Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Uti Hofrättens dom har Direktören Uchmanne anhållit om ändring medels deduktion, den Hofrättskanslisten Holstibemött, hvaremot Tioehäradshöfdingen Manting icke hit inkommit med bemötare de i saken Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Direktinen Isak mann, som icke ens påställ, att laga hinder för honom förekommit att inom arril månad år 1915 utaf Försäkringsaktiebolaget Kaleva utfå det å ifrågavarande lifförsäkringskref utfallna försäkningbeloppet, icke hafva anlört skäl till ändring uti Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges Direktoren Uichmann att till Hofrättskanslisten Holsti, i hans ännämnda egenskap, utgifva etthundra mark i ersättning för de konkurs bvet i anledning af andringsökandet tillskyndade kostnader samt att till Keckäradshöfdingen Planting gälda afgifterna trettioåtta mark tjugu åtta penni, för hans exemplar af Asian Schauman denna Senatens dom. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Finlands Senat: Julius, Grotenfelt. Axel Charpentier. Päinö Hirvinen. Vilhelm Blåfield. Päinö Hirvinen. Vilhelm Blåfield. 52
Den 8. Oktober 1917. Finlands Senats dom uti ett, på nedsatt reqisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet sjörattsmål emellan firman C. Wahlroos &. Co, i Björneborg stad, sökande, samt rederiaktiebolaget Nierd, med hemort i staden Helsingborg af komingariket Sverige, svarande: Sifven uti Justiliedepartementet den 8. Oktober 1917. Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Kederiaktiebolaget Nierd har, efter finnan C. Wahlroos & Co ågangen stämning, vid Rådstufvurätten i Björneborg anfört att, sedan bemälda firma, som medels cerleparti af den 25. September 1913. emot en betingad trakt af 590. pund sterling engelskt mynt för månaden befraktat belaget tillröriga ängfärliget Sved för veropeisk traklfart under en tid af omkring nio månader, räknadt från 6sk Jag - A. C. V. H. W. B U. S. No 1868. Pag 32 Rd 1916
den dag, tidigast den 10. April 1914, då förtyget ställdes till firmans förfogande, dock ej längre än till utgången af nästnämnda år, i början af samma år meddelat bolaget sin afsikt att bryta det emellan parterna sålunda ingångna trakt aftalet, så hade parterna, efter försiggången bref - och delegranväxling, afslutad medels ett af belagets ombud den 3. April 1914. till firman afsändt telegram, i afseende å slutlig förlikning beträffande på följden af firmans tilltänkta kontraktsbrott öfverenskommit, att traxt aftalet skulle återgå emot det firman erlade till bolaget ett belopp af 400. pund sterling att betalas i räter om 50. pund den 1.sta i hvarje månad, räknadt från den 1. maj 1914., men enär firman, som till fullgörande af sin sålunda å tagna betalningsskyldighet den maj, den 1. juni och den 1 juli 1914 till bolaget guldit endast 1250. mark hvarje gång, ehuru afbetalningarna bort verkställas i engelskt mynt, ej blott vägrat godtgöra belaget den förlust bolaget sålunda till följd af kursfallet å det finska myntet lidet utan ock underlåtit att erlägga de därefter till betalning förfallna räterna, har vederiaktiebolaget Niord yrkat, att finnan C. Wahlroos & Co måtte förpliktas att i sistnämndt afseende till bolaget utgifva 250. pund stor ling jämte sex procents årlig ränta därå, räknad å hvarje rätaf 50. pund från de aftalade förfallodagarna den 1. Augusti, den 1. September, den 1. Oktober, den1. november och den 1. december 1914, äfvensom att därhos i enlighet med den kurs, som gällt vid betalningstillfällena, ersätta bolaget skill naden i värdet emellan de 150. pund sterling, bolaget å de tidigare förfallodagarne samman. lagdt egt bekomma, och de 37/37 50. mark belaget i ty måtte emot lagit. 54
