Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
utslag i den del detsamma anginge Apati tillkommande godtgörelse för inneckning af tegel, sammanlagda beloppet af poster na å debetsidan i Mynttis räkning minskades med fyratusen åttahundra mark femton penni och alltså komme att nu göra sextiotvåtusen fyrahundra sextonmark femtio penni samt Vicekonsuln tehemman häraf till Myntti i penningar erlagt sextiotvåtusen etthundra mark och Schauman därhos tillborde tvåhundra fyratiosex mark sextiosex penni för reparation af Mynttis verktyg, ålades Tillkonsuln Schauman, med ändring af Rådstufvurättens utslag, att emot kvitte till Johan Myntti utbetala sextionio mark åttiofyra penni jämte fem procents årlig ränta därå från den 14 Juli 1902 tills full likvid skedde, men i ansande till sakens utgång finge parterne sjelfve vidkännas sina rättegångsumgäldes säväl vid Rådstufvurätten som i Hofrätten; och egde Johan Myntti, i fall af fog, särskildt utföra talan om utbekommande af ersättning för planningen af omförmälda Fabrikstomt och godtgörelse utöfver honom i förestående måtte tillerkändt belopp för bortsprängningen af oftanämnda klippa Uti Hofrättens dom har Johan Kyntti anhållit om ändring medels ingifven deduktion den Vicekonsuln Schan, man i föreskrifven ordning bemältKejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Johan Myntti icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem vid hvilken förty kommer att bero, jämte let Johan Myntti ålägges att till till Till honsula Schauman, i anättning för hans härstädes i saken hafva umgälder, utgifva sjuttio mark. Pet alle, som vi derbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland R. A. Bonde. Carl Almqvist. C. J. Fingren A. W. Granström 375
Joulukuun 8. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, omaisuuden luovutuksen mitättömäksi julistamista koskevas sa nostojutussa, jossa Talollinen Adolf Soikkeli, Parikkalan pitäjän Tyrjä n kylästä, ollessaan samassa kylässä asuran Talollisen Matti Heikinpoika Littusen alaikäisten lasten Matti, Heikki ja Juhana Liltusen oikeudenvalvojana, on hakijana ja Kauppias Sergei Koskvin, Wiipurin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 8. päivänä Joulukuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Parikkalan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kauppias Koskvin haasteen nojalla, joka toimitettiin asianomaisille 25. päivänä Lokakuuta 1902., lausunut että, sittenkun Tyrjan kylässä asuva Talollinen Heikki Matinpoika Littunen ja hänen 5. päivänä Lokakuuta 1886. kuollut vaimonsa Katarina Kurri olivat 7. Läsnä: R A. W. C.ff. C A. A. G. 671 No 1152. Såg 260 R21 1905.
