Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
linin kuoleman jälkeen, oli laillisten kumden kumpikaan saamaan osuutta ajassa äskensanotun testamentin vaimonsä jäälekka kuinka suuren osan neet ja sittemmin Lokakuun 25. päivä vätä he saisivat, vaan siinä ainoastaan nä 1895, sitä varten kutsuttujen todistus, eläädetty että eloon jäännettä puolijäin yht aikaa läsnä ollessa, terveniin olla oli valta tästä yksin päätja täydessä ymmärryksessä ja kapane hä sanottu testamentti siis ollut Alekianta tahdosta testamentilla määrännyt po Robert ja Kaarle Viktor Huonolmen paitsi testamentissa Maaliskuun 2 päiväksien lopullisesti määräänä, Kihlakunan poikainsa Aleksander Robert ja täysilleen valvotuksi, sekä näin ollen ja Kaarle Viktor Huomalinen piti Nothen Tnen ei myöskään ei sukka, että testa nael Humolinin kuoleman jälkeen manttin Lokakuun 25. päivältä 1895. oli Huonolin Nattunael Huomalmen kuoli sanottun testamenttia mitättömäki siitua olivat laillisessa järjestyksessä hän räkään osassa, varsinkin kun Marianneltua olivat laillisessa järjestyksessä huut riksiin osassa, varsinkin kun Mariannelpikin valvoneet ei ainoastaan Loka kumolin ei milloinkaan ollut omistaa pikin valvoneet ei ainoastaan Lokaisuommin ei millonkaan ollut omistans kuun 25 päivänä 1895 tehdyn testamen vuotta tilaa No 2. Askolan s. ten vaan myös Nathanael ja Johanna Karolina Huomalinen Maaliskuun 2. päivänä 1875. tekemän keskinäisen testamenten; johon nähden ja kun ensimäisessä testamentissa ei oltu määrätty, tulisivat ko Aleksander Robert ja Kaarle Viktor vältä 1875. mainittuja suorituksia muu anomikuus on katsonut senkin testamisen saada, kummankin puoleksi, periän vardeskusta kirjoitettu puoli tilasta N 2 tain omaisuus, sekä Uskelan kylässä puolen tilasta No 1. samasettä Alexander Robert ja Kaarle 1ksia kylässä anmesta, voinut tehdä viimek olivat lullisessa järjestyksessä kun mäkään osassa, varsinkin kun Nathanaalkuun 25 päivänä 1895 tehdyn testamen vuotta tilaa No 2. Askolan kylässä, kyljännyt Liisa Huomolinin ja hänen asiakumpaniensa asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Liisa Huomolin ja hänen asiakumppaninsa oli vat vetoamalla saattaneet jutun, on Heinäkuun 18 päivänä 1903. antamallaan tuo340
miolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden edelläkerrotun päätöksen: Hovioikeuden tuomioon ovat Liisa Huonolin ja hänen asiakumppaninsa hakeneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Aleksander Robert, Wille ja tuva Stiina Huomolin sekä Taavetti Weikkonen ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ett eivät Liisa Huomolin ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetun Liisa Huomolin ja hänen asiakumppanensa suorittamaan Keisarilliseen Senaattiin saapuville tulleille vastapuolillensa heillä täät lä olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti J. G. Sohman Valentin hemmanet Andersin. för Nämnlund 1/3 Karl Andersson Toukokuun 10. päivänä 1904 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, sopimuksen rikkomista koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Juho Heikinpoika Honkola Kuortaneen pitäjän Kuortuneen kylästä, hakijana ja Talollinen Kustaa Heikinpoika Honkola, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 10. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä ityttänyt pittuun kuuluvat kirjat ja istä, mikäli nyt on kysymyksessä, saaut tietää seuraavaa: Alavuden ja Kuortaneen pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Honkola Kustaa Honkolalle toimituttamansa haasteen nojalla lausunut että sittenkun asialliset Syyskuun 7 päivänä 1895. tehdyllä välikirjalla olivat kukenään jakaneet heidän yhteisesti, puoleksi kummankin, omistamaansa, viiden neljäskymmeneskahdeksas osan manttaalin suuruiseen osuuteen Honkolan jakamattomasta perintötalosta No 44 Kuortaneen kylässä kuuluvat huoneet ja maat Läsnä: A. K. - V. I. - E. A. F. - K. H. N: 533. Pag. 138. R. D. 1903