Öfver käromålet hörd har firman C. Wahlroos & Cegenmålt, att ifrågakomna öfverenskommelse icke åsyftat upphäfvande af berörda erleparti, utan endast innefattat aftal om en månattig godtgörelse af 50. pund sterting för den förlust rederiaktieböls get Niord tilläfventyrs åsanka des under den tid firman icke begagnade sig af sagda får tyg och förty ej heller till böta get erlade den betingade fråk ten, medan de allmänna bestämmelserna i ertepartiet i ef rigt blifvit gällande; och som desså bestämmelser, bland annat, innehölle, det kontrahenterna ägde rätt att i händelse af krighafva trakt aftalet utan ersätt ningskyldighet och nu pågåer de vårddskrig utbrutit i slutet af juli månad 1914, samt i öfverenskommelsen om traktaetalets brytande intagits förbehåll om att öfverenskommelsen förlorade sin giltighet i fall, på sätt som skett, den månattiga inbetalningen af 30. pund försummades, har förman C. Wahlroos & C:o ansett sig fri från vidare betalningsskyldig het till bolaget och förty emot sell förkastande af käromålet Sedan Handlanden Berndt Magnus Stenväll och sjökaptenen Saavo Renfors, hvilka i egenskap af sakkunnige öfvervarit förhändlingarna i målet, afgifvit yttrande, har Rådstufvurätten, hvarest parterna ömsesides gjort anspråk på godtgörelse för sina i saken hafda umgälder, medels den 5. maj 1915. afkunnadt utslag sig utlåtit och, enär det sedan ingången af augusti månad år 1914. pågående värdskriget med tyåtföljande störande inflytande på träfiken å eurepeiska tarvat ten måste i enlighet med det i öfverenskommelsen parterna emellan gjorda förbehållet anses frikalla firman 6. Wahlrooski, som 55
emellertid erlagt de den 1. maj, 1. juni och 1. Juli 1914. förfallna ersättnings beloppen, från vidare skädestånds skyldighet, förkastat käromålet i öfrigt utom att, då benälda firma varit skyldig erlägga ofvannämnda belopp om sammanlagdt 150. pund sterling efter vid betalningsterminerna gällande å vista kurs, Rådstufvurätten ålagt firman att till rederi aktiebolaget i Siord utbetala skillnaden emellan nästnämnda belopp engelskt mynt och i berörda afseende erlagda tretusen sjuhundra femtio mark finskt mynt, beräknadt för det ingelka myntet efter den å vista kurs, som varit gällande för de skilda raterna å femtio pund den 1. maj 1. juni och 1. Juli 1914., jämte det parterna å ömse sidor, i anseende till sakens beskaffenhet, själfva fingo vidkännas sina rätte gångskostnader samt belaget skyldigkändes att till besittarne i målet Handlanden Stenvall och Sjö kaptenen Renfors i arfvode erlägga åt hvardera trettiofem mark. Hofrätten, under hvars pröfning såväl rederiaktiebolaget Niond som förmån C. Wahlroos & Co i vade väg dragit målet, har uti domden 21. Augusti 1916. funnit styrkt vara, att förman C. Wahlroos & C. uti parterna emellan i april månad år 1914. träffadt aftal utfäst sig att i skadeersättning för ifrågakomna traktaftals brytande till rederiaktiebolaget Niord erlägga i ett för allt fyrahundra pund sterling, att gäldas i månattiga räter om femtio pund den 1. maj, 1. juni, 1 Juli,1. Augusti 1. september, 1. Oktober 1. november och 1. devember 1914., äfvensom att detta åtagande skolat gälla oberoende af traktaftalets bestämmelser och sålunda äfven utan afseende å däri intagna krigsklausul; i anseende hvartill och då firman icke bestridt, att de den 1. Augusti 1914. 56