päivänä lähinnä sitä ennen kulunutta Heinäkuuta tehdyllä kirjallisella testamenttilla määränneet, että toisen aviopuolison kuoltua eloon jäänyt saisi hallita pesää jakamatonna sekä että molempain testamentintekijäin kuoltua heidän poikansa edellämainittu Matti Littunen saisi pesän kaiken irtaimen ja kiinteän omaisuuden, ja Heikki Littunen, valvottuaan 17. päivänä Helmikuuta 1887. sanotun testamentin, sen nojalla hallinnut kahdestoista osaa perintötalosta No 10. Tyrjän kylässä, jolle tilalle Heikki Littunen ollessaan avioliitossa Katarina Kurrin kanssa oli 17. päivänä Lokakuuta 1877. saanut kiinnekirjan, Heikki ja Matti Littunen sekä viimemainitun vaimo Femia Soikkeli olivat välikirjalla 2. päivältä Tammikuuta 1902. viidentuhannen markan kauppahinnasta, joka sen nitettavaa eläkettä vastaan heti kuitattiin, luovuttaneet tuon tilan ynnä irtaimen omaisuutensa Matti Littusen pojille Matti, Heikki ja Juhana Littuselle, jotka oli vat syntyneet, Matti Littunen vuonna 1888, Heikki Littunen vuonna 1892. ja Juhana Pittunen vuonna 1898.; mutta kun kerrottu luovutus nähtävästi oli tehty siinä tarkoituksessa, että puheenaoleva omaisuus pidätettäisiin Kauppias Moskvinilta, joka Wiipurin läänin Kuvernöörin viraston 14. päivänä Toukokuuta 1902. ja 12. päivanä senjälkeistä Heinäkuuta antamain kolmen päätöksen mukaan oli saapa Matti Littuselta viisituhatta yhdeksänsataa kahdeksankymmentäkahdeksan markkaa kuusikymmentä penniä ynnä korkoa ja korvausta lainhakukustannuksista ja jolle Kihlakunnanoikeus päätöksellä 20. päivältä Joulukuuta 1902 oli velvoittanut Heikki Littusen, joka oli elänyt yhdyspesässä Matti Littusen kanssa, suorittamaan saman rahämäärän korkoineen ja oikeudenkäynti kulujen korvauksineen, on Kauppias Moskvin, ilmoittaen että Matti Littunen Monkvinin anomuksesta 25. päivänä Heinäkuuta 1902. oli asetettu konkurssiin, jossa Markvin oli valvonut kerrotun saatavansa, sekä että Heikki Littuselta oli 9. päivänä Helmikuuta 1903. toimitetussa ulosmittausipityksessä havaittu puuttuvan omaisuutta Morkvinin puheenalaisen saamisen maksamiset si, vaatinut, että kysymyksessä oleva luo677
vutus, varsinkin kun sitä ei oltu kauppatilaisuu dessa alaikäisten puolesta laillisesti hyväksytty, julistettaisiin mitättömäksi ja mainittu omaisuus määrättäisiin käytettäväksi Kauppias Möskvinin saatavan suorittamiseksi. Kanteesta kuulustettuina, ovat Heikki ja Matti Littunen sekä Adolf Soikkeli, jonka Kihlakunnanoikeus oli 4. päivänä Lokakuuta 1902. määrännyt valvomaan alaikäisten Matti, Heikki ja Juhana Littusen puheenalaisesta luovutuksesta riippuvaa etua ja oikeutta, väittäneet, että Kihlakunnan oikeus 9. päivänä Huhtikuuta 1902. oli myöntänyt ensimäisen lainhuudon mainittujen alaikäisten tuohon kauppaan perustuvalle maansaannille ehdolla, että ennen kolmannen lainhuudon antamista selvitettiin, että luovutus oli alaikäisten puolesta laillisessa järjestyksessä hyväksytty, sekä että Adolf Soikkeli oli välikirjaan 2. päivänä Helmikuuta 1903. tehdyllä merkinnällä alaikäisten puolesta hyväksynyt myynnin; johon nähden ja kun kauppa oli laillisesti tehty eikä sitä ottu määrätyssä ajassa moitittu, Heikki Littunen ja hänen asiakumppanin. sa ovat vastustaneet kannetta Kihlakunnanoikeus, jossa Matti Littusen konkurssipesän toimitsijamiestä Poliisikonstaapeli Olli Tiaista on kuulusettu, hänen kuitenkaan käyttämättä kanrevaltaa jutussa, on 10. päivänä Kesäkuuta 1903. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta, ja koska puheenalainen kauppakirjaan 2. päivältä Tammikuuta 1902. perustettu omaisuuden luovutus oli tapahtunut alaikäisille henkilöille eikä tämä luovutus siis ollut voinut tulla täytetyksi ja laillistuneeksi, ennenkuin näiden alaikäisten laillinen oikeudenvalvoja oli tavalla tali toisella suostunut siihen, sekä Adolf loikkeli oli voinut laillisella vaikutukselja antaa sellaisen suostumuksen vastahänen 4. päivänä Lokakuuta 1902. tapahtuneen määräyksensä jälkeen, on Kihlakunnanoikeus katsonut, ettei Kauppias Meskoin sen kautta, että mainitulle luonitukselle, mikäli se koski kiinteää omaisuutta, oli haettu ja saatukin lainhuudatus enemmän kuin kuusikymmen tä päivää ennenkuin Heikki ja Matti Sittuselle 25. päivänä Sekakuuta 1902. toimitettiin haaste kaupan moittimisesta, el678
lut menettänyt Ulosotto lain voimaanranemisestä 3. päivänä Joulukuuta 1895. annetun asetuksen 29. SSään perustuvaa oikeutta hakea tämän luovutuksen penuuttamista, jonka tähden väitös asian vanhentamisesta hyljättiin; ja kun Kihlakunnanoikeus, siihen nähden että Heikki Littunen oli myynyt kaiken omaisuutensa hänen kanssaan yhdessä elävän poikansa alaikäisille pojille, joista vanhin kaupan aikana ei vielä liene täyttänyt neljäätoista vuotta sekä nuorin vasta oli ollut noin kolmen vuoden vanha ja jotka siis eivät kyenneet hoitamaan tätä omaisuutta, sitä vähemmin suorittamaan kerrotussa kaupassa ehdotettua eläkettä, on pitänyt selvitetty nä, että Heikki Littunen, jolla Matti Littusen kanssa oli ollut siksi yhteiset asiat, että Heikki Littunen ja kaupan aikana saattoi otaksua joutuvansa vastaamaan Matti Sittusen velasta Rauppias Mösköinille, oli tehnyt sanotun omaisuutensa luovutuksen yksinomaan estääksensä tuon omaisuuden käyttämistä Kauppias Moskoinin mainitun saamisen suorittamiseksi, on Kihlakunnanoikeus purkanut ja mitättömäksi julistanut kysymyksessä olevan 2. päivänä Tammi kuuta 1902. tehdyn omaisuuden luovutuksen sekä määrännyt, ettei tämä luovutus estänyt saman omaisuuden menemistä Kauppias Möskvinin Kihlakunnanoikeuden päätökseen 20. päivältä Joulukuuta 1902. perustuvan Heikki Littuselta olevan saatavan maksamiseksi, mikäli sanottua omaisuutta muuten lain mukaan voitiin käyttää Heikki Littusen velkain suorittamiseksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi, muitten muassa, Adolf Soikkeli oli vetoanalla saattanut jutun, on 14. päivänä Lokakuuta 1905. antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen Hovioikeuden tuomioon on Adolf Soikheli anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppias Messvin on säädetyssä järjestyksessä vastannutKeisarillinen Senaatti on tutkinut tänän jutun, ja koskei puheenalainen omaisuuden luovutus ole käynyt päteväksi en679
nenkuin siihen oli saatu toisen sopinuskumppanen laillisesti sitova hyväksymys, jota ennen mainitun luovutuksen johdosta haetta ja myönnettykin lainhuudatus on ollut vaiilla oikeudellista merkitystä, mutta tuon luovutuksen hyväksyminen ostajain puolesta on voinut tapahtua vasta Adolf Soikkelin 4. päivänä Lokakuuta 1902. tultua määrätyksi Matti, Heikki ja Juhana Littusen oikeudenvalvojaksi, sen tähden ja kun haaste jutussa on toimitettu asianomaisille 25. päivänä sanottua Lokakuuta, katsoo Keisarillinen Senaatti näillä ja muilla Oikeuksien mainitsemilla perusteilla oikeaksi vahvistaa sen lopputuloksen, johon Oikeudet ovat asiasta johtuneet; ja velvoitetaan Adolf Soikkeli suorittamaan Kauppias Moskoinille, häneltä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markka kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Borde. C. J. Timgren. 1all Kungvist A. W. Granström. 1all Kungvist A. W. Granström. 680 Alfred Lindström.
