Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nästaren Jonsson inom sagda tid behörigen nedsatt köpeskillingen för ifrågavarande aktier och sålunda blifvit egare af desamma, fördenskull och enär Stenberg och Jönsson, jämlikt därom i afvanberörda salubref af den 16 Mars 1908 skedd öfverenskommelse, äro berättigade att utföra förevarande talan, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hefrättens dom och Rädstufne rättens utslag ålägga Vicehäradshöfdingen Könönen, som erkänt sig fortfarande innehafva de till omförmälda aktier hörande aktiebrefven, att emot nämnda köpesumma trettiotretusen mark jämte därå löpande sex procents ränta från den 5 Februari 1908 till den 3 därpåföljande Mars äfvensom å dessa belopp i bank myligen till dagen för medlens lyftande upplupen ränta till Handlanden Stenberg och Källarmästaren Jansson utgifva berörda aktiebref B. F. Mölse. med till dem hörande talonger och kuponger; men i anseende till så kens beskaffenhet få Handlanden Stenberg och hans medparter sjelf ve vidkännas sina i målet hafda umgälder. Det alle som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Filis Savikoski. Walter Andersin. B. Annaberg. K. R. Helanen B. Annaberg. K. R. Helanen 376
Toukokuun 11 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senantituomio nostorahalla Kaisaril lisesta Waasan Hovioikeuden ta tulleessa osuutta perintöön laskuassa jutussa jossa kauppias Johan Emil Boman lahden kaupungista, ynnä Kiuruun pitäjän Pohjoislahden kylästä kotoinen olevat Talollinen David, Hannus Juhonpoika Ahola ja tämän vaimo Alma Maria Aho tu yhteisesti ovat hakijoina sekä Jyväskylän kaupungissa mål Ompeliga Aleksander kollunen ja hänen vaimon sa Ida Alana Kettunen niinikään yhteisesti, vastaajina tuuttu Oikeusenastensa 14 päivänä. Toukokuuta 1913. Edovittinen Samuutti en ilvelleen esilleluvat juhon asia kirjat ja niistä, mikäti nyt on kymyksessä saanut seuraavat tiedot Kauppias Romanelle ja hävänä N. 1. W. B. l. K. H. R.G.S. Osuan Schauman No 657. No 657. Pag. 99. R. D. 1910
nen edellämainituille asiakumppaneilleen toimitetun haustun nojalla ovat Aleksander ja Ida. Auria Kettunen Nikolainkaupungin Raastuvanoikeudessa lausuneet, että Pohjois-i Amerikan Yhysvalloissa Joulukuussa vuonna 1900 tahi Kummikuussa vuonna 1901 kuolleen Liikemiehen Ehuoles Emil, oikeustaan Charlen Edvard Bomänen jälkeen 20 päivänä Helmikuuta 1903 siellä toimitetussa perinnonjaossa olivat Kauppias Roman ja Alma Maria Ahola jotka kumpikin olivat Charter edvarit Römanin Keuruun ja Multian pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden päätöksellä 2 päivältä Maaliskuuta 1904 huolleeksi iolistetun velivainajan, Kauppiaan Olof Robert Romanin lapsin tämän avioliitosta nyttemmin myös kuolleen Selena Koskanen kanssa, suaneet perintöosuutenaan, kumpikin, 17,920 markkaa 44 1/2 penniä, sekä että Keisarillinen Waasan Hovioikeus lainanomaisella tuomi olla 8 päivältä Toukokuuta 1906 oli P. K:n 8 luvun 2 SS:n noialla julistunut. Ida Maria Kettusen Olof Robert Romanin aviolap seksi ja oikeutetuksi perimään Olof Robert Romanen niinkuin laillinen avioliiton lapsi; ja kun Ida Maria Kettusen, niin oli len tuli saatu kolmas osa eli 11946 markkaa 96 1/3 penniä yllä mainituista Kauppias Kemino nille ja Almu Maria Aholalle langenneista rahoista, ovat Alehranden ja Tila Maria Kettunen vaatinut että kauppias Roman ja David Hannes i Thola och voitettaisiin suorittamaan. Iitun kuria Kettuselle kumpikin 5,973 mark luu 48 1/6 penniä korkoineen. Jutussa kuulusteltuina ovat Kauppias Roman ja hänen asiakumppaninsa luventaneet vastaanottaneensa puheenalaiset perintorahat; mutta koska Aida Maria Kettunen Charlotta Eriks378
