Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
teisiin tarpeiin tarvittiin, ja Maistraatin asiana ainoastaan oli valvoa, että raastuvankokouksen tai kaupungin valtuusmiesten laillisesti tehdyt päätökset pantiin toimeen, sen vuoksi ja kun ei oltu näytetty, että Lappeenrannan kaupungin Maistraatin käytettäväksi olisi myönnetty varoja poliisilaitoksen ylläpitämisestä johturien kustannusten suorittamiseksi ja Maistraatin edellä mainittua päätöstä, jonka mukaan Maistraatin käyttövaroista oli Kunnallisneuvosmies Ståhlille suoritettava kaksisataa markkaa kuukaudessa kaupungin poliisilaitoksen hoitamisesta, siitä syystä ei voitu katsoa Lappeenrannan kaupunkia sitovaksi on Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljännyt Kunnallisneuvosmies Stählin jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Kunnallisneuvosmies Ståhl anonut muutosta perustelmalla, johon Rahatoimikä. nari on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Maistraatti, jota kaupunginvaltuusmiehet kirjeessä 24. päivältä Marraskuuta 1905. olivat kehoittaneet väliaikaisesti järjestämään kaupungin poliisilaitoksen, on edelläkerrotulla tavoin määrätessään Kunnallisneuvosmies Stählin hoitamaan poliisilaitosta oikeuttanut hänet siitä toimesta saamaan Maistraatin käyttövaroista korvausta kaksisataa markkaa kuukaudessa, niin ja kun ei ole väitettykään, ettei mainittuja käyttävaroja olisi riittänyt tuon korvauksen suorittamiseen, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion, jätlää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastuvanoikeus on päätöksessään asiassa johtunut, muuten paitsi että Kunnallisneuvosmies Ståhlille on hyväksi laskettava ainoastaan viiden prosentin kasvu oikeudenkäynnin alusta 10. päivästä Joulukuuta 1906. Tätä kaik129
ki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Wittunnas. Matts Peltonen. Alfred Luksiala. K. R. Helanen 103, D. F. Malm Helmikuun 19 päivänä 1912 "Keisarillisen Suomenagnaatin tuomio nostorahalla Kaisa rillisesta. Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Helsingin kaupungissa oleva Suomen Kansallistvattenin Osakeyhtiö on hakijana sekä samassa kaupungissa asuva Tihsofvantohtori Kasinur Lönn bohm. Leino tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 19 päivänä Helmikuuta 1912. "Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jäittuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Suomen Kansallisteattarin Osorkeyhtiölle toimitetun herasteen nojalla on Filosofrantohton Lönn bohm - Leino Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että osakeyhtiön johtokunta och 9 päivänä Syyskuuta 1906 sitoutunut suorittamaan Sönnbohm - Leinolle vii Sorsnä: A. 1. f. R. B. H. A. Rå. A. L. m. No 257. Pag. 106 R. D. 1910
sisataa markkaa korvaukseksi siitä, että hän oli myöntänyt osa keyhtiölle oikeuden käryttää hänen, nimellä täkeiä virta, teke määnsä suomennosta Karl Karl len kirjoittamasta näytelmäkap paleesta Der Ström, sekä oikeut tanut Tornbohm - Simon luovituskirjaa ja kuittia vastaan osakeyhtiön rahastonhoitajalta nostamaan mainitun korvauksen, mutta että rahastorhoita ja oli 19 päivänä samaa Syyskunta kieltäytynyt suorittamasta tuota korvausta; mihinnoikeuden Tohtori Lönnbohm - Leimi on vaatinut Suomen Kansallis toimerin Osakeyhtiötä velvoitettavaksi hänelle heti maksamaan viisisataa markkaa kuuden pusentin vuotuisine korkoineen 19 päivästä Syyskuuta 1906. Kanteesta kuulustettuna on Suomen Kamsollisteåtterin Osake yhtiö kyllä myöntänyt osakeyhtiön johtokunnan 9 päivänä Syyskuuta 1906 luvanneen maksaa Tohtori Lönnholm - Leinolle hänen mainitsemastaan suomennoksesta viisisataa markkaa, mutta väittänyt, ettei tuo lupaus ollut osakeyhtiötä sitova, koska johtokunta oli sen antanut räärillä edellytyksillä ja erhdykjosta siihen nähden että Dombohm- Leino oli ja kevärällä 1904 luoruttanut sanotun häännöksen osakeyhtiölle ja, 10 päivänä Joulukuuta samana vuonna antamansa kuitin mukaan, kantanut siitä maksun; minkä tähden osakeyhtiö on anonut kannetta hyljättäväksi. "Herastuvanoikeus, jossa asiemosaiset kumpikin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyn tikuluistaan, on 19 päivänä Tammikuuta 1907 julistamassaan päätöksessä lausunnut käyneen utville, että Tohtori Lönnholm Leino oli ja koväällä 1904 Suomen Kansallistoonilleren Osakeyhtiölle jät131
