Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nimittän: 1892 vuoden tilissä Tammikuun 6. päivältä 6 akkunalaitosta 6 markkaa18 päivältä 12 kyynärän raskapuitten hakkaus 2 markkaa 10 penniä, 30 päivalta kuukauden ajalla tehdyistä matkoista 30 markkaa; Helmikuun 9. päivältä isännöitsijälle matkoista 40 markkaa; Maaliskuun 26 päivältä levospäivistä tehtaalle 50 markkaa 1 päivältä Turku- ja metsämänöita 50 markkaa, 5 kuukauden koroksi, tulojen ylitse maksetuista rahoista. 5 markkaa; Huhtikuun 9 päivältä sekanaisiin menöihin 30 markkaa, 30 päivältä Turkumatkoista y. m. 40 markkaa sekanaisia työväelle 12 markkaa 50 pen. viä, valorahaksi 45 markkaa, Toukokuun 7 päivältä sekänäisiin menoikin 10 markkaa 50 penniä, 14 päivällä omat hevoret 16 markkaa, 20 päivältä sekanaisia menoja 10 markkaa. 31 päivältä Turkumatkoista 30 markkaa. Uudentalon hevosen hoito 11 kuukaudet ta 175 markkaa; Kesäkuun 30 päivältä kuukauden matkoista 30 markkaa; Hernäkuun 23 päivältä kuukauden matkoota ja hevosesta 40 markkaa; Elokuun 25 päivältä hyönteispulveria 1 markka 13 penniä, kuukauden matkoista 40 markkaa; syyskuun 30 päivältä kuukauden ajalla tehdyistä matkoista 40 markkaa 1/2 vuoden korko menojen ylitse maksetuista rahoista, keskiaivo 5000 markkaa, samaten kun Vaasan pankki 173 markkaa penniä; Lokakuun 24 päivältä sekanairia minoja 5 markkaa, 30 päivältä sekanaisia menoja työväelle 10 markkaa, Turkumatkoista 40 markkaa; Marraskuun 10 päivältä matkoista ja kyydeistä 60 markkaa; Joulukuun 31 päivältä Turkuja metsämälkoista 30 markkaa sekä Konttoristi Anton Isak Ahlrothin toimittanassa tilintarkastuksessa huomautetut väärin merkityt 228 markkaa 20 penniä li yhteensä 1880 markkaa 81 penniä; 1893 ruoden tilissä Tammikuun 30 päivältä Turkumatkoista 30 markkaa, 31 päivältä heosmatkoista 20 markkaa; Helmikuun 8 päivältä Turkumatkasta 30 markkaa, levosajosta 10 markkaa; Maaliskuun 30 päivältä Turkumatkoista 40 markkaa; tuhtikuun 17 päivältä sekalaista työn650
tekoa 9 markkaa 50 penniä, 30 päivältä maksettu korko (K. E. Hährsson) 343 markkaa 82 penniä, Turkumatkoista y. m 60 mark. kaa, J. F. Huhrissonen puotilaskun mukaan 67 markkaa 10 penniä; Toukokuun 31 päivältä Turkumatkoista 20 mark. kaa; Kesäkuun 30 päivältä 4 Turkumatkasta 40 markkaa; Heinäkuun 30 päivältä Turkumatkoista 20 markkaa, Elokuun 31 päivältä 4 Turkumatkasta 40 markkaa; Syyskuun 30 päivältä isännöitsijalle 4 Turkumatkasta 40 markkaa; Lokakuun 9 päivältä Turkumatka 10 markkaa, 24 päivältä 2 Turkumatkaa 20 mark. kaa, sähkösanoma vekselin tähden 1. markka 80 penniä, ajurille 4 markkaa 31 päivältä maksettu rahoista 1/2 vuoden disposkonttikorko 105 markkaa; Joulukuun 31 päivältä 2 Turkumatkasta 20 markkaa eli yhteensä 931 markkaia 22 penniä; 1894 vuoden tilissä Tammi kuun 30 päivältä Ketolan talonkaupan vahvistamisen tähden 100 markkaa, Tii kaumatkoista 20 markkaa; Helmikuun 28 päivältä Kirjolan oikeudenkustannus 40 markkaa, puotilasku Tammikuun 1 päivästä 1875. 