Den 10. December 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Hemmansegaren Mauritz Malmström, från Piikkis socken, såsom utsedt ombud för Piikkis kommun, sökande, samt Vicehäradshöfdingen Henrik Hartman och Bankkassören Werner Wegelius, från Åbo stad, i egenskap af sysslomän i Färgaremästareenkan Josefina Blomqvists, från samma stad, till konkurs upplåtna ko, uteblifne svarande: Gifven uti sustitiedepartementet den 10 December 1906 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Sedan Piikkis kommun den 23 April 1578. försålt Alastalo hemman i Korois by af Piikkis socken åt Bonden Johan Lillberg och därvid för alltid ej mindre undantagit några af hemmanets byggnader jämte tvenne tomtplatser och en åker med därinvid liggande trädgård Sde C. J. F. G.  C. A - ÅG. 681 No 1156 Tog 105 R. D. 1906
än från lägenheten förbehållit sig eller den kommunen därtill berättigade årligen 100. lispund hö, 6. korgar boss samt halm för en ko och bete å hemmanets mark, äfvensom inteckning till säkerhet härför den 7. April 1881. fastställts i Alastalo hemman, har Josefina Blomqvists numera aflidne man, Färgaremästaren Carl Justus Blomqvist å offentlig usekutiv auktion den 21. Juni 1887 inropat sagda hemman Sedermera har Mauritz Malmström i sin omförmälda egenskap vid Rådstufvurätten i Åbo å inställelsedagen den 5. Maj 1904 i Josefina Blomqvists emellertid inträffade konkurs utsökt inalles tjugusextusen åttahundra mark i ersättning för den förlust Piikkis kommun komme att få vidkännas för den händelse att kommunen i följd af konkursförfarandet ginge förlustig ofvan beskrifna förmåner; därå och sedan Åbo Aktiebank, som jämväl bevakat fordran i konkursen, anmärkt, att Piikkis kommun låtit förenämnda inteckning förfalla och att Josefina Blomqvist icke åtagit sig att ansvara för utgåendet af ifrågavarande förmåner, Rådstufvurätten medels dom den 6 Augusti 1904 anvisat Mauritz Malmström att uti särskild rättegång styrka anspråhets riktighet samt fastställt kommunens betalningsrätt i konkursen till högst tjugusextusen åttahundra mark. Härä har Mauritz Malmström, på stämning å Vicehäradshöfdingen Hartman och Bankkassören Wegelius, vid Rådstufvarätten yrkat godkännande af Piikkis kommins omförmälda talan, hälst Pargaremästaren Blomqvist vid auktionen den 21. Juni 1887. iklädt sig personlig ansvarighet för ifrågakomna från Alastalo hemman utgående förmåner samt Josefina Blomqvist den 4. Juli 1901. skriftligen samtyckt därtill att ny inteckning finge utvärkas. I saken hörde, hafva Vicehäradshöfdingen Hartmän och Bankkassören Wigelius motsagt befogenheten af käromålet, därå Rådstufvurätten uti utslag den 25. Februari 1905 utlåtit sig och, enär de utaf Mauritz Malmström till stöd för Piikkis kommans ifrågakomna ersättnings anspråki målet inlämnade handlingarna icke 682
utvisade, att Färgaremästaren Blomqvist vid förberörda auktion den 21 Juni 1887. iklädt sig personlig ansvarighet för de kommunen till säkerhet i Alastalo hemman då intecknade förmåners åtnjutande, samt Malmström ej håller annorlunda utredt, att Färgaremästaren Blomqvist i lifstiden eller Josefina Blomqvist, åtagit sig sådan ansvarighet, förkastat Mauritz Malmströms i saken utförda taHofrätten, under hvars pröfning Maulan ritz Malmström i vadeväg dragit målet, har medels dom den 31 Mars 1906 fastställt Rådstufvurättens