tänyt puhtaaksi kirjoitetun kappaleen hänen puheenaolevaista Suomenmoksellaan; ja koska Tohtori Lönnholm Leino 10 päivänä Joulukuuta 1904 antaman länsä kuitilla oli myöntänyt saaneensa korksiataa markkaa korvauksoksi hänen Suomen Konsalliskeätterin Osakeyn tiolle tekemistään kaamoksistä, eikä Karastuvanoikeus voimishuomioon ottaa Lönnbohm - Loinon väitettä, että hän erchdyksesta oli kirjoittanut kuului käänkuin sillä torkoitettaisiin maampaa kuin yhtä käännosta, sentähden ja kun sanottu kuitti ilmoisesti ei saattanut tarkoittaa muita käännöstöita kuin näytetmäkappaleiden "Vukeva viitä ja Walkanen korsarinnä käännöksia, josta viimemäinitusta kappaleesta LönnbohmTeino, asiallisten molemminpoilisen myönnytyksen mukaan. vähää ennen oli osakeyhtiölle antanut suomennoksen, Raastuvan oikeus on hyljännyt kanteen ja velvoittanut Pohtori Lönnbohm Leinon sadalla markalla korvaamaan Suomen Kansallisteat terin Osakeyhtiön kulungit oisi asta Hovioikeus, jonka tutkitta vaksi Tohtori Lönnbohm - Leino oli vetoamalla saattanut jutun on 7 päivänä Maaliskuuta 1910 antamallaan tuomolla sen rätkonssut; ja koska Suomen Ranallistooittorin Osakeyhtiön johte kuuta oli 9 päivänä Syyskuuta 1906 sitoutunut maksamaan Pörtori Tornbohm - Leinotte i usi sataa markkaa korvaukseksi siitä, että yhtiö sai oikeuden näytetta kysymyksessä olevaa telli terikappaletta Lönnholm - Leinon suementamana, eikä yhtiö, joka sen jälkeen myöskin oli sanot tuun tarkoitukseen käyttänyt puheenalaista suomennosta, ollut voinut todistaa väntettään, et 132
tä Tohton Lönnholm - Leino oli aikaisemmin luovuttanut yhtiölle mainitun oikeuden tahi siitä saanut yhtiöltä maksun, on Hovioikeus, kunnoten Raastuvanoikeuden päätöksen, velvoittanut Suomen Kansallisteat terin Osakeyhtiön Tohtori Lönnbohm - Leinolle suorittamaan vaaditut viisisataa markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen haastopäivästä 8. päivanä tä Lokakuuta 1906 kunnes täysi maksu torpahtuisi kuin myös sadalla viidelläkolmatta markalla korvaamaan Tohtori Soimbohm - Leinolle hänen Raastuvanoikeudessa jutun vuoksi kärsimänsä kulut. Hovioikeuden tuomioon on Suomen Kansallislotterin Osakeyhtiö anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kunnoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Raastuvan1. Alfred Lindström oikeuden päätöksen varaan muun puolesta, portsi että Suomen Kanjallisteattarin Osakeyhtiön tulee, asian laatuun nähden, itsenjä kässiä oikeudenkäyntikulunsa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: kuteni Karinen K. R. Helanen Matus Peltonen A. F. Juhmoner. 133
Den 21 Februari 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Skeppsbyggmästaredottern Anna Karolina Mathilda Jörgönsen, från Helsing fors stad, Ingeniören Gustaf Valler Jörgensen, bosatt i kejsaredömelRysland, samt Handlanden Gustaf Mauritz Jeanson och hans hustru Alma Pötsilda Jaanson, född för gensson, från Göteborg stad i konen garihet Sverige, sökande, samt Medicine och kirungiedoktom Emil Eriksson, från förstnämnda stad, så rande, angående klander af förmyndareredovisning: Sifven uti fastitie departementet den 21 Februari 1912. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande. Sedan Rådstufvurätten i Helsingfors stad den 27 Februari 1893 befriat Brännästaren Oskar Alarik Jorgensen från uppdraget att vara förmyndare för sin djufbroder Otto Fredrik Alfred Jöransson, fade: SS: 1. J. B. R. H. C. R." 12. No 261. Pag. 319. R. D. 1909.
