Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
jina Annettu Oikeusosastossa 11 päivänä Huhtikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan Kauppias Heldtin Sudasjärven ja Taivalkosken pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen 14 päivänä Toukokuuta 1910 toimitettuihin välikäräjiin evat Varatuomari Fagerlöf ja hänen edellämainitut asiakumppaniusa siellä, ilmoittaen olevan sa saamamiehiä 25 päivänä Syyskuuta 1909 konkurssitilaan asetetun Kauppias Paavolan konkurssissa, lausuneet että Kauppias Bildt jolle Kauppias Taavola välikirjalla 24 päivältä Syyskuuta 1908 ja kahden eri välikirjan mukaan 24 päivältä lähinnä seuranneettä Marraskuuta oli ottaneet hankkiaksensa 1909 vuoden perjehduskautena yhteensä, 6000 syltä propsia ja vähintään 1000 mintään 6000 syltä paperipuita vapaasti laivan kylkeen Oulun kaupungin tullikamari piirissä, oli, kun Paavola ei ollut ennen konkurssitilaan joutumistaan sanottuja hankintasitoumuksiaan täyttänyt rumnneet omistelemaan 3440 kuutiosyltä propsia ja 1880 kuutios yltä paperipuita Kauppias Paavolan kesällä vuonna 1918 uittamista Sijoen vesistässä olevista puistaKoska kuitenkin omistusoikeus hankittavaan tavaraan siirtyi ostajalle vasta silloin kun se hankintapaikalle tuotuna oli ostajan haltuun luovutettu, ovat Varatuomari Lagerlöf ja hänen asiakumppaniinsa vaatineet että sanotut prosi- ja paperipuut julistettaisiin konkurssipesän omiksi. Kanteesta kuultuna on Kauppias Bildt väittänyt että omistusoikeus kyseenalaiseen puuta261
jina: Annettu Oikeusosastossa 11 päivänä Huhtikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saaneet tietää seuraavaa Haastatettuaan Kauppias Beldtin Sudasjärven ja Taivalkosken pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen 14 päivänä Toukokuuta 1910 toimitettuihin välikäräjiin ovat Varatuomari Lagerlöf ja hänen edellämainitut asiakumppaninsa siellä, ilmoittaen olevansa saamamiehiä 25 päivänä Syyskuuta 1909 konkurssitilaan asetetun Kauppias Paavolan konkurssissa, lausuneet että Kauphias Bildt, jolle Kauppias Taavola välikirjalla 24 päivältä Syyskuuta 1908 ja kahden eri välikiran mukaan 24 päivältä lähinnä seurannutta Marraskuuta oli ottaneet hankkiaksensa 1909 vuoden perjehduskautena yhteensä 6000 syltä propsia ja vähintään 4000 enintään 6000 syltä paperipuita vapaasti laivan kylkeen Oulun kaupungin tullikamari piirissä, oli, kun Paavola ei ollut ennen konkurssitilaan joutumistaan sanottuja hankintasitoumuksiaan täyttänyt, rumnneet omistelemaan 3440 kuutiosyltä propsia ja 1880 kuutios yltä paperipuita Kauppias Paavolan pesältä vuonna 1918 uittamista, Tijoen vesistässä olevista puista Koska kuitenkin omistusoikeus hankittavaan tavaraan siirtyi ostajalle vasta silloin kun se pankintapaikalle tuotuna oli ostajan haltuun luovutettu, varVaratuomari Lagerlöf ja hänen asiakumppaninsa vaatineet että sanotut propsi - ja paperipuut julistettaisiin konkurssipesän omiksi. Kanteesta kuultuna on Kauppias Bildt väittänyt että omistusoikeus kyseenalaiseen puuta261
