaksisataa kuusi kiveä neljästäkymmenestäviidestä ruplasta kappaleelta kahdenkymmenen prosen tin hinnanalennuksella yhteensä seitse mäntuhannen neljänsadan kuudentoista ruplan arvosta ja viisikymmentä kaksi nelioseyltä katukäytäväkiviä neljästäkymmenestä ruplasta neliösyleltä eli yhteensä kahdentuhannen kahdeksankymmenen ruplan hinnasta, sekä että Björklund sanottuna kesänä oli vastaanottanut toiminimen asioit sijana kolmesataa neljäkymmentäneljä ja neljäsosan huutiojalkaa raaka kiviä neljästä ruplasta viidestäkymmenestä kopekasta kuuliojalalta, joista Björklund, kun hänen hyväksensä oli luettava raakakivien hinnasta kymmenen prosenttia myyntipalktiona, oli maksava toiminimelle tuhat kolmesataa yhdeksänkymmentäneljä ruplaa kaksikymmentäyksi kopekkaa, ja omaan lukuunsa sitä paitsi saanut konttokurantin debetpuolella tarkemmin lueteltuja kiviä yhteensä neljäntuhannen yhdeksänsä dan kuudenkymmenenviiden ruplan kahdeksankymmenenviiden kopekan arvosta, joten Björklund, joka sen ohessa oli velkapää maksamaan toiminimen eräälle M. Herralle odotusrahoina suorittamat seitsemänkymmentäneljä ruplaa, oli konttokurantin debetpuolelle merkityistä antoeristä ollut maksava toiminimelle kaikkiaan seitsemäntoistatuhatta kahdeksansataa seitsemänkymmentäkahdeksan ruplaa kuusi kopekkaa; ja kun Kauppias Björklund oli konttokurantin kreditpuolen mukaan, tätä velkaansa suorittanut ainoastaan neljätoistatuhatta kaksisataa kuusikymmentäviisi ruplaa kolmekymmentäyhdeksän kopekkaa, on toiminimen Leinonen & Mäkinen puolesta vaadittu, että Björklund velvoitettaisiin maksamaan toiminimelle viimeksimainit tujen summien erotus kolmetuhatta kuusi sataa kaksitoista ruplaa kuusikymmentäseit semän kopekkaa korkoineen. Asiasta kuulustettuna, on Kauppias Björklund ilmoittanut toimineensa kysymyksessä 422
olevana aikana toiminimen Leinonen & Mäkinen asioitsijana ja olevansa saapa puheenalaisista välityksistä kymmenen prosenttia myyntipalkkiona sekä väittänyt, eltei hän, koska toiminimi oli lähettänyt konttokurantin debetpuolella mainitut kaksikymmentäseitsemän kiviä kaksi kuukaut ta myöhemmin kuin oli suostuttu, ollut saanut niistä myydyiksi muuta kuin yhdeksantoista kiviä yhteensä seitsemänsadan kuudenkymmenen ruplan hinnasta, joten kun myyntikinnasta oli vähennettävä kymmenen prosentin palkkio toiminimen hyväksi sanotuista kivistä oli merkittävä kuusisataa kahdeksankymmentäneljä ruplaa; että hän, myydessään hautakiven Odessän kaupunkiin oli saanut siitä viisi sataa ruplaa, josta rahamäärästä, kymme nen prosentin myyntipalkkio siitä poisluettua, toiminimelle tuli neljäsataa viisikymmentä ruplaa; että hän konttokurantin debetpuolelle merkityistä viidestä raaka kivesta oli myynyt ainoastaan kaksi kiviä yhteensä seitsemästäkymmenestä ruplasta, jos ta oli vähennettävä hänen hyväksensä tuleva kymmenen prosentin palkkia; että hän oli nyynyt mainitut viisikymmentäkaksi neliöyllä katukäytäväkiviä viidestäkymmenestä ruplasta neliosyleltä eli yhteensä kahdestatuhannesta kuudestasadasta ruplasta, mutta kun siitä oli luettava pois kymmenen