och därefter till betalning förfall na räterna lämnats oguldna, Hofrätten, med ändring af Rådstuf varättens utslag, ålagt frman C. Vahlroos & Co att till rederiaktiebolaget Niord erlägga i antydt afseende fordrade tvåhundra femtio pund sterling jämte sex procents årlig ränta å hvarje rät om femtio pund från dess förfallodag den 1. augusti, 1. September,1. Oktober, 1. november och 1 deember 1914 tills full betalning skedde, allt i egelskt mynt eller i finskt mynt efter vid betalningstiden gällande å vista kurs, hvarhos firman kändes skyldig att med fyrahundra mark hålla bolaget skadeslöst för dess vid Rådstufvurätten hafda kostnader i målet äfvensom att till däri så som sakkunnige anlitade Handlanden Stenvall och Sjökaptenen Renfors utgifva dem hvardera tillagda trettiofem mark; med hvilken rättelse vid Rådstufvurättens utslag i öfrigt, eller såvidt anginge den bolaget tillerkända, godtgördsen för kursskilnaden, beträffande hvilken ändring ej ens sökts, komme att förblifva Uti Hofrättens dom har förman C. Wahlroos & Co anhållit om ändring medels deduktion, den rederiaktiebolaget Nord bemött. Senaten här tagit målet i öfvervägande och finner utredt vara, att förman C. Wahlroos & C:o i April månad år 1914 med rederiaktiebolaget Nierd träffat sådan öfverenskommelse att firman i skadersättning för häfvandet af efvanberörda traktaftal utfäst sig att till bemälda bolag erlägga fyrahundra pund sterling så lunda att däraf den 1. Maj, 1. 1. Juli, 1. Augusti,1. september, 1. Oktober, 1. november och 1. derom ber 1914, hvarje gång, borde gäldas femtio pund samt att för man uraktlåtit att till bolaget erlägga de belopp, som förfallit 57
till betalning den 1. augusti 1914, och dårpåföljande månader, i anseende hvartill och då hvarken den omständigheten, att parterna på grund af det sedermera utbrut. na vårddskriget tilläfventyrs ägt rätt att bryta trakt aftalet, eller förbehållet i öfverenskommelsen därom att, i händelse firman försummade att å utsatt tid erlägga skadestådet, den ingångna öfverenskommelsen skulle anses såsom bruten, frikallade firman från skyldigheten att till bolaget erlägga hela det utfästa ska deståndet, hvars utgifvande icke gjorts beroende af krigs klansuten i trakt aftalet, Senaten pröfvar rättvist låta bero vid det slut, hvari Hofrätten i saken stannat; och skyldigkännes firman C. Wahlroos & Co att med nittio mark ersat ta rederiaktiebolaget Nierd dess härstädes för målet hafda Um Strömsten. kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse lånder Finlands Senat: Juliusprotenfett Axel Charpentier. Juliusprotenfett Axel Charpentier. Väinö Hirvinen. Vilhelm Blåfield. 58