från sistsagde stad, och förklarat Otto Fredrik Alfred Jördensens, Anna Karolina Mathilda Jördensonssons Gustaf Valter förgensens och Alma Söthilda Joansons meder Skeppsbyggmästareenkan Carolina Lovija Jöigensen, äfven från Helsingfors, på hennes egen begäran omyndig samt till förmyndare för henne och Otto Fredrik Alfred Järgensson utsett Sektorn Eriksson, äfvensom den 18. Mars 1897 på anförda skäl återkallat beröida förordnande om förmynderskap öfver Caro lina Lovisa Jörgengen, så hade Doktorn Eriksson, efter det Otto Fredrik. Alfred Jöngensen emellertid den 28 Mars 1896 aflidit till Carolina Lovisa Jörigen sen aflämnat redovisning, särskildt för hvardera förmynderskapet, omsättande tiden från den 27 Februari 1893 till den 5 April 1897. Vissnöjde med dessa redovisnin gar hafva Carolina Lovisa Jörgensen, Anna Karolina. Mathilda Jorgensen, Gustaf Valter Jöransen samt Gustaf Mauritz och Alma Vilhilda Jansson, såsom Otto Fredrik Alfred Jördensens rättsinnehafvare och Carolina Lovisa för gensen dessutom för egen del, efter utver bad stämning å Soktorn Erikson, vid ofvannämnde. Rådstufvärätt anföd: 1o att de medel 4000 mark, som af Carolina Laija Jörgensen försträckts åt Bränneriega son Ilja Klötschkoff emot skuldsedel af den 22 September 1891, samt det belopp 1000 mark, som, emot skuldförbindelse af den 7 i samma månad af Otto Fredrik Alfred Jördensens medel åt Ilja Kletsch koff utlånats, icke varit omtänksamt plagerade, enär annan säkerhet för dessa lån icke förefunnits än proprie borgen af Ilja Kletschkoffs fader Handlanden Viktor Klotschkoff, hvarför Doktorn Erik son bort fordersammast indrifva dem; men som Eriksson icke allenast åsidovall sin skyldighet härutinnan, utan därtill ytterligare försträckt åt Ilja Klolsekoff af Otto Fredrik Alfred Jöransens tillgångar emot skuldsedel af den 4 Juli 1893 utan annan säkerhet än Viktor. Klotsek koffes borgen, 6000 mark och den 14 därpåföljande December utan någon som helst säkerhet eller ens skuldsedel gifvit Viktor 135
Klotschkoff af Carolina Lovisa Järgrens medel ett lån å 600 mark samt Ilja och Viktor Klotackkoff kort därpå eller i Juni månad 1894 upplåtit sin egendom till sina borgenärers förnöjande och full likvid för omordade fordringar ur konkursmas sorna icke erhållits, hafva Carolina Lovisa Jöransson och hennes medparter anatt Doktorn Erikson vara skyldig att ersätta dem den sålunda bristande lika den, utgörande enligt Carolina Lovisa Jörgenssons och hennes medparters beräkning den 1 Januari 1897 för lånet af den 22. September 1891 1906 mark 11 penni, för lånet af den 14 December 1893, 3455 mark 16 penni för lånet af den 7 September 1891 281 mark 15 penni och för lånet af den 4 Juli 1893 2869 mark 34 penni; 2o att Soklern Eriksson påfört Carolina Lovi Järgensen följande ränta och provisions poster för af honom upptagna bankliin, nämligen; den 15. Mars 1895 49 mark 50 penni, den 16 September samma år 45 mark 16 penni, den 26 Mars 1896 46 mark, den 25 påföljande September 44 mark 32 penni, den 30 Mars 1897 44 mark 48 penni, den 1 December 1893 5 mark, den 2 Janumi 1895 82 mark 43 penni, den 2 Januari 1896 92 mark 43 penni och den 2 Januari 1897 72 mark 30 penni eller tillhopa 484 mark 92 penni; och emedan Eriksson ord ordentligt handhafvande af förmynderskapet icke skulle hafva behöft upplåna penningar för Carolina Lovisa Jägrensons räkning, har hon undandragit sig skyldigheten att svara för omförmälda 484. mark 92 penni; 3o att Carolina Caisa förgensen påförda advokatarveden den 1 Januari 1895 20 mark, den 1 Juni 1896. 