oli Kustaa Honkola vuonna 1901 hän kuittia vastaan Juho Honkolalle nut Honkolan talon lailliseen jakon maksamaan vaaditut tuhat markjota toimitusta sitte oli aloitettukien jon sen ohessa seitsemälläkymmenellä kun Kustaa Honkola niin muoden markallas korvaamaan hänen oikeuden oli rikkonut yllämainitussa välikirja käyntikulunsakola vaatinut, että Kustaa Honkelee lankola oli vetoamalla saattanut jutun velvoitettaisiin Juho Honkolalle suuri on Toukokuun 2 päivänä 1903 antamaltamaan välikirjassa säädetty ukkarin saan tuomiolla mainitulmaan peruvilko tuhat markkaa sekä korvaansa pa kumoten Kihlakunnanoikeuden pääkulunsa. Sittenkun Kustaa Honkola oli kun Hovioikeuden tuomioen on Juho Honteeseen vastannut ja todistajin oli niit trola anonut muutosta tänne toimitta alla kuulusteltu, on Kihlakunnanoikeus mallaan perustelmalla, johon Kustan päätöksellä 20. päivältä Maaliskuuta Herkola on säädetyssä järjestyksessä vai1902. katsonut toteennäytetyksi, että asiaan tunnut laatuista hyvänsä, olisi velvollinen maksa mitään pyynöistä oikeussuksetta heidän maan toiselle tuhat markkaa, sekä oli ehdilleen yhteisesti omistamaansa talonKustaa Honkola kuitenkin oli saman oikeuteen nähden virättä he ole sitoutusekä sopineet, että sen heistä, joka riksi johon hakenut laillista jakoa, joko jo okoisi välikirjan määräyksiä, tuli toisen perilläkin; minkä vuoksi Kihlakun le maksaa rikkojaista tuhat markkaa annoikeus on velvoittanut Kustaa Honsa tehdyn sopimuksen on Juho Herr Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustan Juho Honkolalle hänen oikeudenkäyntajaman kanteen osaiset puheenalaisia välikirjassa osa Keisarillinen Senaatti en tutkinut tävat sopineet että se heistä, joka harkkaa jutun, ja koska asianomaisten keskeHonkolan taloon uutta jakoa, minkä tiämä tekemä sovintojako ei ole luonut 318
neet sanotun sovinnonjaon noudattamisen maksikään määräajaksi, sentähden ja kun siis ei voida katsoa Kustaa Honkolan ryhtymällä toimenpiteisiin laillisen halkaisujaan hankkimiseksi rikkoneen sovertajakosopimusta, harkitsee Keisarillinen senaatti oikeaksi jättää asian sen lopputuloksen varaan, johon Hovioikeus on tuomiossaan johtunut; ja velvoitetaan Juho Honkala suorittamaan Kustaa Honkolalle maksut, kaksikymmentäkaksi markkaa, hänen kappalsestansa tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: A; A: Nummlin. Ett Forssell. 7een Liljeblad, Femn Gejsar Karl Standertskjöt Toukokuun 10 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Asemapäällikki Knut Jansson, Pieksämäen pitäjästä, on hakijana ja Insinööri Torsten Forstén Joroisten pitäjän Ruokojärven kylästä, poisjääneenä vastaajana, Annettu Oikeusosastossa, Toukokuun 10 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: joroisten pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Insinööri Forstén, Asemapäällekö Janssonille toimitetun haasteen nojalla, lausunut, että sittenkuin Insinööri Forstin syksyllä vuonna 1898 oli suullisella välipuheella sitoutunut Asemapäällikkö Janssonille ja silloiselle Lääninkamreerille Oulun läänissä, nyttemmin Turun ja Porin läänin Kuvernööville Theodor Hjalmar Langille, jotka avonaisessa yhtiössä harjoittivat Läsnä: A. K. V E. A. F. W. H. 319 No 534. Pag. 162. R. D. 1903.
