Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Maaliskuun 5. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuilla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, perinnönjaonmoitettakoskivassa vastajutussa, jossa Talollisentytär Helena Kristina Sundberg Kymin pitäjän vetilän kylästä, on hakijana sekä Talolliset Wille ja Leonard Sundberg ynnä Talollisenleski Kristina Sundberg Vehkalahden pitäjän Kaarni men kylästä vastaajina. Annettu Oikeusosastossa 5. päivä na Maaliskuuta 1915 Keisarillinen Senaatti on itsellen niittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Tekkalahden ja Sippolan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudesnä ovat Helena Kristina Sundberg sekä Talollinen Elias Mulli ja hänen vaimonsa Lovisa Mulli, Kaupna apulainen Aaron Saarimaa ja tämän vaimo Emilia Saarimaa, Sämäl: F. S. C.S. B.G.S.,S.S.)S. äG. 338 No 351. Såg. 55 R. D. 1912
Työmies Juho Leisti ja hänen vaimonsa Anna Maria Leisti Itselli nen Anton Sundberg, kaikki Kymin pitäjästä, sekä Talollisenleski Maria Tanelintytär Sundberg omasta puolostaan ja alaikäisten lastensa holhoojana, hänen täysi valtainen poikansa, Väinö Matinpoika Sundberg ja Talollinen Tuomas Sundberg. Kaarniemen kylästä, lausunut, että Helena Kristina Sundbergin, Lovi sa Mullin, Emilia Saarimaan, Anna Maria Liistin, Anton ja Tuomas Sundbergin ynnä Väinö Sundbergin isävainajan Talollisen Matti Sundberoin isä Talollinen Kaarle Kustaa Antinpoika Sundberg sekä tämän velivainajat Talolliset Juho Fredrik Kristian ja Tuomas Antin pojat Sundberg ynnä myöskin kuolhet visar Maria Antintytär Sundberg, joista Juho Fredrik Sundberg, oli Wille Sundbergin ynnä Kristina Sundbergin miesvainajan Talollisen Kristian Juhonpoika Sundbergin i sä ja Leonard Sundbergin isvisa, olivat 18 päivänä Marraskuuta 1878 kuolleen isänsä Talollisen Antti Fredrikinpoika Sundluvin jälkeen 9 päivänä Elokuuta 1839 toimiria istussa perunkirjoituksessa tekemän kirjallisen sopimuksen mukaisesti kuolemaan a asti eläneet jakamattomassa pesässä rättänsä perimältään 1/18 osalla verotaloa No 1 edellämainitussa Kiuruinen kylässä ja että Kristian Antinpoika Sundluvion jälkeen joka oli kuollut 9. päivä 1ä Joulukuuta 1907 ilman rintaperille siä oli 2 päivänä Toukokuuta 1910 pidelty perinnönjako, jossa irtainta taveraa 148. markan 22. pennin arvo eli joittu Kristian Antinpoika Sundbergin perillisten, muiden muassa asianosais ten kesken, mutta ettei jaossa oltu huomion otettu Kristian Antinpoika Sundlugin kauppakirjalla 1 päivältä Maaliskuuta 1868 ostamaa, yllämainitun sopi muksen perusteella yhdysperpesälle joutu mutta K. puheenaolevasta talosta eikä mjöskään kaikkea Kristian Antinpoika Sundbergin jälkeensä jättämää irtainta omaisuutta muka sittä perusteella että Kristian Antinpoika Sundberg oli lahja 239
kirjoilla 16. päivältä Heinäkuuta ja 30. päivältä Tuiskuuta 1887 lahjoittanut vastamainitun talonosan ja kaiken silloin omistamansa irtaimiston Wille ja Leonard Sundberörille ynnä edellisen veljille Kristian ja Edvard Sundberoille Koski Kristian Antinpoika Bundberg kuitenkaan ollut voinut vanituilla lahjakirjoilla luovuttaa puheena olevaa, yhdysisälle kuuluvaa omaisuut ta ja sanotut lahjakirjat siis olivat mitättemiksi katsottavat, ovat Helena Kristina Sundberg ja hänen mainitut asiakumppaninsa vaatinut, että sanottu perinnönjako määrättäisiin oikaistavaksi siten, että jakoon jätettäisiin