Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
riitaisiksi joutuneiden saamistensa ja panttioikeuksien toteuttamiseen, on Kaartuvanoikeus toisessa esiinhuudessa julistetulla välipäätöksellä varannut Aklberg ille oikeuden eri oikeudenkägnillä, ja ta vasten hänen oli otettava päästi kahden kuukauden kuluessa sanotun välipäätöksen julistamispäivästä 4. päivåstä Lokakuuta 1909 totouttaa saamisensa muistalusten tekijää vastaan; minkä jälkeen Raastuvanoikeus on konkurssiassa 13. räivänä Joulukuuta 1911. julistetulla luomiolla määrännyt konkussipesän varoita maksettavaksi Kovinteloitsija Aklbergille. 30. markkaa 6. prosentin vuotuisine korkoineen 13. päivästä  Kesäkuuta 1909. Insenööri telinin 13 päivänä Helmikuuta 1909. tunnustaman vekselin perusteella, 3100. markkaa 6. prosentin korkoineen 23. päivästä liinäkuuta 1909 Insinööri Iitinen 23 päivänä Maaliskuuta 1909. tunnustaman vekselen jarusteella, molemmat nämä saatavat etuoikeudella Helinin Suomen Yhdysrankille panttaamien 9. Kansallissäkeränkin osakkeen arvosta; 1906. markkaa 41. sen niä; 800. markkaa 6. prosentin vuotuiselle korolla 23 päivästä Marraskuuta 1908; 700 markkaa; ja 100 markkaa lainaksi annettua käteistä rahaa, viimemainetut nelja erää etuoikeudella Tusineeri Helinin näiden velkojen pantiksi Karintojoitsija Åtbergille jättämien edelläsanottujen 2. Suomen Yhdyspankin osakkeen talon kineen, Maaningan Pielaveden Höyrymke osakeyhtiön osakekirjan sekä 20 suuskassojen Keskustainarahasta-osakeyhti on osakkeen arvosta; minkä ohessa Raastuvanoikeus on tuomiossaan määrännyt että, koska sanottuja, etuoikeus vaatimuksia eli vastustettu ja Kavinteloitsi ja Åhlberg sen johdosta anonut saada eri vidalla näyttää ne oikeaksi, kaikille edellä mainituilla määrille konkurssiluomiossa varatut etuoikeudet olivat riisivät siitä oikeudenkäynnistä, joka toisessa esiin huudassa oli määrätty Aklbergin mertettavaksi konkurssisän toimitsiamies ta vastaan kahden kuukauden kuluessa toisesta esiinhuudosta lukien ja ja ka oikeudenkäynti oli tilbergen nostettava mainitussa ajassa, uhalla että hänen valvomansa saamiset muutoin 409
hyljättäisiin. Johan Lamukselle sittemmin 2 päivä nä Joulukuuta 1909 toimitetun haasteen ne jalla on Havinteloitsija Valberg Kaastuvan oikeuden istunnossa 17 päivänä Tammikuuta 1910, ilmoittaen edelläkerrotut vaatimuksensa Oikeuden käsiteltäväksi, anonut että hänen valvontaansa vastaan tehdyt muistutukset hyljättäisiin sekä että sanen valvomansa saamiset ja tekemänsä eluoikeusvaatimukset hyväksyttäisiin, minkä ohessa Ahlberg hänen e) ja d) koldissa mainittujen 700 ja 3100 markan sekselisäämistensä maksun vakuudeksi annettuun panttiin nähden on selittänyt että pantti alkuaan oli annettu kahden, 90 ja 3700 markan vekselen vakuudeksi, vaikka 900 markan vekseli panttauskirjas sa erehdyksestä oli merkitty 1.400. markan suuruiseksi, ja että valvotut 700. 