Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ligen, alltså och då sagda bevisning icke vore å saken verkande, blef makarne Jakalefs omförmälda anhållan afslagen. Sedermera har Häradsrätten genom slut ligt utslag, afkunnadt likaledes den 15. November 1904., hunnit utredt vara, att Hilda Maria Jakooleff, hvilken enligt omordade kontrakt arrenderat ett om rade under Borgmästars hemman emot årlig afgäld af sjuttiofem mark, som borde till jordegaren betalas den 1. November hvarje år, vid äfventyr att kon traktet eljes ansåges brutet, uraktlätet att å sålunda aftalad tid för legoåret 1 November 1902. till 1. November 1903. erlägga det sistsagde dag till betalning förfallna arrendet; hvarför och då mant ligt aftal om lega af jord å landet, äfven om sådant aftal belevats, med hänsyn till förberörda bestämning i ofvanåberopade förordning icke egde vitsord samt nämndakontrakt sålunda i följd af Hilda Maria Jakovleffs antydda försummelse brutits, Häradsrätten ålagt makarne Jakoolef att från änsagda jordomräde genast bortföra sina hus och byggnader samt därifrån med husfolk och bohag vika äfvensom afträda marken till Karl Henrik Nybergs förfogande. Hofrätten, under hvars pröfning Hilla Maria Jakooleff i vädesäg dragit nålet, har medels dom den 26. September 1905., jämte det Häradsrättens ofvanberörda under rättegången afsagda utslag af Hofrätten gillats, desslikes fastställt Häradsrättens slutliga utslag i öfrigt utom att Hilda Maria Jakovleff tillerkänts laga fardag och i följd däraf ålagts att senast den 14. Mars 1906. från ifrågavarande jordområde bortföra sina hus och byggnader samt öfverlämna marken till Karl Henrik Nybergs fria förfogande. Uti Hofrättens dom har Hilda Maria Jakobff anhållit om ändring genom ingifven dessuktion, hvilken Karl Henrik Nyberg i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Hilda Maria Jakobss icke hafva anfört skäl till andring i Hörättens förenämnda dom, vid hvilken förty kommer att bero; hvar 262
hos Hilda Maria Jakooleft ålägges att med sextio mark godtgöra Karl Henrik Nyberg hans här i målet halda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Lars Homén. L. Wäskman horss Pardani. Carl Augusti A. T. Möxä Toukokuun 5 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, tilusalan erottamista koskevassa jutussa. jossa Lehtimäen kappelin Lehti mäen kylästä kotoisin olevat Torpparinleski Liisa Heikintytär, Torpparintytär Hilda Miina Aapramintytär, Torpparinpoika Kaarle Aapraminpoika, viimemainittu niinhyvin omasta puolestaan kuin kuolleen veljensä Torpparin. pojan Herman Maurits Aapramin pojan lasten Kaarle Vihtori Hermaninpojan ja Miina Hermanintyttären uskottuna miehenä, Lautamies Herman Muttinen, Torpparinpoikien Eljas, Nikolai, Matti ja Aleksi Benjamin Aapraminpoikien uskottuna miehenä, sekä Talollinen Heikki Aho, mainitun Herman Maurits Aapraminpojan alaikäisen tyttären Sanna Liisa Hermanintyttären holhoojana, ovat hakijoina sekä Talolliset Eljas Heikinpoika ja H.S. - G. W. - E. P. - bot. (H. af H. Läsnä: 263 No 471. Pag 137. R. D. 1905.