myös kin edellämainittu Nille Leonard ja Kristina Sundbergin hallussa oleva ja kamatta jäänyt kiinteä ja irtain omaisuus Ville Sundbergin ja hänen myöti muollensa vastusteltua kannetta sekä anottua korvausta oikeudenkäyntikulus taan, on Kihlakunnanoikeus 8. päivä sä Syyskuuta 1910. julistamassaan päätöksessä katsonut jääneen näyttämättä, että Kristian Antinpoika Sundberg oli si luovuttanut omistamansa E. yttämainitusta talosta puheenaolevaan yhdyspepään, mihin nähden ja kun ei myös kaan oltu toteen saatettu että Kristian tulinpoika Sundbergilla kuollessaan oksi ollut mitään kiinteätä omaisuut lai muuta irtainta tavaraa kuin miti hänen jälkeensä pidetyssä perinnönjaassa oli jaettu, Kihlakunnanoikeus on kyljännyt kanteen oikeettomana ja velvoittanut Helena Kristina Rundbergin ja hänen Kihlakunnanoikeudessa ollut asiakumppaninsa neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Wille, Leonard " Kristina Sundbergin oikeudenkäyntikusten nukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Helena Kristina Sundberg sekä Elias ja senne Antti, Aaron ja Emilia Saarimaa, Juko ja Anna Maria Leisti Enton Sundkare ja Maria Samlintytär Sundberg olivat vetoamalla saattuneet jutun on 8 päivänä Tammikuuta 1912 antamal leen tuomiolla jättänyt anan Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja sen 240
ohessa velvoittanut Helena Kristina Sundberoin ja hänen vastamainitut asiakumpaninsa suorittamaan Wille Leonard ja Kristina Sundbergille, heillä jäsen vuoksi Hovioikeudessa olliiden kulujen kervaukseksi viisikymmentä markkaa Hovioikeuden tuomioon on Helena Kristina Sundberg, ilmoittaen, että Elias ja Lovisa Mulli, Aaron ja Emilia saarimaa, Juho ja Anna Maria Liisti, Antin ja Maria Tanelintytär Sundbero olivat hänelle luovuttaneet osuutensa puheenalaisessa pesässä anonut muutosta perustelmalla, jonka kolseiskapraleen Ville Sundberg ja hänen asiakumppaninsa ovat täällä perineet siihen kuitenkaan vastaamalla Keisarillinen Senaatti on hakinul tämän, jutun ja katsoo, MiHelena Kristina Sundberg de viltänyt mytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan Helena Kristina Sundberg suorittamaan Wille Sundbergille ja hänen asiakumppanilleen E. Thesleff. maksut kaksikymmentäkahdeksan markkaa heidän yhteisestä kappalestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota Tätä kaikki asianomaiset noudattakat Keisarillinen Suomen Senaatti Erix Saarikoski Alfred Luksiala. Erix Saarikoski Alfred Luksiala. B. Anneberg. Samuli Koski. S. W. Ruusuvaara 241
Maaliskuun 5. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa merioikeusasiassa, jossa Kauppias Antti Manninen, Mikkelin kaupungista, on hakijana ja Taivuri Antti liukkonen, Mikkelin pitäjän Kirkonkylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 5. päivänä Maalis kuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen epittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Mikkelin kaupungin Raastuvanoikeudessa on Antti Liukkonen lausunut että hän, toimiessaan 1909. vuoden puruhdaskautena sovitusta kuukausipalkasta laivurina Kauppias Mannisen omistamassa, Suimaan vesistöllä kulkerassa "Savonlahti" nimisessä hintaaja hoipaluksessa, oli mainittuun toimeen kuuluvien tehtäviensä ohella Kauppius Mannisen puolesta huolentanut, muun muassa, sanotun käyryaluksen hinutta ana olleiden seitsemäntoista lotjan lasSämä: W A. J. P. R. H. Kel - Hof H. SS: 353 Pagl R. 2 1913.
