Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
pio, att Konnun Hallman den 9 Janua ri 1904. satt sig tillsänd saktura öper varan med anteckning att sakterabeloppel, 8062. mark 57 penni, vore förfallit till helal ning redan den 4 därpåföljande Mars, anledning hvaraf Hallman hos Notarius pulliens i Kuopio anmält pielest emot Walkapääs omförmälda betalningsanspråk samt att bemälda bankkontor sedermera den 26. förenämnde Januari underrättat Koneeln Hallman om afskoppningshand lingarnas ankomst och tillställt Hallman en af Agentin Kalkenpää å mjölets pris inställd vedel, betalber förberörde 4 Mars, men att Konricin Hallman, då veden lort vara ställd att inböras först den 26. i inlagda månad, vägrat godkänna den samma, hvarefter Ägenlen Walkeapää socsålt mjölet åt annan person; och som preset å Tampo - Granular hvelemjöl emellertid till den 20. Februari 1904. stigit till 24. rubel lings för 100. kilograde samt Konsulu Hallman genom afsaknaden af det mjölparti Hallman i anförd måtte tillhandlat sig men i följd af Ägenlen Walkeapääs kortraktsbrott icke fått emottaga, åsamkat en förlust af 1116. mark 72. penni, har Konsuln Hallman yrkat Agentin Walkea pääs förpliktande att till Hallman utgifva nästnämnda penningebopp jämte ränta I saken hörd, har Agentin Walkea pää genmält, all priset för ifrågavarande mjölparti bort mot utfående af skeppnings handlingarna erläggas medels concept. förfallen att betalas efter sextio dagar, räknadt från den dag Finlands Banks hufvudkontor i Helsingfors underrättat Walkeapää därom, att hufvudkontoret sätt emottaga nämnda handlingar, hvilket skall den 4. Januari 1904; att Konsuln Hallman, da den af Agentin Walkeapää utställda exeln företeddes Hallman till godkännande, vägrat alleptera densamma icke på den grund att förfallodagen skulle varit oriklig, utan hade han förklarat vig vilja teckna godkännandet först så mart varan anländt till Hangö; samt att, då mjölpartiet skulle anländt till Kuopio senart den 9. Februari indiagda i Konsuln Hallmans ersättningsän mik, såsom grundadt på mjöljeriset den re i samma månad, icke vore tillförlitligt, 226
och som Konsuln Hallman sålunda brutit ifrågakomna köpeastal, har Agerton Walkeapää ombet käromålets förkastande. Rådstufvurätten, hvarest parterne ömse sides gjort anspråk på rättegångskostnads ersättning, har medels den 29. Oktober 1904. afkunnadt utslag utlåtit sig i saken; och alldenstund den angående ifrågavarande levaansaslal upprättade slutsedeln icke kunde förstås annorlunda än att Ägenten Walkiapää ålegat att till konneln Hallman utlämna afskoppningshand lingarna rörande omförmälda mjölparti emot betalning anlingen i reda penningar eller genom accord, förfallen sextio dagar efter det Hallmän blifvit om sagda handlingars ankomst till bankinrättning underrättad, så att Hallman erhållit till fälle att utbekomma handlingarna och därigenom förfoga öfver det köpta njölpartiet; fördenskull och emedan Ägenten Walkeapää, ehuru berörda handlingar å bjudits Konsuln Hallman genom Finlands Banko kontor i Kuopio först den 26. Januari 1904, likväl icke beredt Hallman mägtighet att utbekomma desamma vara till genom dem den 19. Mars 1707. fastställt möjlighet att utbekomma deramma rum då genom dem den 19. Mars 1. ledes än mot arecent, betalbar den 4. därpåföljande Mars, samt Walkeapää förty underlåtit att behörigen uppfylla sitt åtaganse med afseende å bevaransen och sålunda brutet aftalet, fann Rådstufvurätten Ägenten Walkeapää vara skyldig att ersätta Konsuln Hallman den förlust Hallman genom den förunmade bevaransen tidit, utgörande med tillämpning af stadgandet i 3. SS: kap. H. B. skilnaden emellan del för mjölet aftalade priset och det pris enahanla mjöl den tid everansen bort fullgöras, kningat sig, eller ettusen etthundra sex len mark sjuttiotvå penni, hvarför Råd tufvurätten ålagt Ägenten Walkeapää att genast emot kvitto till Konsuln Hallman utgifva omordade ellusen ett hundra sexton mark sjuttiotvå penni med fem procents ränta därå från lag eckningsdagen den 23. April 1904, till dess full betalning följde, samt att därjämte trehundra mark ersätta Konnula tillhans kostnader i mielet. Hofrätten, under hvars pröfning ÄgenWalkeapää i vadeväg dragit målet, med 227
Rådstufvurättens utslag. Uti Hofrättens dom har Ägenlen Walkiapää anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Konsuln Hallman i föreskrifven ordning bemölt Kejserliga Senalen har tagit målet öfvervägande och finner Ägenten Walkia pää icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens ofvanberörda dom, hvar vid förty kommer att bero; och ålägges Ägenten Walkaapää att till Kensulln kall man, i ersättning för dennes här i mielet hafda kostnader, utgifva sextiofem mark Det alle, som vederbör, till efterrättelse län der. Kejserliga Senaten för Finland Julius Uppmacka H. Wäähman Julius Uppmacka H. Wäähman Edvard Paldani A. W. Granström. afall August Beian Lihanna Maaliskuun 12. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, tien käyttämistä koskevas sa jutussa, jossa Talollinen Heikki Partonen, Antrean pitäjän Antusalan kylästä, on hakijana sekä KelloseppaAappo Rautio ja Kauppias John Lindgrén, Wiipurin kaupungista, vastaajina Annettu Oikeusosastossa 12. päivänä Maaliskuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä tetyttänyt vittnen kuuluvat kirjat ja istä saanut tietää seuraavaa: Wiipurin läänin Kuvernöörin luona ja, ja riitaisena lykättyä Oikeuden tutkitta, ksi, Antrean pitäjän käräjjäkunnan Kihlamanoikeudessa on Aappo Rautio lausut, että Heikki Partanen omistamaltaan lonpuoliskolta No 1 Antusalan kylässä oli jonna 1904 ilman oikeutta johtanut Aapo Raution silloin omistaman, Talollisen Juho Räikkösen kahdeksanneksesta sanot ja taloa erotetun, Uutela 1 nimisen palstan rikki noin kahden sylen lempisen ajotien edelleenkin käyttänyt sitä, vaikka Heikki taselle oli osotettu toinen tuon palstan mä: R. A. W. H. S. - b. F. - C. A: W. B. 22Sr 389. Pag. 167. R. D. 1908.
rajaa myöten johdettu sekä häntä varten rahn nettu uusi tie; ja koska ensiksikerrottu tie, joka ei ollut edes tiluskorttaan merkitty, joka omalla kysymyksessä olevan palstan kahtaa oli tehnyt sen viljelysmaana arvottomaksi ovat Aappo Rautio ja Kauppias Lindgrén joka viimeksimainittu riidan aikana oli Agdpo Rautiolta ostanut sanotun palstanvaatinest, että Heikki Partanen kjellettäisiin käyttämästä puheenalaista tietä Heikki Partasen vastustettua kannetta ja pyydettyä palkkiota oikeudenkäyntikustannuksistaan, on Kihlakunnanoikeus, jossa Juho Raikkostakin oli kuulustettu asiasta 29. päivänä Marraskuuta 1905 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteillä kylännyt kanteen sekä velvoittanut tappo Raution ja Kauppias Lindgrénin sadalla markalla korvaamaan Heikki Partaselle hänelle asiasta johtuneet kulungit; Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aappo Rautio ja Kauppias Lindgrén olivat veton malla saattaneet jutun, on tuomiossa 9 päivänä Toukokuuta 1908 antanut lausuntonsa asiasta; ja koska kysymykseen tullut Heikki Partasen käyttämä, Kauppias Lindmin omistaman palstatilan poikki johdettu tie oli katsottava Lindgrénille haitalliseksi ja panukavaksi hänen viljellessään palstatilaa, kä selville oli käynyt, että Heikki Partanen oi ilman sanottavaa