prosentin myyntipalkkio ynnä toiminimen naksettava, vaan Kauppias Björklundin tukäteen suorittama yhdentoista ruplan viidenkymmenen kopekan suuruinen palkka reliosylelta kivien paikalleen panosta, jäi toiminimen hyväksi tuhat seitsemänsataa neljäkymmentäkaksi ruplaa; ettei hän konttokurantin debetpuolelle merkityistä kolmestasadasta neljästäkymmenestäneljöstä ja neljäsosasta kuutiojalasta raakakivia ollut saanut neljää ruplaa viittäkymmentä kopekkaa jokaiselta kuutiojalalta vaan suurimmasta osasta paljon vähemman, joten toiminimelle samoista raakakivista tuli tuhat kaksisataa neljäkymmentäviisi ruplaa neljäkymmentäyhdeksän oikeastaan seitsemänkymmentäyhdeksän kopekkaa; ettei hän ollut matkaansaattanut edellämainitulle Herralle mitään viivytystä eikä siis myöskin ollut velkapää suorittamaan toiminimen tälle maksamia odotusrahoja; että konttoku 423
räntin kreditpuolella löytyvät erät muuten de vat oikeat paitsi 13 päivänä Lokakuuta 1905. kivien purkamisesta Kronoladtin lin linnoituksessa merkitty seitsemänkymmenenviiden ruplan erä, jonka piti olla sata kahdekjan ruplaa; sekä että kreditpuolelle oli lijättävä seuraavat Kauppias Björklundin toiminimen puolesta suorittamat määrätnimittäin, kivien purkamisesta Kutujeffkissa sataviisi ruplaa, Kronstadtin linnoituksessa eräälle Palasehkonskylle menneiden kivien purkamisesta sata viisikymmentä ruplaa, Odessan kaupunkiin myydyn hautakiven kuljetuksesta kaksikymmentäneljä rup laa viisikymmentäkuusi kopekkaa, Björk lundin toiminimen puolesta konttakurantin debetpuolella mainittujen kahdensadan kuuden kiven, jotka eivät olleet olleen martuttua suuruutta ja muotoa, uudestaan hakkaamisesta suorittamat tuhat kolme kymmentä ruplaa sekä Björklundin viinikaan toiminimen puolesta maksamat StenProck Fernorille Pietarin kaupunkiin men neiden kivien kuljetuskustannukset kaksikymmentäneljä ruplaa neljätoista kopekkaa ja Lainvuri Pullille eräiden kivien kuljetuk124 sesta Wiipurin kaupungista Pietarin kaupunkiin suorittamat kahdeksankymmentä ruplaa; ja kun toiminimen konttokurantti edelläkerrotulla tavalla oikaistiin, jäikin toiminimi, Kauppias Björklundin arvelun mukaan, päinvastoin Björklundille velkaa, minkä vuoksi Björklund on vastustanut kannetta. Tämän jälkeen on Raastuvanoikeus, josja asianosaiset molemmin puolin ovat ano neet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan, 29 päivänä Marraskuuta 1904 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, mitä ensin tuli kanteen perusteena olevan konttokurantin debetpuoleen että toiminimi Leinonen 8 Mäkinen oli Kauppias Björklundille toimittanut kaksikymmentäseitsemän kivuä neljän kymmenen ruplan hinnasta kappaleelta seka että Björklund, kun han oli muistutukselta vastaanottanut kivet eikä ollut näyttänyt tehneensä sitä toiminimen asioitsija nä oli vastaava niiden hinnasta tuhannesta kahdeksastakymmenestä ruplasta; että Björklund kaupanvälilläjänä oli Odesaan kaupunkiin lähetetystä hautakivesta kantanut viisisataa ruplaa, joista hän oli saapa kymme