Matti Eljaanpoika Soukka, samasta kylästä, vastaajina: Annet tu Oikeusosastossa, 5 päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Talollinen Harald Heikinpoika Soukka, myydessään kauppakirjalla 10 päivältä Maaliskuuta 1862 Lehtimäen kylässä omistamansa veromaanluontoisen puolen eli yhden kuudestoistaosan manttaalia Sockan kahdeksanneksen manttaalin talosta No 9 saman talon toisen kruununmaan luontoisen puolen haltijalle, veljelleen Talolliselle Heikki Heikinpoika Soukalle kahdeksastasadasta hopearuplasta, oli vastikkeeksi kauppahinnan toisesta puolesta pidättänyt itselleen erityisiä taloon kuuluvia tiluksia ja etuja Ahopellon torpan nimellä ainaiseksi polvi polvelta nautittavaksi määrättyä vuokraa vastaan, sekä Torppari taprami Aapraminpoika Kallio, Harald Sockan erään velan suorittamiseksi 19 päivänä Maaliskuuta 1868 toimitetussa pakkohuutokaupassa, oli huutanut hallintooikeuden puoleen Ahopellon torpasta samoilla oikeuksilla ja velvollisuuksilla kuin se Harald loukalla oli ollut, oli Aaprami Kallio Kaasan läänin Kuvernöörille 18 päivänä Marraskuuta 1898 annetussa kirjelmässä anonut, että maanmittari määrättäisiin eri tilaksi erottamaan Aaprami Kallion sexten kuuluva osa Ahopellon torppaa Eljas Sonkan silloin omistamasta Sonkan talosta, jonka toinen puolikin sillä välin ole tullut veromaan - luontoiseksi Hakemuksesta kuulustettuna oli Eljas Soukka vastannut, että Ahopellon torppa kuului koko Sonkan yhä halkomatta olevaan taloon, mutta että taprami Kallio oli kiinityttänyt oikeutensa torpan nautintoon ainoastaan veromaan - luontoiseen puoliskoon talosta; että toinen puoli torpasta, jonka Eljas Soukka 2 päivänä Helmikuuta 1867 oli ostanut Harald Sonkalta, Eljas Sonkan sittemmin tultua Sonkan talon omistajaksi oli palautunut kanta264
taloon, joten Aaprami Kallion hallussa olevan torpanpuoliskon rajat olivat toisiksi muuttuneet; sekä ettei torppaan kuuluvia maita muutoinkaan oltu selvästi rajotettu ja määrätty; ja koska kysymyksessä oleva torpanpuolisko siis ei ollut sen luontoinen ja laatuinen että sitä voitaisiin ilman maanomistajan suostumusta eri tilaksi erottaa, oli Eljas Sonkka vaatinut, että Aaprami Kallion hakemus hyljättäisiin. Päätöksessä 12 päivältä Elokuuta 1899 oli Kuvernööri määrännyt maanmittarin toimittamaan pyydetyn erottamisen; mutta oli Keisarillisen Senaatin Talousosasto, jossa Eljas Soukka oli hakenut muutosta äskensanottuun päätökseen, 29 päivänä Maaliskuuta 1901 annetussa päätöksessä katsonut hapiami Kallion edelläkerrotun hakemuksensa perusteeksi esiintuoman oikeuden useinmainittuun puoliskoon Ahopellon torppaa riitaiseksi sekä siis kumonnut Kuvernöörin päätöksen ja määrännyt kysymyksen puheenaolevan maa-alan erilleen murtamisen toimeenpanosta jätettäväksi toistaiseksi sillensä, kunnes asianosaiset laillisesja tuomioistuimessa olivat toistensa kanssa riidelleet siitä oikeudesta, jonka Aaprami Kallio oli väittänyt itsellään olevan saadakseen sanotun torpanpuoliskon erotetuksi Sonkan talosta. Tämän johdosta on Aaprami Kallio, Eljas Sonkalle ja tämän pojalle Matti Loukalle, jolle Eljas Soukka syksyllä vuonna 1901 oli myynyt toisen puolen Sonkan talosta, toimituttamansa kirjallisen haas teen nojalla, Alajärven pitäjän sekä Soinin ja Lehtimäen kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa, toistaen mitä hän ennen oli asiassa lausunut, vaatinut, että hänen oikeutensa Ahopellon torpanpuoliskoon julistettaisiin olevan sitä laatua, että hän voisi saada se eri tilaksi itselleen erotetuksi. Kanteesta kuulustettuina ovat Eljas ja Matti Soukka viitaneet siihen, mitä Eljas Soukka aikaisemmin oli asiassa vastannut, sekä sen lisäksi huomanttaneet, että Matti Soukan omistama 265