hoittaa käyttää Lindrenin ehdottamaa, hänen nyttemmin luastamallaan, mainitun palstatilan rajan arrella sijaitsevalla maakappaleella ole na tietä, on Hovioikeus, kumoten Kihlaunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Heikki Partasen, sittenkun Kauppias Lindgen oli todistettavasti pannut äskensanotun hdoltamansa tien kuntoon ja luovuttanut in Heikki Partaselle, luopumaan käyttäästä Lindgrénin palstatilan yli johtavaa tietä sekä sen ohessa vapauttanut Aappo Raution ja Kauppias Lindgrinen suoritta masta Heikki Partaselle hänelle myönnet tyä oikeudenkäyntikulujen korvausta. Hovioikeuden tuomioon on Heikki Partaen anonut muutosta länne toimittamaljan perustelmalla, johon Aappo Rautio ja Kauppias Lindgren ovat säädetyssä järjes yksessä vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut täjän jutun ja katsoo, ettei Heikki Partanen 229
ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka tied loivioikeuden mainitsemilla perusteilla ja kuHeikki Partanen ei ole näyttänyt olevansa ofkeutettu käyttämään puheenalaista tietät jää pysyväiseksi, minkä ohessa Heikki Partanen velvoitetaan suorittamaan AappiRautiolle ja Kauppias Lindgrenille, kortvauksiksi heiltä täällä juttuun menneistä kulungeista, kuusikymmentäviisi markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen SenaattiR. A. Bonde. C. J. Tingren Eelala klander 1. Went. hvarman ma Carl. Kungvist Frans Salmros Maaliskuun 15 päivänä 1909 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Oulun kaupungissa asuvat Kaupunginvoudinapulainen Henrik Emil Lindgren ja nyttemmin kuolleen Ajurinnaimon Margaretha Elisabet Hillinoikeudenomistajat, hänen miehen sä Ajuri Juho Hilli sekä Margaretha Elisabet Hillin aikaisemmassa avioliitossa niinikään kuolleen Rakennusmestarin Benjamin Nylundin kanssa syntynyt täysiikäinen poika Ylioprilas Wilhelm Benjamin Nylund eli Lehtonen ja samassa aviolii tossa syntyneitten alaikäisten lasten, Emil Adolf, Hanna Elisabet ja Peth Johannes Nylundin holhooja Satamapalvelija Juho Asvik ovat hakijoina ynnä Oulun Merenkulkijain Eläkelaitoksen johtokunta vastaajana: Annet tu Oikeusosastossa 15 päivänä Maaliskuuta 1909. tämä: J. N. C. W. - F. L. - Ed. - A. G. Hafgl. 320 No 395. Pag. 189 R. D. 1908
Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Henrik Emil Lindgrenille ja Margaretha Elisabet Hillille toimitetun haasteen nojalla on Oulun Merinkulkijain Eläkelaitoksen johtokuntaOulun kaupungin Raastuvanoikeus dessa lausunut, että Henrik Emil Lindgren ja Margaretha Elisabet Hilli olivat yhdessä erään kolmannen henkilön kanssa 14 päivänä Elokuuta 1899 sitoutuneet omasta ja toistensa puolesta takaukseen Kartanonomista ja Johan Asvikin ja tämän vaimonSofia Asvikin samana päivänä päivätyn velkakirjan perusteella johto kunnalta saaman kolmentuhannen markan lainan ynnä siitä juoksevan kuuden prosentin koron maksamisesta siinä tapauksessa ettei aviopuolisoiden Asvikin silloin omistama ja sittemmin 19 päivänä sanottua Elokuuta velan vakuudeksi kiinnitetty neljännes kartanoa ja tonttia No 45 mainitun kaupungin kuudennes ja korttelissa riittäisi velan suorittamiseksi; ja koskei tuon kiinteistön kauppahinta 29. päivänä Kesäkuuta 1906 toimitetussa pakkohuutokaupassa ollut noussut siihen määrään että ylläsanottu saatava oli voitukauppasummasta suorittaa, on johtokunta vaatinut että Henrik Emil Lindgren ja Margaretha Elisabet Hilli velvoitettaisiin johtokunnalle suorittamaan velkakirjan sisältö kuuden prosentin koron kanssa lukien 1 päivästä Syyskuuta 1904, jonka ohessa johtokunta on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan Kanteesta kuulusteltuina ovat Henrik Emil Lindgren ja Margaretha Elisabet Hilli myöntäneet sitoutu neensa puheenalaiseen täytetakaukseen; mutta koska Johan ja Sofia Asvik 20 päivänä Huhtikuuta 1900. tehdyllä kauppakirjalla olivat myyneet kysymyksessä olevan kartanonsa aviopuolisoille Antti ja Maria Kilpelälle ja nämät ostaessaan kar231
