Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Brännviaktiebolaget, ehuru delsamma. kontraktet icke tillerkänts rätt till fri mäld i är å egendomen befintlig qvarnvägrat att för den spannmål, Bränne vaktietalaget låtit i qvarnen förmala till den 30 Juli 1903, erlägga mantull hvars penningevärde uppginge till fyrahundra sextiosju mark åttatiotre penni var Taxf: fabriksaktiebolaget yrkof Brän nerinktietagets förpligtande att till Sakfiltspakriksaktiebolaget utgifva nästsagda belopp. I afseende å genmäle har för Hunola Bränneriaktielas framhållets att enligt bestämmelsena i förberörda kontrakt alla de dagsverken; Annis egenden underlydande torpare hade att till densamma utgöra, tillkomme arrendatorn, hvarföre och då den dagsverksskyldighet, löpa den å det till qvarnen hörande lofet egde att till fastigheten fullgöra, hufvuden kligast bestede i sketeligheten att tillfritt förmäla egendomens spanmål samt någet förbehåll derom, att arrendatorn ej ad rätt till tullpi målet i gvarnen, icke invin ge i kontraktet, Bränninktiebolaget in berättigadt till fri mäld i qvarnen landsrätten, hvarest förvaltaren å Nynus egendom Oskar Alenius och mjölnaren å sagda qvarn Erik Tillman jemväl blifvit i saken hörde samt parterne ömsesides gjort anspråk på godtgörelse för sine rättegångsungälder, har medels utslag den 1 December 1903 i saken sig utlåtit, att alldenstund i förberörda kan trakt uttryckligen uppräknades alla ären taloon af egendomen tillkommande förmäner, men förbehåll om tullfvi mäld i fastighetens qvarn deri icke funnes upptaget och arrendatorn enligt kontraktet tillkomme endast hufvudganden tillhörigen begnades, till hvilka gvarnen icke kunse härföras, fördenskull och emedan det med mjölnaren uppgjorda kontraktet jemväl gjordes skilnad emellan dagsverken, hvilka tilltorde anendatern, och ofriga egendomens egan tillkommande förmäner, te och de beloppet af den forhade ersättningen icke blifvit å Heinola Bränninsdelags vägnar motsagdt, har Häradsrätten ålagt Brängenomtecklaget att till Tammerfors Tak35
Brännviaktiebolaget, ehuru detsamma. kontraktet icke tillerkänts rätt till fri mäld i är å egendomen befintlig gran vägrat att för den spanmål, Bränne iaktiebolaget låtit i qvarnen förmäla till den 30 Juli 1903, erlägga framtull, hvars penningerörde uppginge till fyrahundra sextiosju mark åttatiotre penni rar Tarfristsabethsaktiebolaget yrkat Brän nerinktietagets förpligtande att till Sakfiltsfäbruksaktiebolaget utgifva nästsagda belopp. afseende å genmäle har för Hurola Brännericktiebolag framhållits att enligt bestämmelserna i förberörda kentrakt alla de dagsverken, dennes egendom underlydande torpare häde att till densamma utgöra, tillkömme arrendatorn varföre ärfda den dagsverksskyldighet, torpa ven å det till qvarnen hörande lofet ejle att till fastigheten fullgöra, hufvudsaktigast bestode i skilldigheten att tullfritt Jormala egendomens spanmål samt någet förbehåll derom, att arrendatorn ejade att till tullpi målet i gvarnen, icke inan ge i kontraktet, etcruunminktiebolaget von berättigadt till fri mäld i qvarnen Häradsrätten, hvarest