10. mark 63 penni, den 30. Mars 1897 1875 mark 90 penni och den 5 derpåföljande April 239 mark 22 penni eller inalles (63 mark 75 penni icke kunde till betal ning godkännas, enär Doktorn Erikson genom försummelse gifvit anledning till den rättegång, för hvilken berörda åri den guldits; 4o att riktigheten af den posl å läkarearvode 33 mark, hvarmed Soktorn Eriksson under den 30 Mars 1817. Edastal Carolina Lovisa Järgensens konteför särskilda besök hos henne, bestreds, 5o att då Pektorn Eriksen icke, på sätt 130
ske bort, till sina myndlingars bästa, utan till synnerlig skada och förlust för dem, handhaft sin förmyndarebefattning, af Eriksson i arvode beräknade 1875 mark för förvaltningen af Carolina Lovisa Jörgensens förmögenhet och 125 mark för redovisningen däröfver samt 350 mark för vården om Otto Fredrik Alfred Jörgensens bo och 50 mark för upprättande af den däröfver afgifna redovisningen måt te frånkännas Eriksen; samt 1o all Lokbom Erikson den 17 Januari 1895 utan anledning försålt Otto Fredrik Alfred Jörgensson tillhöriga, men af Carolina Tovisa Jörgensen i afseende å förvaltning innehafda tjugu aktier i Aktiebolaget Föreningsbanken i Finland för 8520 mark och sålunda, enär aktterna sederme ra betydligt stigit i värde, åsamkat Carolina Lovisa Jörgonsson och hennes medparter ansenlig förlust. På grund häraf hafva Carolina Lovisa Jörgensen och hennes medparter yrkat Soktorn Erik sons förpliktande att utbetala enligt anmärkningspeukten 1o åt Carolina Lovisa Jörgensen 1906 mark 11 penni och 3155 mark 16 penni samt åt henne jämte medpar ter gemensamt 2801 mark 15 penni och 2869 mark 34 penni, hvarje belopp med så procents ränta från den 1 Januari 1897; enligt anmärkning uppankterna 2o 3o 4o och 5o åt Carolina Lovisa Jörigensen 484 mark 92 penni, 663 mark 75 penni, 33 mark och 1400 mark, alla dessa summor med fem procents ränta från den 5. April 1877, då förmynderskapet upphörde och medlen bort Carolina Lovisa Jörigensen tillhandahållas; samt enligt anmärkningspunklen 5o åt Carolina Lovisa Järgen och hennes medparter gemensamt 400 mark jämväl med fem procents ränta. från den 5 April 1897, dock sålunda att från hvad i anförd måtto fordradt blifrit fingo afdragas det belopp 645 mark 1/3 penni, som Erikson enligt redovisningen öfver Carolina Caisa Järgensens. gendom hade hos henne tillredo; äfven jem att Doktorn Eriksen måtte åläggas att i stället för de i anmärkningspunklen 1o omordade aklidna i belaget Förenings banken i Finland tillställa Carolina Evisa Jöregensen och hennes medparter li187