vard Bomanin kuolinhetkillä ja siihen aikaan, kun tuo perintö saapui Suomeen, oli katsettava semmoiseksi kotimaiksi perilliseksi, jonka olinpaikka oli tuntematon, eikä hän P. N:n 15 lujeessa määrätyn ajan kuluessa kuolemantapuuksesta ollut valvo nut oikeuttaan päästä Oharles Edvard Bomania perimään, ovat Kauppias Roman ja hänen asiakumppaninsa vastustaneet kunnettu. Raastuvanoikeus on 9 päivänä Marraskuuta 1908 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen Kovioikeus jonka tutkittavaksi Aleksander ja Bdn Maria Kettu nen olivat vetoamalla suuttaneet jutun, on 1 päivänä Maaliskuuta 1910 antamallaan tuomiolla ratkaissut asian; ja koska Sdn Maria Kettunen Hovioikeuden edelläker otulla tuomioilla 8 päivältä Toukokuuta 1906 eli julistettu Olof Kebert Bomarin aviolapeksi ja yhtä oikeutetuksi perinnöön isään sä kuin laillisen avioliiton lapsi senvuoksi ja huolimatta siitä, ettei Ida Maria Kettunen ollut yön ja vuoden kuluessa puheenalaisesta perinnöstä tiedon saatuaan nostanut kannetta perintöosuudestaan, koskei P. K:n 15 luvun säännöksiä perillisen velvollisuudesta mainitussa ajassa vaatia perintöään voitu sovittuttuu olosuhtei siin kanssaperillisten kesken, on Hovioikeus, huuden Ruustuvan oikeuden päätöksen oikeuttanutet da Maria Kettusen hyväkseen nauttimaan laillista perintöoikeut taan Oikeus Edvard Koman vainajan pesään sekä siis velvoittanut Kauppias Benjamin ynnä David, Kennes ja Alma Maria Aholan, jotka olivat nestamet Ida Maria Kettusenkin perintövarat mainitun vainajan kuolinpesästä suorittamaan Aleksuuden ja Aika Maria Kettunelle 379
Kauppias Bomanin viisituhat ta yhdeksänsataa seitsemänkymmentäkolme markkaa neljäkymmen täkahdeksan ja kuudes Ossan penniä sekii David Hunnes ja Alma Maria Aholan yhtäläisen rahamäärän, molemmat mäarät viiden prosentin vuotuisine korkoineen lukien 1 päivästä Tammikuuta 1901, jolloin kauppias Bomän sekä David Alannes ja Alma Maria Ahola olivat suaneet haltuunsa nuo perintörahat Hovioikeuden tuomioen ovat Kauppias Roman ja hänen asiakumppaninsa anoheet muutosta perustelmalla johon Aleksander ja Ida Maria Kettunen ovat vastannut. Keisarillinen Amuulti on tutkinut tämän jutun ja katsoo atteivat Kauppias Roman ja hänen asiakumppanensa ole esitta neet syytiä muuttua Hovioikeuden tuomiola, joka siisii pesimäksi, ja velvoitetaan Kauppias Koman ja hänen asiakumppanissa suorittamaan Aleksander ja Ida Maria Kettunelle, korvauksi heillä täällä jutun vuoksi Maista kuluista, siitä kaksikymmentävi si markkaa. Tätä kaikki asianomäiset noustattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: tevi Saarikoski. Waller Andersin tevi Saarikoski. Walter Andersin. R. Anneberg. K. Auer K. R. Helanen Asian Oikauman 380
Den 21 Maj 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit mål angående fordran, emellan Bank kontors föreståndaren Elis Oskar Föderström, från Nikolaistad sökande och Elektriska Ahtialo laget A. E. G. i Helsingfors stack svarande: gifven i Justitiedepartementet den 21 Maj 1913. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig före dragas och af dem såvidt nu är i fråga inhämtat följande Efter Bankkontorsföreståndaren Söderström ågången stämning, har å Alektrisken Aktiebolaget A. E. Gråg nar vid Häradsrätten i Nykar leby och Munsala socknars tingslag yrkats att Bankkontorsförestånda ren Söderström, åt hvilken bolaget på Söderströms dels genom en af honom undertecknad beställnings sedel dets muntligen framstälda anmodanden låtit under Janua Saa. S.S. ärf. P. - ( R. J. No 387 Pag. 14 R. D. 1911.