49 markkaa 15 penniä, 4 kuukauden diskonttikorko 150 markkaa, kustannukset Sarlinin uloskausta 73 markkaa, myynti ja maanvuokra 12 markkaa 5 penniä, tehtään huutokaupan lislän mukaan 70 markkaa 55 penniä, huutokaupan myymispalkkiot 30 mark kaa, saamatta (V. Kerrola) 110 markkaa; sekalaisia menoja kuukauden ajalla 30 markkaa, eliskonttikorkoa 137 markkaaa 25 penniä, 2 Turkumatkasta 20 markkaa eli yhteensä 842 markkaa 70 penniä eli siis menoja kaikkiaan kolmentuhannen seitsemänsadan viidenkymmenenneljän markan seitsemänkymmenenkolmen pennin määrä, jota paitsi Kihlakunnanoikeus on katsonut myös Alma Hähussönin miehensä kuoltua yhtiön puolesta tekemät muut maksut todistetuiksi, paitsi matkoista yhteensä kaksitoista markkaa. Tähän nähden ja samalla kun Erland Kuuskosken ja hänen asiakumppaniensa muut muistutukset tiloista ja Alma Hahrissonin muista vaatimuksista siis hyljättiin, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Kauppiaat Haavalaisen ja 251
Åbergin sekä Alma Huhrssonin kunkinviidenkymmenen markan sakon uhalla neljän kuukauden kuluessa Kihlakunnanoikeuden päätöksen julistamisen jälkeen antamaan Erland Kuuskoskelle sekä Juho ja Matti Eskolalle uuden tilin Kyrön tiili- ja sahalaitöksen tuloista ja menoista kysymyksessä olevalta ajalta, jossa tilissä menopuolelta ylläluetellut erät olivat poistettavat ja jota tehtäessä myös oli huomioon otettava mitä Elo-ja Syyskuussa vuonna 1899 toimitetussa välinselvityksessä oli rahtiseteleistä huomautettu, minkä ohessa Erland Kuuskosken sekä Juho ja Matti Eskolan tuli niinmuodoin oikaistut tilit saatuaan Kauppias Hääväläiselle, sen mukaan kuin hänellä itsellään ja hänelle oikeutensa siirtaneilla Kauppiailla Wigeliuksella, Åbergilla ja Hahrissonilla sekä Juho Mikolalta August Lindholmilla, Matti Ojalalla ja Kaarle Kylämuskulla oli osaa Alma Huhrissonin konkussipesässä maksaa Kuuskosken neljä kymmenesosaa sekä Juho ja Matti Eskolan kummankin yksi kymmenesosa siitä määrästä mitä tilien menopuoli oli tulopuolta suurempi, sahan kauppahintaa tästä poislukematta, koska Kauppias Hääväläisen sekä Alma Haknssonin ja Kauppias Åbergin puolesta siitä tekemä myönnytys oli peräytetty syystä että, kuten Kihlakunnanoikeudessakin tunnettiin, sanotusta sahasta tehty kauppa oli piirittu. Muuten ja samalla kuin Erland Kuuskosken sekä Juho ja Matti Eskolan vaatimus, että Kauppiaat Hääväläinen ja Åberg sekä Alma Hährsson velvoitettaisiin heille maksamaan mitä heille yllämainitun tilityksen mukaan oli tuleva, asian siten päättyessä kylrättiin, ei ollut tarpeen antaa muuta lausuntoa ennen sanottujen kymmenentuhannen kahdensadan kuudenkymmenen markan kahdenkymmenen pennin käyttämisestä kuittaukseen, kun eivät Kauppiaat Häävälainen ja Åberg sekä Alma Hahnsson olleet myöntäneet tuota summaa 452
oikeaksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Erland Kuuskoski ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 14 päivänä Syyskuuta 1908 antamallaan tuomiolla ättänyt asian Kihlakunnanoikeuden sekä 15 päivänä Lokakuuta 1900 ja 26 päivänä Kesäkuuta 1903 julistamen väitepäätösten että lopullisen päätöksen varaan, kuitenkin siten että Kauppiaitten Haavaläisen ja Åbergin sekä Alma Hahnssonin tuli neljän kuukauden kuluessa Hovioikeuden tuomion antamispäivän jälkeen Kihlakunnan oikeuden määräämällä uhalla antaa Erland Kuuskoskelle ja tämän asiakumppaneille uusi tili, jonka saldosta, mikäli se jakausi sille osaa le, joka Kauppias Hääväläisellä seka hänen omansa että hänelle siirtyneiden saatavien perusteella oli Alma Hähnssönin konkurssissa, oli luettava Erland Kuuskosken maksutavaksi neljä kymmenes osaa sekä Juho ja Matti Eskolan kummankin suoritettavaksi yksi kymmenesosa. Hovioikeuden tuomioon on Erland Kuuskoski ja hänen asiakumppanin sa anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettivät Erland Kuuskoski ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, jonka varaan asia siis jää; ollen Kauppiaiden Hääväläisen ja Åbergin sekä Alma Hahrissonin toimitettava Erland Kuuskoskelle ja hänen asiakumppaneillen sa annettavaksi määrätty uusi tili viimeistään 1 päivänä Lokakuuta 1912. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. suuden Murunen Walter Andersin nen Johannes Pesonen. Mannis Peltonen nen Johannes Pesonen. "H; Juvukjelm 653
Den 29. November 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet växelmål emellan Vicehäradshöfdingen John Svanljung, från Helsingfors stad, sökande, samt Vicehäradshöfdingen Georg Jägerhorn, jämväl från Helsingfors, svarande: Gifven i Justitudepartementet den 29. November 1911. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt numera är ifråga, inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Helsingfors har Vicehäradshöfdingen Jägerhern yrkat Vicehäradshöfdingen Svanljungs förpliktande att på grund af en utaf Svanljung accesterad samt af Handlanden Hervard Caribell utstäld och öfverlåten tre månalers växel till Jägerhorn utgifva sagda växels innehåll 4934 mark jämte ränta från växelns förfalloifde S.V. - W. t. - J. P. - Ja P. (L. L. SS: 354 No 1710. Pag. 320. R. D. 1909.
dag den 10. Juli 1908. I saken hörd, har Vicehäradshöflingen Svanljung genmält, att han i April månad 1908 för ett särskildt, icke angifvet ändamål till Handlanden Lampell, utan att bekomma valuta, öfverlämnat en af Svanljung å ofvannämda belopp utfärdad af eept, som saknat underskrift af utställare, samt att Svanljung sedermera, då växeln emellertid icke användts för det afsedda ändamålet och densamma, vid af Svanljung framstäldt yrkande att återfå växeln, uppgifvits icke kunna vidare påfennas, hos Rådstufvurätten anhållit om dess dödande; och som Handlanden Campkell, hvilken blifvit underrättad om, att Rädstufvurätten i anledning af sagda ansökan utsatt inställelse till den 11. Februari 1909, följaktligen i grund af växeln icke hade någon fordringsrätt hos Svanljung samt Handlanden Herman Arvidsson, hos hvilken Handlanden Curitell pantsatt växeln, icke varit berättigad att behålla densamma eller lämna den till utsökning, sedan han på annat sätt blifvit säkerstäld för den fordran, för hvilken Svanljungs äcept utgjort pant, har Vicehäradshöflingen Svanljung, under förmälan att honom icke ens lämnats uppgift i den person, som innehade växeln vid förfallotiden, anhållit om käromålets förkastande samt Vicehäradshöfdingen Jägerhens fällande till straff för rättegångsmissbruk. Sedan jännäl Handlandene Curptill och Arvidsson blifvit i saken hörde, har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för sina umgälder i målet, medels den 8. April 1909 afkunnadt utslag funnit utredt vara, att ifrågavarande, af Vicehäradshöfdingen Svanljung utfärdade, till Handlanden Caribell för ett särskildt ändamål öfverläm nade axcept, för hvilket Svanljung icke erhållit någon valuta, blifvit utan Svanljungs tillåtelse sätt i 65 5/55