nen prosenttia myyntipalkkiona, joten toiminimelle hautakivesta tuleva rahamääjä teki neljäsataa viisikymmentä ruplaa; että Björklund oli vastaanottanut viisi kahdenkymmenenkahdeksan ruplan arvoista raakakivea, joista toiminimelle tuli yhteensä sata neljäkymmentä ruplaa; että Björklund oli saanut kaksisa taa kuusi kiviä, joitten hinta oli ollut suostuttu seitsemäksituhanneksi neljäksijadaksi kuudeksitoista ruplaksi, sekä oli, kun hän ei ollut näyttänyt, etteivät kivet olisi olleet sopimuksen mukaisia, niiden hinnasta vastaava; että Björklund oli vastaanottanut viisikymmentäkaksi neliösyltä katukäytäväkirä neljästäkymmenestä ruplasta neliosyleltä ja oli, koskei hän ollut näyttänyt, että han ainoastaan asioitsijana oli tilannut kivet eikä myöskään, että toiminimi oli ollut velvollinen huoltamaan kivien paikalleen panoa, vastaava niiden koko hinnasta kakdestatuhannesta kahdeksastakymmenestä uplasta; että Björklund oli toiminimen asioitsijana saanut kolmesataa neljäkymmen täneljä ja neljäsosan kuuttiojalkaa raaka kiviä, joista hän oli myöntänyt toiminimelle tulevan tuhat kaksisataa neljäkymmentäviisi ruplaa seitsemänkymmentäyhdeksän kopekkaa; sekä että toiminimen wanninen Kauppias Björklundilta, kunBjörklund oli myöntänyt konttokurantin muut debeterät oikeiksi paitsi seitsemänkymmenenneljän ruplan erää, jota toimi nimi puolestaan ei ollut voinut toteennäyttää, siis teki yhteensä seitsemäntoista tuhatta kolmesataa seitsemänkymmentä seitsemän ruplaa kuusikymmentäneljä kopekkaa. Mitä sitten koski konttokurantin kreditpuolta on Raastuvanoikeus katsonut että Kauppias Björklundin hyväksi oli luettava yli sen neljäntoistatuhannen kahdensadan kuudenkymmenenviiden ruplan kolmenkymmenenyhdeksän kopekan suuruisen rahamäärän, jonka toiminimi oli merkinnyt Björklundin vastaaviin, kolmekymmentäkolme ruplaa kivien purkamisesta Kronstadtin linnoituksessa, kaksi kymmentäneljä ruplaa, viisikymmentä kuusi kopekkaa Odessan kaupunkiin myydyn hautakiven kuljetuksesta, kaksikymmentäneljä ruplaa neljätoista kopekkaa 123
Björklundin toiminimen puolesta suorittamasta Stenbäck Fermanille menneiden kivien vahdista ja kahdeksankymmentä ruplaa, jotka Björklund oli maksanut Laivuri Pullille kivien kuljettamisesta Wiipurin kaupungista Pietarin kaupunkiin, joten krediterät siis nousivat yhteensä neljääntoistatuhanteen neljäänsataan kahteenkymmeneenseitsemään ruplaan yhdeksää n kopekkaan. Asian näin ollen ja kun konttokurantin debetpuolen erien yhteenlaskettu summa seitsemäntoistatuhatta kolmesataa seitsemankymmentäseitsemän ruplaa kuusi kymmentäneljä kopekkaa oli kredityuo len loppusummaa kaksituhatta yhdek sänsataa viisikymmentä ruplaa viisi kymmentäviisi kopekkaa suurempi, on Raastuvanoikeus velvoittanut Kauppias Björklundin kuitin saadessaan suoritta maan toiminimelle Leinonen & Mäkinen kaksituhatta yhdeksänsataa viisikymmentä ruplaa viisikymmentäviisi kopekkaa venäjän rahaa tahi vastaa van määrän suomen rahaa ynnä viiden prosentin vuotuisen koron kanssa, lukien oikeudenkäynnin alusta 21 päivästä Tammikuuta 1904. kunnes täysi maksu toimitettiin, minkä ohessa ja samalla