Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet pitun, on 25. päivänä Marraskuuta 1905. antamassaan tuomiossa katsonnet toteennäytetyksi, että toiminimi Weljekset Friis, joka kysymyksessä olevassa kontrahdissa oli sitoutumet toimittamaan Kauppias Waltoselle tämän rakennettavaa höyrysahaa varten, muun muassa, kaksi kaksikerroksista rautaista raamisahaa, toisen "Bolinderin" ja toisen Baby i mallia, mihin kuuluvine kaluineen, kanttaussirkkelin kahdella terällä, kaksi katkaisusirkkeliä terineen, tukinnastokoneen kettinkineen ja smergelikoneen, oli rikkonut sanotun kontrahdin niinhyvin siten että toiminimen Kauppias Wattoselle lähettämä isompi räämi oli tehty niin suuressa määrin ja erittäinkin tarkeimmissä sisääsissaan eroavaksi oikeasta Bolinderin raamista ettei sitä en sinkään voitu katsoa Bolinderin malliseksi ja sitä paitsi niin heikoksi, että sillä voitiin sahata ainoastaan puolen sen verran kuin samankokoisella Bolinderin räämillä, sekä että toiminimen Kauppias Waltoselle toimittama pienempi eli Baby raamikin oli rakenteeltaan tehty niin heikoksi ettei sitä jaatettu käyttää tukkipuiden sahaukseen, kuin myös siten että toiminimi ilman aihetta oli laiminlyönyt lähettää Kauppias Waltoselle pienemmän raamin remmikiivien, siskke lien terät, tukinvetoketjun ja smergelikoneen sekä kieltäytynyt antamasta Walto selle monttööriä sahakaluston ylöspanemista varten, minkä vuoksi ja kun ne todistajina jutussa kuulustellut henkilöt, joita voitiin pitää asiantuntijoina, nimeniomaan livat lausuneet, että puheena oleva kontrahti mainituistaisten raamien lähettämisellä oli jäänyt toiminimen puolelta täyttämättä, sekä nuo raamit olivat sahakalusten pääsiä, joita ilman sahalaitosta ei voinut syntyä, joten ollen välipuksen rikkominen räämeihin nähden oli katsottava yhteisellä kauppahinnalla kokonaisuutena ostetun koko rahakaluston kaupan rikkomiseksi, Hovioikeus, huomioonottaen myöskin että toimi nimen eri välipuheen nojalla tekemä sehanpiirustus oli aivan epäkäytännöllinen, on, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, julistanut useinmainitun kontrahdin mitättömäksi sekä velvoittanut toiminimen Wiljekset Friis, 350
saadessaan takaisin Kauppias Waltoselle toimitetun sahakaluston, maksamaan Waltoselle kauppahintaa suoritetut kuusi toistatuhatta markkaa ynnä kuuden prosentin koron kymmenestätuhannesta markasta 3. päivästä Kesäkuuta 1898. ja kuudestatuhannesta markasta 9. päivästä senjälkeistä Syyskuuta kunnes täysi maksu toimitettiin. Hovioikeuden tuomioon on toiminimen Weljekset Friis puolesta anottu muutosta tänne toimitetulla perustelmalla, johon, Kauppias Waltosen sillä välin kuoltua, hänen edellämainitut oikeudenomistajan sa ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska asiassa kuulus tettujen todistajain ristiriitaisista kerto muksista ei täysin luotettavasti käy ilmiettä toiminimen Weljekset Friis puheenalaisen kontrahdin johdosta Kauppias Waltoselle lähettämä isompi sahäraami on siinä määrässä eroava Bolinderin tehtaassa ainakin aikaisemmin valmistetuista samanlaisista raameista, ettei sitä saaltaisi pitää sopimuksen mukaisena eikä myöskään että tämä raami ja toimi nimen hankkima pienempi saharaami ovat tarkoituksensa kelpaamattomat, ja Waltonen on laiminlyönyt panna luotettavan miehen talteen toiminimen vaatimaa, sen manttöörille tulevaa palkkaa ja kyytirahaa vastaavaa rahamaaraa, sentähden ja kun ei mainitussa kontrahdissa ole määräystä siitä, että toiminimen tuli Waltoselle toimittaa piirustus sahalaitosta varten, eikä tuota kontrahtia, vaikka kin toiminimi on jättänyt Waltoselle lähettä, mättä hänelle kontrahdin mukaan tulevia edellämainittuja pienemman saharaamin remmikuivua, virkkelen teriä, tukinastekoljua ja smergelikonetta, kerrotun hankinnassa levan puutteellisuuden vuoksi voida katsoa kokonaan rikotuksi, harkitsee Keisarit linen Senaatti oikeaksi, kumoten Honoikeuden tuomion, hyljätä Kauppias Wiltosen asiassa ajaman kanteen; ollen toiminimi Weljekset Friis kuitenkin velvollinen, vaadittaessa, konoiston loppuhintaa vastaan toimittamaan Kauppias Waltosen oikeudenomistajille viimeksisanotut 351
