Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
rannan kylässä, oli kiinteän omaisuuden pakkohunastuksesta yleiseen tarpaseen 14 päivänä Heinäkuuta 1898 annelussa laissa mainitussa järjestyksessä paalutettu, on Viipurin läänin Kuvernööri 16 päivänä Toukokuuta 1908 antamallaan päätöksellä vahvistanut pakkolunastettavien alueiden pinta-alat ja pakkohunastuslautakunnan lausunnon mukaan määrännyt. muun muassa. että Suomen valtion tuli Hiskias. Mantkoselle korvaukseksi suorittaa pakko lunastetusta maasta, pinta alaltaan yhtänsä 9, cgs hehtaaria. 4651 markkaa s penniä sekä uudiista, metsästä ynnä ja 6. metrin luopien ja jälellä dera muusta 5950 markkaa 60 penniä, ja osa 225 metriä pitkä ja 8 metrin 6 tää tiluksilla lainvittavat pörtet 25. mn ektensä Ostt hehtaaria ja josta Maukan palkkola vastaan portettu, jon hänen ei ollut saanut mitään korkan palkkola vastaan portettu, jon hänen ei ollut saanut mitään korsukkessa Heskias. Mankoselle eli maasta, oli suoritettava 3000 markan maksettava korvausta yhdestä jonka mukaan hehtaarilta, y18 markkaa la 25 markkaa; ja oli kaikille huutta koska Hiskias Maukosen tilusten päivään saakka. Tyytymättömänä Kuvernöörin päätikseen on Hiskias Maukonen, haasta tettuansa Suomen valtion Parikkalan pitäjän karajäkunnan vuonna 1908 pidettyihin lakimääräisiin syyskänäjiin, Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että valtio oli yleiseltä maantiettä Parikkälän rautatiaaseman låheisyydessä ilisenvaaran asemalle päin olevalle rautatien ylikäytävälle ja siitä Maanviljelijä Oskari Roihan tilan rajaan raakka Hiskias Maukosen maitten kautta tiettänyt tien, jonka ensiksi mainittu osa oli 210 metrin pituinen s penniä sekä uudiista, metsästä yvä ja 6 metrin hayinen ja jälellä dera si penniä sekä uudiista, metsästä yvä pa 6 metrin löpanen ja jälellä dera että asianomaisten maanomistajain jon että Hiskias Kaukoselle tieluk itsensi rakentaa ja kunnossa ja hän käytetystä maa-alasta, jota oli vausmäärille suoritettava korko jemte Parikkalan kirkolle vanhuudes1 päivästä Toukokuuta 1905 mukaan taan mennyt kyläntet lähettä Maukosen kartanoa tehdyn rautatiotukkauksen 513
takia oli käynyt yleiselle liikontielle mahdottomaksi ja yleisä sen sijaan oli ruvenneet kulkutienaän käyttämään Maukosen maalla olevaa yksityistä tietä, joka oli 350 metriä pitkä ja 5 metriä leviä, siihen käytetystä 0,175 hehtaarin suuruisesta maa alasta oli Hiskias Maukoselle, siinä tapauksessa ettei rautatielaikkauksen yli tehtäisi siltaa, tuleva vastasanotun hinnan mukaan 525 markkaa: että Niskias Maukonen hänen maaltaan otetuista 350 aitapölkystä, 200 sylestä sekahalkoja ja 200 riksipuusta, joista Maukenen ei ollut saaneet korvauksiin minetulla määrättä; että eli saapa, aikapölkyistä 40 penniä Kirkias Muukonen raututuhannekeli saapa, aikapölkyistä 40 penniä Kirkias Muukonen raututuhannekkappaluta, haloista 8 markkaa syhden aikana hävitetyistä aidoistaan lä ja kirssipuista 3 markkaa 30 penniä eli saapa 28 markaa 11 penniå; kaa; että Hiskias. Mankosen mark ynt olivat vuosina 1905-1907/ tehnet Maakosen Kuvernöörin ylläsanotun se- sittemmin pakkolanastetuilta alumääräyksen mukaan tuli tehdä poilta ja että, kun valtio oli velvollinen til, mutta kun Maukoselle oli määl förenämään paloduskuntansa ayhdestä pörtistä, eli Mankoselle viime 6 suoritettava korvaus kahdesta portista eli 50 markkaa; että aita rautativaluun ja Hiskias Maukosen tiluksien välille oli pantu vasta syksyllä 1908. ja että Maukosen sen tähden oli kolmena kesänä täytynyt paimentaa karjaansa, josta Maukonen oli saapa 100 markkaa kesältä eli yhteensä 300 markkaa; että Hiskias Maukoselle rautatien hänelle tuottamasta hankahuudesta oli noritettava 5000 markkaa, koska Maurosen talon arvo sen vuoksi että rautatie oli leikannut talon tilukset kapeisiin kaistalaisiin oli vähentynyt kappaletta eli yhteensä 2440 mark että rautatutyissä olleet työnjohtaeli tehty kolme ylikäytävää, joille siinää Heskias Maukoselle kuuluvit rätty maksettavaksi korvaus ainojataman vahingon. Heskias Maukoselle 514