Lokakuun 9. päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Turun Kovioikeudesta tulleessa, ulosmitatun omaisuuden omistusoikeutta koskevassa jutussa, jossa entinen Talonomistaja Malakias Lindfors, Lahden kaupungista, on hakijana ja Kauppias Emanuel Wilén, Loviisan kaupungista, poissääneenä vastaajana; Annettu Oikeusosastossa lokakuun 9. päivänä 1917. Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Kaupunginvouti Alku Rusila oli Kauppias Wilenin tuomiolla vahvistetun saatavan ynnä oikeudenkäyntikulujen suorittamiseksi toukokuun 25 päivänä 1915. Malakias Lindforsin pojan, Lahden kaupungissa asuvan Seurastajan Kaarle Edvard Lindforsin omaisuutena mainitussa kaupungissa ulosmitannut erinäistä irtainta Läsnä: A. N. J. P. A. W. H. F. No 1880. Pag 21. R. D. 1917
omaisuutta, on Malakias Lindfors sanotun kaupungin Maistraatille jätetyssä kirjoituksessa anonut, että, koska tästä omaisuudesta, paitsi muuta, mistä enää ei ole kysymystä, puholinkone, ompelukone, piironki ja peili, pöytä, kuusi tuolia, pesukaappi, haulipysy, kaksi likamyltyä, kaksi lihatienna, kahdet rattaanpyöriät, kaksi sikaa, silppukone, höyläpankki ja laari olivat hänelle kuuluvat, ulosmittaus kumottaisiin; ja on Maistraatti päätöksessä heinäkuun 26. päivältä 1915. katsoen Malakias Lindforsin esittäneen todennäköisiä perusteita vaatimuksensa tueksi, Ulosottolain 4. luvun 10. SS:n nojalla neuvonut häntä ulosmitatun omaisuuden omistusoikeudesta ajamaan kannetta asianomaisessa tuomioistuimessa. Tämän jälkeen on Malakias Lindfors, haastatettuaan Kauppias Wilenin ja Kaarle Edvard Lindforsin, Lahden kaupungin Ruastuvanoikeudessa vaatinut, että edellämainitun irtaimiston omistusoikeus vahvistettaisiin Malakias Lindforsille kuuluvaksi ja että hänelle sen ohessa tuomittaisiin korvaus oikeudenkäyntikuluistaan. Kauppias Wilen on vastustanut kannetta; minkä jälkeen ja kuulustettuaan Kaarle Edvard Lindförsiakin asiasta, Raastuvanoikeus on joulukuun 16. päivänä 1915. julistanut jutussa päätöksen ja, koskei Malakias Lindfors ollut vastoin Kauppias Wilorien kieltoa laillissesti toteennäyttänyt olevansa puheenalaisten ulosmitattujen tavarain omistaja, hyljännyt kanteenHovioikeus, jonka tutkittavaksi Malakias Lindfors vetoamalla oli saattanut jutun, on marraskuun 20. päivänä 1916. antamallaan tuomiolla jättänyt asian, mikäli se koskee nyt kysymyksessä olevaa omaisuutta ja Malakias Lindforsin yllämainittua korransvaatimusta. Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Kovioikeuden tuomioon on Ma60
omaisuutta, on Malakias Lindors sanotun kaupungin Maistraatille jätetyssä kirjoituksessa anonut, että, koska tästä omaisuudesta, paitsi muuta, mistä enää ei ole kysymystä. puhelinkone, ompelukone, piironki ja peili, pöytä, kuusi tuolia, pesukaappi, haulipysy, kaksi lihamyltyä, kaksi lihatiinua, kahdet rättaanpyöriät, kaksi sikaa, silppukone, höyläpankki ja laari olivat hänelle kuuluvat, ulosmittaus kumettaisiin; ja on Maistraatti päätöksessä heinäkuun 26. päivältä 1915. katsoen Malakias Lindforsin esittäneen todennäköisiä perusteita vaatimuksensa tueksi, Ulosottolain 4. luvun 10. SS:n nojalla neuronut häntä ulosmitatun omaisuuden omistusoikeudesta ajamaan kannetta asianomaisessa tuomioistuimessa. Tämän jälkeen on Malakias Lindfors, haastatettuaan Kauppias Wilenin ja Kaarle Edvard Lindforsin, Lahden kaupungin Raastuvanoikeudessa vaatinut, että edellämainitun irtaimiston omistusoikeus vahvistettaisiin Malakias Lindforsille kuuluvaksi ja että hänelle sen oherra tuomittaisiin korvaus oikeudenkäyntikuluistaan. Kauppias Wilén on vastustanut kannetta; minkä jälkeen ja kuulustettuaan Kaarle Edvard Lindförsiakin asiasta, Raastuvanoikeus on joulukuun 