kun toiminimen velkomus, mikäli se nousi yli äskenmainitun määjan toteennäyttämättömänä hyljättiin, Kauppias Björklund velvoitettiin sadalla kahdeksallakymmenellä markalla korvaamaan toiminimelle sillä asian vuoksi olleet kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Björklund oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 15 päivänä Kesäkuuta 1907. katsonut käyneen velville, että Kauppias Björklund, joka asianosaisten kesken tehdyn kirjallijen sopimuksen mukaan oli sitoutunut suorittamaan omaan lukuunsa tisaamansa toiminimen esittämän konttokurantin debetpuolelle merkityt kakisataa kuusi kivesä, oli vastaanottanut ne ja myöskin oli vastaava niilen hinnasta seitsemästätuhannesta neljästäsadasta kuudestatoista ruplasta mutta että Björblund oli ainoastaan toiminimen asioitsijana myytäviksi vastaanottanut konttokurantin debetpuolel436
le merkityt muut lähetykset ja niistä myynyt, paitsi Odessan kaupunkiin lähetetyn hautakiven sekä kolmensadan neljänkymmenenneljan ja neljäsosan kuutiojalkaa raakakivia, joista Raastuvanoikeus jo oli toiminimen hyväksi lukenut, hautakivesta neljäsataa viisikymmentä ruplaa ja mainituista raakakivistä tuhat kaksisataa neljäkymmentäviisi ruplaa seitsemänkymmentä yhdeksän kopekkaa, toiminimen lukuun yhdeksäntoista kiveä neljästäkymmenes tä ruplasta kappaleelta eli seitsemästä sadasta kuudestakymmenestä ruplasta, kaksi raakakivat kolmestakymmenestä viidestä ruplasta kappaletta eli seitsemästäkymmenestä ruplasta, viisikymmentäkaksi neliösyltä katukaytäväkiviä viidestäkymmenestä ruplasta neliösyltä eli kahdestatuhannesta kuudestasadasta ruplasta ja muut konttokurantin debetpuolella tarkemmin luetellut kivitavarat neljästä: tuhannesta yhdeksästäsadasta kuudestakymmenestäviidestä ruplasta kahdeksastakymmenestäviidestä kopekasta eli kiviä yhteensä kahdeksantuhannen kolmensadan yhdeksänkymmenenviiden ruplan kahdeksankymmenenviiden kopekan hinnasta, josta kumminkin oli luettava pois Björklundin hyväksi niinkuin Raastuvanoikeus edelläsanottujen halltakiven ja raakakiven hinnoista jä oli tehnyt, kymmenen prosentin suuruinen myyntipalkkio, joten toimininen saaminen, josta Björklund oli vastaava, teki kaikkiaan kuusitoistatuhatta kuusisataa kuuskymmentäkahdeksan ruplaa kuusi kopekkaa. Mitä sitten koski kontokurantin kreditpuolta on Hovioikeus katsonut, että Kauppias Björklundin hyväksi yli sen neljäntoistatuhannen neljänsadan kahlenkymmenenseitsemän ruplan yhdekjän kopekan rahamäärän, jolla Raas tuvanoikeus oli hyvittänyt häntä, oli luettava ne viisisataa yhdeksänkymmentäkahdeksan ruplaa, jotka Björk lund oli suorittanut hänelle myytäviksi lähetettyjen viidenkymmenenkahden neliösylen katukivia paikalle panosta yhdentoista ruplan viidenkymmenen kopekan mukaan neliösyleltä, sekä 27