markkaa; että rautatien tarpeeksi oli Hiskias Maukosen haasta louhittu ja viety pois kolme suurta kiviä, joista sekä niiden lauhimisen ja kuljetuksen tuottamasta hankaluudesta Maukiveltä eli yhteensä 120 markkaa; ja synnyttämään Hiskias Mänksen tii oisi Hiskias Mankosen suorelja suvitjelyksen viimärioja ja tiettä tii visi Hiskias Maukosen suorelja, suvityksen viimärioja ja tiettä tii visi Hiskias Maukosen suorelja, suvityksen viimärioja ja tiettä lyksestä pääskyt vapaasti juokse - jääpiin rajapyykki ylläsanotulle paitämäänsä viimäriojaa kaivattunut, sen on anonut korvausta oikeudentämäänsä viimäriojaa kaivattunut, sen on anonut korvausta oikeudenkyllin syväksi, ja että tuo viimäriin käyntikuluistaan. dettävä; että Hiskias Maakoselle hä desse oli vastustettu hannettu, on Mikneltä pakkohinnastetusta maasta oli lakimanoikeus 13 päivänä JoulukuuMaukosen toimituttaman seikkaperäntä 1909. julistamallaan päätöksellä sen arvion mukaan tuleva yhten siinä esittämillään perusteilla kylsä 1893 markkaa 61 penniä; sekä jagännyt Heskias Muelkosen lanteenraja pyykki oli asetettava siihen hos Hovioikeus, jonka tutkittavaksi tulien ja tilan No 4. Kangasanna samt julun, on 27 päivänä Heinäkylässä maat yhtyivät; ja on Nittikuuta 1911 antanut siitä tuomien; ja Mankonen sen vuoksi vaatinut, itän ohella ettei Hovioikeus ole tulSuomen valtto velvoitettaisiin niin kuuluessa ottaneet Hiskias. Kaukosen Moukoselle suorittamaan 1 päivän antimusta edellämainitun pyykin Elokuuta 1908 maksetun rakamäärän Akamisestä. koski. Kaukonen ollut 1642 markan 65 pennin lisäksi vielä 6145 markkaa 65 penniä korkoineen, siitä kuitenkin vähennettyä 525 markkaa siinä tapauksessa, että edellämäinitun rautatiehikkauksen yli valtion koselle oli suoritettava 40 markkaa toimesta tehtäisiin selta, kuin myöskin koselle oli suoritettava 40 markkaa huaresta tehtäisiin silta, kuin myöskin lensä 120 markkaa; d, synnyttämään Hiskias Määkösen maan, koski vallio ollut sinne til hank, minkä ohessa Hiskias Mankosiis oli syvinnittävä ja kunnossa ja Sittenkun Suomen vallion puotaan, missä Hiskias Munkosen, Emil Heskias Munkonen vetoamalla ole suo515
markkaa; että rautatien tarpeeksi oli Hiskias Maukosen haasta louhittu ja viety pois kolme suurta kiviä, joista sekä niiden lauhimisen ja kuljeluksen tuottamasta hankaluudesta Maukoselle oli suoritettava 40 markkaa kivellä eli yhteensä 120 markkaa; ettii vesi Hiskias Maukosen suoviljelyksestä päässyt vapaasti juoksemaan, koskei vallio ollut sinne teittämäänsä viemäriojaa kaivattanut kyllin syväksi, ja että tuo viemärioja siis oli syvennettävä ja kunnossa pidettävä; että Hiskias Maukoselle häneltä pakkohunastetusta maasta oli Maukosen toimituttaman seikkaperäisen arvion mukaan tuleva yhteensä 10945 markkaa 60 penniä; sekä että rajapyykki oli asetettava siihen kohtaan, missä Hiskias Muukosen, jon Heskias Maukonen pitoumalle ole suuttaan, missä Hiskias Muukosen, Emil Heskias Maukonen pitoumalle ole suuttulien ja tilan No 4. Kangasanna samt juhan, on 27 päivänä Heiniikylässä maal yhtyivät; ja on Neder Sunta 1911 antanut siitä tuomion; ja Suomen valko