tauksen, minkä vuoksi ja kan Kuus pias Manninen purjehdaskuuden alussa oli sitoutunut suorittamaan Antti liukkoselle kohtuullisen korvauksen mainitunlaisista ylitoistä, mutta sittemmin kieltäytynyt sitoumustaan täyttämästä, Antti Liukkonen on vaatinut Kauppias Mannista velvoitettavaksi maksamaan Liukkoselle palkkioksi lotjien lustauksista yhteensä 75. markkaa sekä korvaamaan Luikkosen oikeudenkäyntikulungit. Kauleesen vastaten on Kauppias Manninen väittänyt, että Antti Liukkonen oli hintaajähöyryyreluksen lainen na ollut velvollinen ilman eri korvais ta valvomaan puheenaolevien lastausten toimittamisen, ja sentähden vastustanut kannetta Raastuvanoikeudessa juttua käsitettäessä läsnäolleiden merioikeusasiaintuntijain annettua lausuntonsa, erRaastuvanoikeus 20. päivänä Toukokuun ta 1912. julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska hintaajahoij jaluksen päällikko paikkakunnalla elian yleisen tavan mukaan oli velvolinen ilman eri palkkiota huolehtimaan hinattavien lotjien lastauksesta ja lastin purkamisesta, ei Raastuvanoisuus ole pitänyt Antti Liukkosta oikeutettuna saamaan vaatimaansa korvausta, mutta kun Kauppias Manninen, kuten asiassa oli selvitetty, oli sevinnessa tarjennut Antti Liukkoselle puheenalaisesta työstä neljäkymmentä markkaa, on Raastuvanoilens velvoittanut Kauppias Mannisen suorittamaan Antti Lukkoselle viimeksisanetun rahamäärän, vaan asian laatuun nähden hyljännyt Luikkosen kulunkienkorvausvaatimuksen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Siukkonen vetoamalla oli saatta nut jutun, on tuomiossa 6. päivältä Helmikuuta 1913. katsonut, ettei Antti toukkosen kohtuudella voitu katsoa olleen velvollisen ilman eri palkkiota huolentamaan kysymyksessä olevien lotjien lastausta, minkä tähden ja kun kaksi markkaa viisikymmentä pen243
niä kutakin lastia kohti oli pidettävä sanottua työtä vastaavana korvauksena, Hovioikeus, muuttaen Raastuvanoikeuden päätöstä, on velvoittanut Kauppias Mannisen, joka niin ollen oli Antti Siukkoselle maksava yhteensä neljäkymmentäkaksi markkaa viisikymmentä penniä, suoritta maan Antti Liukkoselle yli sen mikä Raastuvanoikeuden päätöksessä on Luukkoselle maksettavaksi tuomit tu vielä kaksi markkaa viisikymmentä penniä sekä sitä paitsi korvaukseksi Siukkosen asian tähden Raastuvanoikeudessa kärsemistä rahitkulungeista kaksisataa seitsemänkymmentä markkaa Hovioikeuden tuomioon on Kuuppiaa Manninen anonut muutosta perustetmalla, johon Antti Liukkonen on vartannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Manninen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan KaupHaf Hellen 244 ias Manninen suorittamaan Antti Luukoselle hänellä täällä jutun vuoksi leiden kulujen korvaukseksi, kuusi kymmentä markkaa Sätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. P Helainen K. Auer
Maaliskuun 5. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Varatuomari Lahitiedottenkandidaatti Juho Agppetus Nikkilä, Turun kaupungista, on hakijana ja Hovioikeudenhanslisti nyttemmin Hovioikeuden neuvos Juho Santeri Saanijoki, Wiipurin kaupungista, vastaajana Annettu Oikeusosastossa 5. päivänä Maaliskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselseen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Turun kaupungin Raastuvan ikeuden istunnossa 12. päivänä Helmikuuta 1910. on lähitiedettenhandidaatti Nikkilä vaatinut, että Hovioikeudennenvos Saarnijoki, joka oli vekselivetasta haastuttanut Nikkilän sanottuun oikeudenkäyntitilaisuuteen, mutta jattänyt asian ajamatta, eikä ollut likkilälle ilmoittanut kanteesta Sämä: W. A. J. P. - R. H. - K. et. : H. af H. No 356. Pag. 102. R. D. 1912.