ne sadan viiden ruplan ja sadanviiden kymmenen ruplan suuruiset mennerät, mitkä Björklund oli suorittanut kimen purkamisesta, joista niinkuin muidenkin kivilastien purkamisesta toiminimi oli Kauppias Björklundille maksuvelvollinen, joten Björklundin hyväksi luettavat maksuerät nousivat yhteensä viiteentoistatuhanteen kahteensataan kahdeksaankymmeneen ruplaan yhdeksään kopekkaan, minkä vuoksi ja kun konttokurantin debetpuolen erien summa kuusitoistatuhatta kuusisataa kuusikymmentäkahdeksan ruplaa kuusi kopekkaa oli kreditpuolen loppusummaa tuhat kolmesataa kahdeksan kymmentäseitsemän ruplaa yhdeksän kymmentäseitsemän kopekkaa suurempi, Hovioikeus, muuttaen Raastuvanoikeuden päätöstä ylläluetelluilta osilta, on velvoittanut Kauppias Björklundin kuitin saadessaan suorittamaan toiminimelle Leinonen & Mäkinen tuhat kolmesataa kahdeksankymmentäseitsemän ruplaa yhdeksänkymmentäseitsemän kopekkaa venajan rahaa tahi vastaavan määrän suomen rahaa Raastuvanoikeuden tuomitjeman 21 päivästä Tammikuuta 1904 luettavan viiden prosentin vuotuisen koron kanssa sekä toiminimen oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi määräämät sata kahdeksankymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on toiminimen Leinonen i Mäkinen puolesta anot ja muutosta perustelmalla, johon Kauprias Björklund on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut Tämän jutun ja katsoo, ettei toimini mi Leinonen & Mäkinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempana mainittua tuomiota muun puolesta, paitsi että, kun ei Kauppias Björklund ole näyttänyt, että toimine mi Leinonen & Mäkinen on ollut velvollinen huoltamaan edellä sanottujen viidenkymmenenkahden neliosylen katukäytäväkiviä paikalle panosta, siina tarkoituksessa lyhennettäväksi määrätty viidensadan yhdeksänkymmenenkakdeksan ruplan palkkio ei ole luettava Kauppias Björklundin hyväksi, minkä de 428
johdosta Kauppias Björklundin tulee maksaa toiminimelle Leinonen & Mäki nen tuhat yhdeksänsataa kahdeksankymmentäviisi ruplaa yhdeksänkymmentäseitsemän kopekkaa venäjän rahaa tahi vastaava määrä suomen rahaa ynnä viiden prosentin vuotuisen koron kanssa siitä Tammikuun 21. päivästä 1904. Näin oikaistuna jää Hovioikeuden tuomio muuten pysyväiseksi. Tätä kaikki asianosaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R. H. Norde. A. Henr. Snellman. Carl Blangist Julms Nummelin C. J. Tingren. Uno Strömsten. Lokakuun 2. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Kovioikeudesta tulleessa vekselijutussa, jossa Maakauppias Heikki Korhonen, Keri mäen pitäjästä, on hakijana sekä Pistarin hallituskaupungissa Wenäjän keisarikuntaa asuva Kauppias Frans Philipp tulematta jääneenä vastaaja na: Annettu Oikeusosastossa 2. päivänä Lokakuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Heikki Korhoselle toimitetun haasteen nojalla on Kauppias Philip Hiipiorin kaupungin Raastuvanoikeudessa vaatinut Heikki Korhosen velvoittamista suorittamaan Kauppias Philipille Kellstoff-fabrik Waldhof nimisen toiminimen 24. päivänä Marraskuuta 1905. asettaman, Heikki Korhosen 1. päivänä Elokuuta 1906. maksettavaksi tunnustaman ja Kauppias Philipille siirretyn vekselin sisältö viisitoistatuhatta yhdeksänsataa kolmekymmentäkolme markkaa neljäkymmentäseitsemän penniä korLäsnä: R. A. H.S. - C; F - C. A - W. K. /O. S. 12 N:1958. Pag. 87. R. D. 1908.