velvoitettaisiin niin kuuluessa ottunut Hiskas. Noukosen vin. Moukoselle suorittamaan 1 päivän antimusta edellämainitun pyykin Elokuuta 1908 maksetun rahamäärän takaisestä. koski. Muukonen ollut 1642 markan 65 pennin lisäksi vielä 16145 markkaa 65 penniä korkoineen, siitä kuitenkin vähennettyä 525 markkaa siinä tapauksessa, että edellämäini tun rautatielaikkauksen yli valtion toimesta tehtäisiin silta, kuin myöskin syvennyttämään Hiskias Maukosen suoviljelyksen viemärioja ja tiettämään rajapyykki ylläsanotulle paikalle, minkä ohessa Hiskias Mauko nen on anonut korvausta oikeuden. käyntikuluistaan. Sittenkun Suomen vallion puosesta oli vastustettu kannetta, on Kihlakunnanoikeus 13 päivänä Joulukuuta 1909. julistamallaan päätöksellä siinä esittämillään perusteilla kyljännyt Hiskias Mauhosen kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi kias Munkosen, Emil Heskias Maukonen viteamalle oli suosMaukonen sen vuoksi vaatinut, tään ohella ettei Hovioikeus ole rit515
sellaista vaatimusta esittänyt pakkolunastustautakunnalle, on Hovioikeus, mitä asiaan muuten tuli, katsonut selville käyneen, että Hiskias Maukoselle oli myönnetty korvaus koko häneltä pakkolunastetusta maa-alueesta sekä hänen maaltaan otetuista metsäntuotteista, kivistä ja heinistä ynnä Maukosen tekemistä portoista, elukoitten paimentamisesta ja hävitetyistä aidoista, kuin myöskin että puheenaoleva, Hiskias Maukosen tilusten poikki Parikkalan kirkolle johtava tio oli käyttökelpoisessa kunnossa; johon nähden ja kun Hiskias Mankonen ei ollut toteensaattanut, ettei Maukoselle pakkolanastetusta maasta myönnetty korvaus vastaisi maan todellista hintaa, että Maukosen omistaman talon arva olisi raututierekennuksen vuoksi vähentynyt eikä myöskään että rautatierakennus olisi Mankosen suoviljelyksellä hänen vahingokseen muuttanut entisiä viljelysuhteita, Hovioikeus on jättänyt jutun sen lopputuloksen varaan, johon Kihlakunnan oikeus päätöksessään oli johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Hiskias Mankonen anonut muutosta perustelmalla, johon Suomen valtion puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Hiskias Maukoselta ei ole aihetta vaatia puheenalaista, tilustensa poikki rakentamaansa yksityistä tietä lunas tettavaksi eikä Mankonen, mitä asiaan muuten tulee, ole esittänyt syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, katsoo Keisarillinen Senaatti oikeaksi jät taa asian sen loppupäätöksen varaan. Johan Hovioikeus tuomiossaan on johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakool Keisarillinen Suomen SenaattiWaler Andersson Johannes Pesonen Waler Andersson Johannes Pesonen K. R. Helanen Samuli Koski. Tik Grönvin 510
Huhtikuun 24. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin ja ovat Åttatusdon kruununmaalla Porin maaseurakunnasHelin hakijana, sekä hänen vanhempansa Vuokraaja Karl Petter Hilin ja hänen vaimonsa Elisavastaajina: Annettu Oikeusosastossa 24. päivänä Huhtikuuta 1918. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat lijat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedet: Ulvilan ja Nakkilan pitäjäin, Anttaan kappelin ja Porin maaseurakunnan käräjäkunnan Kihlakunranoikeudessa ovat Karl Petter ja Elisabet Helin lausuneet, että he olivat elättäneet Frans Viktor Melinin ensimäisestä avioliitosta olevaa lasta Lydia Sigridiä sen syntymästä asti yhteensä viisi vuotta läsnä: F. S. A. G. - B. t. - A. B. ./. A. Dbeck No 710. Pag. 93. R. D. tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, josja, asuvat Työmies Frans Vihtor vet Helin, tulematta jääneinä 1911.