osa Soukan talosta aina 22 päivään Heinäkuuta 1891, jolloin Eljas Soukka oli sen perinnöksi ostanut oli ollut kruununmaan - luontoinen, mihin nähden ja kun ei Matti Soukka ostaessaan tuon talonpuoliskon yhtä vähän kuin hänen edeltäjänsä Eljas Soukkakaan ollut sitoutunut voimassa pysyttämään Aaprami Kallion väitettyä oikeutta, Eljas ja Matti Sonkka ovat vastusta. neet kannetta. Helmikuun 21 päivänä 1903 julistamassaan päätöksessä on Kihlakunnanoikeus mainitsemillaan perusteilla katsonut Aaprami Kallion oikeuden saada puolen Ahopellon torpasta eri tilaksi erotetuksi kaikin puolin riidattomaksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Eljas ja Matti Soukka olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 5 päivänä Toukokuuta 1905 antamassaan tuomiossa katsonut kyllä selvitetyksi, että Heikki Soukka, ostaessaan 10 päivänä Maaliskuuta 1862 Harald Sonkalta yhden kuudestoistaosan manttaalia Soukan talosta, oli tästä talonosasta Harald Soukalle ainäiseksi luovuttanut Ahopelloksi kutsutun torpantilan, kuin myöskin että taprami Kallio omisti Harald Sockan oikeuden puoleen tätä torppaa; mutta koska sanottua talonosaa ei oltu Soukan talosta laillisesti erilleen halkaistu, eikä kysymyksessä olevaa torpantilaa niinmuodoin saatettu vastoin säännöstä maatilojen osittamisesta 12. päivänä Kesäkuuta 1895 annetun asituksen 41 SS:ssä lohkomisella tahi palsta. tilaksi erottamisella kantatilasta erilleen ottaa, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Aaprami Kallion kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat, Aaprami Kallion sillä välin kuoltua, hänen leskensä Liisa Heikintytär, heidän lapsensa Hilda Miina Aapraminty. tär ja Kaarle Aapraminpoika viimemainittu omasta puolestaan ja kuolleen veljensä Herman Maurits Aapraminpojan lasten Kaarle Vihtori Hermaninpojan ja Miina Hermanintyttären uskottuna miehenä, sekä Her266
man Mattinen, Aaprami Kallion påkain Eljas, Nikolai, Matti ja Aleksi Benjamin Aapraminpoikien uskottuna miehenä, ynnä Heikki Aho, Herman Maurits Aapraminpojan tyttären Sanna Liisa Hermanintyttären holhoojana hakeneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Eljas ja Matti Soukka ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut jutun; ja koska Ahapellon torppa välikirjassa 10 päivältä Maaliskuuta 1862 on omistettu yksistään Harald Soukalle ja hänen perillisilleen, sekä se oikeus, minkä perusteella Aaprami Kallio on tahtonut itselleen vaatia puolta torppaa, on syntynyt vasta vuonna 1868 ja siis jälkeen 19 päivää Joulukuuta 1864, sentähden ja kun näin ollen yllämainitun 12 päivänä Kesäkuuta 1895 annetun asetuksen 41 SS: ei sovelle tähän tapaukseen, eivätkä Liisa Heikintytär ja hänen asiakumppaninsä ole näyttäneet muutakaan oikeutta vaatimukselleen saada puheenalaisen torpanpuoliskon erotetuksi Soukan talosta, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen loppupäätöksen, johon Hovioikeus on jutussa johtunut, minkä ohessa Liisa Heikintytär ja hänen asiakumppaninsa velvoitetaan suorittamaan Eljas ja Matti Soukalle, heillä täällä olleiden kustannusten korvaukseksi, kuusikymmentä mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: A. Hem. hemman Edersa Paldeni. J. Winkman Au. Augusti Hof Hellen. 267
Toukokuun 7 päivänä 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa maanomistusta koskevassa jutussa, jossa ovat Kerimäen kunta hakijana ja Seppävirran pitäjässä asuva Maakauppias Pekka Kansanen tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 7 päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kerimäen kunnalle toimituttamansa paasteen nojalla on Pekka Kansanen saman pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa kertonut, että sittenkun Talollinen Heikki Ollinpoika Herttuainen oli 17 päivänä Helmikuuta 1864 tehdyllä kauppakirjalla myynyt Talolliselle Kustaa Uimille omistamiinsa, eri tilaksi eroitettuihin kahteen yhdestoista osaan Herttualan perintötaloa No 4 Kerimäen pitäjän Jouhenniemen kylässä kuuluvat Olinienen ulkopalstan ja sen läheisyydessä olevat saaret, nimittäin. Kääpäsäären, Linnansaaren, Hirvisaaret, Karittajan ja Laitasaaret, sekä mainittu ulkopalsta Säsnä: A. S. F. A. K. - E. P. W. (6. K.) 268 Sr 473 Tag 234. R.D. 1905.