araan oli ja paljon ennen Kauprias Paavolan asettamista konkurssitilaan siirtynyt Bildtille ja että Kauppias Paavolan velkojat kokouksessa 2 päivänä Maraskuuta 1909 olivat nimenomaan päälläneet jättää nostamatta kanteen puiden takaisinvoittamisesta konkurssipesään sekä että velkojat 5 päivänä Helmikuus ta 1911 pidetyssä kokouksessa, saan tuaan tietää puheenalaisesta Beveltiä vastaan nastetusta riidasta olivat kieltäytyneet yhtymästä riitaan ja vahvistanut edelläsänotussa velkojankokauksessa tekemänsä päätöksen jonka tähden ja koskeivät Varatuomari Lagerlöf ja hänen asiakumppaninsa olleet konkurssisäännön määräämässä ajassa hakenut sanottujen päätösten kumoamista, Kauppias Reht on anoneet että heidät julistetlaiseen puhevaltansa asiassa menettaneeksi Sittenkuin Kihlakunnan oikeus väitepäätöksellä 14 päivänä Toukokuuta 1910 siinä esiintuomillaan sijillä oli julistanut etteivät Varatuomari Lagerlöf ja hänen asiakumppaninsa olleet menettäneet puhevaltaansa, on Kauppias Bildt selittänyt, että hän edellämainittujen hankintakontrahtien mukaisesti oli, suoritettuaan Kauppias Paavolalle etumaksuja ja saatu aan Paavolalta niitä vastaan väliaikaisia saktuuroja, antanut mitätä ja merkittään varustaa kysymyksessä olevat puut, joihin omistusoikeus tämän kautta oli siirtynyt hänelle anoen Bildt niin ollen kannetta kyljättäväksi. kuoltuaan asiassa niin hyvin Kauppias Paavolaa kuin hänen konkurssisänsä toimitsejämiehiä Varatuomari Seppästä ja Kruununnimismies Mannista, on Kihlakunnanoikeus 262
jossa asianosaiset puolin ja toisin myös ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan 11 päivänä Kesäkuuta 1910 julistamallaan lopullisella päätöksellään mainitsemillaan perusteilla julistanut puheenalaiset propsi- ja paperipuut Kauppias Paavolan konkurssipesän emiksi sekä velvoittanut Kauppias Bildtin kahdeksallasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Varatuomari Lagerlösin ja hänen asiakumppaniensa oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Varatuomari Lagerlöf ja hänen asiakumppäninsa että Kauppias Bildt olivat stoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 29 päivältä Syyskuuta 1911 asian ratkaissut; ja samalla kun Hovioikeus on katsenut että Varatuomari Lagerlöfja hänen asiakumppaninsa yksityisinä saamamiehinä Kauppias Paavolan konkussipesässä olivat oikeutetut nostamaan ja ajamaan kyseenalaista kannetta, ja siis vahvistanut sen loppupäätöksen, johon Kihlakunnanoikeus väitipäätöksessään 14 päivältä Toukokuuta 1910 oli tullut, on Hovioikeus, koska Kauppias Bildt hänen ja Kauppias Paavolan välillä tehtyjen hankin tävälikirjojen nojalla oli ollut oikeutettu antamiensa ennakkomaksujen vakuudeksi mittaa maan ja merkillään varustamaan vastaavan määrän puita, jotka silloin samgen välikirjojen mukaan täydellä omistusoikeudella siirtyivät Kauppias Bildtille sekä kyseenalaisen puumaaran suhteen oli kerretulla tavalla menetelty ja kauppias Bildt senjälkeen kieltämättä oli käsitellyt puita ominaan, eivätkä Varatuomari Sagerlöf ja hänen asiakumppaninsa olleet edes tahtoneet toteensaat263
taa Kauppias Bildtin toimittamaa uitten mittaamista ynnä Kauppias Taavolan millauksen johdosta antamia väliaikaisia Jaktuurija vääriksi eikä myöskään oltu väitetty että Kauppias Bildt olisi veläytynyt täyttämästä hankin larälikirjoista löytyviä sitoumukkaan, kumolen Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Varatuomari Lagerlösin ja häsen asiakumppaniensa kanteen ja saivat asianosaiset molemmin puolin itse kansia heille oikeudenkäynnistä johtuneet kustannukset. Hovioikeuden tuomioen ovat sekä Varatuomari Lagerlöf ja hänen asiakumppaniinsä että suutavarakauppias Bildland neet muutosta; minkä jälkeen he ovat vastanneet toistensa muutoksenhakemuksiin Keisarillinen Senaatti on utkineet tämän julun; ja koska Kauppias Paavolan velkojat