ja viisi kuukautta, sekä että Frans Vihtor Helin oli suostunut korvaamaan lapsen elatuskustannukset 120. markalla vuodelta, minkä vuoksi ja kun Frans Viktor Helin ei olut sitoumustaan täyttänyt Helinin aviopuolet ovat vaatineet Frans Viktor Heliniä velvoitettavaksi heille korvaukseksi lapsen elatuksesta ja kasvatuksesta mainitulta ajalta maksamaan yhteensä 650. markkaa seka korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa. Kanteesta kuultuna on Frans Viktor Helin myöntänyt lapsensa Lydia Sigridin olleen hänen vanhenpiensä hoidettavana neljän vuorokauden vanhasta ja luvanneensa leskenä ollessaan Lydia Sigidin elatuksesta suorittaa vaaditun vuosimakseen, mutta että hän mentyään vuonna 1905. tai 1906. uusiin naimisiin, oli pyytänyt saada lapsensa luokseen, johon Karl Petter ja Elisabet Helin eivät huitenkaan olleet suostuneet, minkä viime si ja kun Frans Viktor Helin oli, Elisabet Kelinin antamain kahden kuitin mukaan 16. päivältä Elokuuta 1904. ja 30. päivältä Maaliskuuta 1905., jo suorittanut Lydia Sigridin elatuksesta vuosilta 1903. ja 1904. kummaltakin 120. markkaa, Frans tiktor Helin on anonut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on 5. päiviinä Helmikuuta 1908. julistamasjaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Karl Petter ja Elisabet Helin oliut vetoamalla saattaneet jutun, on 10. päivänä Helmikuuta 1911. antamassaan tuomiossa lausunut selvitetyksi, että Frans Vihtor Helin oli antanut lapsensa Lydia Sigridin neljän vuorokauden vanhana Karl Petter ja Elisabet Helinin elätettä väksi ja kasvatettavaksi korvauksesta, joka aluksi olisi kymmenen markkaa kuukaudelta ja sittemmin vä518
henisi lapsen tultua vanhemmaksi, sekä että Karl Petter ja Elisabet Helin olivat sanotun välipuheen mukaisesti elättäneet ja kasvattaneet Lydia Sigridia ainakin viiden vuoden ajan, minkä vuoksi Hovioikeus on, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, velvoittanut Frans Kihtor Helinin kuitin saadessaan Karl Petter ja Elisabet Helinille suorittamaan Lydia Sigriden elatuksesta ja kasvatuksesta hänen holmannelta, neljänneltä ja viidenneltä ela tusvuodeltaan harkinnan mukaan seitsemän markkaa kuukaudelta eli siis kolmelta vuodelta yhteensä kaksisataa viisikymmentäkaksi makkaa sekä viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Karl Petter ja Elisabet Helinin Kihlakunnanoikeudessa kärsimät kulut. Muuten eli mikäli Karl Petter ja Elisabet Malinin vaatimus saada korvausta. Lydia Sigridin elatuksesta tämän kahdelta ensimäiseltä elatusvuodekta oli hyljätty, on Hovioikeus, koska Frans Viktor Molin oli näyttänyt siinä tarkoituksessa Elisabet Helinille suorittaneensa sata kaksikymmentä markkaa kummaltakin vuodelta, jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Frans Viktor Helin anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Frans Viktor Helin ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiöta, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Filis Saarikoski. Alftikuksiala. Filis Saarikoski. Alfte Riuksiala. B. Anneberg A. W. Lillsuvara Allan Dahlbeck 319
Huhtikuun 24 päivänä 1915 Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisarillisesla Wiipurin Hovioikeudesta tullassa, velvoittamista perinnanjaon toimittamiseen koskevässä jutussa, jossa ovat Kiihtelysvaaran pitäjän Mulon kylässä asuneen Talollisen Mikko Mikonpoika Mielosen leski Anna Riitta Mielonen ja hänen poikansa Otto Mikonpoika Mielonen hakijoina sekä Talollinen Heikki Hynninen, mainitun pitäjän Hammaslahden kylästä, vaimonsa, Mikko Mielösen sisaren, Maria Mielosen edusmiehenä tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 24 päivänä Huhtikuuta 1915. Keisarillinen Senaalle on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäle nyt on kysynyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kiihtelysvaaran pitäjän käräjiäLäsnä: T. S. - A. L. B. l. A af Dek 520 No 711. Pag. 103 R. D. 1911.