omlopp; men emedan Vicehäradshöfdingen Jägerhorn på grund af Handlanden Lampells å växeln tecknade indossament in blanco rere behörig innehafvare af sagda till betalning förfallna växel, ty och då de af Vicehäradshöfdingen Svanljung emot krafvet gjorda invändningar: na vore grundade hvarken på värdns beskaffenhet eller i själfva växelrätten samt ej håller hade afseende på Vicehäradshöfdingen Svanljungs emedelbara förhållande till Vicehäradshöfdingen Jägerhorn, har Rådstuf verätten, med stöd af 35 och 85. SS: i Läxelstadgan af den 29. Mars 1858. jämte det Tiochäradshöfdingen Svanljungs mot Vicehäradshöfdingen Jägerhorn framstälda påstående om ansvar för rättegångs missbruk såsom obefogadt underkänts, ålagt Vicehäradshöfdingen Svanljung att emot återbekommande af originala växeln, behörigen kvitterad, till Tirehäradshöfdingen Jägerhorn genast utbetala dess innehåll fyratusen niohundra trettiofyra mark jämte sex procents ränta därå från förfalledagen den 10. Juli 1908. till dess full betalning följde, hvarutom Svanljung känts skyldig att med etthundra tjugu mark hålla Jägerhorn skadeslös för kostnaderna i rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning Vicehäradshöfdingen Svanljungdragit målet, har uti dom den 28. Augusti 1909 låtit vid Rådstufvurättens utslag bero i öfrigt, utom att, då emot Svanljungs bestridande icke styrkts, att växeln förvisats honom till betalning före den 17. December 1908, då densamma till Rådstufvurätten ingafs, Svanljung, jämlikt 37. SS: i Växelsladgan, befriades från den honom af Rådstufvurätten åkrälfda skyldigheten att erlägga ränta å det utdömda växelbeloppet från växelns förfallodag intill nästnämde dag. Uti Hofrättens dem har Tiehäradshöfdingen Svanljung anhållit om ändring medels hit ingifven 1859
deduktion, den Vicehäradshöfdingen Jägerhorn i föreskrifven ordning bemött, hvarefter muntligt förhör i jaken egt rum på sätt det därvid förda protokollet närmare vidhanden. gifver. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det Vicehäradshöfdingen Jägerholms anmärkning därom att, enär duglotten till Vicehäradshöfdingen Svanljungs ändrings ansökan saknade underskrift. Svanljungs härstädes i målet utförda talan icke borde till pröfning upptagas, lämnas utan afseende, emedan Jägenhern icke gittat påstå att han afduptetten, hvars innehåll öfverensstämmer med deduktionen, blifvit vilseledd rörande deduktionens innehåll, finner Kejserliga Senaten Vicehäradshöfdin gen Svanljung icke hafva anfört sääl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero; hvarhos Vicehäradshöfdingen Svanljung ålägges att till siochäradshöfdingen Jägerhern, i ersättning för hans härstädes i målet hafda kostnader, utgifva sextio mark. Det alle som vederbör till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Sentin Karinen Walter Andersin. Sentin Karinen Walter Andersin. Namieseltoren. Johannes Pesonen 222 657
Den 2 December 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Kejserlige Åbo Hof rätt inkommit fordringsmål emellan Senatskammarförand ten Aleksander Viktor Ruotoi, från Helsingfors stad, sökande, samt Vicekonsum John Nikolaus Carlander, jämväl från Helsingfors varande: Gifven uti Justitiede ractementet den 2 December 1911. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Rådstufvurätten i Helsingfors stad medels utslag den 22 November 1902 faststält till betalning ur finnan Carl Jacobssons Coe till henkurs upplåtna boBektyckaren C. H. Backmans, från Suonio stad, på grund af fyra särskilda af bemälda firma äppterade och å Backman öfverlåtna raular, lydande enkrar å 3125 mark, i konkursen levaka de fordran, sammanlagdt 12500 mark 9de - 9.41 - A.K. J. B. K. 11. S. 600 658 No 1721 Pag. 222. R. S. 1909