förvaltaren å Nynäs egendom Oskar Alenius och nydraren å sagda qvarn Erik Tillman jemväl blifvit i saken hörde samt parterne ömsesides gjort anspråk på godtgörelse for sina rättegångsummälder, har medels utslag den 1 December 1903 i saken sig utlåtit, att alldenstund i förberörda kan trakt uttryckligen uppräknades alla ärendatorn af egendomen tillkommande förmäner, men förbehåll om tillpi mäld fastighetens qvarn deri icke funnes upptaget och arrendatorn enligt kontraktet tillkomme endast hufvudgården tillhörige beggnade, till hvilka qvarnen icke kunde härföras, fördenskull och emedan det med mjölnaren uppgjorda kontraktet jemväl gjordes skilnad emellan dagsverken, hvilka tillberde arrendatorn, och ofga egendomens egan tillkommande förmaner, ty och de beloppet af den förhade ersättningen icke blifvit å Heinola Bränvinsdelags vägnar motsagdt, har Häradsrätten ålagt Brängenomtecklaget att till Tammerfors Tak95
tillsfabruksaktiebolag genast emot qvitte utgifva fyrahundra sextiosju mark åttatio tre penni samt att med trehundra femtio mark godtgöra Taksillssabriksaktiebelaget dess umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Hänola Bränneriaktiebolag i vadoväg daget målet, har uti dem den 14 Oktober 1905 funnit Bränneriaktiebolaget icke hafva anfort skäl till annan ändring i Häradsrättens förberörda utslag an att den Tammerfors Tukfillsfuk saktiebolag tilläkanda rättegångskostnadsersättningen Hofrätten nedsättes till etthundrafemtio mark, med hvilken rättelse i sagda utslag vid detsamma i öfrigt komme att bero. Uti Hofrättens dom har Heinola Bränneiaktiebolag anhållit om ändring medels ingifven deduktion, hvilken Sammer fors Tukfillspebruktiebolag i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten här tagit målet i öfvervägande och finner Heinola Bevinterinktiebolag icke hafva anfört käl till undring i Hofrättens ofvanomförmälde 7 Oman Karsten som, hvarvid förty skall förblifva; och kännes Branneriaktiebolaget därhos skylligt att med sjuttio mark ersätta Tammerfors Taksillsfattssuktiebolag dess här saken hafda kostnader. Ort alle, som relerbör, till ofkerättelse länderKejserliga Senaten för Finland: A. W. M. hemmanEdvard Pardani. Vinkman 1outtingista 96
- Maaliskuun 2 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, sukulunastusoi keuden menetetyksi julistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Frans Wilhelm Ahlqvist Sipilä. Virkkalan pitäjän Haaviston kylästä, ja Meijerinomistaja Kaarle Oskari Kaarlenpoika Takila, Kiikun kappelin Nikkerlän kylästä, hakivoina, sekä Talollinen Erland Heikinpoika Ylimikola, Hauvatuan kappelin Yttilän kylästä, vastaaja na. Annettu Oikeusosastossa, 2. päivänä Maaliskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa toukokuun 4. päivänä 1903. annetussa tuomiossa on Keisarillinen Senaalle katsonut Frans Vilhelm Ahlqvistin, Kaarle Oskari Takilan ja Talollisen Kiikan kappelin Hykkerlän kylästä Kaarle Oskari Kaarlenpoika Kykön kahden ensinmainitun vaimojensa Maria Aleksandra ja Amanda Matilda Kaarlentyttärien Läsnä: L. Hs- F. A. Bn W. W. E. J. 37 No 208. Pag. 117. R. D. 1905.