kohouksissaan 2 päivänä Marras kuuta 1903 ja 5 päivänä Helmikuuta 1910 ovat päättäneet alla ryhtymättä puheena olevaan oikeudenkäyntiin Kauppias Bildtia vastaan, joihin päätöksiin Varatuomari Lagerlöf ja hänen asiakumppaninsa eivät ole hakeneet muutosta Marraskuun 9 päivänä 1868 annetun Keisarillisen Konkurssisäännön 84 SSn säätömässä järjestyksessä, sentähden ja kun kysymys omistusoikeudesta riidanalaisiin puihin siihen nähden että Kauppias Paavolan ja Kauppias Bildtin välillä tehty hankintasohimus määräsi velvoituksia kummallekin sopimuksen tekijälle, on kaikkien saamamiesten oikeuteen vaikut lava ja siis myöskin velkojain kokouksen ratkaistava katsoo Keisarillinen Senaatti ettei Varatuomari Lagerlöfillä ja hänen asiakumppaneellaan ole oikeutta 261
vastoin velkojain kokouksien päätöksiä ajaa puheenalaista kannetta, minkä vuoksi Keisarillinen Senaatti, kumoten Hovioikeuden tuomion sekä Kihlakunnanoikeus den lopullisen päätöksen ja väirepäätöksen 14 päivältä Toukokuuta 1910, harkitsee oikeaksi hyljätä Varatuomari Lagerlösin ja hänen asiakumppaniensa jutussa ajaman kanteen, mutta saa Kauppias Bildt asian laatuun nähden itse kärsiä kulunsa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. "Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. Alftad Luuksiala. Walter Andersin. Alftad Luuksiala. Johannes Pesonen. A. K. R. G. Ollellevaara. muutaraste Afshellen Huhtikuun 11 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, vahingonkorvausta koskevassa merioikeusjutussa, jossa Kauppias Emil Salonen, Jämsän pitäjän Jämsänkosken kylästä, on hakijana sekä Taloltinen Matti Teodor Salonen, så man pitäjän Edesniemen kylästa, vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 11 päivänä Huhtikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja mistä, mikäle nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Lahden kaupungin Raastuvanoibondessa on Emil Salonen lausunut, että Perimies Kalle Mäkinen oli 6 päivänä Marraskuuta 1910 illalla lähtenyt kuljettumallansa, Matti Teodor Salosen omistamalla Edessalo nimisellä laivalla, latti. Feodor Talosen ollessa mukana laivassa, hintaamaan Wesijärven satamasta Jämsän pitäjän kirkonkylän laituriin Matti Teodor Salosen puista Läsnä: S.S. - t. L. - J. P. A. R. B. 265 No 484. Såg. 101. Kp. 1912
proomua, joka oli ollut lastattuna eri henkilöille mainitussa pitäjässä vietävillä kauppatavaroilla, mutta että, ennenkuin laiva oli seuraavana yönä ehtingt Wääksyn kanavalle, jääoli leikannut proomiin vasempaan kylkeen kokan puolelle reiän ja vettä oli päässyt tuosta aukosta virtaamaan proomuun noin puolentoista metrin korkeudelta, tunnellen, muun muassa, Emil Salosen sokeria 900 kiloa ja 10 säkkiä Monaren - rieskajauhoja ja matkaansaattaen siten hänelle saman Marraskuun 10 ja 11 päivänä toimitetussa katselmuksessa 959 markaksi 85 penniksi arvioidun vahingon; ja koska sanottu vahinko oli johtunut siitä että Kalle Mäkinen, vaikka hänen jo Wesijärven satamassa olisi pitänyt havaita ilma- ja jääsuhteet sellaisiksi, ettei Edessalo- laiva ainakaan omin voimin kyennyt saattamaan proomua ja sen lastia vahingoittumattomina perille, kuitenkin oli tilaisuuden vaatimiin varmiustoimenpiteisiin ryhtymättä, lähtenyt matkalle sekä, tukittuaan tilaräisesti vuodon ja saatuaan proomun tyhjäksi vedestä, käynyt jatka maan matkaa, vaikka jo oli ollut ilmeistä, että lasti yhä enemmän tumeltuisi, jos matkaa jatkettiin, niin ja