saarinen sen jälkeen eri kauppojen kautta oli siirtynyt Kauppahuone Trehusoff Sapetoffille, oli Pekka Kansanen, kauppahuoneen jouduttua konkurssitilaan, sen konkurssipesättä 10 päivänä Lokakuuta 1874. tehdyllä kauppakirjalla ostanut puheenalaisen ulkopalstan saarineen; mutta koska Kerimäen kunta, Herttualan tilan muitten osien nykyisenä omistajana, hakemansa halkomisjaon kautta on pyrkinyt osalliseksi myöskin Oriniemen ulkopalstaan on Pekka Kansanen vaatinut, että hän julistettaisiin ylempänä mainitun, 10. päivänä Lokakuuta 1894 tapahtuneen kaupan kautta tulleen Oriniemen ulkopalstan ja sen läheisyydessä olevain, puheenalaisten saarten omistajaksi ja että Kerimäen kunta, jonka ostaessa osansa useinmainitusta tilasta nimenomaan oli ollut puhe siitä, että kauppaan sisältyi ainoastaan tilan kotipalsta, julistettaisiin kaupallaan saavuttaneen omistusoikeuden yksistään viimeksi sanottuun palstaan Tästä kanteesta, jota Kerimäen kunnan puolesta on vastustettu, on Kihlakunnanoikeus 24. päivänä Marraskuuta 1902. julistamallaan päätöksellä antanut lausuntonsa; ja koska selvitetty oli, että asianosaisten välillä kahdella yhdestoista osalla puheenalaista perintötaloa. Kerimäen kunnan hakemuksesta vuonna 1900 oli toimitettu halkomisjako ja että tämä jako oli saanut lainvoiman, eikä Kihlakunnanoikeus voinut ottaa tutkiakseen halkomistoimituksen pätevyyttä, hylkäsi Kihlakunnanoikeus kanteen ja velvoitti Pekka Kanrasen suorittamaan Kerimäen kunnalle oikeudenkäymiskustannusten korvaukseksi, josta kunnan puolesta vaatimusta oli tehty, viisikymmentä markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pekka Kansanen oli vetoamalla saattanut jutun, on 26 päivänä Elokuuta 1905 antamassaan tuomiossa katsonut asiassa selvitetyksi, että Heikki Herttuainen oli edellämainitulla 17. päivänä Helmikuuta 1864 tehdyllä kauppakirjalla ainaiseksi Kustaa Uimille luovuttanut omistamiinsa, eri tilaksi eroitettuihin kahteen yhdestoista osaan puheenaolevaa Herttualan taloa kuuluvan Oviniemi nimisen ulkopalstan ja sen läheisyydessä olevat e269
dellämainitut saaret, mitkä tilukset silloin oli katsottu vastaavan kolmatta osaa tilasta, sekä että mainittu palsta ja saaret sittemmin eri kauppojen kautta olivat siirtyneet Pekka Kansaselle; että Heikki Herttuainen sillä välin eli 12. päivänä Joulukuuta 1879 tehdyllä kauppakirjalla oli myynyt kaksi kolmattaosaa tilasta eli neljä kolmaskymmenes kolmas osaa koko talosta Talolliselle Paavo Herttuaiselle, joka kauppakirjassa oli oikeutettu ottamaan hallintaansa ne tilukset, joita myyjä siihen aikaan hallitsi, minkä jälkeen viimeksi mainittu tilanosa kauppojen kautta oli joutunut Kerimäen kunnalle, joka 23 päivänä Marraskuuta 1881 oli sille saanut kiinnekirjan, kuin myös että sittenkun Kerimäen kunta oli 16. päivänä Syyskuuta 1899 pidetyssä kuntakokouksessa päättänyt erotuttaa omistamansa tilanosan Pekka Kansasen omistamasta ulkopalstasta samaa tilaa ja Mikkelin läänin