edusmiehinä, oikeutetuiksi sukuun lunastamaan sata kuusikymmentäkolme kahdeksassadaskymmenettä osaa Erland Ylimikolalle kuuluvasta Ylimikola nimisestä puoliskosta Mikolan taloa edelläsänotussa Yttilän kylässä sekä senvuoksi velvoittanut Erland Ylimikolan Maaliskuun 14. päivänä 1904. Frans Wilhelm Ahlqvistille ja hänen vastamainituille asiakumppaneilleen luovuttamaan kosketellut osuudet Ylimikolan talonpuoliskosta sitä vastaan että Frans Wilhelm Ahlqvist ja hänen asiakumppaninsa, sukulunastusoikeutensa menettämisen uhalla, ennen viimeksi sanottua päivää niin hyvin suorittaisivat Erland Ylimikolalle samojen talonosuuksien suhteellisen kauphakinnan tuhat kaksisataa kahdeksankymmentäkuusi markkaa kahdeksankymmentäneljä penniä, kuin myös panisivat täydellisen takauksen niistä korvauksista, mitkiä Erland Yli mikola oikeutettiin, siltä varalta ettei viit asianosaiset niistä muuten sopisi eri riidattu hakemaan kaikista hänel lä Ylimikolan talonpuoliskolla ja sen tähden mahdollisesti olleista, luovutittaviksi määrättyjä talonosuuksia vastaavista tarpeellisista kulutuksista Tämän jälkeen on Erland Ylimikola Frans Wilhelm Ahlqvistille ja Kaarle Oskari Sakilalle toimittamansa kirjallisen haasteen nojalla Huittisten Punkalaitumen ja Wampulan pitäjäin sekä Kauvatsun kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausu nut, että Kaarle Oskari Pakila oli Maaliskuun 14. päivänä 1904. Erland Ylimikolalle tosin suorittanut sanotun kauppahinnan tuhat kaksisa taa kahdeksankymmentäkuusi markkaa kahdeksankymmentäneljä penniä ja samalla jättänyt erään samana päivänä päevätyn takaussitoumuksen niistä kuluista ja vahingosta jotka Erland Ylimikola tulisi kärsi nään mahdollisesta hakemuksestaan Mikolan talonpuolikkaan Yttelän kylässä Tauvatuan kappelia paramushalkkiota sanotun talonosuuksien sukuluvastajilta, mutta koska Keisarillisen Se98
naatin ylempänä kerrotun tuomion mukaan siinä määrätyt kauppa hinta ja takauskirja olisivat olleet Erland Ylimikolalle jätettävät ennen Maaliskuun 14. päivää 1904. ja Erland Ylimikola, jos kohta hän olikin vastaanottanut sukulunastus rahat ja takaussitoumuksen, oli tehnyt sen testämättä, että Keisarillisen Senaatin siinä suhteessa määräämä aika jo oli kulunut umpeen, eikä Ylimikolalle jätetty takauskirja sisällöltään ollut sellainen kuin sen Keisarillisen Senaatin tuomion mukaan olisi pitä nyte olla, niin on Erland Ylimikola, ilmoittaen Kaarle Oskari Hykön lähteneen Amerikkaan ja senvuoksi jääneen asiaan haastamatta, anonut, et tä Frans Vilhelm Ahlqvist ja Kaarle Oskari Sakila julistettaisiin menettä neen heille vaimojensa edusmiehinä myönnetyn sukulunastusoikeuden. tanteesta kuultuina ovat Frans Hilhelm Ahlqvist ja Kaarle Oskari Pakila huomauttaneet, että Maaliskuun 13 päivä 1904 oli ollut suennuntai, minkä vuoksi Ahlqvist ja Pakila olivat katsonet iisensä oikeutetuiksi vielä seuraava na päivänäkin Erland Ylimikolalle jättämään kysymyksessä olevat rahat ja takauksen; mutta jos määrärika puheeksi tulleessa suhteessa oli sikin katsottava menneen umpeen, niin eivät Frans Wilhelm Ahlqvist ja Ruarle Oskari Jakila sen kautta kumminkaan olleet menettäneet sukulunastus oikeuttaan, koska Erland Ylimikola ilman muistutusta oli vastaanottanut niin kauppahinnan kuin takauksenkin, vieläpä ruvennut vieromaan ostokauppaankin puheenalaisista talonosuuksista. Tähän nähden ja kun sen lisäksi Frans Wilhelm Ahlqvist ja Kaarle Oskari Pakila olivat suostuvaiset Erland Ylimikolalle antamaan uuden takaussitoumuksen, jos se takauskirja, joka jo oli Ylimikolalle jätetty, katsottaisiin erätäydelliseksi, ovat Ahlovist ja Sakila anoneet kannetta kyljättäväksi. Sittenkuin todistajainkuulustelukin jutussa oli tapahtunut, on Kihlakun99