kun, muiden muassa, Matti Teodor Salonen Edessalo - lainan omistajana oli vastuunalainen kerrotusta haverista, en Emil Salonen vaatinut Matti Teodor Salosta velvoitettavaksi suorittamaan Emil Saloselle vahingonkorvaukseksi 959 markkaa 85 penniä korkoineen, siten kuin 9 päivänä Kesäkuuta 1873 annetun Merilain 17 SS:ssä säädettiin, sekä sen ohessa korvaamaan Emil Salosen oikeudenkäyntikulut. Asiasta kuulustettuna on Matti Teodor Salonen kieltänyt vähimmältäkään tavalla elleensä syypää kysymyksessä olevaan vahinkoon sekä niin ollen vastustanut kannetta. Raastuvanoikeus, jossa meroikeusasioita ymmärtävät miehet ovat olleet saapuvilla ja lausunten266
sa asiasta antaneet, on 13 päivänä Maaliskuuta 1911 julistamassaan päätöksessä esittämillään perusteilla velvoittanut Matti Teodor Salosen suoittamaan Emil Saloselle vaaditut yhdeksänsataa viisikymmentäyhdeksän markkaa kahdeksankymmentäviisi penniä korkoineen viisi sadalta vuodessa, luettuna sanotusta 13 päivästä Maaliskuuta 1911 kunnes maksu tapahtui sekä korvaamaan Emil Salosen oikeudenkäyntikulut viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Teodor Salonen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 22 päiväta Maaliskuuta 1912 ratkaissut asianja koska Edessalo - laina proomuineen, Emil Salosen oman ilmoituksen mukaan, puheenalaisella matkalla oli ollut sen päällysmiehen Kalle Mäkisen kuljettamana, eikä siis Matti Feodor Salosta, vaikka hän samalla matkalla oli ollut mukana, voitu katsoa syypääksi kysymyksessä olevaan merivahinkoon joka Merilain 136 SS:n mukaan oli luettava yksityiseksi haveriksi, sentähden ja kun Raastuvanoikeus siinä kohden lain voiman saaneessa päätöksessään oli lausunut, ettei Kalle Mäkinen ollut vastuunalainen sanotusta haverista, on Hovioikeus saman lain 141 SS:n 2 kohdan nojalla, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen mikäli se edellä on kerrottu na, hyljännyt Emil Salosen Matti Teodor Salosta vastaan ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Emil Salonen anonut muutosta perustelmalla, johon Matti Teodor Salonen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Emil Salonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväk si; ja velvoitetaan Emil Salonen suorittamaan Matti Teodor Saloselle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, kuusi267
kymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Kuten Saarinen Alpnosuuksiala Anteri Saarinen Anteri Saarinen Johannes Pesonen. A. P. Kuuslisaara. gustaraste Aline Fabb Huhtikuun 14 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Wiipurin Hovioikeudesta tullas sa, tilankaupan purkamista koskevässä jutussa, jossa ovat Talollisenleski Karolina Ristontytär Mannila ja Talollinen Antti Hossola ynnä tämän vaimo Olga Erikintytär Mannila, Joutsan pitäjän Joutsan kylästä, hakijoina sekä Talollinen Otto Rantala eli Korpela, sanotun pitäjan Uimaniemen kylästä, vaimonsa Kosa Erikintytär Mämmitan edusmiehenä, poisjaaneena vastaajana; Annettu Oikeusosastossa, 14 päivänä Huhtikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellen tä esittelyttänyt julun asiakirjat ja nusta saanut paitsi muuta, josta nyt ei ole kysymystä, seuraavat tiedet: Luhangan, Joutsan ja Leivonmäen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnan oikeudessa on Otto Runtala kirjallisen haasteen nojalla lausunut, että Karolina Läsnä: F. S. W. A. B. A: R. H. B. F. M. 268 SS 414 Pag. 294 R. D. 1910.