koneosat; mutta asian laatuun nähden saatoiminimi itse kärsiä sillä jutussa olleet kustannukset. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti R. A. Bonde. Ridd. Lundenius. A. W. Granström. C. J. Timgren. Paul. Huqvist. Haf Hellen Toukokuun 11 päivänä 1907 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusta koskevassa nostojutussa, jossa Talokkaanleski Susanna Jaakontytär Kiikka, Ilmajoen pitäjän Peuralan kylästä, ja saman pitäjän Lahden kylässä asuva Talokas Juho Matinpoika Penttilä, viime mainittu Susanna Kiikan ja hänen miesvainajansa Talokkaan Samuli Juhonpoika Kiikan alaikäisten lasten holhoojana ovat hakijoina sekä Talokas Juho Tuomaanpoika Harju - Heikkilä, Kaukajoen pitäjän Kauhajoen kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 11 päivänä Toukokuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessa, saanut tietää seuraavaa: Kauhajoen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Susanna Kiikka a Juho Penttila vaatin että, koska Lisna: R. A. W. C. J. F. B. b. et - A. G. No 680 Pag. 138. R. D 1906.
he Juho Harju - Heikkilän kanssa oli vat tehneet sellaisen sopimuksen että Juho Harju - Heikkilä siinä tapauksessa että Susanna Itukka ja Juho Penttilä pankeista lunastaisivat Juho Harju - Heikkilän hyväksymiä vekselu tä eikä tämä voisi näyttää vekse lien kuuluvan Samuli Kiikka - vai najan pesään, maksaisi ne takaisin heille, sekä Susanna Kiikka ja Juho Penttilä olivat määrättyinä maksu päivinä lunastaneet, muun muassa, seuraavat viisi semmoista vekseliä nimittäin: Samuli Kiikan 8 päivä nä Heinäkuuta 1898 asettaman kahdensadan viidenkymmenen markan vekselin, joka oli ollut suoritettava 8 päivänä Tammikuuta 1899; Samu li Kiikan 31 päivänä Heinäkuuta 1898 asettaman kolmensadan viiden kymmenen markan vekselin, joka oli ollut maksettava 31 päivänä Tammikuuta 1899; Samuli Kiikan 5 päivänä Syyskuuta 1898 asettaman neljänsadan seitsemänkymmenenviiden markan vekselin, joka oli ollut suori tettava 5 päivänä Maaliskuuta 1899; Susanna Kiikan 24 päivänä Syyskuuta 1898 asettaman viidensadan kahden kymmenenviiden markan vekselin, joka oli ollut maksettava 24 päivänä Joulukuuta 1898 sekä Juho Penttilan 23 päivänä Lokakuuta 1898 asettaman kolmensadan viidenkymmenen markan vekselin, joka oli ollut suoritettava 23 päivänä Huhtikuuta 1899, Juho Harju - Heikkilä velvoitettaisiin Susanna Stiikalle ja Juho Penttilälle maksamaan yhteen ja tuhat yhdeksänsataa viisikymmentä markkaa korkoineen. Asiasta kuulustettuna on Juho Harju - Heikkilä väittäen että hän sanotun sopimuksen mukaan oli kerrotuilla ehdoilla sitoutunut vastaamaan niistä vekseleistä, jotka oli vat merkityt poikansa Samuli Heikka - vainajan jälkeen laadittuun kalunkirjoituskirjaan ja nousivat yhteen sä tuhanteen kahdeksansataan yhdeksäänkymmeneen markkaan, kyllä myöntänyt hyväksyneensä nyt puhee353
na olevat vekselit, mutta kun Juho Harju - Heikkilä ei ollut niitä vastaan saanut enempää kuin sata kaksikymmentäviisi markkaa ja vekselit siis olivat olleet Samuli Kiikan omia velkoja, on Juho Harju - Heikkilä vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on 12 päivänä Maaliskuuta 1904 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Juho Harju - Heikkilän makamaan Susanna Ilukalle ja Juho Penttilälle kuitattuja alkuperäisiä vekselesta vastaan: vekselin mukaan 8 päivältä Heinäkuuta 1898 kaksisataa viisikymmentä markkaa ynnä kuuden prosentin kojon 8 päivästä Tammikuuta 1899, vekselin mukaan 31 päivältä Heinäkuuta 1898 kolmesataa viisikymmentä markkaa kuuden prosentin koron kanssa 31 päivästä Tammikuuta 1899, vekselin mukaan 5 päivältä Syyskuuta 1898 neljäsataa seitsemän kymmentäviisi markkaa ynnä kuuden prosentin koron 5 päivästä Maaliskuuta 1899, vekselin mukaan 24 päivältä Syyskuuta 1898 viisisataa kaksikymmentäviisi markkaa kuuden prosentin koron kanssa 24 päivästä Joulukuuta 1898 sekä vekselin mukaan 23 päivältä Lokakuuta 1898, jolla oli uusittu kalunkirjoituskirjaan otettu sa mana päivänä maksettava neljänsadan markan vekseli, kolmesataa viisikymmentä markkaa ynnä kuuden prosentin koron 23 päivästä Huhtikuuta 1899. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Harju - Heikkilä oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 8 päivänä Toukokuuta 1906 katsonut näytetyksi, että Samuli Itikka aikanaan oli kantanut ja käyttänyt kaikki kysymyksessä olevat vekselisumnat, paitsi sataakahtakymmentäviittä markkaa, johon määrään Juho Harju - Heikkilällä oli ollut niissä osa, minkä vuoksi Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen muun puolesta on velvoittanut Juho Harju - Heikkilän kuilin saadessaan maksamaan Susanna Stiikalle ja Juho Penttilälle, jotka olivat lunastaneet vuot vekselit, sata kaksikymmentäviisi markkaa kuuden prosentin koron kanssa 23 päivästä Huhtikuuta 1899. jolloin viimeinen mainituista vaku leistä oli ollut suoritettava, kunnes täysi maksu toimitettiin 354
Hovioikeuden tuomioon ovat Susanna Kiikka Juho Penttilä anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska selvitetty on, ettei Juho HarjuHeikkilä ole puheenalaisista vekselimääristä saanut enempää kuin sata kaksikymmentäviisi markkaa, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen loppupäätelmän johon Hovioikeus on asiasta johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A: Brod. C. J. Tingren R. A: Bröd. C. J. Tingren Fredr. Lundenius. ja el. Augusti Fredr. Lundenius. ja el. Augusti A. W. Granström. E. Thesleff. Toukokuun 13. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Talollinen Mikko Hatanpää, Norrmarkun pitäjän Söölmarkun kylästä on hakijana ja Itsellinen Juho Viktor Renfors, Porin kaupungista, pois jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 13. päivänä Toukokuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Noormarkun pitäjän sekä Somarkun ja Alilaisten kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Viktor Renfors, Mikko Hatanpäälle toimituttamansa haasteen nojalla. lausunut, että Mikko Hatanpää kak si viikkoa ennen jouhua 1901. oli kehoittanut Juho Viktor Renforsia välittämään Mikko Hatanpäänin Kalisten pitäjän Kattioisten kylässä omistaman Ylihannun tilan vaihtoa Talonomistuja Juho Mattssonin Porin kaupungissa Läsnä. J N - H - G. - Ett - W. A. B. F. M. 355 No 691. Pag. 163. R. D. 1906.
Hovioikeuden tuomioon ovat Susanna Kiikka ja Juho Penttilä anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska selvitetty on, ettei Juho Harju Heikkilä ole puheenalaisista vekselimääristä saanut enempää kuin sata kaksikymmentäviisi markkaa, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen loppupäätelmän johon Hovioikeus on asiasta johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A: Bordl. C. J. Tingren R. A: Bordl. C. J. Tingren Rull. Lundenius. A. W. Granström. jall. Augusti. E. Thesleff Toukokuun 13. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomispetussa, jossa Talollinen Mikko Hatanpää, Normarkun pitäjän Söörmarkun kylästä on hakijana ja Itsellinen Juho Viktor Renfors, Porin kaupungista, pois jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 13. päivänä Toukokuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Nortmarkan pitäjän sekä Somar kun ja Ahlaisten kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Viktor Renfors, Mikko Hatanpäälle toimituttamansa haasteen nojalla. lausunut, että Mikko Hatanpää kaki viikkoa ennen joulua 1901. oli kehoittanut Juho Viktor Renforsin välittämään Mikko Hatanpäänn. Ikalisten pitäjän Vattioisten kylässä omistaman Ylihannun tilan vaihtoa Talonomista ja Juho Mattsonen Porin kaupungissa Läsnä. Jit - H H H - G. W - Ed - W. H B. F. M. 3o No 691. Pag. 163. R. D. 1906.