nanoikeus Syyskuun 19. päivänä 1904. julistamassaan päätöksessä antanut laurintonsa asiasta ja katsonut selvitetyksi, että Keisarillinen Senaatti edelläker rotulla tuomiollaan Toukokuun 4. päivältä 1903. samalla kun Erland Ylimikola oli velvoitettu viimeistään Maalis kuun 14. päivänä 1904. Frans Wilhelm Ahlqvistille Kaarle Oskari Pakilalle ja Kanle Oskari Nykölle, kahdelle ensiksimaini tulle vaimojansa edusmiehinä, luovut tamaan sata kuusikymmentäkolme kahdeksassadas kymmenettä osaa puheenalaisesta Ylimikolan talonpuoliskosta, oli muun muassa määrännyt, että Frans Wilhelm Ahlovistin ja hänen mainittujen asiakumppaniensa, suku lunustusoikeutensa menettämisen uhal la tule ennen viimesanottua päivää niin hyvin suorittaa Erland Ylimikolalle mainittujen talonosuuksien suhteellinen kumppahinta tuhat kaksisataa kahdeksankymmentäkuusi markkaa kahdeksan kymmentäneljä penniä kuin myös hän na täydellinen takaus niistä korvauk vista, mitkä Erland Ylimikola oikeutettiin, siltä varalta etteivät asianosaiset niistä muuten sopisi, eri riidalla hakemaan kaikista hänellä Ylimikolan talonpuoliskolla ja sen tähden mahdollisesti olleista, luovutettaviksi määrättyjä talonosuuksia vastaavista tarpeellisista kulutuksista, sekä että Kaarle Oskari Pekila sittemmin omasta ja asiakumppaniensa puolesta vasta Maaliskuun 14. päivänä 1904. oli Erland Ylimikolalle maksanut äskensanotun rahamäärän ja jättänyt nyt kysymyksessä olevan takauskirjan samalta päivältä, vaikka sen olisi pitänyt tapahtuu viimeistään Maaliskuun 13. päivänä 1904, huolimatta siitä että tämä oli summentai päivä - Mutta koskee Erland Ylimikola kuitenkin viesä Maaliskuun 14. päivänä 1904. oli muisoituksella vastaanottunut nämä sukulunastusrahat, on Kihlakunnanoikeus katsonut, ettei Erland Ylimikolan kannetta, sikäli kuin se perustui viimeksi kerrottuun seikkaan, voitu hyväksyä. sitä vastoin ja kun Erland Ylimikolalle jätetty takauskirja ei sisältänyt sitoumusta neis ta korvauksista, mitkä Erland Ylimiko 100
la oli oikeutettu hakemaan Ylimikolan talonpuoliskolla ja sen tähden mahdollisesti olleista tarpeellisista kulutuksista, eivätkä Frans Vilhelm Ahlqvist ja Kaarle Oskari Pakila siis tässä suhteessa olleet täyttäneet Keisarillisen Senaatin ylempänä mainittua määräystä, katsoi Kihlakunnanoikeus oikeaksi hyväksyen kanteen siinä osassa, julisten että Frans Wilhelm Ahlqvist ja Kaarle Oskari Sakila, vaimojensa edusmiehinä, olivat menettäneet kysymyksessä olevan sukulunastusoikeutensa; ja oikeutettiin Frans Wilhelm Ahlqvist ja Kaarle Oskari Pakila erittäin vaatimaan takaisin Erland Ylimikolasta hänelle yllämainitulla tavalla maksetut sukulunastusrahat. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi asian osaiset molemmin puolin olivat vetoa malla saattaneet jutun, on tuomiolla Huhtikuun 15. päivänä 1905. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon ovat Frans Wilhelm Ahlqvist ja Kaarle Oskari Sakila anoneet muutosta tänne toimittu mallaan perustelmalla, johon Erland Ylimikola on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut jutun ja katsoo, etteivät Frans Wilhelm Ahlqvist ja Kaarle Oskari Pokela ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeu den edellämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Frans Wilhelm Ahlqvist ja Kaarle Oskari Säki la suorittamaan Erland Ylimikolalle, hänellä täällä asiassa olleiden kulunkien korvaukseksi, kahdeksankymmen täviisi markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot - Keisarillinen Suomen Senaatti: Lars Homén. Abraham Alex. Humlin Krono Pardani Alex. Humlin Krono Pardani Wain klander. 101