Mämmilä ja hänen oikeudenkäynnin aikana kuollut miehensä Talollinen Erik Mämmilä, jotka olivat Rosa ja Olga Mämmilän vanhemmat, olivat 13. päivänä Maaliskuuta 1907 Antti Hossolalle ja Olga Mämmilälle kirjallisesti luovuttaneet omistamansa Mämmitä nimisen kuudenneksen Kamppi län perintötalosta No 1 edellämainitussa Joutsan kylässä, merkiten luovutuskirjaan tilan kauppahinnaksi 30.000 markkaa, josta 15.000 markkaa samalla oli kuitattu Olga Mämmilän perintöosuutta vastaan ja 15.000 markkaa oli suoritettava Otto Rantalalle ja Rosa Mämmilälle viimeksimainitun perintöosuutena, minkä ohessa Erik ja Karolina Mämmilä luovutuskirjassa olivat ilmoittaneet niinikään antavansa Antti Hosolalle ja Olga Mämmilälle kaiken irtaimen omaisuutensa, josta Antti Hossolan ja Oiga Mämmilän kuitenkin tuli suorittaa Otto Rantalalle ja Rosa Mänmilälle 5,000 markkaa sen 10,500 markan rahamäärän lisäksi, jonka Otto Rantala ja Rosa Mämmilä aikai semmin olivat vanhemmiltaan saaneet; mutta koska Erik ja Karolina Mämmilä, ja erittäinkin ensiksimainittu, luovutuksen tapahtuessa ja jo nitemmän aikaa sitä ennen olivat olleet sekä henkisesti että ruumiitti sesti kykenemättömät tekojansa pennitsemaan ja heidät oli ainoastaan houkutuksilla saatu taivutetuksi omaisuutensa luovuttamiseen, on Otto Rantala mainitussa edusmiestoimessaan vaatinut, että puheenalainen luovutusjulistettaisiin mitättömäksi. Huomauttäen vielä etteivät Antti Hassola ja Olga Mämmilä olleet saamastaan omaisuudesta mitään vastiketta on taneet, vaan suorittaneet Otto Rantalalle ja Rosa Mämmilälle määrätyt rahaerät luovutetuista varoista, sekä että kysymyksessä oleva luovutus niin ollen itse asiassa oli lahja, on Otto Rantala, siihen nähden että lahjoitettuun kiinteimistöön sisältyi Erik Mämmilän perimysmaata, sillä kin perusteella vaatinut luovutusta 269
peruutettavaksi. Karolina Mämmilän ja hänen asiakumppaniensa myönnettyä että viides osa puheeksitulla kuudenneksesta perintötaloa No 1 Joutsan kylässä oli Erik Mämmilän perimysmaata ja että Otto Rantalalle ja Rosa Mämmilälle määrätty osa kauppahinnasta oli suoritettu luovutetuista varoista, mutta muuten vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 12 päivänä Helmikuuta 1909 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt Otto Rantalan jutussa ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Otto Rantala omasta puolestaan ja Kosa Mämmilän edusmiehenä oli vetoamalla saattanut jutun, on 15 päivänä Elokuuta 1910 antanut tuomion asiasta; ja koska puheenaoleva Erik ja Karolina Mannilän Antti Hossalan ja Olga Mämmilän hyväksi tekemä luovutus, siihen nähden et tä luovutuskirjassa mainittu hinnan määrä luovuttajain tarkoituksen mukaan oli ollut suoritettava luovu tetuista varoista ja luovutus siis oli tapahtunut ilman vastiketta ei ollut kauppa vaan lahjoitus ja viides osa lahjoitukseen sulkuutuneesta kuuden neksestä perintötaloa No 1 Joutsan pitäjän Joutsan kylässä oli ollut Erik Hämmilävainajan perimysmaata, on Hovioikeus, muuttuen kihlakunnanoikeuden päätöstä, M. K. 8 luvun 1 SS:n nojalla julistanut vielämainitun luovutuksen, sikäli kuin se sanottua perimysmaata keski, peruutetuksi. Sitä vastoin Kihlakunnanoikeuden päätös muutoin, eli mekäli Otto Rantalan jutussa ajama kanne muissa kohdin oli hyljätty, jai voimaan Hovioikeuden päätökseen ovat Kärolina Mämmilä ja hänen ylläuutellut asiakumppaninsa anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei vät Karolina Nämmilä ja hänen asiakumppaninsa ole esittäneet 270
syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiola, joka siis jää pysyväksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Filis Saarikoski B. Anneberg. och. Winter Andersin. K. Kelanen Huhtikuun 15 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullees sa velkomusjutussa, jossa ovat Helsingin kaupungissa asuva Erik keenjohtaja Albert Henrik Einar tävu, hakijana, sekä samassa kaupungissa toimineen Helsingin Vatimo Osakeyhtiön konkurssi pesän toimitsijaniehet Insinööri Johannes Paraoja ja Kauppakoulun johtaja Karl Kristarkus Wedenius, vastaajina: Annettu Oikeusosas tossa 15 päivänä Huhtikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä vittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa. Liikkeenjohtajalle Havulle 11 päivä na Lokakuuta 1910 toimitetun haasteen nojalla on Helsingin Salimo Osakeyhtiö Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudes sa vaatinut Havua velvoitettavaksi 21. päiväksi edellistä Syyskuuta päevätyn konttokuranttilaskien mukaan yhtiölle suorittamaan 1848 markkaa 1 pennin Läsnä: S.S. A. L. B. - J. - A. R. No 50. Pag. 213. R.D. 1912,
6 prosentin korkoineen haastopäivästä, tästä kuitenkin vähentämällä 300 markkaa Havulle yhtiöltä tulevaa palkkaa Kanteesta kuulustettuna on Liikkeenjohtaja Havu väittänyt että händtä puheenalaisessa konttokuranttilaskus. ra oli velottu suuri määrä Helsingin Watimo Osakeyhtiön vekselitunnustoita sekä hänen maksettavakseen pantu eri näisiä laskuja ja rahamääriä; mutta koska mainituita vekseleltä ei oltu alkuperäisinä Havulle esitetty eikä korrotuista laskuista ja rahamääristä. myöskään oltu esiintuotu mitäan todistuskappaleita, niin ja kun konttokuranttilaskuun merkityt vajaukset ja kassaotot kirjanpitokysymyksenä riippuivat edellisistä, on Liikkeenjohta ja Havu vastustanut yhtiön vaatimus ta. Muuten on Liikkeenjohtaja Havu huomauttanut että, kuten Havun Raas tuvanoikeuteen jättämästä valvontukirjan jäljennöksestä selvisi, Havu oli Helsingin Watimo Osakeyhtiön Raastuvanoikeudessa virattu otteessa konkurs siasiassa valvonut yhtiöneri henkilöille ja toiminimille tunnustamain, sittem min Havulle siirrettyjen rekselien nojalla kaikkiaan 133141 markkaa 53 penniä korkoineen ja Havulle siirrettyjen konttokuranttien mukaan yhteensä 25558 markkaa 26 penniä ja sitä paitsi Haville yhtiön toimitusjohtajana tulevan palkkasaatavan Elo-, Syys- ja Lokakuulta 1910, 400, markkaa kuukaudelta, 120 markkaa sekä että Raastuvanoikeus 16 päivänä Huhtikuuta 1911 konkurssia siassa julistamallaan, lain voiman reittaneella tuomiolla oli maksettavaksi hyväksynyt Havun valvomat määrätraitsi 14811 markan 95 pennin erää, joka riitaisena oli lykätty eri oikeudenkäyn tiin, ja palkkavaatimusta ajalta jälkeen Elokuun 23 päivän 1910. Tähän nähden on Liikkeenjohtaja Havu vaatinut että, jos Raastuvanoikeus velvoittaisi Havun yhtiölle jotakin maksamaan, tämä li määrättävä menemään Havun vastasaatavan kuittaukseen. Vastauksen johdosta on Helsingin Watimo Osakeyhtiö muistuttanut että Liikkeenjohtaja Havu yhtiön toimitusjoh272