myllyliikettä Pieksämäen pitäjässä, Syyskuun ajalla vanhaa lukua sanano vuonna Pietarin kaupungin laivasatamassa AsemapäällikköJanssonin ja Kuvernööri Langin sinne toimitettavaan laivaan lastattavaksi hankkimaan tuhat kulia eli kaksituhatta säkkiä rukiita seitsemän ruplan hinnasta kulilta sekä tätä hintaa vastaan saanut Asemapäällikko Janssonilta ja Kuvernööri Langilta kolme vekselitunnustetta yhteensä seitsemäätuhatta ruplaa vastaavalle määrälle, jonka Forstin sittemmin, myymällä vekselit pankkiin, oli nostanut, eliskonttauskorko kaksisataa kaksi ruplaa seitsemänkymmentäyhdeksän kopekkaa kuitenkin lyhennettyä, mutta sanottu hankintasopimus sittenmin kun ei laivaa rukiiden nautamista varten oltu määrääjässä Pietariin tamitettu, oli rauvennut, niin oli Inunööri Torsten Asemapäällikko Jänssenen ja Kuvernööri Langin asioitaja. na heille Pietarissa ostanut ja vuonna 1898 ja 1899 Pieksämäen rautatisasemälle lähettänyt kahdeksansataa yksi kulia rukiita, joiden hinta oli yhteensä kuusituhatta neljäsataa yhdeksänkymmentäyhdeksän ruplaa yhdekränkymmentäkaksi kopekkaa, jota raitsi Insinööri Forstin, auttaaksensa Asemapaallekko Janssonia edellämainittujen vekselien uudistamisessa, oli tunnustanut kaksi Janssonin 4 päivänä Huhtikuuta 1897 kolmentuhannen viiden sadan markan määrille asettamaa vekseliä, jotka lankesivat maksettaviksi, toinen 4 päivänä Elokuuta ja toinen 4 päivänä Lokakuuta samana vuonna sekä sittemmin, Mikkelin läänin Kuvernöörinviraston 14 päivänä Lokakuuta 1899 antamalla päätöksellä velvoitettuna Asemapäällikkö Janssonille suorittamaan mainitun, elokuun 4 päivänä 1899 maksettavaksi langenneen vekselin määrä ynnä korkoa ja lainhakukulujen korvausta, Marraskuussa vuon na 1899 Janssonille maksanut saman päätöksen sisällyksen tuhatta kolmeara taa neljääkymmentäyhtä ruplaa seitse350
määtoista kopekkaa vastaavalla Suomen rahalla; ja koska Insinööri Torsten, joka edellä kerrotuin tavoin ti Asemapaallikko Janssonin ja Kuverrööri Langin puolesta maksanut seitemäntuhatta kahdeksansataa neljäkymmentäyksi ruplaa yhdeksän kopek kaa ja heiltä saanut kuusituhatta seit emänsataa yhdeksänkymmentäseit semän ruplaa kaksikymmentäyksi kepekkaa, niinmuodoin oli, vuodelta SS 29 päättämänsä konttakuranttiin mukaan, josta ote oli Janssonille toimitettu alussa vuotta 1900. Asemapäällikko Janssonilta ja Kuvernööri sangiltä saapa äskenmainittujen summien erotuksen tuhat neljäkymmentäkolme ruplaa kahdeksankymmentäkahdeksan kopekkaa, mutta Kuvernööri Lang siitä huolimatta oli, edel läsanotun 4 päivänä Lokakuuta 1891 maksettavaksi langenneen vekselinhaltijana ja vekseliin merkittyään Insinööri Forstenin sitä vastaan muja suorittaneen tuhat yhdeksänsa taa neljäkymmentäneljä markkaa kolmekymmentäviisi penniä, tekemästään hakemuksesta saanut Mikkelin läänin Kuvernöörinviraston päätökselsä Maaliskuun 10 päivältä 1900 Insinööri Forstinen velvoitetuksi Kuvernööi Längille suorittamaan vekselimaaran jäännöksen tuhat viisisataa viisikymmentäviisi markkaa kuusikymmentä siisi penniä, on Insinööri Torstén, Ulosottolaissa myönnetyn takaisinsaantioikeu len nojalla, vaatinut AsemapäällikköJanssonin velvoittamista Förstenille suoettamaan hänen äskenmainitun päätöksen mukaan maksamansa viimeksi sanotun rahamäärän Kanteesta kuulustettuna on Asenäpäällikkö Jansson, kieltäen edellä kerrotun hankintasohimuksen ravenneen, väittänyt että kun Insinööri Forstén, joka etukäteen veksel eillä oti nostanut hankittavansa tavaran hinnan seitsemäntuhatta ruplaa, si voinutkaan toimittaa enempää kuin seitsemänsataa kahdeksankymmentäkuusi kulia rukiita, joista hänelle siis oli tuleva viisituhatta 35