tanon olivat ottaneet vastattavakseen siihen kiinnitetyistä veloista, ovat Henrik Emil Lindgren ja Margaretha Elisabet Hilli, jotka olivat sitoutuneet täytokaukseen ainoastaan Johan ja Sofia Asvikin puolesta, niin ollen vastustaneet kannetta; minkä jälkeen Raastuvanoikeus päätöksessä 16 päivänä Tammikuuta 1907 mainitsemillaan perusteilla on hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Oulun Merenkulkijain Eläkelaitoksen johtokunta oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 12 päivänä Toukokuuta 1908 ratkaissut jutun, ja koska johtokunnan vaatimus perustui selvään sekä Henrik Emil Lindgrénin ja Margaretha Elisabet Hillin oikeaksi myöntämään takaussitoumukseen eivätkä he olleet voineet näyttää tulleensa sitoumuksestaan vapautetuiksi, sentähden ja kun velan vakuudeksi kiinnitetyn kiinteistön kauppahinta toimitetussa pakkohuutokaupassa ei ollut noussut siihen määrään että kysymyksessä olevaa saatavaa olisi voitu kauppasummas ta suorittaa, on Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, velvoittanut Henrik Emil Lindgrenin ja Margaretha Elisabet Hillin yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli, saadessaan puheena olevan velkakirjan kuitattuna, johtokunnalle suorittamaan vaaditut kolmetuhatta markkaa kuuden prosentin koron kanssa lukien 1 päivästä Syyskuuta 1904 kunnes täysi maksu toimitettiin, minkä ohessa Henrik Emil Lindgrénin ja Margaretha Elisalet Hillin tuli seitsemälläkymmenellä markalla korvata johtokunnalle sillä jutun vuoksi Raastuvanoikeu. dessa ja Hovioikeudessa olleet kulun get. Hovioikeuden tuomioon ovat Henrik Emil Lindgren sekä, Margaretha Elisabet Hellin sillä välin kuoltua, hänen edellämainitut oikeudenomistajansa anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Oulun Merinkulkijain Eläkeksitöksen johtokunta on säädetyssä jär232
jestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Henrik Emil Lindgren ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Henrik Emil Lindgren ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Oulun Merinkulkijain Eläkelaitoksen johtokunnalle, siltä juttuun täällä menneiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhan Ummela C. W. Wilsman Juhan Ummela C. W. Wilsman Fredr. Luudenius. Edvard Pardani. Fredr. Sundenius. Vidvard Pardani. A. J. Granström. Häf Hellen 233 No 401. Pag. 140. R. D: 1908. Maaliskuun 17. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, tilankaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Nikodemus Kuitunen, Kangasniemen pitäjän Istrualan kylästä, on hakijana sekä entinen Talollinen Kustaa Rusila ja Talollinen Jeremias Kurkijärvi, Leivonmäen kylästä, ynnä Loismies Matti Mäkinen, Havumäen kylästä Leivonmäen pitäjää, tulematta jääneinä vastaajinä: Annettu Oikeusosastossa 17. päivänä Maaliskuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä pittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat a niistä saanut tietää seuraavaa: Kustaa Rusilalle, Jeremias Kurki järvelle ja Matti Mäkiselle toimitetun haasteen nojalla on Nikodemus Kuitunen Luhangan, Joutsan ja Leivonmäen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän yhdessä Jeremias Kurkijärven ja MatMäkisen kanssa oli kauppakirjalla päivältä Joulukuuta 1901. ostanut Kusläsnä: R. A. F. H. B. C;G.S - C; F - C. C. mt - W. K /A. L.