3100 markan vekselit olivat syntyneet 90 ja 37/700 markan vekselejä uusittaessa; että ranttauskirjan mukaan pantti oli oleva vakuutena myös uusituista vekseleista; ja että Suomen Yhdyspanken Kuopion kaarakonttoriin oli ilmoitettu että kysymykseen tulleet pankkiin sen saata vien vakuudeksi pantiksi jätetyt Kanrallis Osakepankin osakkeet olivat sanotun panttauskirjan mukaan annetut Vilborgillekin pantiksi hänen mainituista saatavistaan Asiasta kuultuna on John Lamies väillänyt, että Raastuvanoikeus toisessa siinhuudessa julistetulla välipäätökselsa oli velvoittanut Kainteloitsija Ahlbergin kahden kuukauden kuluessa viville rantavan eri oikeudenkäynnin kautta toteensaattamaan saamisensa muistutusten tekijää vastaan, mutta että Aklberg, vaikka Kihlakunnantuomari Schroderus Enpeff oli yhtynyt Lamuksen tekemien muistutuksiin ja siis myös oli pidettävä Raastuvanoikeuden tarkoittamana muistutuksen tekijänä, oli laimintjenyt manuuttaa Kihlakunnanluomari Suseffin vastaajaksi asiaanjohon nähden ja kun Kavinteloikija tilberg siis oli menettänyt puhevaltansa asiassa, John Lamus on anonut että Kavintelostoitsija Helbergin kanne jätettäisiin varteen ottamatta; ja on 410
Kaastuvanoikeus tämän johdosta 14. päivänä Maaliskuuta 1910. julistetulla väiteräätöksellä, koska ylläsanotussa lainvoiman saamessa konkussituomiossa, josta tämä oikeudenkäynti riippui, nimenomaan oli määrätty että Ravinteloitsija Ahlbergin oli nostettava tämä oikeudenkäynti kahden kuukauden kuluessa konkussipesän toimitsijamista vastaan, sekä toisessa esiinhuudessa julistetussa välipäätöksessä oli juhuttu ainoastaan oikeudenkäynnistä muistutusten tekijää vastaan, katsonut ettei se seikka, että Raventeloitsija Aklberg oli jättänyt haastattamatta vastaajaksi asiaan Kihlakunnantuomari Euseffin, joka oli yhtynyt John Lamuksen tekemiin muistutuksiin Åhlbergin valvontaa vastaan, siistänyt Ahlbergilta oikeutta puheena olevan kanteen ajamiseen tahi että Lamuksen velvollisuus vastata kanteeseen olisi riippuva Kihlakunnantuomari Euseffin haastattamisesta vastaajaksi, jonka vuoksi Raastuvanoikeus on velvoittanut Johan Lamuksen yksin asiassa vastaa maan, jos hän tahtoi sitä etua hyväkseen kyttää. Sittenkun John Lamus oli uudistanut nitä hän oli Raastuvanoikeudessa kon kurssin toisissa esiinhuudessa esiintuo nut Ravintoloitsija tilbergin valvontaa vastaan, on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anonut korvaasta oikeudenkäyntikustannuksistaan, 4 päivänä Huhtikuuta 1910. julesta mallaan päätöksellä ratkaissut asian ja katsonut Kavintoloitsija tilbergen luotettavarde toteensaattaneen kaikki kiistään rannut saamisensa sekä myöskin näyttäneen Insinööri Helinin niiden suorit tamisen vakuudeksi Aklbergille pantiksi jättäneen ne arvotaperit, joista oikeudenkäynnissä oli ollut kysymys, minkä vuoksi ja joskin panttaukset eivät ollut muodollisesti aivan oikeita, Raastuvan oikeus, huomioon ottaen että Insinööri Elin vainajan tarkoitus panttaukseen nähden, siten kuin Ahlberg och panttaukset käsittänyt, eli selvästi ilmennyt, on kohtuuden perusteella määrännyt Lavintoloitsija Aklbergin vahdomat, mutta kiistaan pannut saamiset Aklbergille 411
maksettaviksi niillä oikeuksilla ja etuoikeuksilla, jotka niille oli Iitinin konkussituomiossa varattu, mutta on Kaastu nanoikeus asian laatuun nähden kuitannut oikeudenkäyntikulungit asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi olen Lamus oli vetoamalla saattanut jäten, on 21 päivänä Joulukuuta 1910 antamal laan tuomiolla jättänyt Raastuvanoikeuden edelläsänetun väiteräätöksen ja lopullisenkin päätöksen, sikäli kuin si tä on edellä kerrottu, pysyviksi, ja oli vat siis Ravintoloitsija Ahlbergin valvo mat riidanalaiset saamismäärät katsetut teteen saatetuksi sekä, koska Ahlberg oli toteennäyttänyt Insineeri Helin vainajan laillisesti Aklbergille pantanniem