viisisataa kaksi ruplaa, oli Insinööri Förstén siten syntyneen velkansa maksamiseksi lähettänyt Aisma päällikkö Janssonille edellämainitut kaksi vekseliä Huhtikuun 4 päivältä 1899, joista Asemapäällikko Jansson ja Kuvernööri Lang, Insinöörin Forsténin laiminlyötyä maksupäivinä lunastaa ne, sittemmin olivat Forténin mainitsemäin uloshakujen ja Kuvernöörinviraston päätösten kautta saaneet suorituksen, toisesta vekselistä kolmetuhatta viisisataa markkaa ja toisesta tuhat viisisataa viisikymmentäviisi markkaa kuusikymmentäviisi penniä, kuin myöskin että Asemapäällikkö Jänsson ja Kuvernööri Lang olivat saanut vahinkoa kolmetuhatta sata kuusikymmentäneljä markkaa yhden pennin niin hyvin sen johdosta että heidän oli täytynyt muualta hankkia puuttuva määrä rukiita kuin senkin kautta, että heidän, viivytyksen johdosta hankintavälipuheen täyttämisessä, oli ollut pakko uudistaa Insinööri Forsténille jättämänsä vekvelit ja tehdä matkoja Pietariin, jota paitsi Insinööri Forstin oli maksava Janssonille ja Langille neljäkymmentäneljä markkaa Torstinen omistamaan Rauhaniemen kartanoon lähetetyn viismäärän kuljetuksesta ja jauha tuksesta; ja kun Asemapäällikkö Janssonilla ja Kuvernööri Langilla siis edellä olevan laskelman mukaan vieläkin oli kahdentuhannen sadan viidenkymmenen markan saaminen Insinööri Forstinilta, Asemapäällikko Jansson, ilmoittaen yksin vastaavansa puheenalaisen päätöksen sisällyksestä niinkuin se olisi hänen oma asiansa, on vaatinut kanteen kylkäämistä. Kihlakunnanoikeus, jossa asian osaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan ja johon myöskin Kuvernööri Lang oli haastettu asiassa kuulustettavaksi, hänen kumminkaan tilaisuutta siihen hyväksensä käyttämättä, on 9 päivänä 332
Maaliskuuta 1901 julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että Insinööri Torstén, päätettyään Asemäpäällikkö Janssonin ja Kuvernööri Langin kanssa edelläkerrotun kaupan, oli 1898 ja 1899 vuosien kuluessa Asemapäällikkö Janssonille toimittanut kaikkiaan seitsemänsataa kahdeksankymmentäkuusi kulia rukiita, joista Insinööri Forstinille, kun hänen ei ollut voinut näyttää niiden hintaa suuremmaksi kuin Asemapäällikkö Jansson oli myöntänyt eli seitsemän ruplaa kulilta, oli tuleva viisituhatta viisisataa kaksi ruplaa; että Insinööri Forstén sittemmin oli tunnustanut yllämainitut kaksi Asemapäällikkö Janssonin asettamaa kolmentuhannen viidensadan markan vekseliä sekä Mikkelin läänin Kuvernöörinviraston 14 päivänä Lokakuuta 1899 ja 10 päivänä Maaliskuuta 1900 antamien päätösten perulteella näitten vekselien lunastamiseksi suorittanut pää omana yhteensä viisituhatta viisikymmentäviisi markkaa kuusikymmentä viisi penniä eli, kahden markan kuudenkymmenenseitsemän pennin jälkeen