omistamaan taloon No 43. Ekinkadun varrella ja tuosta toimesta luvannut Renforsille niin pian kuin kauppakirja tulisi tehdyksi maksaa viisisataa markkaa ja sen yli puolet niistä välirahoista, mitkä Hatanpää mahdollisesti siinä saisi, sekä että mainittu vaihto Juho Viktor Renfors in välityksellä olikin sittemmin 28 päivänä Joulukuuta 1901. tapahtunut ja Mikko Hatanpää siinä saanut välinahaa tuhat kaksisataa markkaa; mutta koskei Mikko Hatanpää ollutkaan sovitusta välitys palkkiosta Juho Viktor Renforsille suorittanut enempää kuin kuusikymmentä mark kaa, on Renfors vaatinut Mikko Hatanpään velvoittamista Juho Viktor Renforsille maksamaan vielä saamatta olevat tuhat neljäkymmentä markkaa korkoineen sekä korvaamaan Renforsin oikeudenkäyntikustannukset Kanteesta kuulusteltuna on Mikko Katanpää kieltänyt milloinkaan antaneensa Juho Viktor Renforsille toimeksi tuon vaihon välittämisen ja siis vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on 17. päivänä Lokakuuta 1903. julistamassaan päätöksessä katsonut asiassa toteensaatetuksi; että Mikko Hatanpääi oli pyytänyt Juho Viktor Renforsia väliltämään edelläkerrotun kiinteimistöjen vaihdon sekä saman vaihtokaupan aikaansaamisesta sitoutunut Juho Viktor Renforsille maksamaan välityspalkkiona viisisataa markkaa ja sitä paitsi vielä puolet Mikko Hatanpään mahdollisesti saatavista välinahoista, minkä vuoksi ja kun sanottu vaihtokauppa oli Juho Viktor Renforsin välityksellä 28. päivänä Joulukuuta 1901. tehdyllä kauppakirjalla aikaansaatu sekä Mikko Hatanrää oli tuossa kaupassa saanut tuhat kaksisataa markkaa välirahoina Juho Mattssonilta eikä Mikko Hatänpää ollut suosiolla suorittanut Juho Viktor Renforsille muuta kuin Renforsin myöntämät kuusikymmentä markkaa, Kihlakunnanoikeus on, K.K. 9. luvun 2. ja 10. SS:nöjalla, velvoittanut Mikko Hatanpään kuitin saadessaan 356
maksamaan Juho Viktor Renforsille viisisataa markkaa, siitä vähennettyä jo suoritetut kuusikymmentä markkaa, sekä sitä paitsi vielä puolet yllämainitusta tuhannen kahdensadan markan suuruisesta välinahasta kuusisataa markkaa eli siis kaikkiaan tuhat neljäkymmentä markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 28. päivästä Joulukuuta 1901. kunnes täysi maksu tapahtui, jonka ohessa Mikko Hatanpään tuli sadalla kahdellakymmenelläviidellä markalla korvata Juho Viktor Renforsin asiassa kärsimät kulungit. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Mikko Hatanpää oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 26. päivältä Toukokuuta 1906. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen muun puolesta paitsi että, koskei oltu näytetty Mikko Hatanpään sitoutuneen määrättynä päivänä Juho Viktor Renforsille suorittamaan kysymyksessä olevaa palkkiota, Kihlakunnan oikeuden Mikko Hatanpään maksettavaksi tuomitsemille rahamäärille oli laskettava korkoa viiden prosentin mukaan niistä päivistä, jolloin noita rahamääriä oli Oikeudessa vaadittu eli siis neljällesadalle nelijällekymmenelle markalle 17. päivästä Lokakuuta 1902. ja kuudellesadalle markalle 12. päivästä Lokakuuta 1903, kaikki kunnes täysi maksu tapahtui. Kovioikeuden tuomioon on Mikko Hätenpää anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo tosin että, kuten muutamat todistajina asiassa kuulustellut henkilöt ovat siitä todista neet, puhetta on ollut Mikko Hatanpään ja Juho Viktor Renforsin kesken kysymyksessä olevan vaihtokaupan aikaansaamisesta, mutta sitä vastoin jääneen luotettavasti todistamatta, että Mikko Hatanpää olisi antanut Juho Viktor Renforsille toimeksi tuon vaihtokaupan välittämisen, sitä vähemmin sitoutunut palkkiona siitä Renforsille maksamaan hänen nyt velkomansa rahamäärät, jonka vuoksi iteli357
sarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Juho Viktor Renforsin asiassa ajaman kanteen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhin Klemmikä A. O. L. K. W. S.mannanJuhin Klemmikä A. O. L. K. W. Wäll.mannälD. Widsman Eerala klander. Edvard Pardain. D. F. Möin Toukokuun 15 päivänä 1907 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Iisakki Lillström, Kauhavan pitäjän Alakylän kylästä, on hakijana sekä Alahärmän pitäjän Hakolan kylästä kotoisin oleva Itsellinen Juho Juhonpoika Mäki, omasta puolestaan ja vaimon sa Maria Juhontytär Wierulan eli Wiitalan edusmiehenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Toukokuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun. Maria Wierula Waasan lää nin Kuvernöörinvirastoon jättämässään hakemuskirjassa oli anonut, että Iisakki Lillström velvoitettaisiin 1 päivänä Heinäkuuta 1899 antamansa velkakirjan mukaan Maria Wierulalle, jolle tuo velkakirja oli siirretty suorittamaan sen sisältö neljäsataa viisikymmentä markkaa korkoineen, vähennysmaksut kuitenkin Läsnä: J. N. H. S. G. W. E. P. - W. K. 1. 40 358 No 709. Pag. 106. R. D. 1906
poisluettua, sekä Iisakki Lillström häneltä hakemuksen johdosta vaaditussa selityksessä siinä esiintuomillaan perusteilla oli kieltäytynyt velottua saatavaa suorittamasta, on Kuvernöörinvirasto 25 päivänä Heinäkuuta 1902. antamassaan päätöksessä katsonut asian käyneen riitaiseksi ja siitä syystä lykännyt sen Oikeuden tutkittavaksi ja ratkaistavaksi. Haastatettuaan Iisakki Lillström in ovat Juho Mäki ja Maria Wierula sen jälkeen Kauhavan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa toistaneet edelläkerrotun vaatimuksensa ja sen ohessa pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Kanteesta kuultuna on Iisakki Lillström selittänyt, että hän kyllä ollessaan Liinamaan Meijeri - yhtiön isännöitsijänä oli sen puolesta allekirjoittanut kysymyksessä olevan velkakirjan, mutta koska velka näin ollen ei ollut hänen yksityistä vaan sanotun yhtiön, joka oli kommandiitti eli ääne tön yhtiö ja jossa siihen aikaan Talolliset Juho Eljaanpoika ja Matti Matinpoika Liinamaa sekä Juho Laituri omistivat kukin yhden osakkeen ja hän itse loput eli kaksi osaketta, ja Lillström, ostettuaan mainittujen yhtiökumppaniensakin osakkeet näiden konkussppe sältä, oli myynyt meijerin toiselle henkilölle eikä riidanalaista saatavaa oltukaan valvottu hänen yhtiökumppaniensa konkursseissa, on Iisakki Lillström katsonut, ettei hän missään tapauksessa ollut vastuussa enemmästä kuin kahdesta viidenneksestä velottua määrää Kihlakunnanoikeus on 28 päivänä Marraskuuta 1903 julistamassaan päätöksessä siinä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Iisakki Lillströmin kuitilla varustettavaa päävelkakirjaa vastaan maksamaan Juho, Mäelle ja Maria Wierulalle velkakirjan sisällön neljäsataa viisikymmentä markkaakuuden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien 1 päivästä Heinäkuuta 1899. maksupäivään asti, siitä kuitenkin poisluettua 21 päivänä Helmikuuta 1901. 359
maksetuksi kuitatut sata neljäkymmentä neljä markkaa kaksikymmentäviisi penniä, kuin myöskin kahdeksallakymmenellä markalla korvaamaan Juho i Mäen ja Maria Wierulan oikeudenkäyntikulungit asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Iisakki Lillström oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 19 päivältä Maaliskuuta 1906 antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Juho Mäen ja Maria Wierulan velkomusperustui selvään ja vaadittaessa maksettavaan velkakirjaan, jonka Iisakki Lillström Liinamaan Meijeri - yhtiön isännöitsijänä oli allekirjoittanut ja antanut, ja Lillström mainitun yhtiön 20 päivänä Toukokuuta 1886. laaditun yhtiökontrahdin mukaan oli mieskohtaisesti vastuunalainen siitä mitä hän