kysymyksessä olevat arvoreperit puhelna olevien saamisien suorittamisen vakuudeksi, Ahlbergille oli myönnetty Raastuvanoikeuden määräänä etuoikeus maksun saantiin mainittujen arvopaperien arvosta. Hovioikeuden tuomioen on John Lamus anonut muutesta tänne toimittamallaan peristelmalla, johon Karintekoitsija Ahlberg on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei John Lamus ole esiintuonut syytä muuttaa, Hovioikeuden edellämainittua tuomiota muuten kuin että, koskei ole näytetty että puheenalaisia yhdeksää Kan salles Osakerandin osaketta olisi Kavin toloitsija Aklbergin edellä ejad kohdissa mainittujen 70 ja 3100 markan saamisten vakuudeksi laillisesti pantiksi pantu, Keisarillinen Senaatti harkitin oikeaksi, muuttaen tältä kehden Hovioikeuden tuomesta, hyljätä Kainteloitsija - Ahlbergin sanottuihin yhdeksään osakkiseen nähden tekemän etuoikeus vaatimuksen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Enaalle Alksi Käpy B. Annberg Härnes Lehonen Johannes Pesonen. U; J; Juukjelm 112
Lokakuun 11. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa perinnönjaon moittimista koskevassa jutussa jossa ovat Talollinen Kaarle Juhonpoika Sipilä ja hänen vaimonsa Hele na Sofia Tapanintytär, Talollinen Juho Aleksander Joelinpoika Alisipilä sekä Talollisenpojat Joel Anton ja Iisakki Joelinpoika Tuomola, kaikki Paattis ten kappelin Wiikkalan kylästä, Työmies Frans Erland Joelinpoika Tuomola, Kastun yksinäistilalta Maarian pitäjässä, ynnä Puukkalan kappelin Starviaisten kylästä kotoisin olevat Päätäli Wilhelm Laine ja hänen vaimonsa Maria Josefina Joelintytär hakijoina sekä Työmies Antti Joelin poika Salonen, Turun kaupungista, Seppä Kustaa Reinhold Joelinpoika, Kaarinan pitäjän Nummen kylästä, sekä Torppari Antti Granberg ja tämän vaimo Matilda friliintytär, Paattisten kappelin Tiihi läin kylästä, vastaajina: Sinottu Oikeus osastossa 11. päivänä Lokakuuta 1911. R. B. F. A. fr. A. S. 113 No 1327. Pag. 207. R. D. 1909.
Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää seuraavaa: Talollisella Joel Antinpoika Tuomolal la, joka oli naimut ensin Maria Helena Heikintyttären ja tämän kuoltua edellämainitun sittemmin Kaarle Sipilän kanssa nel oisiin menneen Helena Sofia Tapanintyttären, oli ollut lapsia avioliitostaan Maria Helena Heikintyttären kanssa Antti Salonen Kustaa Reinhold Joelinpoika ja Matilda Joclintytär sekä avioliitostaan Helena Sofia Tapanintyttären kanssa Juho Aleksander Alisipilä, Joel Anton, Iisakki ja Frans Erland Tuomola sekä Maria Josefina Joelintytär. Sittenkun Joel Tuomalan kuoltua 31. päivä nä Lokakuuta 1884. hänen jälkeensä jättä mä omaisuus oli jaettu, irtain tavara 9. päivänä Tammikuuta 1886. Helena Tofia Tapanintyttären ja hänen yllämainittujen lastensa kesken sekä Joel Suomolan kuolinpesään kuuluneesta, 11 päivänä Elokuuta 1902 huutokaupalla pyydystä Ahtuomola nimisestä puolesta Wiikkalan kylässä olevan Tuomalan perintötaloa saatu hinta viimeksi mainitun vuoden Syyskuun 8. päivänä Juho Aleksander Risipilän, Joel Anton, Iisäkki ja Frans Erland Tuomolam sekä Maria Josefina Joelintyttären kesken, ovat Antti Kolonen ja hänen asiakumppaninsa Kaarle Sipilälle ja hänen myöläpuolilleen Liedon pitäjän ja Prunkkalan kappelin sekä Maarian pitäjän ja Paattisten kappelin käräjäkunnan 1903. misden syyskäräjiin toimitetun haasteen nojalla, moittien mainittuja