ruplalta, tuhat kahdeksansataa yhdeksänkymmentäkolme ruplaa viisi kymmentä kopekkaa, joten Insinööai Torstén siis oli rukiissa ja rahassa Asemapäällikkö Janssonille ja Kuvernööri Langille suorittanut kaikkiaan seitsemäntuhatta kolmesataa yhdeksänkymmentäviisi ruplaa viisikymmentä kopekkaa; että Asemapäällikko Jansson ja Kuvernööri Lång Insinäöri Forstinen heille hankittavien rukiiden hintaa vastaan olivat Forstenille jättäneet kolme rekselitunnustettä yhteensä seitsemäätuhatta ruplaa vastaavalle rahamäärälle, jotka Insinööri Forstén sittemmin oli myynyt ja diskonttauskorko kaksisataa kaksi ruplaa seitsemänkymmentäyhdeksän kopekkaa lyhennettyä vekseliitä vastaan nostanut kuusituhatta seitsemänsataa yhdeksänkymmentäseitsemän ruplaa kaksikymmentä, 755
yksi kopekkaa vastaavan rahamäärän; mihin nähden ja kun Asemapäällekkö Jansson oli ylläsanotun Rauhanimen kartanoon lähetetyn elomäärän vedättämisestä ja jauhatuksesta saasa Förstenilta korvausta neljäkymmentäneljä markkaa eli Venäjän raharsa, edellämäinitun kurssin mukaan, kuusitoista ruplaa neljäkymmentäkakdeksan kopekkaa, Asemapäällikkö Janssonille ja Kuvernööri Langille siis oli hyväksi luettava yhteensä kuusituhatta kahdeksansataa kolmetoista ruplaa kuusikymmentäyhdeksän kopekkaa; ja koska Asemapäällikkö Jansson siis oli Insinööri Forstenilta kuntanut viisisataa kahdeksankymmentäyksi ruplaa kahdeksankymmentäyksi kopekkaa yli sen mitä Forsten oli Janssonilta saanut, sentähden velvoitettiin Asemapäällikkö Jansson kuittia vastaan Insinööri Forstenille heti suorittamaan mainitut viisisataa kahdeksankymmentäyksi ruplaa kahdeksankymmentäyksi hapekkaa Venäjän rahassa tahi sitä vastaava määrä Suomen rahassa maksuaikana olevan kurssin mukaan ynnä korkoa viisi prosenttia oikeudenkäynnin alusta 27 päivästä Kesäkuuta 1900, jonka ohessa Asimapäällikkä Jänssonin tuli viidelläsadalla markalla korvata Insinööri Forstinille hänen oikeudenkäyntikulunsa Hovioikeus, jonka tutkittavaksia sianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 13 päivänä Kesäkuuta 1903 antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnan oikeuden päätöksen Hovioikeuden tuomioon on Asemapäällikkö Jansson hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Asemapäällikkö Jansson ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota muussa kohden kuin että, koska Insinaäri Forsten ei ole näyttänyt olevansa oikeutettu lukemaan hyväksensä niitä kahtasataa kahta ruplaa seitsemääkymmentäyhdeksää kopekkaa, jotka hän on ilmoitta35
nut diskonttauskorkona vähennetyksi edellämainittujen, yhteensä seitsemäntuhannen ruplan vekselien niijästä, ensiksisanottu rahamäärä on Insinööri Forstinin kysymyksessä olevasta saatavasta vähennettävä, joten Asemapäällikkö Janssonen siis tulee Insinööri Forsténille kuittia vastaan suorittaa kolmesataa seitsemänkymmentäyhdeksän ruplaa kaksi kopekkaa taikka vastaava määrä Suomen rahassa maksuaikana olevan kurssin mukaan viiden prosentin koron kanssa 27 päivästä Kesäkuuta 1900. Näin oikaistuna jää Hovioikeuden päätös muuten eli mikäli koskee Insinööri Forstinille tuomittua oikeudenkäyntikulujen korvaasta pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: A; J; Eimlin. Et Forssell. J. Em Svyellas hamn Kjelmax Vilhelm Blåfield Toukokuun 10. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, perinnönjakoa koskevassa jutussa, jossa Talollinen Winter Kaapronpoika Everti, Uudenkirkon pitäjän Makulan kylästä, on hakijana ja Mökkiliinen Juho Tuittu, saman pitäjän Kuujärven kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, Toukokuun 10. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Henter Evertille toimitetun kirjallisen haasteen nojalla on Juho Tuittu Uudenkirkon pitäjän käräjiäkunnan Kihlakunnanoikeudessa 1o päivänä Marraskuuta 1901. lausunut, että Henter Evestin vuonna 1887. kuolleen äidin Beata Willan ja Juho Teitun Toukokuun 18. päivänä 1867. kuolleen äidin Helena Willan vanhemmat Jooseppi Willa ja Karttu Rouvari olivat kuollut, Joompi Willa Joulukuun 25. päivänä 1860. ja tämä: J. E. A. k. - 1.S. - V. B. - W. H. J H. af H. 33. No 535. Pag. 182. R. D. 1905.
Kerttu Rouvari Tammikuun 6. päivänä 1881., ja että Henter Evesti oli huutaansa ottanut Jooseppi Willan ja Kuttu Rouvarin jälkeen jättämän irtaimen omaisuuden; ja on Juho Tuittu asian näin ollen vaatinut, että Henter Evesti velvoitettaisiin luovuttamaan sanottu omaisuus sellaiseen jakoon, että Juho Tuitun osuus siitä tulisi hänelle laillisessa järjestyksessä eroitetuksi. Asiassa kuulusteltuna on Henter Everti vastustanut kannetta muun muassa sillä perusteella että Juho Tuitun anomus jaosta oli tehty liika myökään ja hän siis kadottanut puhevaltansa asiassa. Kihlakunnanoikeus on 14. päivänä Huhtikuuta 1903. julistamassaan päätöksessä lausunut, että kosk´ei ottu näytetty että Juho Tuittu eli saanut osuutensa sanotusta perinnöstä, sentähden ja kun Perintöksi ren 11. luvun 2. SS:n mukaan sillä on valta, joka jakoa tahtoo, eikä Juho luittua voimassa olevan lainsaadännön mukaan voitu pitää perintooikeuttansa menettäneenä, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Hinter Evistin neljän kuukauden kuluessa, neljänkymmenen markan sakon uhalla, antamaan Jooseppi Willan ja Kerttu Kouvarin jälkeenjääneen omaisuuden allaiseen lailliseen jakoon, että Juho Tuittu siitä saisi hänelle tulvan osuuden. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Henter Evesti vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla 19. päivältä Elokuuta 1903. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kummin kin siten että aika, jonka kuluesja puheena oleva jako oli toimitettava, oli luettava Hovioikeuden tuomion antamispäivästä; jonka ohessa Henter Everti velvoitettiin Juho Turtulle suorittamaan maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, kymmenen markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon en Hentu Evesti anonut muutosta; mutta 750