ri månad år 1904 utvidga och iståndsätta en Söderström tillhörig eliktrisk belysningsanläggning samt levererat därtill nödigt material måtte åläggas att till bolaget för sagda arbete och material enligt räkning utbetala samman lagdt tvåhundra sextiösen mark fyratiosju penni jämte ränta efter afdrag af etthundra mark som Bankkontorsförestänelaren Söterström redan guldit å sagda belopp. Öfver käromålet hörd har Bank kontors föreståndaren Söderström vägrat att af förenämnda räknings innehåll erlägga något utöfver det belopp af etthundra mark han redan guldit, emedan sagda räkning vore oriklig, då han med bolagets ingeniör träffat så dan öfverenskommelse att priset för ifrågavarande arbete icke skille öfverstiga etthundra mark. Sedan Bankkontorsförestånda ren Söderström anhållit, att på bolagets framställning uti målet såsom vittne afhörde Ingeniören Karl Berger måtte förklaras för återgångsvittne och vid hans vitt nesmål afseende icke fästas, i när utredt blifvit att Berger haft uppsikt öfver bolaget tillhöriga materialier å orten och således äfven varit ansvarig för de mäterialier, hvarom nu vore fråga, har Häradsrätten, hvarest parterna å ömse sidor tagit i anspråk ersättning för sina rätte gångskostnader, efter det målet haft den omgång handlingarna däri närmare utvisa medels den 20 April 1809 afsagdt utslag i må let yttrat sig och förklarat Ingeniören Berger, som uti sitt i målet afgifna vittnesmål uppgifvit, att de uti bolagets till grund för krafvet lagda räkning upptagna materielier uttagits från det under hans vård och ansvar å orten förefintliga förra det, och hvilken således kunde 182
hafva att förvänta nytta eller skada af sakens utgång, för åter gångsvittne samt ansett endast halft bevis föreligga angående riktigheten af bolagets i målet utförda talan och förty ålagt Bankkontorsföreständaren Böder ström att, om han det gitte med själf sins ed värja sig från krufvet. Hofrätten, under hvars pröfning Elektriska Aktiebolaget H: E. G. i väderväg dragit målet, har uti dom den 15 November 1010 i saken utlåtit sig; och jämte det Hofrätten vidkommande Härads rättens yttrande angående Inge niören Bergers i målet afgifna vittnesmål ansett Ingeniören Ber ger, som ej hade att af saken vänta nytta eller skada, icke haf va varit på af Häradsrätten anförd grund jäfvig att i må let vittna, samt förty med undannödjande af sagda yttran de bibehållit Ingeniören Berger ifrågavarande vittnesmål vid laga kraft och verkan, har Hofrätten funnit utredt vara att bolaget på anmodan af Bankkontorssåresländaren Söderström låtit under Januari månad år 1804 utföra ofvanangifna arbeten samt levererat därtill nödigt material hvarför och då bolagets härå grundade anspråk äfven i öfrigt blifvit tillförlitligen styrkt, Hof rätten, med ändring af Härads rättens utslag i sjelfva saken, ålagt Bankkontorsföreståndaren Söderström att emot kvitta till Elekkiska Aktiebolaget. SS. 6. utbetala det belopp bolaget för sagda arbeten och material ännu hade att af Bankkontors föreståndaren Söderström utbekomma eller ett hundra sextiosex mark fyratiosju penni med fem procents årlig ränla därå från den 21. Mars 1865 då rättegången i målet påhör jats, hvarjemte Bankkontorsföre ståndaren Söderskom skyldigkants 383