luopuvansa ennenkuin tämä jo oli saapunut Raastuvanoikeuteen, velvoitettaisiin korvaamaan Nikkilän kuotannukset jutussa. Kanteesta kuultuna on Koivioikeudennaavos Saarnijoki selittänyt, että hän, haastatettuaan Lakiliedettenkan didaatin Nikkilän ja Varatuomarin Oskari Erveen aikomuksessa vaatia heitä velvoitettaviksi Saarnijoelle suorittamaan hänelle siiridyn, Nikki län asettaman ja Ervon hyväktymän Marraskuussa vuonna 1907. maksettavaksi langenneen vekselin, oli jättänyt tämän kanteen ajamatta syystä, että Eroe sillä välin 11. päivänä Helmikuuta 1910. oli maksanut vekselinmäärän; ja koska Lakiliedettenpondidaatin Nikkilan korvausvaatimus siis oli oikeeton, on Saarnijoki anonut sitä hyljättäväksi. Raastuvanoikeus on 12. päivänä Helmikuuta 1910. julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa; ja koska Lakitudellenhandidaatti Nikkilä oli ollut vastuunalainen kysymyksessä olevan vekselin lunastamisesta ja hänen velvollisuutensa siis oli ollut ottaa tieto sen maksamisesta, eikä mitään laimintyöntiä voitulukea Hovioikeudennen vakuin Saarnijoen syyksi sen johdosta, ettei hän ollut ennen Nikkilän saapumista Raastuvanoikeuteen ilmoittanut talle kanteesta luopumisesta, Raastunanoikeus on hyljännyt Nikkilän vaatimuksen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi tukitiedettenkandidaatti Nikkilä vetamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla 26. päivältä Helmikuuta 1912. jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Lakitiedettenkandidaatin Nikkilän suorittamaan Movioikeudennenvokselle Saarnijoelle neljäkymmentä markkaa korraukseksi hänellä vastaajavallan valvomisesta Hovioikeudessa olkista kuluista. Muuten on Hovi246
oikeus O. R:n 29. luvun 2. SS:n mukaan, niin kuin tämä lainkohta on Keisarillisessa Asetuksessa 27. päivältä Huhtikuuta 1865., tuominnut Lakitiedettenhandidaatin Nikkilän perättömästä muutoksenhausta maksamaan sakkoa yhdeksänkymmentäkuusi markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Lapitiedettenhandidaatti Nikkilä anonut muutosta perustelmalla, johon Hovioikeudenneuvos Saarnijoki on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei lakitiedettenkandidaatti Nikkela de esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Kuitenkin on Lakitiedettenkandidaatti Nikkilä 6. päivänä Maaliskuuta 1913. annatun Armollisen Käskykirjeen nojalla vapautettava suorittamasta edellä mainittua sakkoa; ja velvoitetaan Lakitiedettenhandidaatti Nihkilä maksamaan Hovioikeudenvokselle Saamijoelle, hänellä täällä Haf Hellen nitun vuoksi olleiden hulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer. 217
Den 6 Mars 1915 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Directöran Sander Jungberg, från Helsingfors stad, sökande och den ske undersåten Musikdirektören Adolf Oeltroppi, svarande angående skadursättning: Gifven i Justitiedapartementet den 6. Mars 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i frågainhämtat följande Tid Rådstufvurätten i Helsingfors har Direktoren Ödtrogen anfört, att han genom ett den 3 Augusti 1719 emellan honom och Direktören Jungberg ingånget kontrakt förbundit sig att från den 5 derpåföljande September till den 30 April 1910 utföra murik i Jungberg tillhöriga Ristaurant Seinäiss benämnda restaurationsloket i sagde stad emot en godtgörelse af 10 mark om daOmb: F. S. 12. B. K.S.S Sk. 18. K. No 359. Pag 272. R. D. 1912.