molta Edla Rusilalta Rusilan talon minä Lokakuuta 1905. julistamassaan säl ynnä mainitun irtainta omaisuut meillä hyljännyt sanotun kantees säl ynnä mainitun irtainta omaisuut tästä hyljännyt sanotun kanteen tä yhteensä viidentoistatuhannen mme Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Nikan kauppahinnalla, mutta kun on kodemus Kuitunen oli ostanalla notusta tilasta kolmasosa kuului saattanut jutun, on tuomiossa 4. Wina Maria Ruulalle perintönä hökodemus Kuitunen ryhtyessään punen äitinsä, Kustaa Rusilan ensimin heenalaiseen talonkauppaan varsin kuolleen Adolf Rusilan jälkeen ja samansa kiinteistön omistusoikeus Nikodemus Kuitenen vihdyksestä edt mehteista, eikä se aikka, että Kuitutaa Ruvila ei edes ollut voineet myö mainit vaikultiin sanotun kauvan taa Rusila ei edes ollut voineet myy sovineet vaikei dä, on Nikodemus Kuitunen vauti ruskamistu, v. nut, että kysymyksessä oleva kaup taloksen, johon Kihlakunnanoikeus pään nut, että kysymyksessä oleva kaup taloksen, johon Kihlakunnanoikeus pään pa julistettaisiin mitättömäksi, niin Köpesään oli johtunut; minkä ohessa pa julistettaisiin mitättömäksi, niin tösessään oli johtunut; minkä ohessa anonut korvausta oikeudenkäijätilan tamaan Kustaa Rusilalle ja hänen asiaanonut korvausta oikeudenkäijäten tämään Kustaa Ruulalle ja hänen asialungeistaan. taa Rusila ja hänen asiakumppaninsä vastustaneet kannettavmin ta penniä. ninsä vastustaneet kannettuomin tä penniä. taa Rusilalta ja tämän silloiselta vaan sai jälkeen Kihlakunnanoikeus on 30. pää a kyläs päätöksessä mainitsemillaan perussä ynnä erinäistä irtainta omaisuut tailla hyljännyt sanotun kanteen. kin Nikodemus Kuitusen vaimolle päivältä Huhtikuuta 1908, koska elisen vaimon, 9. päivänä Kesäkuuta 48 kyvin olisi voinut saada selkoa ostullut ostaneeksi myöskin mainitun niin rehdyksestä oli ostanut Elina Wina Maria Rasilan jo ennen kuun Maria Rusilan perimysoikeuden niElinä Maria Ruulun jo ennen kuun Maria Rusilan perimysoikeuden neElinä Maria Ruulan jo ennen kuun Maria Rusilan perimysoikeuden nepaa omistaman talonosan, jota Kuu- jutta saaman kiinteistön, niin ollen dä, on Nikodemus Kuitunen vanti kirkannista, vahvistanut sen loppukä ohessa Nikodemus Kuitunen on Nikodemus Kintunen odoitettiin suoretkä ohessa Nikodemus Kuitunen on Nikodemus Kintunen odoitettiin suoretta oikeudenkäynteksi tämään Kustaa Rusilalle ja hänen asiakumppaneilleen maksut heidän kapAsiasta kuulustettuina, ovat Kukkaalistaan Hovioikeuden tuomiotu, vieAsiasta kuulustettuina, ovat Kukkaalustaan Hovioikeuden tuomiota, viepitoista markkaa kahdeksankymmen234
Hovioikeuden tuomioon on Niko demus Kuitunen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Nikorlo mus Kuitunen riidan aikana on myördä tänyt luopuneensa Elina Maria Rusilan perimästä kolmannesta osasta Rusilan taloa ja puheenalainen kauppa siis riidattomasti tullut käsittämään koko sanotun talon. harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen loppupäätöksen, johon Hovioikeus on tuomiossaan johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde. A. Henr. Knaimall C. J. Fingren. Mal. Vinqvist Eelavaksanden. Alfred Lindström. Maaliskuun 17. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahoilla Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Itsellinen Juho Kustaa Kustaanpoika, Sääksmäen pitäjän Mulkuen kylästä, Eläkemies Hartvig Kustaanpoika Seppälä, Äkaan pitäjän Toijalan kylästä, ynnä oikeudenkäynnin aikana kuolleen Itsellisen Johannes Mikonpoika Mäkelän oikeudenomistajat hänen leskensä Kivika Kristina Mäkelä, sanotusta Toijalan kylästä, poikansa Vaihdemies Juho Grönholm, Porin maasairakunnasta, ja tyttärensä Ida Wilhelmina Seppälä ja tämän mies Vanginvartija Oskar Santeri Seppälä, Helsingin kaupungista, ynnä kuolleen poikansa Kalle Kustaa Mäen leski Aleksandra Mäki, omasta puolestaan ja Mäenaviopuolisojen alaikäisten lasten Yrjö Johannes ja Kaarle Johan nes Mäen holhoojana, yhteisesti toiselta, sekä riidan aikana niinisnä: J. R. G. W. F. L. B. A.G. H af H. No 408. Pag. 182. R. 2. 1908.