ka antal aktier i samma belag emot å förbekommande af det för de försålda och tiona erhållna priset 8520 mark; hvarhos Carolina Lovisa Jöransson jämle med parter gjort anspråk på ersättning för rät tegångs umgälderna. Sedan Doktorn Eriksson, i saken hörd, mölagt käromålet samt, på stämning å Carolina Lovisa Jöransson, yrkat hennes förpliktande att åt Eriksen utbetala hans förberörda hos henne egande tillgodehafvan de 645 mark 85 penni med ränta, har Rådstufvurällen genom den 28 Januari 1905 afkunnadt utslag på anförda skäl förpliktal Soktorn Eriksson att till Carolina rövisa Jöransson och Otto Fredrik Alfred förgensens arfvingar utgifva fulla beloppen af hvad utaf Erikson i. Ija och Viktor Kolsekkoffs konkurser utsökts så till köpti tal som ränta till skeende full likvid af ler afdrag dock i laga ordning af hvad i dividender utfallit. Och jämte det Räd stufverätten på angifven grund förordnat all de anmärkla, Carolina Lovisa jorden sen påförda ränte - och provisionspåderne tillsammans utgörande fyrahundra åttatio fyra mark nittiotvå penni skatte ur ra Lovisningen utgå, blef anmärkningen emot de däri upptagna utgifter för ödeskat uppdrag, sammanlagdt sexhundrasextiotre mark sjuttiofem penni, förkastad, enär den rättegång med Oskar Alarik Jörgenjem dessa uppdrag afsäge icke föranMatts af Eriksons försumlighet och slutal till Emolina Lovisa Jördensens fördel, likasom ock anmärkningarna mot de af söktorn Eriksson beräknade arvodena för läkare besök och för handhafvandet af förmynderskapet underkänts i öfrigt utom att ur redovisningarna borde utgå hvad E riksson tillgodofört sig för förfallandet af de afgifna men ogillade redovisningarna, utgörande tillhopa etthundra sjul tiofem mark. Särjämte har Rådstufvu rätten ålagt Löktern Eriksen all ersältu Otto Fredrik Alfred Jöransens arf vingar skilnaden emellan dennes den 17 Januari 1895 utan anledning föryttrade tjugu aktions i Föreningsbanken i Finland i redovisningen upptagna pris åttatusen femhundra tjugu mark och myda aktions börsvärde å dagen för 138
Rådstafvurättens utslag. I anseende har till och då de af Rådstafvurätten så lunda vidtagna rättelser i de klandrade redovisningarna vore så många och omfallande att deras sälden veder börande till godo icke kunde utan om ständliga nya uträkningar fastställas, har Rådstufvurätten, som vid sådant förhållande icke kunde vidare utlåta sig i anledning af Soklern Eriksens genstämningstalan, ålagt Eriksen all inom två månader efter den dag Rådstufoväl lens utslag afkunnats vid vite af femhemdra mark till Carolina Lovisa Jörgengen och hennes medparter aflämna nya fullständiga redovisningar med bak lande af förestående rättelser jämte behöriga verifikationer i original eller bestyrkta afskrifter, hvarhos Eriksen skyldigkänts att med fyrahundra mark hålla Carolina Lovisa Jöransen och hennes medparter skadeslöra för hvad de varit trängda att å målet kosta Hofrätten, under hvars pröfning, efter det Carolina Lovisa Jörgensen emellertid aflidit, Anna Karolina Mathilda socgensen och Gustaf Valter Jöransson samt Gustaf Mauritz och Alma Gölhilda från son, i deras förut uppgifna egenskap och äfven såsom Carolina Lovisa Jöryn rens rättsinnehafvare, gemensamt äfven om Doktorn Eriksson för sig i vädeväglagd målet, har medels dom den 31 Augusti 1909 sig utlåtit; och alldenstund lanen åt Ilja Kletschkoff enligt skuld sedlarne af den 22 September 1891 å fy alaisen mark och den 7 i samme må nad å