gen, hvilket kontrakt sedermera den 8 sagde September medels ömsesidig öfverenskommelse ändrats sålunda att kontraktet skulle gälla endast till den 1 Januari 1910. På emellert tid Direktoren Jungberg den 19 September 1909 utan någon som helst anledning förbjudit Direktören Öttregge att därefter utföra husik i sagda restaurant samt icke kunnat förmås att till Oeltroge utbetala den honom för Oktober, November och December månader 1909 tillbörande godtgördsen, hvilken jämlikt omförmälda kontrakt bort gäldas den 1 och 16 i hvarje månad, har Dettegge yrkat Jungbergs förpliktanse att i antydt afseende till Orrogge erlägga 5520 mark jämte ränta. I saken hörd har Direktören Jungberg väl vidgått riktigheten af bontraktet för den 3 Augusti 1909, men påstått, att Direktören Ostroggfrån den 20 September 1909 igenvälligt upphört att utföra musik i Restaurant Princess, hvarför Jungberg emotsett krafvets underkännande, jämte det Jungberg framhållit, att det af Ostroja framställda skadeersättningsanspråket vore så mycket mera obefogadt, som Öttrogge, ehuru det öfverenskomna beloppet af bemark om dagen varit afsot att utgöra godtgörelse för Öttrogen själfoch hans af sex personer bestående kapell, icke ens påstått att han blifvit kräfd af sitt kapell under ifrågavarande månader eller att han ens vore betalningsskyldig genemot medlemmarne i kapellet, hvilka samtliga infallat sig anställning på annat håll. Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på rättegångskostnadsättning, har medels den 7 Juli 1910 afkunnad utslag förklarat utredt vara, att Piristören Jungberg i September månad jos vägrat Directeres Introgen tillstånd att jämte sitt kapell vidare utföra medsk i Jungbergs restan249
ration och att Jungberg, som icke visat skäl för sin berörda vägran sålunda brutit det parterne emellan blefvade kontraktet, hvarför sängberg måste anses skyldig att godtgöra Deltroppi den förlust, han genom detta kontractskatt lidit; och som det icke blifvit styrkt att Attrogge under den tid, som dåmera å kontraktet återstått innehaft annan anställning eller varit i tillfälle att för sig och sitt kapell anskaffa sådan, samt det belopp, som Ostrogen fordrat i skadeersättning, ej heller i öfrigt kunde anses oskäligt, alltså har Rådstufvarätten ålagt Direktören Jungberg att emot qvitto till Direktorenfeltrogge utbetala äskade femtusen femhundra tjugu mark med sex procents årlig ränta, beräknad å fyra belopp af niohundra mark hvarje från den 16 Oktober, 16 November samt den 1 och 16 December 1909 äfvensom å två belopp af nio hundra sextio mark hvardera från den 1. berörde November och den 1 Januari 1910, samt att därhos med tvåhundra mark ersätta Ostragge dennes rättegångskostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Directören Jungberg i vadeväg dragit målet, har medels dom af den 14o October 1912 låtit vid Rådstufvu rättens utslag bero, jämte det Sirektören Jungberg ålagts att med femtio mark godtgöra Directoren Dettsogge hans kostnader i Hofrätten Hefrättens dom har Directoren lingberg anhållit om ändring medels pit ingifven deduktion, hvilhan Directoren Altriemi bemätt. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Turchtören Jungberg icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens dom än att enär Direktorenfeltrogge, hvilken medgifvit att hans merikkapell redan före kontrakt tidens utgång blifvit uppläst, icke visat i hvilken man honom olegat ersätta de af honom anställ250
da medlemmarne i kapellet, Kejserliga Senaten finner Direktoren Wittrogge icke tillböra annan godtgörelse i följd af kontraktsbrottet än för hans egen förlorade arbetsförtjänst, beräknad pröfningsvis åter tolf mark om dagen, hvarför Kejserliga Senaten pröfvar rättvist med förkastande af Oeltrogges därutöfver sträckta anspråk, ålägga Direktoren Jungberg att emot kvitto till Directoren Oeltroge utbetala ettusen etthundra fyra mark med sex procents ränta å fyra belopp, utgörande etthundra åttio mark hvarje, från den 16. October, 16. November samt 1 och 16 December 1907. vensom å tvenne belopp, utgörande hvardera etthundra nittiotvå mark, från den 1 November 1909 och den 1 Januari 1910 tills full betalning följer; hvarhos Direktören Jungberg vid sådan utgång af saken befrias från skyldigheten att till Finrektören Ostrogge utgifva den honom af Hofrätten tillerkända godtgårdsen för Deltragges kostnader i Hofrätten; med hvilken ändring i löfättens dom vid densamma i frigt eller beträffande den Direstören Ostroge tillagda ersättningen för hans kostnader vid Rådstufverätten kommer att förblifva. Petalle som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Juni Hänkoski Alfred Luksiala. B. Anneberg. A. J. R.G. W.ellblotter B. Annberg. A. W. R. Lillstrand. Samuli Koski. E. Thesleff 251
Maaliskuun 8 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Waasan Hovioikeudesta tulloissa velkomusjutussa, jossa Kauppahuone, Wiipurin kaupungissa Hackman & Co on hakijana sekä Talolliset Juho Aukusti Waldemar ja Heikki Frithiof Iismiemi eli Wäätänen, Saarijärven pitäjän Pyhäjiärven kylästä, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastos sa 8 päivänä Maaliskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt asiakirjat ja niistä, mikiili nyt on kysymyksessä, saanut tietää: hvarijärven ja Uuraisten pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa 1n Kauppahuone Hackmans Coin puolasta lausuttu: että sittenkuin Juho Aukusti Waldemar ja Heikki Frithiof Iismiemen isä Talollinen Juho Jismiemi eli Häälänen 10 päivänä Helmikuuta 1906 tehdyllä välikirjalla Läsnä: T. A. A:S. - B. t. - A. R. B. K. E. Th. 259 No 366. Pag. 132 R. D. 1912.