Den 3. Mars 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsätt sessionsskilling från Wiborgs Hofrätt inkommet mål emellan Vicelandtmätaren Arvid Erik Cautan, tillhäradshöfdingen Ossian Alexander Cantor Agronomen Axel Johannes Caution samt Fröknarna i lönes Alexandra och Sigrid Charlotta lautén, alla piin Pieksämäki sockens kyrkoby, sekande samt Aktiebolaget W. Gutzeit 6o i Kelka stad svarande, angående häfvande af utmätning: Iifven uti Justitidepartementet, den 3 Mars 1906 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af som, såvidt nu är i påga, inhemtat följande: Sedan Häradsrätten i Pieksämäki vehens och Jäppilä kapells tingslag, i anledning af Ticcandtmätaren Carltens och hans ofvanbemälde medparters derom utförda talan, medels den 15 Mars 1899. afkunnadt utslag, hvarvid Wibros Hofvitt uti dom den 16 derpåföljande Decemla och Kejserliga Senaten genom dem den Gm C. J. F. -  R. B. —G.S. C. K. No 212. Pag. 233. R. B.eges
3 April 1901 låtit bero, ålagt Aktielaget 11. Tuljet i Co att senast den 14. Mars 1900 till Finlandtmätaren Callion och hans medparter i egenskap af bördemän efter deras aflidne fader Landthushållaren Erik Gustaf Callton, afträda särskilda lägenheter i Pieksämäki socken samt att å bördeskillingen etthundratjugufemtusen etthundra sjuttiofyra mark, som belags allaredan den 6. Mars 1899 fått lyfta, till Tiedandtmätaren auction och hans medfärter utgifva fem procents årlig ränta intill dess de finge sagda lägenheter i sin besittning, så och efter det Studsfogden i Kotka Herman Harjus till gälden de af såväl berörda ränta för tiden från den 3. April 1901 till den 14 Mars 1902 som Stadsfogden Harjus i saken tillkommande utmätningsarvode, den 2. April 1902 i möt tagit ett belaget tillhörigt, å arrendemark inom Kotka stad uppfördt boningshus, har Aktieldaget K. Gutzeit " 6o, under uppgift att Tilllandtmätaren auction och hans medparter den 3 April 1901 fått tillträda ännämnda lägenheter och att beläget förty icke vore Pietandtmätaren Cauton och hans medparter något skyldigt, hos Magista ten i sagde stad anhållit, att utmätningen mälte upphäfvas; därå Magistraten uti resolution den 6. Juni 1902 på uppgifne skälunderkänt bolagets omförmälda yrkande; hvarefter Nilorgs Hofrätt, det Aktieldaget 4. Gutzeit & Co besvärat sig öfver Magista tens resolution, genom den 2 December 1902 gifvet utslag fövisut saken såsom tvistig till vederbörlig domstol. Efter Viulundtmätaren lauton och hans medparter ågången stämning har Aktiidelaget B. Gutzeit & Co härå vid Häradsrätten i ofvannämnda tingslag återhemtat sitt hos Magistraten gjorda påstående Öfver käromålet hörde hafva Joelandtmätaren Curton och hans medparter förrekat, att de före den 14 Mars 1912 tillradt ifrågavarande lägenheter; därå Häradsrätten medels den 15 April 1903 af hunnudt utslag på upptagna skäl förkastat käromålet samt förordnat, att den påbörjade utmätningen skulle till slut befordras. lofrätten, under hvars pröfning Ak103