sedersen mark utgifvits förränSoklarn Eriksson förordnats till förmynlare för Carolina Lovisa Jöransson och "Tredrik Alfred Järgensin samt Ilja korskrifts skuld enligt förskrifningen den 4 Juli 1893 å sedusen mark och Viktor Klolsekoffs skuld af den 14 December 1893 utan skuldsedel utredts hafva tillkommil för att utlösa ifrågavarande Otto Fredrik Alfred Jöransson tillhöriga tjugu aflier i belaget Föreningsbanken i Anland, samt Anna Karolina Mathilda förgensen tillhöriga tjugu enahanda uktier, hvilka af Carolina Lovisa Jörgon sen till Viktor Klotschkoff utlämnats 139
och af denne i Finlands. Bank pantsätts jämväl innan Doktorn Eriksson tillträdt nämnda förmynderskap, fördenskull och då Kapellen icke heller ansåg Doktorn Eriksson, efter det han omhänderfritt för valtningen af förmynderskapen, hafva genom försumlighet eller vänvard varit rättande till de förlustor, som uppställ genom Ilju och Viktor. Klotsokkoffs sedel mera iråkade olestånd har Kefrätten hvad anmärkningöpunkten beträffade med ändring af Rådstuvurallens utslag förkastat käromålet i denna del. Tidkommande sedan anmärkningspekterna 2o och 5o har Hofrätten ansett Doktorn Eriksson hafva varit berättigad att för bestridande af nödiga utgifter för sina myndlingars räkning upptaga lån äfvensom att för upprättande af omförmäl la redovisningar bekomma ersättning så som utgörande en del af förmyndarer vodel, hvarför Hofrätten, med ändring af Rådstufvurättens utslag, underkänt en märkningarna rörande ifrågavarande ränte och provisionsposter å sammanlaudt fyrahundra åttiofyra mark nittiotvå penn samt äfven med de af Löklom Erik gon för redovisningarnas upprättande beräknade arvoden tillhopa etthundra juttiofem mark. Och som Erikson, hvad beträffade den under punkten 6o upptagra anmärkningen, visat sig hafva häst intodning att föryttra omordade Otto Fredpek Alfred Jörgensen tillhöriga tjugu akvi i Föreningsbanken i Finland, men ej styrkt blifvit att sagda aktur försålts för underpris, har Hofrätten, med ändring af Rådstufvurättens utslag, förkastat det förutinnan i målet gjorda yrkandet reurkor. Köpällen, likaledes med anting af Rådstufvurättens utslag, förkastat An na Karolina. Mathilda Järgensens och hennes medparters anspråk på ersättning för attgångskostnaderna vid. Rådstufvurillen med hvilka ändringar i Badstufvurat tens utslag vid detsamma i öfrigt, d ler såvidt anmärkningarna under punk terna 3o, 4o och 5o rörande de Pöklom Eriksson tillgodoskrifna ersättningarna för dedälda sakförevarveden och för lakarille rek samt mot arvidena för förvaltningen af omordade förmynderskap tillsammans 140
ettusen sexhundra tjugufem mark förka stats, fått bero. Vid denna utgång af målet icke blott befrindes Doktorn Eriksson från den henom af Rådstufvurätten uhvälda skyldigheten att afgifva nya redovisningar öfver omordade förmynderskap, utan äla des därjämte Anna Karolina Mathilden Jöregensson Gustaf Valter Jöransson samt Gustaf Mauritz Jäänsen och Alma Jothilda Jansson, såsom rättsinnehafvare efter Carolina Lovisa Järgensen, att gemen samt eller den af dem, som tillgång och, till söktorn Eriksen utbetala Eriksens tillgodohafvande enligt den öfver förvaltna gen af Carolina