oli kauppahuoneelle luovuttanut oikeuden kymmenen vuoden kuluessa sen jälkeen hakkauttaa ja poisvedättää kaikki Iismiemen kahdeksannes, manttaalisella perintötilalla No 9 Pyhäjärven kylässä kasvavat honka; pitäjä- ja närepuut välikirjassa mainittua suuruut ta 7000 markan hinnasta, mikä eli suoritettava siten, että kauppahuoneen tuli maksaa Juho Nimiemen velka Kauppias Robert Ruthille, joka tuosta raatavastaan oli hakenut Sismiemen talon pakkokuutokaupalla myytäväksi, Juho Iismiemelle itselleen 500 markkaa sekä loppusumma Saarijärven Säästöpankille Juho Iismiemen sieltä saaman lainan lyhennykseksi, oli kauppahuone talon pakkohuutokaupassa saman Helmikuun 12 päivänä suorittanut ei ainoastaan jäännöksen sen velkatuomion sisällyksestä, jonka makramiseksi talo oli ulosottoon kirjoitettu, eli 1869 markkaa 69 penniä ja toista sataa markkaa ulosottomiehelle Kruuminvouti Olof Aleniukselle hänen mutkalaskunsa maksamiseksi sekä vähän yli 500 markan Juho Iismiemelle, joton kauppahinnasta niinmuodoin oli tullut suoritetuksi 5500 markkaa, vaan myöskin saman kuun 19 päivänä Iismiemen taloon kiinnitettyä velkaa Saarijärven Säästöpankille 1500 mark, kaa; että Juho Pirniemi, joka kumminkin jo 8 päivänä Maaliskuuta 1905 oli myynyt Tismiemen talon silloin vielä alaikäisille pojilleen, Juho Aukusti Waldemar ja Heikki Frithiof Iismiemelle, jotka, holhouslautakunnan hyväksyttyä ja Kihlakunnanoikeuden vahvistettua tuon talonkaupan, 15 päivänä Maaliskuuta 1906 olivat saaneet lainhuudatuksen maan saannolleen, 23 päivänä Syyskuuta 1906 oli mainittujen poikainsa holhooja na pyytänyt holhouslautakunnalta luvan ennensanotun metsävälikirjan mukaan myydä ja hakkaut taa metsää holhottavainsa talon maalta, mutta ettei holhouslautakunta ollut tuohon metsän myyntiin antanut suostumustaan; että kauppahuone, joka niinmuodoin ei ollut 253
saanut käyttää useinmainitussa välikirjassa sille varattua hakkuusikuittaan, oli Juho Iismiemaa vastaan hänen kerrotusta petollisesta menettelystään nostanut edesvastaus- ja korvausvaatimuksen Wiitasaaren pitäjan käräjäkunnan Kihlakunnanoikuudessa, joka 29 päivänä Syyskuuta 1906 julistetulla päätöksellään oli tuominnut Juho Iismiemen petoksesta vankeistangaistukseen sekä velvoittanut hänet kauppahuoneelle maksa maan takaisin edellä kerrotulla tavalla nostamansa metsänhinnan Joo markkaa kuuden prosentin vuotuisella korolla, laskettuna 5500 markalle 12 päivästä Helmikuuta 1906 ja 1500 markalle 19 päivästä samaa Helmikuuta, kunnes täysi maksu tapahtui sekä korvaamaan kauppahuoneen oikeudenkäyntikulut 600 markalla; että sittenkuin Waasan Hovioikeus 19 päivänä Maaliskuuta 1907 antamat laan päätöksellä oli vahvistanut Kihlakunnanoikeuden edellämainitun päätöksen, Keisarillinen Senaatti, jonka tarkastettavaksi Juho Iismiemi oli saattanut asian, seuranneen Joulukuun 2 päivänä oli jättänyt asian Hovioikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että Juho Iismiemen maksettavaksi pannun oikeudenkäyntikulunkien korvauksen määrä vähennet tiin 400 markkaan; sekä että, kun kauppahuone oli saattanut Hovioikeuden äskenmainitun päätöksen täytäntöön, Juho Tisniemi hänen tuonaan 28 päivänä Syyskuuta 1907 tehdyssä ulosmittausyvityksessä oli huomattu aivan varattomaksi; ja koska Kauppahuoneen Hackman & Coi sanottua välikirjaa vastaan suorittamal7000 markkaa olivat tulleet Juho Aukusti Waldemar ja Heikki Frithiof Iismiemen hyväksi sillä tavoin että tuolla summalla oli suoritettu sellai ria Juho Iismiemen velkoja, jotka Juho Aukusti Waldemar ja Heikki Frithiof Sisniemi lain mukaan ja isänsä kanssa tehdyn kauppakirjankin nojalla olivat olleet velvolliset suoritta maan ja siihen vielä tuli että Juho 254