att ersätta bolaget dess kostna der i Häradsrätten med niohundra mark och i Hofrätten med femtiofem mark. Uti Hofrättens dom har Bank kontors föreståndaren Söderström anhållit om ändring medels ingifven deduktion, som af Hekki ska Aktiebolaget A. G. bemälts. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Bankkontorsföreståndaren Söder ström icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens ofvanberörda dem än att Söderström, då Alektriska Aktiebolaget A. E. G. varit ändringssökande i Hofrätten befrias från skyldigheten att till lölaget utgifva de åt bolaget i ersättning för dess i Hofrätten uti målet hafda kostnader tillerkända femtiofem mark; med hvilken rättelse i sagda dom dervid i öfrigt skall förblifva. Det alle som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Lauten Karinen Alfred Kiuksiala Johannes Pesonen. A. V. Ollusuvaara Johannes Pesonen. A. V. Ollusuvaara. jullig varaste (B. F. Mörse Toukokuun 21 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa vekselisaamista kosbevassa jutussa, jossa ovat Kargasniemen pitäjän Kujalahden kylästä oleva Maanviljelijä Sven Tuovinen hakijana ja Talollinen Antti Parkkinen, Juvan pitäjän Pulkkilan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21 päivänä Toukokuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Mikkelin kaupungin Raastuvan oikeudessa on Sven Tuovinen haasteen nojalla vaatinut, että Antti Parkkinen velvoitettaisiin Tuoviselle suorittamaan Loisen Otto Parkkisen 15 päivänä Joulukuuta 1910 kolmen kuukauden kulut tua maksettavaksi asettaman, Antti Parkkisen hyväksymän ja siirrettynä Ven Tuoviselle joutuneen potestatiin läsnä: S.S. - 1. L. f. P. A. R. B. 13/12 J. B. Pag. 59. R. D. 1912
vekselin sisällys 1200 markkaa korkoi neen, arovisioonineen ja protostikustannuksineen, minkä ohessa Sven Tuorinen on anonut korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Antti Parkkisen vastusteltua kannetta, on Raastuvanoikeus 11 päivänä Syyskuuta 1911 julistamassaan päätökeessä katsonut, ettei Sven Tuovinen vastoin Antti Parkkisen kieltoa ollut näyt tänyt Antti Parkkisen hyväksyneen puheenalaisen vekselin sekä sen vuoksi kyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi SvenTuovinen oli vetoamalla saattanut jotiin, on 1 päivänä Helmikuuta 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian puheenalaiselta kohden Raastuvanoikeu den päätöksen varaan ja samalla velvoittanut Sven Tuovisen viidelläkymnenellä markalla korvaamaan Antti Parkkisella Hovioikeudessa olleet kulut Hovioikeuden tuomioon on Sven Tuovinen anonut muutosta perustelmalla johon Antti Parkkinen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut B. F. Mölse tämän jutun ja katsoo ettei Sven Tuovinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Sven Tuovi nen suorittamaan Antti Parkkiselle hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmen tä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senuutti: kuten Saarinen Alpot Luksiala kuten Saarinen Alpot Luksiala Johannes Pesonen. J. W. Ollusivaara Johannes Pesonen. J. W. Ollusivaara pumy varaste H 385
Toukokuun 22 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa kaupan purkamista koskevassa nostojutussa, jossa ovat Rautalammin pitäjän Siikakosken kylässä asuvat Itsellinen Kalle Waris ja hänen vaimonsa Iida Waris, hakijoina, sekä Talollisen Eemil Kukkosen konkussipesan toimitsijamies Suonenjoen pitäjän Tyyrinmäen kylästä, kotoisin oleva Talollinen Bernhard Pakarinen, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22 päivänä Toukokuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa Rautalammin ja Vesannon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Bernhard Pakarinen lausunut, että Eemil Kukkonen ja hänen vaimonsa Fredrick Säsnä: S.S. - A. L. B. A. R. J. S. L. Bohl. 386 No 70. Sag. 34. R. D. 1913.