utslag, jämte det Mauritz Malmström ålagts att till Vicehäradshöfdingen Hartman och Bankkassören Wegelius gälda afgifterna för deras exemplar af Hofrättens dom med femton mark åttatio penni, Uti Hofrättens dom har Mauritz Malmström sökt ändring Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Mauritz Malmström icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, Oscar Karsten vid hvilken förty skall förblifva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: C. J. Fengren. G. Wilskman. C. J. Fingren. P. Wilsman Karl. Alingvisti A. K. GranKarl.langvist. A. W. Granström 383
Joulukuun 10 päivänä 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, niittypalstojen luovuttamista koskevassa jutussa jossa Jämsän pitäjässä asuva entinen Apteekkari Gustaf Adolf Rothman on hakijana ja Rustitilollinen Joonas Tiainen, mainitun pitäjän Ruotsulan kylästä, vastaajana Annettu Oikeusosastossa 10 päivänä Joulukuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esitte lyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Korpilahden pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Apteck kari Rothman lausunut, että Rothman, omistaessaan puolen ylläsanotussa kylässä sijaitsevaa Ruotsulan rustitilaa, jonka hän 26 päivänä Kesäkuuta 1899 oli viidenkymmenenviidentuhannen markan hinnasta myynyt Joonas Tiaiselle myöskin oli haltinnut ja viljellyt seitsemää Korpilahden pitäjän Putkilahden kylässä Läsnä: R A J - Ef T - C A - A G. No 1159. Saa: 264. R. D. 1905
sijaitsevaa ulkoniittyä, nimittäin. Koivusalmen eli Tervaniemen, Palikkalahden, Storhinsalon, Wiljaminsalon, Itukonniemen eli Itukonkaudan, Nokkosennein ja Wirtasalmen niittyä; mutta koska Joo nas Tiainen ilman oikeutta oli haltuunsa ottanut mainitut Apteekka ri Rothmanille kuuluvat niityt, on Rothman vaatinut Joonas Tiaisen velvoittamista luopumaan noiden niittyjen hallinnasta ja jättämään ne Rothmanin vapaasen nautintoon. Sittenkun Joonas Tiainen, kanteesta kuulustettuna, oli vastustanut sitä, on Kihlakunnanoikeus 16 päivänä Helmikuuta 1903 julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että vuosina 1785 ja 1786 tapahtuneen maanmittarin toimituksen mukaan puoleen Ruotsulan rustitilaan olivat kuuluneet Koivusalmen, Palikkalahden, Rouhinsalon, Wilja mensalon Flukonniemen ja Nokkosenne nän niityt; että Maanmittari G. 7. Jackin vuonna 1802. Kauhkialan kylässä toinittaman isonjaon järjestelyn yhteydessä oli mainitun tilan silloinen omistaja Hovioikeuden ylimääräinen Notario Gabriel Kekoni luopunut kaikista tilaan kuuluoista ulkoniityistä Mielevänjoen varrelta saamaansa vastikettä vastaan; se kä että Notarie Kekoni, samoin tuon tilan omistajana, oli viidellä kauppa kirjalla, joista yksi oli ilman päivämäärää ja toiset päivätyt 16 päiväksi Heinäkuuta 1814 sekä 19,23 ja 25 päiväksi Kesäkuuta 1815 itselleen vaihtanut Koivusalmen, Palikkalahden, Kouhinsalon, Wiljamensalon ja Kukonniemen niityt niiden omistajilta sitä vastaan, että namat saivat sanotun tilan maista raivata uusia niittyjä, ja raivauskustannuksia vastaan; minkä tähden ja kun Notaria Hekoni siis oli puolen Ruotsulan tilan omistajana vastiketta vastaan tilan maissa hankkinut itselleen viimeksikerrotut viisi niittyä, Kihlakunnanoikeus, joka on katsonut samojen niittyjen sillä perusteella kuuluvan tuohon tilaan ja sutkeutuneen kysymyksessä olevaan kauppaan, on hyljännyt kanteen, mikäli se koski vastamainittuja niittyjä; ja koska 685