Lääninkallitus 26. päivänä Toukokuuta 1900 oli määrän nyt Kerimäen kunnan omistamat neljä kolmaskymmenes kolmas osaa taloa halkomisen kautta erotettaviksi, oli asianomainen maanmittari vuonna 1900 toimittanut sanotun halkomisen, jakain Kerimäen kunnalle puolet kysymyksessä olevan tilan tiluksista ja määräten metsätilin asianosaisten kesken tapahtuvaksi; mutta kun maatilojen osittamisesta 12. päivänä Kesäkuuta 1895. annetun asetuksen 41 SS:n mukaan määräätä, joka on nen 19. päivää Joulukuuta 1864 on jollekin ainaiseksi luovutettu, voidaan sanotun asetuksen mukaan saada lohkomisella tai palstatilaksi erottamisella tilasta erilleen otetuksi, kun sitä Kuvernööriltä haetaan kymmenen vuoden kuluessa 1 päivästä Tammikuuta 1896 lukien, eikä. Pekka Kansasen voida katsoa menettäneen mainitun lainpaikan hänelle myöntämää oikeutta Kerimäen kunnan kerrotulla tavalla toimituttaman halkomisen kautta, on Hovioikeus sikäli hyväksynyt Pekka Kansasen asiassa tekemän kanteen, että Pekka Kansanen oikeutettiin, sanotusta halkaisujaosta huolimatta, yllämainitussa lainpaikassa määrätyn ajan kuluessa, sitä säädetyssä järjestyksessä haettuaan, 270
saamaan Oriniemen ulkopalsta ja sen lähellä olevat, edellä luetellut saaret lohkomisella erilleen otetuiksi. Hovioikeuden tuomioon on Kerimäen kunnan puolesta anottu muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Pekka Kansasella edellämainitussa Kerimäen kunnan hakemuksesta toimitetussa halkomistoimituksessa ei ole ollut mitään muistuttamista halkomisen toimittamista vastaan, vaan päin vastoin suostunut, että Oriniemen ulkopalstaankin Kerimäen kunnalle jaettaisiin osaa ja Kansanen sittemmin on antanut sanotun toimituksen saavuttaa lain voiman, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, vahvistaa sen lopputuloksen, johon Kihlakunnanoikeus on jutussa johtunut ja joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. Henr. hemman - Alex. Kumlin s. Herr. hemman - Alex. Kumlin Edvard Paldani. Wolaklander Ossian Karsten Toukokuun 10. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin 271 No 484. tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moittimista koskevassa nostojutussa, jossa Mäkitupalainen Akseli Ahtiainen. Mäntyharjun pitäjän Wanoisten kylästä, on hakijana sekä Talolliset Tobias ja Viktor Ahtiainen, sanotusta kylästä, tulematta jääneenä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, 10. päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Mäntyharjun pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Akseli Ahtiainen Tobias ja Viktor Ahtiaiselle toimitetun haasteen nojalla vaatinut, että asianosaisten vanhempien Matti ja Helga Ahtiaisen eläessään 24. päivänä Maaliskuuta 1891. tekemä sekä Tobias ja Viktor yhtiäisen valvoma kirjallinen testamentti, jolla Matti ja Helga Ahtiainen olivat määränneet, että Tobias ja Viktor Ahtiainen heidän kuolemansa jälkeen saisäsnä: Hs. F. Ack. Ed. W. B F. M. Pag 263. Rd 1905.