jakoja, Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, ettei Antti Salosta ja hänen asiakumppaneitaan oltu kutsuttu poihin perinnönjakoihin eikä hälle annettu tieton niitten ajasta eikä paikasta, missä ne toimitettiin, kuin myös ette Antti Saloselle ja hänen myöläpuolilleen ottu toimituksissa jaettu heille tulevaa laillista perintöosaa Joel Tuomalan jäämistörtä; ja ovat Antti Salonen ja hänen asiakumppaninsa sen vuoksi vaatin eet, että sanotut jaat julistettaisiin mitättömiiksi ja että Kaarle Sipilä ja hänen asiakauphanninsa velvoitettaisiin määrä-ajan kukassa sakon uhalla antamaan kaikki Joel Tuomolan jäämistö lailliseen jakoon sekä 414
luoruttamaan Antti Kaloselle ja hänen myötäpuolellensa heille sen mukaan tuberot omistet Kanteesta kuulustettuunsa ovat Kanle Sipilä ja hänen asiakumppaninsa vid taneet Antti Salonen ja hänen myötä puoltensa 31. päivänä Maakonta 1880 ja 17. päivänä Tammikuuta 1885 omtamaaren hustru omkudare Joel Thomolain denna totte mestänne Hämaren böndera Skatte Herr selle ja härom derintumismansrättare för Tuomalain peltoen tulevan kasunnon min ka vuoden ja boden skatte taloska ja enren inlaknings arne skatte och attut rätten vitenten Joel Tuomalan puolitterheradam jotka ja näin ollen myöntaan vaimolle maalia mutta perinmyndare Joel Muonedare förllerne skattehemman, Kaarle Anslös jo härten Jacobsson och hinnasta varit nämnde bomälte nyssattaverkning Witesmannen Anders Johan AntinpoiHelmikuuta 1906. julistumaktion häntöun lä siinä mainitulla kuulutta kyljäs Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wäälä Salonen ja hänen asiakunnanoinen och vat vetoamalla saattaneet jutun, on 22. päivänä Toukokuuta 1909. antamassaan tuomiossa lausunut, etteivät Kaarle Sipilä ja hänen myöläpuolensa olleet näyttaneet Antti Salosen, Kustaa Reinhold Joelinpojan ja Matilda Grönbergin luopuneen oikeudestaan periä Joel Tuomolaa sekä ellei Joel Tuomolan jäämistöä siis olisi pitänyt ryhtyä jakamaan siitä Antti Salorelle ja hänen asiakumppaneilleen ilmoittamatta; minkä vuoksi ja kuin eivät Kaarle Sipilä ja hänen asiakumppaninsa olleet todistaneet sellaista tietoa Antti Saloselle ja hänen myöläpuolilleen lailli sesti toimitetuksi eikä Antti Saloselle Gustaa Reinhold Juhonpojalle ja Matilda Glandergille kysymyksessä olevissa jako toimituksessa oltu annettu näille lain mukaan tulevia perintöosuuksia Joel Tuomolan jälkeen jääneestä omaisuudesta Hovioikeus on muuttaen Kihlakunnanoi keuden päätöstä, kuonunut sanotut tosmitukset, mikäli me lonkäsivät Antti Salonen, Kustaa Reinhold förehäräjare ja Matts Gröndersson oikeutta broder hö rintoir Joel Simonsson jälkeen, sekä och 115
luovuttamaan Antti Saloselle ja hänen myötäpuollensa heille sen mukaan tulevat osuudet. Kanteesta kuulustettuina ovat Kaarle Sipilä ja hänen asiakumppaninsa väittäneet Antti Salosen ja hänen myötäpuoltensa 31. päivänä Maaliskuuta 1880. ja 17. päivänä Tammikuuta 1882. antamiensa kuittien mukaan Joel Tuomalan eläessä tältä vastaanottaneen kaiken Antti Salo selle ja hänen asiakumppaneilleen Joel Tuomalan jälkeen tulevan perinnön; min kä vuoksi ja koskei Antti Salosella ja hänen asiakumppaneillaan siis ollut mitään oikeutta Joel Tuomolan kuolinpesään, a vötkä he näin ollen myöskään voineet vaatia uutta perinnönjakoa Joel Tuomo lan jälkeen pidettäväksi, Kaarle Sipilä ja hänen asiakumppaninsa ovat anoneet kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on 8. päivänä Helmikuuta 1906. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljän nyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Salonen ja hänen asiakumppaninsa oli vat vetoamalla saattaneet jutun, on 22 päivänä Toukokuuta 1909. antamassaan tuomiossa lausunut, etteivät Kaarle Sipilä ja hänen myöläpuolensa olleet näyttäneet Antti Salosen, Kustaa Reinhold Joelinpojan ja Matilda Grönbergin luopuneen oikeudestaan periä Joel Tuomolaa sekä ettei Joel Tuomolan jäämistöä siis olisi pitänyt ryhtyä jakamaan siitä Antti Salorelle ja hänen asiakumppaneilleen ilmoittamatta; minkä vuoksi ja kun eivät Kaarle Sipilä ja hänen asiakumppaninsa olleet todistaneet sellaista tietoa Antti Saloselle ja hänen myötäpuolilleen lailli sesti toimitetuksi eikä Antti Saloselle Kustaa Reinhold förlinpojalle ja Matilda Granbergille kysymyksessä olevissa jako toimituksissa oltu annettu näille lain mukaan tulevia perintöosuuksia Joel Tuomolan jälkeen jääneestä omaisuudesta Hovioikeus on muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, kunnonut sanotut toimitukset, mikäli me lonkkasivat Antti Salosen, Kustaa Reinhold Joelinpojan ja Matilda Granbergin oikeutta saada perintää Joel Tuomalan jälkeen, sekä vel415
roittanut Kaarle Sipilän ja hänen asia kumpaninsa kolmen kuukauden kuluessa Hovioikeuden päätöksen antopäivästä sadan markan sakon uhalla heille kullekin toimittamaan Joel Tuomolan jäänistön jaon sen perintöosan määräämiseksi, mikä Joel Tuomalan jälkeen oli tuleva Antti Saloselle, Kustaa Reinhold Joelinpojalle ja Matilda Granbergille sekä näille luovuttamään heille sen mukaan jakautuvan pesänösuuden. Hovioikeuden tuomioon ovat Kaarle Sipilä ja hänen asiakumppaninsa hakeneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Antti Salonen ja hänen myötäpuolensa ovat säädetyssä järjestyksessä vastarnet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Kaarle Sipilä ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ollen kysymyksenalainen ja ko Hovioikeuden määräämällä uhalla tomitettava ennen 1. päivää Helmikuuta 1912, ja velvoitetaan Kaarle Sipilä ja hänen asia Ande Lindström kumpaninsa suorittamaan Antti Saloselle ja hänen myötäpuolilleen, näillä jutun vuoksi täällä olleiden kustannusten korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: kuten Saarinen Matts Andersin. kuten Saarinen Matter Andersin. B. Amberg Johannes Pesonen 416
No 1328. Pag 220 Rd 1909 Sokakuun 11. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa testamentin moittimista koskevassa jutussa, jossa Itsellinen Juho Fredrik Juhonpoika Tapala, Yläneen pitäjän kirkonkylästä, samassa kylässä asuva Nahkuri Oskari Nikolai Nurmi, vaimonsa Fanny Fredrika Nurmen edusmiehenä, Talollinen Kaarlo Oskari Alipenttilä, Prunkkalan kappelin Prunk kalan kylästä, vaimonsa Johanna Wilhelmiina Alipenttilän edusmiehenä, sekä Talollinen Kaarlo Aleksanteri Soikki, Soikkilan kylästä Mietoisten pitäjää, ovat hakijoina sekä Torpparinvaimo Emilia Josefiina Lehtonen ynnä hänen miehensä Juho Fredrik Lehtonen, Yläneen pitäjän Kirkonkylästä, vastaajina. Annettu Oikeusosastos sa 11. päivänä Lokakuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä rellelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, sanut tietää seuraavaa: Sittenkun Emilia Josefiina Lehtonen oli läsnä: S.S. l A. B A. P.