ka Waris olivat 5 päivänä Toukokuuta 1911 päivätyllä kauppakirjalla myyneet Kalle Warikselle omistamansa 1/20 verotaloa No 12 Siikakosken kylässä ynnä kaiken irtainen omaisuutensa 2800 markan hinnasta, joka oli kuitattu Eemil Kukkosen ja Fredriikka Wariksen Kalle ja Iida Warikselle kuluneet ta seitsemän vuoden ajalta maksettavilla työpalkoilla, sekä että Eemil Kukkonen oli sen jälkeen 15 päivänä seuraavaa Elokuuta jätetyn hakemuksen johdosta asetettu konkurssitilaan ja valvonta konkurssissa toimitettu 2 päivänä Helmikuuta 1912; kun kerrottu kauppa ei kuitenkaan ollut todellinen, aan sillä oli tarkoitettu Eemil Kukkosen velkojain vahingoksi kauhan varjalla lahjoittaa tämän omaisuutta Kalle Warikselle, on Bernhard Pakarinen, ilmoittaen että Kalle Waris oli 16 päivänä Syyskuuta 1911 saanut lainhuudon puheenalaisesta tilankaupasta edellämainitussa toimessaan vaatineet, että sanottu kauppa julistettaisiin mitättömäksi ja että kaupan esineenä ollut kiinteä ja irtain omaisuus peräytettäisiin lunastukselta konkurssipesälle. Asiasta kuulustettuina ovat Kalle ja Iida Waris väittäneet huheenalaisen kaupan todelliseksi ja sentähden vastustaneet kannetta minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus jossa Bernhard Pakarinen ja Kalse Waris ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksestansa, en 7 päivänä Helmikuuta 1912 julistämallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska Eemil Kukkonen oli tehnyt kysymyksessä olevan kaupan oikeuttaakseen velkojilleen vahinkoa on Kihlakunnanoikeus, nojautuen 5 päivänä Marraskuuta 1863 annetun Keisarillisen konkurssisäännön 46 SS:n 6) kohtaan, julistanut sanotun kaupan mitättömäksi ja määrännyt että siinä myyty omaisuus oli peräytyvä ilman lunastusta Eemil 387
Kukkosen konkussipesälle sekä sen ohessa velvoittanut Kalle ja Iida Wariksen yhteisvastuullisesti jutussa niinikään vastaajina olleiden Eemil Kukkosen ja Fredriikka Wariksen kanssa sadalla markalla. korvaamaan Bernhard Pakarisen oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkettavaksi Kalle ja Iida Waris olivat vetoamaila saattaneet jutun, on 18 päivänä Joulukuuta 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden häätöksen varaan ja velvoittanut Kalle ja Iida Wariksen suorittamaan Bernhard Sakariselle lunastuksen ja muut maksut, kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä, hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiHovioikeuden tuomioon ovat Kalota. le ja Iida Waris anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Kalle ja Iida Waris ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset naudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Santin Karinen Alfred Liuksiala. Santin Karinen Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen. A. E. Lillis.vaara. enlig suraste 388
Toukokuun 23 päivänä 1913 "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, vahingon korvausta. koskevassa merioikeusjutussa jossa ovat Kauppias Anshelm Leppänen, Jämsän pitäjän Jämsänkosken kylästä, hakijana ja Talollinen Matti Feodor Salonen, saman pitäjän Edesniemen kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusojastossa 23 päivänä Toukokuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensa esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää, paitsi sellaista, josta ei enää ole kysymystä, seuraavaa: Anshelm Leppänen on Lahden kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut että Perämies Kalle Mäkinen eli Marraskuun 6 päivänä 1910 illalla lähtenyt kuljettamallansa Edessalo nimisellä laivalla, jonka omisti Matti Teodor Talonen tämän ollessa muLäsnä: K. F. B. A. R. J. B. F. M. 1789 Pag 110. R.D. 1912. No 713.