med sex procents årlig ränta å hvarje af dessa fyra belopp å 3125 mark från väillarnes förfallodagar den 12 Mars, 12. April, 12 Maj och 12 Juni 1901 samt AleHofrätt genom den 8 Februari 1905 gifven dom låtit vid brörda utslag förblifva, har Kammarförvanden Ruotsi, till hvilhen Bektyckaren Backman den 15 där påföljande Oktober transporterat innehållet af sagda dem, på tagen stämning å Vilckonsaln Carlander vid Rådstufverätten yrkat att, emedan tarlander, den där, jämlikt en emellan honom, Backman och innehafvaren af firman Carl Jacobsson & Co. Mickensuln Carl I. Maury den 9 Januari 1902 ingången öfverenskommelse i afseende å klagörande af deras samtliga mellanhafvanden, sätt åt sig öfverlämnade förenämnde fyra räntar med rättighet för till konsuln Gerlander att från konkurle et upplära å desamma utfallande dividender, men ingalunda att, såsom Carlander emellertid den 27 Januari 1905 gjort, Backman till försång och för att bereda sig och Mickonsulie Mällry fördelar samtycka till det af Mällry till dennes borgenärer aflämnade förslaget till förlikning och ankörd om betalning af, bland annat, varda räntar, Vice konsuln Carlander måtte förpliktas att till Kammarsonandlen Ruotsi antin gen utlämna änsagda räcklar för att denne dårigenom komme i tillfälle att hålla sig i afseende å vällarnes innehåll till Vicekonsuln Mällry eller, om Sockensuln Gerlander icke gille desamma återställa, erlägga innehållet af vält larne med ränta, dock efter afdrag af hvad Carlander uppbudet ur firman Carl ja cobrens lös konkursmassa samt de 3000 mark Boktyckaren Backman vore Carlander skyldig enligt skuldsedel af den 9 Januari 1902 jämte därå förskrifven sex procents årlig ränta från samme dag, hvarhos Kammarföranden Ruol je äskat godtgörelse för umgäldana i måI saken hörd har tillkonsuln lär let. lander väl medgifvit, att han godkänt det af tillkensulder i Harry till sina fördringsegare aflämnade och ordforslaget 671 659
om sexton procent å deras i firmanCarl Jacobsson i Co konkurs bevakade fordringar samt att Carlander veder maa af Mickonsulu Mänry uppburit sexton procent å innehållet af omförmälda fyra rädlar, hvarefter Tuckensuln Carlander öfverlämnat vällarne till Vieckommeln Mänry, men påstått att Caslander därtill varit berättigad, enär räntarne blifvit å larlander in tunco enderserade samt han i grund af förberörda öfverenskommelse af den 9 Januari 1902 haft rätt icke allenast att upplära å rättarne ur konkurslod: utsällande deridender utan ock att begagna sig af alla larlander såsom innehafvare af vällarne tillkommande rättigheter, hvarför Vicekonsuln Carlan der emottsett förkastande af Kammar förvandten Ruotjes i saken utförda talan lara har Rådstufvurätten medels den 24 April 1901 afkunnadt utslag funnit Kammarförvandten Ruobi icko hafva gittat emot Vuckensuln tarlanden testridande styrka, att Carlan der, å hvilken Boktryckaren Backman efter firman Carl Joutsen i lesiråkade konkurs genom öfverenskommelse af den 9 Januari 1902 öfverlätit sitt å frågavarande fyra väckar grundade anspråk på delaktighet i konkursleds till gångar och som i enlighet