16. päivänä 1915. julistanut jutussa päätöksen ja, koskei Malakias Lindfors ollut vastoin Kauppias Wilemin kieltoa laillisesti toteennäyttänyt olevansa puheenalaisten ulosmitattujen tavarain omistaja, hyljännyt kanteenHovioikeus, jonka tutkittavaksi Malakias Lindfors vetoamalla oli saattanut jutun, on marraskuun 20. päivänä 1916. antamallaan tuomiolla jättänyt asian, mikäli se koskee nyt kysymyksessä olevaa omaisuutta ja Malakias Lindforsin yllämainittua korransvaatimusta, Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Kovioikeuden tuomioon on Ma60
lakias Lindfors anonut muutosta. senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Malakias Lindfors ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi jätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: August Viborgk - Mannes Peltonen Johan Nordgren. A. W. Heikkilä. Johan Nordgren. A. W. Heikkilä. F. A Wehkonen /T. Jännett./ Den 9. Oktober 1917. Finlands Senats dom uti ett, på nedsatt revisions: skilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Hemmansegaren Isak Björkström, från Teissala by af Borgå socken, sökande, samt Aktiebolaget Arvidsson e O:o Osakeyhtiö, från Helsingfors stad, svarande, angående återgång af lösöreköp: Gifven i rustitiedopartementet den 9. oktober 1917. Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter Aktiebolaget Arvidson & E:o Osakeyhtiö den 6. Augusti 1913. ågången stämning har Isak Björkström vid Railstufvurätten i Helsingfors stad anfört att, sedan Björkström i augusti månad år 1911. af aktiebolaget för ett prisaf 1625 mark tillhandlat sig en Sva motor, om sex hästkrafter, för drifvande af ett jämväl från aktiebolaget inköpt tröskverk, så hade, efter det motorn någon Nurv. J. C. A. bn. Jord - A. W. Z. A. Dck No 1882. Pag. 334 R. D. 1916.
tid blifvit för sagda ändamål använd, eglanderkännan å motorn bräckts, hvilket missöde sedermera tid efter annan upprepats så att sammanlagdt sex känner söndrats under den tid Björkström begagnat motorn; och enär nämnda käpdelser förorsakats af ett väsentligt konstruktionsfel hos motorn, som med anledning däraf icke kunde arbeta tillfredsställande, samt motorn i öfrigt visat sig för ändamålet olämplig, har Isak Björkström yrkat, att köpet af motorn nåtte häfvas och Aktiebolaget Arvidsson 8 O:o Osakeyhtiö åläggas att till Björkström utgifva motorts pris jämte laga ränta samt att godtgöra Björkström dennes rättegångskostnader i målet. såsom genmäle i saken har å Aktiebolaget Arvidson & E. E: Oso Osakeyhtiös vägnar framhållits, att ifrågavarande motor, den Isak Björkström efter eget godtfinnande utvält bland flere olika af aktiebolaget till salu hållna motorer, varit fullkomligt felfri, hvarför och då aktiebolaget icke lämnat några gäran tier för motorns ändamåls enlighet eller hållbarhet samt mölorn i följd af dålig skötsel gått sönder, aktiebolaget emotsett käromålets förkastande. Rådstufvurätten har medels den 4. November 1913. afkunnadt utslag funnit utredt vara att förberörda motor, som afsetts att användas till drifvande af ett tröskverk, på grund af dess konstricktion varit oduglig för ändamålet och ej heller af Björkström kunnat försättas i skick, hvarför Rådstufvurätten, i stöd af 4. SS: 1. kap. R. B., upphäft köpt parterna emellan samt ålagt Aktiebolaget Arvidson Abo Osakeyhtiö att emot återbekommande af sagda mötor till Isak Björkström återbetala dess pris ettusen sexhundra tjugufem mark med fem procents årlig ränta därå från den 6. Augusti 1913, tills full betalning följde, äfvensom att med etthundra fyratio mark godtgöra Björkström hans i målet hafla kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Aktiebolaget Arvidson Och Isakeyhtiö i vadeväg dragit målet, har genom dom den 31. Augusti 1916. utlåtit sig; och enär I32