sivat heidän omistamansa osan Ahin perintötaloa No 1. Wanoisten kylässä sekä kaiken heidän irtaimen omaisuutensa, julistettaisiin voimattomaksi, sikäli kuin se koski Helga Ahtiaisen jälkeen jäänyttä omaisuutta, koska Kelga Ahtiainen Matti Ahtiaisen kuoleman jälkeen, 9. päivänä Syyskuuta 1896. laaditulla kirjalle sella testamentilla, jonka Akseli Ahtiainen määrätyn ajan kuluessa oli valvo nut, oli peruuttanut ensiksi mainitun testamentin ja määrännyt, että kaikki hänen niin kiinteä että irtainkin omai suutensa oli hänen kuoltuaan jäävä Akseli Ahtiaiselle Asiasta kuulustettuina ovat Tobias ja Viktor Ahtiainen, muun muassa, lausuneet, että Helga Ahtiainen, ollessaan läsnä eräässä Tobias ja Viktor Ahtiaisen välillä 4. päivänä Joulukuuta 1900 toimitetussa pesänjaossa, oli antanut suostumuksensa siihen, että hänenkin omaisuutensa silloin jaettiin Tobias ja Viktor Ahtiaisen kesken; ja kun Helaa Ahtiainen siten oli peruuttanut myö hemnän, Akseli Ahtiaisen hyväksi tekemänsä testamentin, ovat Tobias ja Viktor Ahtiainen, samalla kun he ovat moneet Akseli Ahtiaisen kanteen hylkäämistä, Akseli Ahtiaiselle toimituttanansa vastahaasteen nojalla vaatineet, että Helga Ahtiaisen 9. päivänä Syyskuuta 1896. laatima testamentti julistettaisiin voimattomaksi. Akseli Ahtiaisen vastustettua Tobias ja Siktor Ahtiaisen vaatimusta, on Kihlakunnanoikeus 17 päivänä Lokakuuta 1903 julistamassaan päätöksessä asiasta, mikäli enään on kysymyksessä, lausunut, että koska Helga Ahtiainen myöhemmällä 9. päivänä Syyskuuta 1896. tehdyllä testamentilla oli nimenomaan osaltaan Akseli Ahtiaisen eduksi kumonnut edellämainitussa, 24. päivänä Maaliskuuta 1891. päivätyssä testamentissa tekemänsä määräykset, sentähden on Kihlakunnanoikeus, kumoten Tobias ja Viktor Ahtiaisen asiassa ajaman kanteen oikeettomana, julistanut Tobias ja Viktor Ahtiaisen testamenttina valvoman asiakirjan 24. päivältä Maaliskuuta 1891. voimattomaksi sikäli kuin 272
se loukkasi Akseli Ahtiaisen 9. päivänä Syyskuuta 1896. tehtyyn testamenttiin perusta vaa oikeutta Helga Ahtiaisen jäämistöön Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tobias ja Viktor Ahtiainen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 28. päivältä Lokakuuta 1905. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, mikäli Jobias ja Viktor Ahtiaisen valvoma, Matti ja Helga Ahtiaisen 24. päivänä Maalis kuuta 1891. tekemä testamentti, sikälikuin se käsitti määräyksen Helga Ahtiaisen jälkeen jääneestä omaisuudesta, oli kumotta, mutta kun asiassa myös kin oli selvitetty, että Helga Ahtiainen täydellä ja selvällä ymmärryksellä oli antanut suostumuksensa siihen, että hänen omaisuutensa Tobias ja Viktor Ahtiaisen välillä 4. päivänä Joulukuuta 1900. toimitetussa pesänjaossa jaettiin Tobias ja Viktor Ahtiaisen kesken ja Helga Ahtiainen oli katsottava siten peruuttaneen 9. päivänä Syyskuuta 1896. Akseli Ahtiaisen eduksi tekemänsä testamentin, mikäli se koski Helga Ahliaiselle jaon aikana kuulumutta