därmed fått sagda växlar i handom, därvid ofsagt vig den honom såsom innehafvare af räntarne tillkommande rätt att i konkeusen ingå ockerd med afseende å vartarnes innehåll; i anseende härtill och då enligt ockordastalet nämnda rätt lar skulle anses infriade i och med ut betalning af sexten procent å deras in nehåll samt Vuckensuln Gerlander förty varit skyldig att vid liqviden med förman Carl Jacobsson C utgifva de origirala väntarne, Rådstufvurätten förkastat käromålet såsom olefegadt. Hofrätten, under hvars pröfning Kammarförrandten Ruoti i väderag dragit målet, har medels den 8 Juni 1909 gifven dom låtit vid Rådstufvurättens utslag bro, jemte det Ruotsi ålagt att ersätta Vice konsulre Carlander hans i målet i Hofrät635 660
ten hafda kostnader och att i sådant af seende till Carlander erlägga femtiofem mark. Uti Hofrättens dom har Kammarför vandten Ruoti anhållit om ändring me dels ingifven deduktion, den Ticckensuln Carlander bemätt Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Kammarförandlen Ruoti icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvannämnda dom, vid hvilken alltså kommer att förblifva; och skyl digkännes Kammarförvandlen Ruobsi att till Vicekonneln Carlander i ersättning för dennes härstädes i målet hafda umgälder utgipa sextio mark. Pel alle. som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: J Wahlman Akki KappJ Wahlman Akki KappWannu Sillonen K. R. Helanen Uno Strömsten 1911 Joulukuun 5. päivänä Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa kalastusoikeutta koskevassa ja tussa, jossa Varatuomari Verner Talander, Tampereen kaupungista, on hakijana sekä Asioitsija Verner Leskinen, Rautalammin pitäjän Kärkkäälän kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusostossa 5. päivänä Joulukuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Mautalammin ja Kesännön pitäien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Tarnes Leskinen lausunut, stä Rautalammin kunta, joka omisti uttolan jakokuntaan kuuluvan Laimmäen koulutulan No 23. edellä mainitussa Kärkkäälän kylässä, oli 14. päivänä Huhtikuuta 1906. pitämassaan kuntakokouksessa vuokran nut Verner Leskiselle viiden vuoden sässä: 2. SS: 1. f. B. 1/1 - 3. 3. El. 600 Kp No 1734. Taa. 221. R. D. 1909.
ajaksi sanotusta päivästä lukien Lapunmäen talolle kuuluvan kalastusoikeuden mainitun jakokun nan yhteisessä kalavedessä, jossa ja runmäen talolla Kellankoskessa alevan myllyn alapuolella oli ja anmoisista ajoista ollut lohipata; mutta kun Varatuomari Talon der, jolle riheenalaisen talon kälastusoikeus Mellankoskessa ja lähin nä sen alla olevissa visissä oli ollut luovutettuna 1. päivästä Tammi kuuta 1901. 31. päivään Joulukuuta 1905., Verner Leskisen Toukokuun alussa vuonna 1906. ryhtyessä laskemaan pyydyksiään koskeen, oli estänyt Eemei Leskistä kalastamasta edellä mainitussa Lapunmäen talon lohipadossa ja sen läheisyydessä sekä kieltäytynyt ettamasta kalanpyydyksiaan sadasta pois, enVerner Leskinen vaatinut Varatuomari Malanderia velvoitettavaksi luovuttamaan kysymyksessä oleva pato Verner Leskisen hallintaan tahi, ellei Tienee Leskisellen katsottaisi olevan yksinomaista oikeutta lohipadon käyttämisseen, jättämään pateVerner Leskisen käytettäväksi sen osuuden mukaan kuin Lapunmäen talolla oli Puttolan jakokunnan ja kamattomassa kalavedessä. Kanteeseen