sak Björkström icke styrkt, att Aktiebalaget Arvidson & B:o Osakeyhtiö vid försäljningen af ifrågavarande motor garanterat dess lämplighet för drifvande af tröskverk samt tillförlitlig utredning saknades jämväl därom, att motorn skulle varit besvärad mål sådant kontruktionsfel, att densamma icke kunnat vara i gång, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufverättens utslag, förkastat Isak Björkströms i målet utförda talanUti Hofrättens dom har Isak Björkström sökt ändring medels deduktion, den Aktiebolaget Arvidson & b:o Osakeyhtiö beinött. Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner väl ifrågavarande af Aktiebolaget Arvidson & E:o Osakeyhtiö till Isak Björkström levererade mötor icke hafva varit kontraktsenlig utan bekäftad med konstruktionssel, som marligt inverkade på dess gång, men emedan Isak Björkström, änskönt det så lunda anmärkta felet kunnat föranleda till återgång af köpet, alltsedan motorn blifvit uppsatt under förloppet af tvenne år användt densamma för drifvande af tröskverk och icke förr än medels stämning i denna sak påyrkat skyldighet för Aktiebolaget Arvidson 2o Osakeyhtiö att återtaga motorn, ty och då Isak Björkström genom anförda förfarande måste anses hafva godkänt motorn, pröfvar Senaten rättvist låta bero vid det slut, hvari Hofrätten i saken stannat; och ålägges Isak Björkström att med nittio mark godtgöra Aktiebolaget Arvidson D bo Osakeyhtiö dess härstädes i målet hafda kostnader. Pet alle, som vederbör. till efterrättelse länder. Julius, Grotefelt Finlands Senat: John Nordgren Axel Charpintin A. M. Heikkilä. Allan Dahlbek 63
Lokakuun 11 päivänä 1917 Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa testamentinmoitajutussa, jossa Nurmeksen pitäjän Kuokkastensalmen kylässä asuva Talollinen Lauri Kejonen on hakijana sekä Talollisenleski Kaisa Ahonen, Waltamon pitäjän Haapajärven kylästä, alaikäisten lastensa Hilja Maria, Johannes, Anna Aliina, Riitta Elma, Kaisa Ester, Sikke ja Aina Kustaava Ahosen holhoojana, saapuville tulleena ja sanot tujen alaikäisten toinen holhooja Talollinen Heikki Jaaranen viimeksi mainitun pitäjän Ylikylästä, poisjääneenä vastaa jana: Annettu Oikeusosastossa lokakuun 11 päivänä 1917. lenaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Nurmeksen, Jaltamon ja Rautavaa ran pitäjien käräjäkunnan. KihlakunLäsnä: A. A. J. P.  J. N. 1. B. H. F. T. 61 No 1890. Tag. 351. R.D.
nanoikeudessa ovat Kaisa Ahonen ja Heikki Jaaranen lausuneet, että Lauri Kyönen oli syyskuun 21 päivänä 1911 Kihlakunnanoikeudessa valvonut hänen ja huhtikuun 27 päivänä samanä vuonna rinta- ja selkäperillisiltä kuolleen vaimonsa Riitta Ahosen, joka oli Kaisa Ahosen miesvainajan Talollisen Samuli Ahosen sisar ja siis edellä lueteltujen alaikäisten isänsisar saman huhtikuun 24 päivänä kirjallisesti tekemän keskenäisen testamentin, jonka mukaan jälkeen elävä puoliso sai omakseen kaiken pesän omaisuuden. Mutta kun Riitta