omaisuutta, on Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöksen tässä osassa, julistanut viimeksi mainitunkin testamentin voimattomaksi sikäli kuin se koski Helga Ahtiaisen mainitussa jaossa ollutta omaisuutta Hovioikeuden tuomioon on Akseli Ahtiainen anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Akseli Ahtiainen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Meinheman¬ Alex. Humlin Meinheman¬ Alex. Humlin Edvard Paldani Edan Lejander. B. F. Köpe 273
Toukokuun 11. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, kiinteän ja irtaimen omaisuuden luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat nyttemmin kuolleen Talollisen Juhana Korhosen leski Aliisa Halonen, Suonnejoen pitäjän Liitemäen kylästä, hakijana sekä Talollinen Ananias Halonen ja hänen vaimonsa Anna Liisa Laitinen, saman pitäjän jauhomäin kylästä, saapuville tullii na, mutta Talollinen Daniel Wilhelm Koronen ja hänen vaimonsa Wilhelmiina Loviisa Halonen, relämainitun pitäjän Suennejoen kylästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, 11. päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Suonnejoen pitäjän käräjakunnan Läsnä: H. S. F. A. K. - C. P. - W. R. : H. af H. No 487. Pag. 223. R. D. 1905.
Kihlakunnanoikeudessa ovat Juhana Korhonen eläessään ja Aliisa Halonen kortoneet, että sittenkuin Aliisa, Ananias ja Wilhelmiina Loviisa Halosen äiti Eva Karjalainen, joka yhdessä miehensä, Aliisa, Ananias ja Wilhelmina Loviisa Halosen isän, Talollisen Matti Matinpoika Halosen kanssa oli omistanut perintötalon No 11. Suonnejoen pitäjän Tyyrinmäen kylässä, oli kuollut sekä Aliisa, Ananias ja Wilhelmiina Loviisa Haloselle perintönä Eva Karjalaisen jälkeen oli langennut, Aliisa ja Wilhelmina Loviisa Haloselle kummallekin yksi viidestoista osa ja Ananias Haloselle kaksi viidestoista osaa mainitusta talosta, niin olivat Ananias Halonen ja Daniel Wilhelm Koponen erään 26. päivänä Marraskuuta 1872. päivätyn kauppakirjan nojalla, jolla nyttemmin kuollut Matti Halonen ja hänen toinen vaimonsa Justiina Laitinen kahdeksantuhannen markan kauppahinnasta, muka olivat myyneet heidän hallussaan vielä olleet yksitoista viidestoista osaa samasta talosta Anarias Haloselle ja Daniel Wilhelm Koposelle, ottaneet hallintoonsa viimeksimainitun talonosan sekä Daniel Wilhelm Koponen, ostettuaan 27. päivänä sanottua Marraskuuta tehdyllä kauppakirjalla viidentuhannen markan hinnasta Juhana Korhoselta ja Aliisa Haloselta viimeksimainitulle perintönä langenneen yhden viidestoista osan taloa, ottanut huostaansa myöskin Aliisa Halosen äitinsä jälkeen perimän irtaiuriston, mutta kun mitään tilankauppaa Matti Halosen ja Justiina laitisen sekä Ananias Halosen ja Daniel Wilhelm Koposen välillä 26. päivänä Marraskuuta 1872. ei todellisuudessa ollut tapahtunutkaan ja kauppakirjassa 27. päivältä Marraskuuta 1872. löytyvä välipuhe irtaimen omaisuuden luovutuksesta oli merkitty siihen Juhana Korhosen ja Aliisa Halosen tietämättä, ovat Juhana Korhonen ja Aliisa Halonen ano275