vastatessaan on Varatuomari Palander väittänyt, ettei nellankoskossa nyt kysymyksessä eli valla paikalla eikä koko kosken länsirannalla ollut ollet mitään ratorakennusta silloin kun Sara tuomari Palander, estettuaan 24. päivänä Elokuuta 1900. Rissala nimisen edellä mainittuun Puttolan jakokuntaan kuuluvan puolen ve rotaloa No 20. Kärkkäälän kylässä, oli rakennuttanut Mellankoskien, jonka läntinen ranta kokonaisuudessaan kuului viimeksi mainittuun taloon, sen varulla omistamansa myllytörpan kohdalle ne kaksi lohipatoa, joita Varatuoma ai Palander sittemmin oli haltinnut ja joista toinen sijaitsi myllyn takana ja toinen hinkan 77 662
myllyn alapuolella; ja hän VernerLeskisellä, Lapunmäen talolle kuuluvan kalastusoikeuden vuokraajana, ei ollut mitään oikeutta näihin Varatuomari Palanderin rakentamiin ratoihin, on Varatuomari Talon der anonut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikin luistaan, on 2. päivänä Maaliskuu ta 1907. julistamallaan päätöksellä rätkäissut asian; ja koska Puttolan jakokunnan kalavesi Kellankos kessa oli jakamaton eikä asiassa ollut näytetty, että mainittuun jakokuntaan kuuluvilla Lapunmäen taiRissalan taloilla olisi yksinomainen oikeus riidanalaiseen kalastuspaikkaan, on Kihlakunnanoikeus, samalla kuin Kihlakunnanoikeusen hyljännyt Verner Leskisen vaati muksen että Leskinen yksin oikeu tettaisiin kalastamaan kysymyksessä olevalla radolla, velvoittanut Varatuomari Talanderin sallimaan Verner Leskisen Larsimmäen talon kalastusoikeuden haltijana mainitun talon kalavesiosuuden mukaan kalastaa puheena olevalla kalastuslaitoksella, uhalla että Verner Leskisellä muussa tapauksessa oli oikeus saada tarkoitusta varten tarvittavaa virkaapua; ja on Varatuomari Palander sen ohessa velvoitettu viidelläsadatla kahdellakymmenettäviidellä markalla korvaamaan Verner Leskisen oikeudenkäyntikustannukset Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomari Palander oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 22 päivänä Toukokuuta 1909. Kihlakunnanoikeuden mainitsemilla perusteilla ja kun Varatuomari Palander ei myöskään sen seikan nojalla, että hän, kuten asiassa oli käynyt selville, oli uudestaan rakentanut kysymyksessä olevan, tulvan särkemän padon, ollut oikeutettu estämään Puttolan jakokuntaan kuuluvia muita osakkaita kalastamasta siinä paikassa Kellankoskea, jos70 163
sa pato sijaitsi, jättänyt asian sen loppupaaliksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut, sekä velvoittanut Varatuomari Talanderin ynnä jutussa myöskin asianosaisena esiintyinen Torpparin Aukusti Soltinneljälläkymmenellä markalla korvaa maan Verner Leskiselle hänellä asiasta Hovioikeudessa olleet kustan nukset. Hovioikeuden tuomioon on Väratuomari Palander anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Perner Leskinen on vastan nut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Saratuomari Palander ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Varatuomari Palander suorittamaan Verner Leskiselle, hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulunkien korvaukseksi, kuusi kymmentä markkaa. Sätä kaik1/4; förbehjelen ki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Tuomen Senaatti: Wahlmanen Aleksi Käpef Wahlmanen Aleksi Käpef Mamnsdeltoren B. Anneberg Mamnsdeltoren B. Anneberg K. R. Helanen 679 64