Ahonen kohta mainitun testamentin allekirjoitettuaan oli sen peruuttanut ja aviopuolisot sitten suullisella testa mentilla olivat määränneet että Rietta Ahosen kuoltua oli hänen jättämästään omaisuudesta annettava 3000 markkaa rahaa ynnä. Riitta Ahosen vaatetavarat ja huonekulut edellä luoteltuille alaikäisille, että Lauri Kojosella oli oleva ainoastaan hallintaoikeus Riitta Ahosen jälkeenjättämään omaisuuteen ja että pesän omaisuus Lauri Kojosenkin kuoltua oli jaettava kahtia samojen alaikäisten sekä eräiden Lauri Kejosen sukulaisten kesken, niin ovat Kaisa Ahonen ja Heikki Jaaranen, ilmoittaen Lauri Kujosen jättäneen tämän suullisen testamentin valvomatta vaatineet että sanottu kirjallinen tästä mentti julistettaisiin mitättömäksi ja Lauri Kejonen, jolla, laiminlyötyään suullisen testamentin valvomisen, ei ollut mitään oikeutta vaimovainajan sa pesäosuuteen, velvoitettaisiin sakon uhalla jättämään pesä sellaiseen ja koon, että Kaisa Ahosen ja Heikki Jaarasen holhokit siitä saisivat heille Riitta Ahosen perillisinä lain mukaan tulevan osuuden, taikka ainakin että Lauri Kejonen, samalla kuin puheeksi tullut suullinen testamentti, jonka Kaisa Ahonen lastensa puolesta oli valvonut, julistettaisiin noudatettavaksi, velvoitettaisiin Kaisa Ahoselle ja Heikki Jaaraselle heidän holhokkiensa hyväksi luovuttamaan näille testamenta tut 3000 markkaa rahaa korkoineen yn65
nä irtaimet tavarat kuin myös korvaamaan Kaisa Ahosen ja Heikki Jaarasen oikeudenkäyntikulungit. Kanteesta kuultuna on Lauri Kojonen myöntänyt, että puheenaolevaan kirjalliseen testamenttiin kohta sen jälkeen kuin se oli allekirjoitettu oli tehty sellainen suullinen lisämääräys että Riitta Ahosen ensiksi kuollessa Lauri Kejosen tuli Samuli ja Kaisa Ahosen lapsille maksaa pesästä 3000 markkaa rahaa ja antaa heille eräs kauppi, mutta väittänyt testamentin muuten eli mikäli se koski Lauri - Kejosen siinä saamaa omistusoikeutta pesän omaisuuteen jääneen voimaan sekä sen tähden ilmoittanut suostuvansa täyttämään. mainitun lisämääräyksen, mutta vastustanut kannetta muussa osassa. Kihlakunnanoikeus on maaliskuun 6 päivänä 1912 julistamassaan päätöksessa lausunut selvitetyksi, että Lauri Kejonen ja Riitta Ahonen huhtikuun 24 päivänä 1911, tehtyään ensin kirjallisen testamentin, jonka mukaan jälkeen jaava aviopuoliso saisi omakseen kuolleen puolison kaiken omaisuuden, olivat heti sen jälkeen, Riitta Ahosen tahdottua muuttaa tuon testamentin, viimeisenä lahtonaan suullisesti määränneet, että Lauri Kojosen, jos Riitta Ahonen kuolisi ensiksi, tuli heti suorittaa Samuli ja Kaisa Ahosen lapsille kolmetuhatta markkaa ja antaa heille Riitta Ahosen huonekaluista muun muassa eras kauppi, ja Riitta Åbosen, jos Lauri Kejonen kuolisi ennen häntä, suorittaa Kejosen sisarenlapsille kolmetuhatta markkaa, ja että molempain kuoltua heidän muusta omaisuudistaan puolet oli joutu va Samuli ja Kaisa Ahosen lapsille ja toinen puoli Lauri Kyösen sisaren lapsille; minkä tähden ja koska tälla suullisella testamentilla, jossa jälkeenjääneelle puolisolle oli määrätty ainoastaan elinaikainen täydellinen hallintaoikeus ensinkuolleen aviopuolisen omaisuuteen, oli peruutettu kerrottu kirjallinen testa mentti, eikä Lauri Kejosella, joka ei ollut Riitta Ahosen jälkeen valvonut mainittua suullista testamenttia, näin ollen ollut mitään oikeutta Riitta - the 40