Notarie Kekoni oli 1802 vuoden isonjaon järjestelyssä vaihtanut pois kaikki puoleen Ruotsulan tilaan silloin kuuluneet ulkoniityt ja niinmuodoin myöskin Nokkosennenän niityn, eikä Apteekkari Roth man ollut voinut näyttää, että Notario tekoni tahi Rothman itse sen jälkeen olisi vat hankkineet omistusoikeutta samaan niittyyn, yhtä vähän kuin että Rothman omis taisi Wirtasalmen niityn, hyljättiin kanne myöskin näistä kahdesta niitystä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Apteck kari Rothman oli vetoamalla saattanut jutun, on 21 päivänä Lokakuuta 1905 antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, minkä ohessa Apteekkari Rothman velvoitettiin viidellä kymmenellä markalla korvaamaan Joo nas Tiaiselle hänen asian vuoksi Hovioikeudessa kärsimänsä kulut. Hovioikeuden tuomioon on Apteekkari Roth man anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Joonas Tiainen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Apteekkari Rolkman Besian Schauman ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Apteekka ri Rothman suorittamaan Joonas Tiaiselle korvaukseksi hänellä asiassa täällä olleista kustannuksista, kuusikymmentä markkaa. Ii tä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde. Nil. Augusti C. J. Tingren A. W. Granström 686
W: 1180. Pag 26 sr R. 1906. Joulukuun 12. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, konkursissa valvottua saatavaa koskevassa jutussa, jossa ovat osakeyhtiö Suomen Yhdyspankki, Nurmeksen kauppalassa asuvan Kauppias Kaarlo Wilho Pölläsen konkurssiin luovutetun pesän saamamiehenä, hakija na sekä Kaarlo Wilho Pöllänen ja hänen konkurssipesänsä muut saämämiehet poisjääneinä vastaajina: Annetta Oikeusosastossa 12. päivänä Joulukuuta 1906 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittetyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niestä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Nurmeksen pitäjän ja Rautavaaran kappelin sekä Nurmeksen kauppalan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus Kaarlo Wilho Pölläsen 11. päivänä Lokakuuta 1905. tekemän anomuksen johdosta saada velkojillensa yhdellä kertaa luovuttaa kaiken omaisuutensa oli julistanut Pöllä, sen konkurssitilaan, on kon kurssissa määrättynä valvontäpäivänä 15. päivanä Tammikuuta 1906., paitsi muita velkoja, joitLäsnä: J. N. H. G.G.S. K. K.
ten saamisista nyt ei ole kysymystä, Suomen Yhdyspankin Joensuun haarasasto Kaarlo Wilho Pölläsen 29. päivänä Toukokuuta 1905. asettaman, Kauppias O. Korhosen tunnustaman, mainitulle pankille luovutetun 29. päivänä Syyskuuta 1905. maksettavaksi langenneen ja säädetyssä järjestyksessä protesteratun vekselin perusteella valvonut vekselin sisällyksen, viisituhatta markkaa. korkoineen, provisiooneineen ja protestikus tannuksineen. Asiassa 12. päivänä Helmikuuta 1906. toimitetussa esiinhuudossa Kaarlo Wilho Pölläsen huomautettua ettei Suomen Yhdyspankin edellämainittuun vekseliin perustuvaa saatavaa oltu Pölläsellä, veksi lin asettajana, tai hänen konkurssipesältään velottu voimassa olevan vekseli säannön 75. SS:ssä määrätyn ajan kuluessa, joten sama saatava siis oli vanhentunut on Kihlakunnanoikeus 16. päivänä Maaliskuuta 1906. julistamassaan tuomiossa, koska Suomen Yhdysrankki, joka