tiebolaget H. Gutzeit i Co i väderag dragit målet, har uti dem den 26 Augusti 1905 utlåtit sig, att alldenstund Ticcandtmätaren Cauton och hans medparter, i anseende därtill, att Hofrätten uti dom den 16 December 1899 låtit bero vid Häradsrättens den 15 Mars summa år afkunnade utslag, dessmedels Aktiebolaget 1. Gutzeit i 6 ålagts att senast den 14 Mars 1900 till Viuladtmätaren Harton och hans medparter afträda ifrågakomna lägenheter, den 3 April 1901 varit berättigade att tillträda samma lägenheter samt till landtmätaren auction och hans medparter ej ens påstått, det bolaget förhindrat Julandtmätaren lautén jemte medfjarter att elan nästnämnde dag taga lägenheterna i besittning, fördenskull och då belaget vid sådant förhållande ej vore skyldigt att åt Vicelandtmätaren Capoin och hans medparter erlägga ränta å bördeskillingen för nu ifrågavarande tid, har Hofrätten upphaft Häradsrättens utslag och förberörda; af Stadsfogden Harjus verkstälda utmät. ning. 3o Hofrättens dom hafva Vicelandtmätaren Carltén och hans medfarter anhållit ändring medels ingifven deduktion, hvilken Aktiebolaget B. Gutzeit et C i föreskrifven ordning bemätt. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt finner tilllandtmätaren Carlsson och hans medparter icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvannämnda dom, hvarvid alltså skall förblifva, jämte det Ticcandtmätaren Cauton och hans medparter åläggas att med femtio mark godtgöra Aktiebolaget B. Gutpeit. 6 dess kostnader i målet härstäles. Ort alle, som vederbör, till efterrättel länder. Kejserlige Senaten för Finland: C. J. Timgren L. Wiskman C. J. Tingren L. Wiskman Fredr. Lundenius. 1all Kungvit. Oman Karsten 104
" Maaliskuun 3. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, talonosan luovutta mista koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Pekka Huttunen, Räämingin pitäjän Moinsalmen kylästä, hakijana, sekä samassa kylässä asuvat Talollisen Matti Antinpoika Kaskis-vainajan leski Beata Maria Sötjönen, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Alma Matintytär Kaskisen ja Pekka Matinpoika Koskisen holhoojana, sekä täysiikäiset pojat Talolliset Aapeli ja Antti Matinpojat Kaskinen ynnä kuolleen pojan Juhana Matinpoika Koskisen leski Hilda Makkonen, alaikäisten hoikainsa Antti Juhana ja Edvard Juhananpojat Keskisen holhoojana, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, 3. päivänä Maalis kuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Beata Maria Lötjönen omasLiena: L. H. - H. S. F. K. - E. P. - T. 36 35. K. No 214. Pag. 150. R. G. 1905.
ta puolestaan ja alaikäisten lastensa Maria Loviisa, Alma ja Pekka Kaskisen holhoojana, ynnä Aapeli Antti ja Juhana Kuskinen sekä viimeksi mainittujen veli Talolliren Matti Matinpoika Kaskinen olivat Mikkelin läänin Kuvernöörille jättämässään kirjelmässä anoneet, että koska Pekka Huttunen ilman mitään oikeutta hallitsi erästä osaa heille kuuluvasta, halkomisen kautta eri tilaksi muodostetusta puolesta perintötaloa No 3. mainitussa Moinsalmen kylässä jolle talonpuoliskolle Beata Maria Lötjönen ja hänen edellä mainitut lapsensa olivat 15. päivänä Helmikuuta 1898. saaneet kiinnekirjan, Pekka Huttunen häädettäisiin sanotulta talonpuoliskolta, sekä Kuvernööri, Pekka Huttusen tultua hakemuksen johdosta kuulustetuksi ja sitä vastustettua, 21. päivänä Lokakuuta 1895. antamallaan päätösellä oli