sanotussa toimessaan osi tehnyt ja toimittanut, on Hovioikeus vahvistanut sen lopputuloksen, johon Kihlakunnanoikeus oli päätöksessään johtunut, minkä ohessa Iisakki Lillström velvoitettiin maksamaan vastapuolilleen viisikymmentä markkaa korvaukseksi heillä Hovioikeudessa jutussa olleista kustan nuksista Hovioikeuden tuomioon on Iisakki Lillström anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Mäki on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Iisakki Lillström ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Iisakki Lillström suorittamaan Juho Mäelle, hänellä täällä jutussa olleiden kulunkien korvaukseksi, seitsemänkymmentäviisi markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Julin Nummelin J. Wuokman Lieola klyande. A. Henl. hemman. Edvard Sandani. Uno Strömsten. 360
Toukokuun 15 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Honoikeudesta tulleessa, perinnönja koa koskevassa nostojutussa, josja Räätälinvaimo Anna Tanelintytär Aalto Virolahden pitäjän Yläurpalan kylästä on hakijana sekä Talollinen Antti Mikonpoika Iloso ja hänen vaimonsa Anna Iloso ynnä Talollisenvaimo Valpari Mikontytär Lavonen, Säkkijärven pitäjän Lavolan kylästä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Toukokuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat joniistä mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää seuraavaa: Antti Kosolle ja hänen yllämainituille asiakumppaneillensa toinitetun haasteen nojalla on Anna Aallo Säkkijärven pitäjän käräjiä kunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Anna Aallon 3 päivänä Syyskuuta 1903 kuolleen äidin Liisa Eerikintytär Hailin sekä Antti Ilonen Läsnä: R: A. W. J: N. H. S. b. f. d. G. W - R.S - Ed - C. A. 10. sent 361 No 70 Siv. 161. R. D. 1906
ja Valpuri Lavosen 8 päivänä Tammikuuta 1902 niinikään kuolleen isän Mikko Eerikinpoika Itoson isä Eerik Yrjönpoika Koso oli kuollut 2 päivänä Kesäkuuta 1857.; ja kun Antti Iloso ynnä hänen asiakumppaninsa, joiden hallussa Eerik Iloson jälkeen jättämä omaisuus oli eivät olleet tarpuneet antamaan tuota omaisuutta jakoon, on Anna Aalto vaatinut että Antti Koro ja hänen asiakumppaninsa velvoitettaisiin luovuttamaan Eerik Itoson jää mistö sellaiseen jakoon, että Anna Aallon osuus siitä hänelle laillisessa järestyksessä erotettaisiin Asiasta kuulustettuina, ovat Antti Itoso ja hänen asiakumppanin sa vaatineet kannetta liian myökään nosteltuna hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on päätöksessä 29 päivänä Lokakuuta 1904 mairitsemillaan perusteilla velvoittanut Antti Iloson ja hänen asiakumppa ninsa päätöksessä tarkemmin määpötyllä tavalla luovuttamaan kaiken Eerik Itoson jälkeen jääneen omaisuu den sellaiseen lailliseen jakoon, että Anna Aalto siitä saisi hänelle tulevan o suuden Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Iloso ja hänen asiakumppanensa olivat veloamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 26 päivänä Toukokuuta 1906 lausunut että koskei Anna Aalto ollut kahden kymmenen vuoden kuluessa Eerik Ilo son kuolemasta ryhtynyt saamaan perintöoikeuttaan hänen jälkeen voimaan sa, sentähden ja kun Anna Aallon vaatimaa perintöä Eerik Iloson jälkeen siis pi oltu haettu lain sitä varten P. It 15 luvun 5 SS:ssä määräämän pesimmän ajan kuluessa eikä Anna Aalto ollut väittänyt laiminlyömisensä mainitussa suhteessa johtuneen laillisesta esteestä, on Hovioikeus katsonut Anna Aallon menettäneen kaiken oikeutensa perintöön Erik Koson jälkeen sekä siis, kumden Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Anna Aallon asiassa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon on Anna Antlo anonut muulosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Antti Ilosa ja hänen 362