kunnan Kihlakunnanoikeudessa on Heikki Hynninen lausunut, että Maria ja Mikko Mielosen vanhempain Mikko Mielosen ja Eva Törrösen kuoltua, edellisen 3 päivänä Kesäkuuta 1868 ja Eva Törrösen 22 päivänä Huhtikuuta 1881, oli heidän jälkeensä jättämä omaisuus ollut Maria ja Mikko Mikonpoika Mieloselta jokamattomana heidän asuessaan yhdessä, sekä Maria Mielosen mentyä 10 päivänä Marraskuuta 1907 avioliittoon Heikki Hynnisen kanssa jäänyt jakamattomana Mikko Mikonpoika Mielosen haltuun. KunAnna Riitta ja Otto Mielonen, Mikko Mikonpoika Mielosen kuoltua 21 päivänä Lokakuuta 1908, olivat kieltäytyneet luovuttamasta Maria Mieloselle mitään puheena olevasta jäämistöstä on Heikki Hynninen vaatinut Anna Riitta ja Otto Mielosta velvoitettaviksi sakoo uhalla luovuttamaan sanottu kuolinpesä sellaiseen perinnönjakun että Maria Mieloselle kuuluva osa tulisi hänelle erotetuksi, sekä että jakotoimituksesta aihenluvat kustannukset määrättäisiin maksettaviksi yhteisen pesän varoilla. Kanteista kuultuina ovat Aina Riitta ja Otto Mielonen väilläneet, että kanne oli vanhentunut, koskei Maria Mielonen aikaisemmin ollut vaatinut perinnönjakoa, vaikka kin hän oli Mikko Mikonpoika Mieloselta perintöosuudestaan vanhempainsa jälkeen ottanut lehmän lampaan ja vaatteita. Kihlakunnanoikeus on 7 päivä nä Maaliskuuta 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Hynninen oli veteamalla saattanut jutun, on 23 päivänä Helmikuuta 1911 antamassaan tuomiosra, koskei oltu esitetty laillista syylä vaaditun jaon kiettämiseen, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Anna Riitta ja Otto Mielosen kummallekin määrätyn 621.
viidenkymmenen markan sakon uhalla neljän kuukauden kuluessa Hovioikeuden tuomion antipäivästä luovuttamaan Mikko Mielosen ja Eva Törrösen jälkeensä jättämän omaisuuden sellaiseen jakoon, että Maria Mieloselle perimysoikeudella kuuluva osa tulisi laillisesti määrätyksi; ollen jakotoimituksen oikeut tamat kustannukset suoritettavat päältäpäin jaettavasta omaisuudesta Hovioikeuden tuomioon ovat Anna Riitta ja Otto Mielonen anoneet muutostaKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo etteivät Anna Riitta ja Otto Mulonen ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ollen luna Riitta ja Otto Mielosen toimitutettava kysymyksessä oleva perinnönjako Hovioikeuden määräämällä uhalla ennen 1 päivää Syyskuuta 1915. Tätä kaikki asianomaisel noudattakutKeisarillinen Suomen Senaatti. telis Saarikoski Afrediksiala. telis Saankoski Alfredtuksiala. R. Amberg A. W. Puusumänen Allan Dahlbeck Huhtikuun 24 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, tilankaupan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Joroisten pitäjän Järvitylässä asuva Talollisenleski Eeva Stiina Iskanius Kaukonen, hakijana sekä Talollisen Kustaa Vilhelm Iskanius-vainajan oikeudenomistajat, hänen leskensä Anna Luna Kolarin holhooja Agronoo. mi Nils Karl Ossian Grotenfelt ja poikansa Talollinen Kustaa Vilhelm Iskanius nuorempi, kaikki sanotusta kylästä, sekä tyttärensä. Talollisenleski Maria Kustaava - Iskanius - Laitinen, Leppävirran pitäjän Suttilan kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 24 päivänä Huhtikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt läsnä: F. S. A. L. B. t. - A. R. A. D No 712. Pag. 114. R. D. 1911.