Juho Tuittu, joka tosin on ulosottanut Henter Evestin perustelman kaksoiskappaleen, ei ole siihen vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei Juho Tuittu ole kahdenkymmenen vuoden kuluessa Jooseppi Willan ja KerttoRouvarin kuolemasta ryhtynyt saamaan perintöoikeuttansa heidän jälkeen voimaansa, sentähden ja kun Juho Tuitun vaatimaa perintöä Joo uppi Willan ja Kerttu Rouvarin jälkeen siis ei ole haettu lain sitä varten P. Ku 15. luvun 5. SS:ssä määrääman pisimmän ajan kuluessa, eikä Juho Tuittu ole väittänyt laiminlysmisensä mainitussa suhteessa johtuneen laillisesta esteestä, Keisarillinen Senaatti katsoo Juho Tuitun menettäneen kaiken oikeutensa perintöön Jooseppi Willan ja Kerttu Anvarin jälkeen sekä harkitsee siis erkeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomioja Kihlakunnanoikeuden päätökuu, halfjätä Juho Tuitun asiassa ajaHof Hellen man kanteen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. G. Sollman F Em Liljeblads : venn Edelama A; J. Klemlin Valentin Gummerus. 35
Toukokuun 10 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa jutus sa, jossa Kiintelysvaaran pitäjän Hammaslahden kylässä asuvat Talollinen Juho Nissinen, Kansakoulunopettaja Kustaa Jonathan Juuti ja Lautamies Paavo Kämäräinen yhteisesti ovat hakijoina sekä Lappeenrannan kaupun gista kotoisin oleva Filosofian kandidaatti Otto Henrik Moisio vastaajana ja joka juttu koskee korvausta: Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 10 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirat ja niistä saanut tietää seuraa vaa: Haastatettuaan Juho Nissisen Kustaa Jonathan Juutin ja Paavo Kämäräisen Kiintelysvaaran pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeuteen, on FilosofiankandiLäsnä. J G S. S. - V. - J. N B. - 72 259 SS: 58 Pag 197. R. D. 1903
daatti Moisio siellä lausunut, että sittenkuin Juho Nissinen 28 päivänä Tammikuuta 1899 tehdyllä kertrahdilla oli 2,650 markan suuruisesta kauppahinnasta, josta oli maksettava 100 markkaa heti, 1,200 markkaa seuraavassa Helmikuus sa ja jäännös Joulukuussa samana vuonna, Filosofiankandidaat ti Moisiolle myynyt kaikki eräällä Juho Nissisen omistamaan perintötaloon No 88 mainitussa Hammaslahden kylässä kuuluvalla maalalla kasvavat, kontrahdissa lähemmin määrättyä suuruutta ole vat koivu- ja närepuut, otettaviksi kahden vuoden kuluessa kontrahdin tekopäivästä, ja Filosofiankandidaatti Moisio sanottua kauppasummaa Nissiselle suorittanut kaikkiaan 1000 markkaa, oli Juho Nissinen Kuopion läänin Kuvernöörille jättämässään hakemuskirjassa 8 päivältä Marraskuuta 1900 anonut että kosk´ei Filosofiankandedelstuun päätöksellä velvoittanut ti Moisio ollut täyttänyt kontti t elosofiankankandetta Merlissa sovittuja maksuehtoja, Moiio kiellettäisiin hakkuuttamasta ja poisvedättämästä puita Nissijen metsästä, kunnes Moisio oli kauppahinnan suorittanut tahi puiden ottamiselle määrätty aika umpeen kulunut, ja Kuverrööri hakemuksen johdosta 20 päivänä sanottua Marraskuuta antamallaan välipäätöksellä määrännyt viranomaisen kruununnimismiehen, saatuaan takauksen siitä vahingosta, joka voisi Filosofiankandidaatti Moisiolle syntyä, toimittamaan anotun kiellon, joka sittemmin oli Moisi olle annettu saman kuun 24 päivänä, sekä että Lappeenrannan kaupungin Raastuvanoikeus, jossa Juho Nissinen oli hakenut Filosofian kondidaatti Moisiolta ulos jäännössaatavansa, joka teki 1614 markkaa, oli 29 päiväanomukänä Huhtikuuta 1901 julistamalsä kook´ei Filosofiankundedot kuun päätöksellä velvoittanut ttä kosk'ei Filosofiankandedel från päätöksellä velvoittanut ti Moisio ollut täyttänyt kontor i Arosofiankandidaatti Moision 339