tajana oli ollut vastuunalainen yhtiön kirjanpidosta, johon kysymyksessä oleva konttokuranttilasku perustui, sekä ettei Havu missään tapauksessa voinut käyttää valvomaan saatavia kuittaukseen omasta velastaan konkurssipesälle, koska saatavat olivat joutuneet hänen haltuunsa vastakonkurssin jälkeen. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 4 päivänä Heinäkuuta 1911 ratkaisnut jutun ja katsonut että Liikkeen johtaja Havu, Helsingin Kulimolsakeyhtiölle 2 päivänä Tammikuuta 1008 vahvistetun yhtiöjärjestyksen muikaan, sanotun yhtiön toimitusjohta jana, jonka velvollisuutena yhtiöjärjestyksen 7 SS:n mukaan oli muun muassa valmistaa tilinpäätös, oli ollut vastuunalainen yhtiön kirjanpidon oibeellisuudesta ja järjestelystä: mihin nähden ja kun Helsingin Walema Esakeyhtiön saatavan Lukkeenjohtajat lä Havutta mainitun kirjanpidon nojalla laaditun konttokuranttilaskunmukaan oli selvitetty olevan satakolnakymmentäkahdeksantuhatta neljä sataa kahdeksankymmentäyksi markkaa yksi penni, Raastuvanoikeus on vahvistanut tämän summan Harunmaksettavaksi. Mitä sitten tuli Liikkeenjohtajan Havun vaatimukseen elta hänet, joka oli Helsingin Katimo Osakeyhtiön konkurssissa valvonut säläviisikymmentäyhdeksäntuhatta yhdeksänsataa markkaa neljäkymmentäyhdeksän penniä ja josta valvo tusta saatavasta, joka todellisuudessa teki sataviisikymmentäseitsemäntu hatta yhdeksän markkaa neljäkymmentäyhdeksän penniä, Raastuvanoikeus edelläkerrotulla lain voiman voittaneet la tuomiolla oli vahvistanut yhtiön Havulle maksettavaksi muut valvotut saatavat paitsi Havun valvoman, Kurkimäen Tuoli- ja HuonekulutehdesOsakeyhtiön siirtämään konttokurantOsakeyhtiön siirtämään konttokuran tiin perustuvan saatavan neljätoista tuhatta kahdeksansataa yksitoista markkaa yhdeksänkymmentäviisi pen273
niä, jonka riitaisen summan toteen näyttäminen oli lykätty eri oikeuden käyntiin, sekä Havun valvoman maksamattoman palkan Havullo toimitusjohtajana Elo-Syys- ja Lokakuulta 1910, neljäsataa markkaa kuulta, tuhatkaksisataa markkaa, mikä välvonta oli hylätty mikäli koski vaatimusta palkan maksamisesta sanotun Elokuun 23 päivän jälkeen, oikeutettaisiin kuittauksena käyttämään hänelle näin konkurssipesästä maksettavaksi vahvistetun summan yhtiön kysy myksessä olevan saatavan maksuksi, niin on Raastuvanoikeus, koska valoon täkirjan No 3 kohdalla valvottua vekselisantavaa, joka teki kaksituhatta yhdeksänsataa neljäkymmentäyksi markkaa, siitä vähennettynä ja aikaiemmin maksetuksi kuitatut sataneljäkymmentäyksi markkaa, eli siis kaksituhatta kahdeksansataa markkaa, ei oltu siirrettykään ja kun numeroi den 8-16, 18 19, 22, 25, 27, 28 ja 36 kohdilla valvotut vekselisantavat yhteensä kuusikymmentäseitsemäntuhatta yhdek sänsataa kahdeksankymmentäkaksi markkaa kolmekymmentäkaksi penniä sekä Oja E. kohdissa valvotut konttokuranttisaatavat yhteensä kahdeksantuhatta kolmesataa kolmekymmentikolme markkaa seitsemänkymmentäkaksi penniä ja 6. kohdassa mainittu konttokuranttisäntava neljätoista tuhatta kahdeksansataa yksitoista markkaa yhdeksänkymmentäviisi penniä, eivät ollut voineet olla Liikkenhoitajan Havun hallussa ennen konkurssin alkua, vaan vasta sen jälkeen tulleet hänelle siirrettyiksi, katso nut ettei Liikkeenjohtaja Havu ollut oikeutettu käyttämään näitä summa yhtiön saatavan kuittaukseen. Tähän nähden ja kun Havun edellämainitus ta palkan valvonnasta oli hylätty kahdeksansadan kolmenkymmenen kolmen markan kolmenkymmenenkolmen pennin eri, on Lukkeenjohtaja Haveri oikeutettu Helsingin Halimo Osakeyhtiön edellä vahvistetun saatavan kuittuamiseen käyttämään sanotusta palkasta hänelle siis tuomitut 274