Pöytyän ja Yläneen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa 9. päivänä Syyskuuta 1905 testamentin valvomista varten ilmoittanut, että lähinnä edellisen Elokuun 7. päivänä kuollut, Yläneen puotäjän kirkonkylästä kotoisin ollut Taloll linen Frans Wilhelm Tapala oli eläet sään Maaliskuussa sanottuna vuonna tehnyt sellaisen suullisen testamenttimää räyksen, että Emilia Josefiina Lehtonen oli Frans Wilhelm Tapalan kuoltua saara 5000. markkaa hänen omaisuudestaan niin ovat Juho Fredrik Tapala ja hänen asian kumppaninsa, ilmoittaen olevansa Frans Wilhelm Tapalan lähimpiä perillisiä, Emilia Josefiina Lehtoselle toimitetun hänteen nojalla sanotussa Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, ettei Frans Wilhelm Tapala ollut tehnyt puheenalaista mieräystään vapaatahtoisesti ja että määräys oli tehty sillä nimenomaisella utdolla, että se olisi pysyväinen ainoas taan siinä tapauksessa ettei Frans Kihhelm Tapala, joka juuri oli ollut läkhoitamaan, sieltä enää palaisi, mutta että Frans Wilhelm Tapala olikin vielä palannut tältä Helsingin matkaltaan; minkävuoksi ja kun ei Frans Wilhelm Tapalan kuolinpesän irtain omaisuus ollut edes 5000. markan arvoiren, Juho Fredrik Tapala ja hänen asiakumppaninsa ovat vaatineet, että puheenalainen testamenttina valvottu määräys julistettaisiin mitättömäksi, sekä anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kihlakunnanoikeus, jossa Emilia Josefiina Lehtonen on kannetta vastustanut, on 11. päivänä Syyskuuta 1906. julistamassaan päätöksessä katsonut asiasja selvitetyksi, että Frans Wilhelm Tarala oli Maaliskuussa vuonna 1905 terrellä ja täydellä ymmärryksellä sekä vapaasta tahdosta tehnyt kuolemansa aralta sen suullisen testamentin Emija Josefiina Lehtosen hyväksi, jonka tänä sittemmin oli valvonut, panematta testamentin pysyväisyyden ehdoksi ettei jan mää palaisi kotiin aikomaltaan dössä Helsingin kaupunkiin tervyttäinen velkalla Helmikuin, minkä vuoksi Kihdössä Helsingin kaupunkiin tervyttäinen velkalla Helmikuin, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on hyljännyt jutussa aje118
tun testamentin voimassa. Hovioikeus, jonka tutiittavaksi Juhana 107 oli mennyt naimisiin, ovat Fredrik Tapala ja hänen asiakumppa pidetyssä järjestyksi vastannutkokuuta 1909. lausunut Juho Fredrik Saan Erik Tapala ja hänen asiakumppa kokuuta 1909. lausunut Juho Fredrik Ba Fredrik Tupala dessa pyytäneen asian palauttamista Maa Korioikeuden ylempänä mainittua tulakunnanoikeuteen todistusten esittämisku mitä, jota siis jää pispiksi; ja apuheenalaista testamenttia lehdessään oli ollut niin saivas, ellei hän ollat voi ja Juho Fredrik Rehtoselle, huilla jutas nut toimia vapvasta tahdosta, sekä saa täällä olliiden kulujen korvauknii tarkoituksessa Korioikeuteen anta altsi kahdeksankymmentäviisi markkaa Iänii tarkoituksessa Kovioikeuteen antoiksi kahdeksankymmentäviisi min kolme kirjallista todistusta; mutta ja kaikki asianomaiset noudatta men kolme kirjallista todistusta, mutta ja kaikki asianomaiset noudatta kolkoskeivät nämä todistukset olleet asiaan vaikultavia, oli Hovioikeus, hyljäten sanoitun anomuksen, tutkinut asian ja jättänyt sen, mikäli siitä nyt oli kysymys, Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Tredrik Tapala ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Emilia Josefiina