kana laivalla, hintaamaan Wesijärven satamasta Jämsän pitäjän kirkonkylän laituviin Matti Teodor Salosen omistamaa puista proomua, joka oli ollut lastattuna eri henkiloille mainittuun pitäjään kuljetettavilla kauppatavaroilla, mutta että, ennenkuin laiva oli seuraavana yönä ehtinyt Wääksyn kanavalle jää oli leikannut proomiin kylteen kokan puolelle reiän, josta vettä oli virrannut proomuun, peittäen sen pohjan noin puolentoista melrin korkeuteen ja turmellen muun muassa Anshelm Leppäsen proomussa ollutta sokeria 2191 kiloa sekä aihuuttaen siten Leppäselle 2287 markaksi 44 penniksi arvioidun vahin gon, ja koska tuo vahinko oli johtunut siitä, että Kalle Mäkinen, vaikka hänen jo Wesijärven satamassa olisi pitänyt havaita ilma- ja jääsuhtut sellaisiksi, ettei Edessä lo luiva omin voimin kynnyt saattamaan prosomeia ja sen lastia vähingoittumattomina perille, kuitenkin oli lähtenyt matkalle, ryhtymättä olasuhtiden vaatimiin varmuustaimen uteisiin, sekä, tukittuaan tilapaisesti vuodon ja saatuaan proomun tyhjäksi vedestä, vaikka jo oli ollut ilmeisen selvää että lasti yhä enemmän tunnettuisi, jos matkaa jatkettaisiin siitä huolimatta oli käynyt jatkamaan matkaa, tekemättä mitään lastin turvaamiseksi enemmältä vahingolta niin ja kun Matti Feodor Salonen Edessalo lainanomistajana oli vastuunalainen kauptusta haverista on Anshelm Leppänen matinut Matti Podor Salosta velvoitettavaksi suorittamaan Leppäselle puheenalaisen vahingon korvaukseksi 228 markkaa 44 penniä korkoineen ja sen ohessa korvaamaan Leppäsen oikeudenkäyntikulut Matti Teodor Salosen vastustettua kannetta on Raastuvanoikeus, jonka istunneissa asiantuntijat merilain asioissa ovat ollut saapuvilla, Maaliskuun 13 päivänä 1911 julistamallaan päätöksellä, siinä mainituilla perus390
teilla, velvoittanut Matti Tuda Salösen maksamaan kuittia vastaan Anshelm Leppäselle puheena olevan vahingon korvaukseksi vaaditut kaksituhatta kaksisataa kahdeksankymmentäseitsemän markkaa neljäkymmentäneljäpenniä korkoineen viisi sadalta vuodessa, luettuna Maaliskuun 13. päivästä 1911, kunnes maksu tapahtuisi, ja sen ohessa korvaamaan Leppäsen oikeudenkäyntikulut viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Teodor Talonen oli veteamalla saattanut jutun, on Maaliskuun 22 päivänä 1912 antamassaan tuomiosa lausunut että, koska Edessalo lainva proomuineen, Anshelm Leppäsen oman ilmoituksen mukaan, oli puhen alaisella matkalla ollut sen päällysmiehen Kalle Mäkisen kuljettama na eikä Matti Teodor Salosta siis vaikka hän samalla matkalla oli ollut mukana, voitu katsoa syypääksi kysymyksessä olevaan merivakinkoon, joka 9 päivänä Kesäkuuta 1873. annetun Merilain 136 SS:n mukaan o1. luettava yksityiseksi haveriksi, sentähden on Hovioikeus saman lain 141 SS:n 2 kohdan nojalla, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen kysymyksessä olevalta kohdalta, hyljännyt Anshelm Leppäsen Matti Feodor Salosta vastaan ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioen on Anshelm Leppänen anonut muutesta perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Matti Feodor Salonen on vastattavakseen ottanut, siihen kuitenkaan vastaamatta, minkä jälkeen suullinen kuulustelu on jutussa toimitettu kuten siitä laadittu pöytäkirja lähemmin osoittaa Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Anshelm Seppänen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jiä pysyväksi; ja velvoitetaan Leppänen suorittamaan Matti Tuolor Saloselle maksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota kaksikymmentäkahdek391
san markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. santeri Saarinen Alfred Liuksiala. Santeri Saarinen Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen. A. J. Kullisllvaara. Johannes Pesonen. A. J. Kullisllvaara. juuu Sarasti A. F. Mölse. Den 24 Maj 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revi sionsskilling från Kejserlige Åbo Kopått inkommit mål emellan Aktiebolaget Beten Osakeyhtiö, från Helsingfors stad sökande, samt Vicehäradshöfdingen Knut Sundman, från sagle stad, i egenskap afsysslo man i Ingeniören Ingiald Eugen Sagerbergs konkursl, svarande, angående fordran. Silfven uti Justitiedepartementet den 24 Maj 1913 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter stämning å Aktiebolaget Beten Osakeyhtiö har Vicehäradshöfdingen lundman vid Rådstufvurätten i Helsingfors yrkat belagets förpliktande att, på grund af tvänne utaf Ingeniören Pederberg den 5 och 31 December 1910 till belaget utfärdade räkningar, upptagande den förstnämnda räkningen Tärv. S.S. A. L. J. P. Å. R.  7. SS. 302/15. Pag. 35 R. D. 1913.