velvoittanut Pekka Huttusen heti talonpuoliskolta poismuuttamaan, jättäen Pekka Huttuselle kuitenkin oikeuden asianmaikaisessa järjestyksessä hakea päätöksestä takaisinvoittoa, on Pekka Huttunen, tultuansa tilalta käädetyksi, Beata Maria Lötjöselle sekä Aapeli, Matti, Antti ja Juhana Kaskiselle toimitetun kirjallisen haasteen nojalla 1899. vuoden lakimääräisissä tahvikäräjissä Säämingin pitäjän käråjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Talollinen Matti Niilonpoika Laamasvainaja aikanaan oli omistanut puheenalaisesta talosta yhden kuudesosan, mikä talonosa Matti Laamasen kuollessa 17. päivänä Kesäkuuta 1878. taas oli langennut perinnöksi hänen neljälle lapselleen Anna Leena, Juhana, Fredrika Maria ja Wilhelmiina Laamaselle sopimuksen mukaan yhtäsuureksi osaksi kullekin, sekä ette Matti Laamasen sanotuista lapsista Juhana ja Fredrika Maria Laamanen ynnä viimeksi mainitun mies Talollinen Viktor Argillander kuin myöskin silloin alaikäisen Wilhelmiina Laamasen puolesta hänen holhoojansa Talollinen Hannu Kuutti olivat 28. päivänä Heinäkuuta 1892 laaditulla kauppakirjalla Pekka Kuttuselle myyneet heidän siten perimänsä kolme neljättäosaa sanotusta talonkuudennesesta eli siis yhden kahdeksas osan koko talosta, mutta että sitä vastoin Matti Laamasen veli Talollinen Pek106
ka Laamanen, jos kohtakin hän 15. päivänä Helmikuuta 1879. oli myynyt edellämainitun, isänsä ennen omistaman puolen taloa No 3. Moinsalmen kylässä Talolliselle Taavetti Liljöselle, jolta se sitten kauppakirjalla 17. päivältä Toukokuuta 1889. oli siirtynyt Matti Antinpoika Kaskiselle, ei ollut omistanut kysymyksessä olevasta talosta enempää kuin kolme kahdeksattaosaa, kuten hänelke 4. päivänä Maaliskuuta 1875. annetussa kiinnekirjassa mainittu manttaalimääräkin, kuudestoista osa manttaalia, osoitti; johon nähden ja koska Pekka Huttunen, edellä mainitun 28. päivänä Heinäkuuta 1892. laaditeen kauppakirjan kautta ostettuaan yhden kahdeksasosan talosta, oli sanottua talonosaa häiritsemättä hallinnut siihen asti, kunnes hän yllä kerrotun Kuvernöörin päätöksen nojalla tilalta käädettiin, ei vätkä Beata Maria Liljönen sekä Aapeli Matti, Antti ja Juhana Koskinen olleet puoden ja vuorokauden kuluessa viimeksi mainetusta kaupantekopäivästä laillisessa järjestyksessä moittenet Pekka Huttusen tilankauppaa ja he siten olivat menettäneet kaiken moitevaltansa kauppaan nähden Pekka Kultunen on vaatinut, että Beata Maria Lötjönen sekä Aapeli, Matti, Antti ja Juhana Kaskinen velvoitettaisiin luovuttamaan takaisin Pekka Kuttuselle useinmainittu talonkahdeksannes sekä suorittamaan hänelle korvauksena siitä vahingosta, jonka kän häätämisen kautta oli tullut kärsi mään, kaksisataa yhdeksänkymmentä markkaa vuodelta ja muuttokustannuksista seitsemänkymmentä markkaa, minkä ohessa Pekka Huttunen on anonut oikeudenkäyntikulujensa palkkiota. Asiassa kuultuina ovat Beatu Maria Lötjönen sekä Aapeli, Matti, Antti ja Juhanu Kaskinen vastustaneet kannetta, minkä jälkeen ja sittenkuin Matti, Juhana ja Maria Loviisa Kaskinen oikeudenkäynin kestäessä olivat huolleet Matti ja Maria Asviisa Hasskinen jättämättö jälkeensä rintaperillisiä, ja Pekka Kuttunen oli jatka nut hannettaan Juhana Kuurisen leski Kildakkasta vastaan, hänen edellä mainitussa holhooja ominaisuudessaan sekä Kihla Makkonen uudistanut miesvainajansa asiassa antaman vastuen Kihlakunnanoikeus, jossa myöskin Juhana Liemonen, Viktor An107