kään kuolleen Lääninsihteeri Oskar Idestamin oikeudenomistajat, hänen poikansa Oikeusneuvosmies, entinen Hovioikeudenaessori Oskar Eugen Idestam, Helsingin kaupungista, Oikeusneuvosmies Gustaf Leonard Idestamja Varatuomari Karl Oskar Idestam, Hämeenlinnan kaupungista, sekä Varatuomari Frans Gunnar Idestam, Turun kaupungista, ynnä tyttärensä Pankinjohtajanleski Elin Maria Bogdanoff, Fanny Charlotta Tötter man ja hänen miehensä Kruununvouti Leonard Johan Potterman, Anna Eufrosyne Idestam ja Bertha Sofia Idestam, kaikki Hämeenlinnasta, kuin myös Maria Adelaine Weismann ja hänen miehensä Konttorinpäällikkö Karl Mauritz Weismann, Helsingin kaupungista, yhteisesti toiselta puolelta, vuoroin hakijoina ja tulematta jääneinä vastaajina, sekä Talonomistaja Adolf Wilhelm Nordman ja tämän vaimo Wilhelmina Nordman, Hämeenlinnasta, saapuville tulleina vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 17. päivänä Maaliskuuta 1909 Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksesjä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Hämeenlinnan kaupungista kotoisin ollut Räätälintytär Lovisa Ulrika Hallman oli kuollut 15. päivänä Tammikuuta 1901., ovat aviopuolisot Nordman ja Lääninsihteeri. Idestam sanotun kaupungin Raastuvan oikeudessa valvoneet: aviopuolisot Nordman ei ainoastaan Lovisa Uurika Hallmanin 2. päivänä Joulukuuta 1892. tekemän ja 30. päivänä Toukokuuta 1896. uudistaman kirjallisen testamentin, jossa Lovisa Ulrika Hallman oli määrännyt kaiken jäämistönsä Wilhelmina Nordmanille, vaan myös Lovisa Ulrika Hallmanin 9. päivänä Lokakuuta 1898. ja 26. päivänä Kesäkuuta 1899. teke mät suulliset testamentet, joiden kautta Lovisa Ulrika Hallman oli 236
uudistanut edellämainitut kirjalliset testamenttinsa Wilhelmina Nordmanin hyväksi, sekä Lääninsihteeri Idestam niin hyvin Lovisa Ulrika Hallmanin 9. päivänä Joulukuuta 1879. tekemän kirjallisen testamentin, jossa hän oli määrännyt jäämistöstään 8,000 markkaa lankeavaksi Lääninsihteeri Idestamelle, kuin myös Lovisa Ulrika Hallmanin 17 päivänä Toukokuuta 1897. kirjallisesti laati man testamentin, missä hän oli uudistanut testamentin 9. päivältä Joulukuuta 1879. ja samalla määrännyt, ett oivat Nordmanin puolisot vaisi mitään Lovisa Ulrika Hallmanin jälkeen jäävästä omaisuudesta. Tämän johdosta ovat Johannes Mäkelä, Juho Kustaa Kustaanpoika ja Hartvig Seppälä, Adolf Wilhelm ja Wilhelmina Nordmanille sekä Lääninsihteeri Idestamelle toimitetun haasteen nojalla, yllämainitussa Raastuvanoikeudessa 14. päivänä Huhtikuuta 1902., ilmoittaen olevansa Lovisa Ulrika Hallmanin lähinmät perilliset, vaatineet, että kaikki edelläkerrotut testamentet kumottaisiin 237 sillä perusteella, että Lovisa Ulrika Hallmanilta, joka oli syntynyt 