Lihtun moitikanteen ja pysyttänyt sano-bonen ja Juho Fredrik Lehtonen, jonka timassa Tingssa Emilia Josefina Lehtonen vuonninsa olivat vetoamalla suottanut ja Keisarillinen Senaatti on tutkinut tun, on tuomiossa 26. päivältä Tou tämän jutun ja katsoo, etteväl Juho alan asiakumppanuman syllä Korpila onsa ole esiintuoneet syysä muuttaa varten siitä, että Frans Vilhelm Tapala kortetaan Juho Fredrik Tapala myötävertor siitä, että Frans Wilhelm Tapula antilaan Juho Fredrik Tapala myötävertor siitä, että Frans Wilhelm Tapula antilaan Juho Fredrik Tapala myötäja lehdessään puolineen suorittamaan Emilia Josefiina nut toimia vapvasta tahdosta, sekä saa täällä olliiden kulujen korvauk Keisarillinen Suomen Senaatti anten Saarinen R. Amberg Waltu Andersin. Johannes Pesonen Andström 419
Lokakuun 11 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Helsingin kaupungissa oleva Osakeyhtiö Torilinna on hakijana sekä Lakitiedettenkandidaatti Karl Alarik Castrén, samasta kaupungista, tulematta jäämenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, 11 päivänä Lokakuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt asiaan kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seu aavaa: Haastatettuaan Osakeyhtiö Terilinnan Helsingin kaupungin Raas tuvanoikeuteen on Lakitiedettenkan didaatte Castrén lausunut että hän oli vuonna 1905 mainitulle yhtiölle hankkinut 430,000 markan suuruisen lainan kiinnitystä vastaan yhtiön silloin rakenteilla olevaan taloon No 13 Fabianinkadun varrella Helsingissä. Mutta kun osakeyhtiön johteLäsnä: D. P. t. A. B.S. - B.t. - R. H. F. G. 420 No 1332. Pag. 236. R. D. 1909.
kunta oli kieltäytynyt Lakitiedettenkandidaatti Castrénille maksamasta palkkiota sanotun lainan hankkimisesta, mikä palkkio oli sovittu puoleksitoista prosentiksi lainan määrästä, en Lakitiedettenkandidaatti Castrén vaatinut että Osakeyhtiö Torilinna velvoitettaisiin sanotuksi palkkioksi bostrenille suorittamaan 6,450 markkaa. Kanteesta kuultuna on Osakeyhtiö Toriliuna vastustanut sitä, minkä jälkeen Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 10 päivänä Heinäkuuta 1907 julistetulla päätöksellä ratkaissut asian ja katsonut siinä selville käyneen että Lakitiedettenkan didaatte Castrén oli Osakeyhtiö Torilinnalle hankkinut puheena olevan lainan; minkä vuoksi ja kun Maas tuvanoikeus piti Castrénen vaatimaa palkkiota kohtuullisena, Raastuvanoikeus on velvoittanut Osakeyhtiö Torilinnan Lakitiedettenkandidaatti bastrenille maksamaan vaaditut kuusituhatta neljäsataa viisikymmentä markkaa sekä sen ohessa kahdekjallakymmenellä markalla korvaamaan Gastrénen kulungit asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Osakeyhtiö Toriliuna vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla 19 päivänä Kesäkuuta 1909 vahvistanut Raas turanoikeuden edelläkerrotun päätöksen ja velvoittanut Osakeyhtiö Torilinnan Lakitiedettenkandidaatti Castrinille korvaukseksi hänellä asian vuoksi Hovioikeudessa olleista kustannuksista suorittamaan neljäkymmentäviisi markkaa. Hovioikeuden tuomioen on Osakeyhtiö Torilinna hakenut muutes ta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Osakeyhtiö Toriliinna ole esiintuonut syytä muulla tavoin muuttaa Hovi oikeuden edelläkerrottua tuomiota kuin että osakeyhtiön Lakitiedettenkandidaatti Castrénille maksettavaksi mää421