ei ollut edellä mainitussa SS:ssä säädetyn ajan kuluessa julistetulla haasteella valvonut takautuvaa kannevaltaansa Kaarlo WilhoPöllästä vastaan, niinmuodoin vekselisään jön 77. SS: mukaan oli Pöllästä vastaan nenettänyt vekselioikeutensa tahi vekseliin perustuvan saamisoikeutensa, eikä se seikka, että Pölläsen omaisuus oli konkurssiin luovutettu, ollut voinut keskeyttää vekselin mainittua vanhentumista, hyljännyt Suomen Yhdyspankin vaatimuksen kerrotun vekselin nojalla saada maksuoikeutta konkursiin luovutetusta omaisuudesta, mutta kuitenkin siihen nähden, että Suomen Yhdyspankki oli pidättänyt itselleen vallan eri oikeudenkäynnin kautta toteuttaa saamisensa, jos se joutuisi riitaiseksi, jättänyt pankille oikeuden, jos rankki luuli syytä siihen olevan, vekseli säännön 93. SS: mukaan näyttämään, että Kaarlo Wilho Pöllänen ulosantaessaan kysymyksessä olevan vekselin ei ollut menetellyt vilpittömässä mielessä tahi että velallinen, saamisen rauettua, saisi voittoa Suomen Yhdyspankin vahingoksi, se kä samalla määrännyt Suomen Yhdyspankille konkurssipesän varoista maksettavaksi siltä varalta, että pankki vuoden kuluessa tuomion julistamisesta laillisessa 688
järjestyksessä panee sanotun oikeudenkäynnin vireille, sen määrän, joksi pankin saaminen siten ehkä vahvistettanee Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suonen Yhdyspankin Joensuun haaraosasto oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiessa 28. päivältä Heinäkuuta 1906. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden tuomion sekä sen ohessa velvoittanut Suomen Yhdyspankin Joensuun haaraosaston yhteisesti Nurmeksen pitäjän Nurmeksen kylästä kotoa olevan Maakauppiaan Wilho Koistisen kanssa, joka Kaarlo Wilho, Pölläsen alaikäisen pojan Weikko Wilho Pölläsen holhoojana niinikään oli hakenut muutosta Kihlakunnanoikeuden tuomioon, viidellätoista markalla kahdeksallakymmenellä pennillä korvaamaan Kaarlo Wilho Pölläsen konkurssipesälle maksut konkursisän kappaleesta Kevioikeuden tuomiota Hovioikeuden tuomioon on Suomen Yhdyspankki hakenut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Suomen Yhdyspankki ole esiintuonut syytä muutL: G. Sanni taa Hovioikeuden edelläkerrottua tuonista, joka siis jää pysyväiseksi, kuitenkin siten että se eri oikeudenkäynti, josta ylempänä mainitaan, on vireille pantava ennen 1. päivää Kesäkuuta 1907. Tätä kaikki asianosaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhin Kammelin A. W. Wahl. WällänJuhin Kammelin A. W. Wahl. WällänJ. Wilsman. Wala Kyander. Edvard Paldani. 389
Joulukuun 12 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta maahan koskevassa jutussa, jossa ovat Torppari Juho Antinpoika Kartano eli Keivilä, Sysmän pitäjän Soiniemen kylästä, hakijana sekä saman pitäjän Särkilahden kylässä asuvat Kauppias Nestor Laven. ynnä Talolliset Antti Kivinen ja Juho Haikela vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 12 päivänä Joulukuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin edesmenneen Talollisen Yrjö Yrjönpoika Haikelan rintaperilliset 16 päivänä Huhtikuuta 1798 olivat mainitun vainajan jäämistöstä, johon muun muassa oli kuutunut kolmas osa Haikelan perintötalosta No 1 ylempänäkerrotussa Särkilahden kylässä, tehneet kirjalSäsnä: J. N. H. S. - G. B. - E. P. - W. R. F. Pros 690 No 1187. Pag. 235. R. D. 1905.