26. päivänä Joulukuuta 1804, testamenttaja tehdessään korkean ikänsä vuoksi oli puuttunut sellainen tahdon omistakaisuus ja täysi ymmärrys, kuin testamentin tekipältä vaadittiin, taikka että sanotut testamentet ainakin julistettaisiin mitättömiksi, mikäli ne koskivat niitä 666. ruplaa 66. kopekkaa eli 2,666. markkaa 64. penniä, mitkä Lovisa Ulrika Hallman oli 12. päivänä Toukokuuta 1853. kuolleen äitinsä Räätälinleski Helena Hallmanin jälkeen 29. päivänä Maaliskuuta 1855. ja 17. päivänä senjälkeistä Huhtikuuta pidetyssä perinnönjaossa saanut perintöosansa vastikkeeksi mainitun äitivainajan eläessään omistamasta kolmanneksesta Heikkilän rustitilaa Vanajan pitäjän Kankaantaan kylässä ja puolesta Lassilan rustetilaa saman pitäjän Hattelmalan kylässä. Lääninsihteeri Idestamille sekä Johannes Mäkelälle ja hänen asiakumppaneilleen saman Raastuvanoikeuden
istuntoon 28. päivänä Tammikuuta 1905. toimitetun haasteen nojalla ovat taas Adolf Wilhelm ja Wilhelmina Nordman vaatineet, että Lovisa Ulrika Hallman in ylläkerrotut Lääninsihteeri Idestamin hyväksi tekemät testamentet julistettaisiin mitättömiiksi, koska ne olivat laaditut aikaisemmin kuin Nordmanin puolisojen hyväksi 9. päivänä Lokakuuta 1898. ja 26 päivänä Kesäkuuta 1899. tehdyt testamentet, ja että ainoastaan Nordmanin puolisojen eduksi tehdyille testamenteille annettaisiin laillinen voima ja vaikutus; jonka ohessa Lääninsihteeri Idestam, haastatettuaan aviopuolisot Nordmanin myöskin Raastuvanoikeuden viimeksi sanottuun istuntoon, on puolestaan vaatinut, että Lovisa Ulrika Hallmanin Wilhelmina Nordmanin huväksi niinhyvin 9. päivänä Lokakuuta 1898. ja 26. päivänä Kesäkuuta 1899 tekemat suulliset testamentit, koskeivät ne olleet tehdyt laillisessa muodossa ja järjestyksessä, eikä Lovisa Ulrika Hallman niitä tehdessään enaän ollut ollut täydessä ymmärryksessä, kuin myöskin 2. päivänä Joulukuuta 1892. ja 30. päivänä Toukokuuta 1896. tekemät kirjalliset testamentet, jotka olivat tulleet peruutetuiksi Lovisa Ulri ka Hallmanin Lääninsihteeri Idestamin hyväksi 17. päivänä Toukokuuta 1897. tekemän testamentin kautta, kumottaisiin sekä että viimeksi mainittu testamentti laillisessa järjestyksessä tehtynä ja valvottuna julistettaisiin noudatettavaksi ennen muita Lovisa Ulrika Hallman vainajan määräyksiä. Oikeudenkäynnin kestäessä ovat Johannes Mäkelä ja hänen asiakumppaninsa edellämainittuna 28. päivänä Tammikuuta 1905. vielä huomanttaneet että, kun Lovisa Ulrika Hallman oli perinyt 21. päivänä Huhti kuuta 1868. kuolleelta sisareltaan Helena Sofia Hallmanilta puolet tämän eläessään myymän ennensanotun Lasrilan rustitilanpuoliskon kauppahinrasta eli 4600. markkaa, ei Lovisa Ulrika Hallman ollut ollit oikeutettu testamentin kautta määrää238