on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Elokuun 17 päivänä 1907 vanhemmalle Kustaa Vilhelm Iskaniukselle toimituttamansa haasteen nojalla on Talollinen Kustaa Wilhelm Kaukonen vaimonsa Eeva Stiina Iskaniuksen edesmiehenä Joroisten pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Kustaa Vilhelm ja Eeva Stiina Iskaniuksen veli Talollinen Mikko Iskanius, joka oli kuollut 14 päivänä Syyskuuta 1902 jättäen jälkeensä lähimpinä perillisinä, paitsi Kustaa Wilhelm ja Eeva Stiina Iskaniusta. sisaret Katariina Loviisa, Anna Luna ja Kustaava Iskaniuksen sekä sivarvainajansa Maria Elisabet Iska niuksen lapset, oli kauppakirjalla Sammikuun 19 päivältä 1869 myynyt. tuotaa Wilhelm Iskarillkselle omistaman sa 2/15 verotalosta No 2 mainitussa Järvikylän kylässä ja 2/16 verotalosta No 5 sanotun pitäjän Ruokojärven kylässä, mutta kun Mikko Iskanius oli ollut mielisairus ja siis kykenemä tön pätevällä tavalla tekemään puheenalaista kauppaa, on Kustaa Vilhelm Kaukonen vaatinut mainittua kauppaa julistettavaksi mitättömäksi ja Kustaa Vilhelm Iskaniusta velvoitettavaksi luovuttamaan Kustaa Wilhelm Kaukoselle ne 2/90 osaa talosta No 2 Järvikylän kylässä ja 9/576 osaa talosta No 5 Ruokojärven kylässä, jotka Eeva Stiina Iskanius olisi perinyt Mikko Iskaniukselta sekä korvaamaan oikeudenkäyntikustannukset Kustaa Vilhelm Iskaniuksen vastusteltua kannetta ovat, sittenkuin Kustaa Vilhelm Kaukonen ja Kustaa Vilhelm Iskanius oikeudenkäynnin kestäessä olivat kuolleet ja Eeva Stiina Iskanius - Kaukonen oli kohdistanut saman kanteen nuorempaan Kustaa Wilhelm Iskaniukseen ja hänen myötä. puoliinsa, Kustaa Vilhelm Iskanius ja Agronoomi Gretenfelt anoneet kannetta hyljättäväksi sekä Maria Kustaava Iskanius- Laitinen ilmoittanut, ettei hänellä ollut mitään osaa Kustaa Wilhelm Iskaniuksen kuolin523
pesään. Kihlakunnanoikeus on 8 päivänä Joulukuuta 1909 julistanut asiaan päätöksen; ja koska Eeva Stiina Iskanius - Kaukonen, joka oli asunut samassa kylässä kuin Mikko Iskanius, oli ainakin heti Mikko Iskaniuksen kuoltua saanut tietää puheena olevasta tilankaupasta, eikä ollut 14 päivänä Toukokuuta 1805 annetussa Kuninkaallisessa selityksessä määrätyn yön ja vuoden kuluessa siitä, kuin hänelle niinmuodoin oli ilmaantunut oike hakea kaupan peräyttämistä, pannut kannettansa asiasta vireille, on Kihlakunnanoikeus katsonut Eeva Stiina IskaniusKaukosen menettäneen kannevallan asiassa, jonka vuoksi kannetta i vetu hyväksyä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Eeva Stiina Iskanius - Kaukonen vetoamalla oli saattanut jutun, on 9 päivänä Maaliskuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, velvoittaen sen ohessa Eeva Stiina Iskanius- Kaukosen suorittamaan Kustaa Wilhelm Iskaniukselle nuoremmalle ja Agronoomi Grotenfeltille yhteensä viisikymmentä markkaa korvaukseksi heillä Hovioikeudessa ollaista kustannuksista. Hovioikeuden tuomioon on Eeva Stiina Iskanius-Kaukonen anonut muutosta perustelmalla, johon Kustaa Wilhelm Iskanius on asiakumppaneineen vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettu Eeva Stiina Iskanius-Kaukonen ole esittänyt syytä muut. taa Hovioikeuden tuomiota. joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Eeva Stiina IskaniusKaukonen suorittamaan. Kustaa Wilhelm Iskaniukselle ja hänen asiakumppaneilleen heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi yhteensä kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset 524
noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: teris Saarikoski. Alfred Liuksiala. teris Saarikoski Alfred Liuksiala. B. Anneberg A. J. L. A. C. Lillman Johan Lahbeek Huhtikuun 24. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullees sa, saatavaa koskevassa jutus sa, jossa ovat Harjavallan pitäjän Näyhälän kylässä asu vat Ratsutilallinen Kustaa Vihtori Ylinen ja hänen vaimonsa Amanda Sofia Ylinen hakijoina sekä Ratsutilallinen Fredrik Loo nard Kyläkatila, Kiukaisten kappelin Harolan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 24 päivänä Huhtikuuta 1915 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedet: Amanda Sofia Ylisen isä, Talollinen Frans Henrik Ylinen ja hänen toinen vaimonsa Hilma Matilda Sakarintytär Ylinen ovat 31 päivänä Tammikuuta 1899 laaditussa keskinäisessä testamentissa säätäneet muun muasja että, jos Frans Henrik Ylinen kuolisi ennen Hilma Matilda Ylistä jätLäsnä: F. S. A. L. B. t. - A. R. A. D. bk. No 713. Pag. 159. R. D. 1911.
tämättä jälkeensä Hilma Matilda Ylisen kanssa lapsia tai heidän perillisiään Hilma Matilda Ylisen tuli saada eläkkeenä nauttia kuolemaansa asti Meritolan Ala- Porrin perintötaloa ja sen lisäksi 20,000 markkaa rahaa. Frans Henrik Ylisen 19 päivänä Tammikuuta 1902. kuoltua ilman lapsia avioliitostaan Hilma Matilda Ylisen kanssa, on hänen jälkeensä 17 päivänä Kesäkuuta 1902 toimitetussa perinnönjaossa Hilma Matilda Ylisen sekä hänen mies vainajansa ensimäisestä avioliitosta olevien tytärten Oiva Josefiina Vartian Amanda Sofia Ylisen ja Hilja Kristiina Ylisen välillä tehty kirjallinen sopimus, jonka mukaan Hilma Matilda Ylinen sai, paitsi muuta, testamentissa mainitut 20000 markkaa 5 prosentin kuolla sanotusta päivästä, minkä ohessa Amanda Sofia Ylinen on samana 17 päivänä Kesäkuuta 1902 Hilma Mattsda Yliselle antanut velkakirjan, jossa Amanda Sofia Ylinen sitoutui maksamaan 12 kuukautta jommalta kumma ta puolelta tapahtuneen irtisanomisen jälkeen Hilma Matilda Yliselle, Frans Henrik Ylisen tekemän testamentin mukaan, tulevat 20000 markkaa 5 prosentin korolla mainitusta päivästä. Hilma Matitda Ylinen, joka 4 päivänä Kesäkuuta 1904 on vihitty avioliittoon Fredrik Leonard Kyläkätilan kanssa, on 11 päivänä Tammikuuta 1907 laaditussa keskinäisessä testamentissa, muun muassa, säätänyt että, jos hän kuoli si ennen Fredrik Leonard Kyläkätilaa eikä jättäisi jälkeensä rintaperillisiä, Fredrik Leonard Kyläkätilan pitäisi saada kaikki Hilma Matilda Ylisenirtain omaisuus, olipa se minkä nimellistä tahi laatuista tahansa Hilma Matilda Ylisen kuoltua lapsetonna 18 päivänä Maaliskuuta 1907 ja Fredrik Leonard Kyläkätilan valvot tua viimeksi mainitun testamentin, en Kyläkatila Turun ja Porin läänin Kuvernöörin luona ja, asian tultua riitaisena siirretyksi Oikeuteen, Kustaa Vihtori Yliselle ja Amanda Sofia Yliselle toimituttamansa haasteen nojalla Kokemäen ja Harjavallan pitäjäin kärä326