Lovisa Järgensens för mögenhet upprättade redovisningen seskulldra fyratioåtta mark utliofem penni med fem procents årlig ränta därå från stämningsdagen den 31. Maj 1904 tills full betalning följde Uti Hofrättens dom hafva Anna Kavolina Mathilda Jöransen, Gustaf Valtu förgensen samt Gustaf Mauritz och Anarothilda Jansson sökt ändring medels ingifven dessuktion, den Doktorn Eriksan i förskrifven ordning bemäll Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande samt finner Anna Karolina Mathilda Jörgensen och hennes med partor icke hafva anfört skäl till ändring Hofrättens dom, vid hvilken förty skäll förblifva; och skyldigkännes. Anna Karoli na Mathilda Järgönsen jämte medparter att till Doktorn Eriksson, i ersättning för hans härstädes i målet hafda kostnader elgifva sextio mark. det alla som veder bör, till ofberättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: kuten Saarinen Marcus Peltonen kuten Saarinen Marus Sillonen K. R. Helanen. A. P. Akko H. . Afred Lindström.
Helmikuun 21 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin somie nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, perinnönjaon moitettu koskevissa jutussa, jossa ovat Talonomistaja Emil Julius tumme, Helsingin kaupungista hakijana sekä Rubelallinen Sven Fridolf Markula, Riksitilallinen Juho Tuorela, kuolluksi ilmoitetun vai monsa Olga Matilda Tuordun oikeudenomistajain puolesta, ynnä Kiiksitilallisentytär Olga Emuentia Tagerlund, kaikki Halikon pitäjän Yltilän kylästä, kuin myös Turun kuupunginsa asuvat Kauppias Robert Bergroth ja hänen vaimonsa Tuoma Augusta Bergick vastaajina: tunettu Oikeusosustaussa 21. päivänä Helmikuuta 1912. Keisarillinen Senuolli on ilnet leen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysy myksessä, saanut tietiin seuraavaa: Sittenkun Rubritilallinen Ivan Fagerlund, ylempänä mainitusta Yttelän kylästä, oli kuollut 12 päivänä Huhtikuu läsnä: 1. l. R. C. A. K. R 1.2. No 271. No 271. Pag 257. R. D. 1909
ta 1903, jättäen jälkeensä, paitsi lesken Matilda Emerentin Fagerlundia, viisi lasta oli edellämainitut Emil Julius sumpein, Sven Fridolf Markulan, Olga. Matilda Tuorelan, Olga Emerentia Fager landin ja Tuoma Augusta Bergrothin sekä Sven Fagerlundin jälkeen oli toi mitettu perinnönjako 13. päivänä Joulukuuta 1904., on Emil Julius Numme, toimitettuaan hausleen äskennimite tyille sisaruksillensa ynnä Juho Vuori lalle ja Rubel Bergrottille, Kälikon, Urkalun ja Todtelin pitäjäin käräjakun nen Kihlakunnanoikeudessa sanotluu jakon vastaan muistuttanut Maviikka Sven Fagerlundin ja 1. päivä na Huhtikuun 1905 niinikuin kuolleen Hulda Emaentia Fagerlunden deras suun 6 päivänä Huhtikuuta 1903 tehmässä lainvoiman saaneessa keski näisässä testamentissa oli määrätty miten heidän jäämistönsä oli jaettu va, perinnönjakokirjaan oli merkitty lumpeen maksettavaksi pesään SS270 markan velka, jommoista ei ollut testamentissa mainittuna eikä sitä paitsi ollut olemassakaan; että Sven lagalundin kuoleman jälkeen myydyn pesän kiinteimistön, lampolan rälssitilan kauppahinnasta Sven Fridolf Markulalle oli jaettu kuudennes eli 0,583. markkaa 33 2/3 penniä, vaikka hän sitoumuskirjassa 25. päivältä. Marraskuuta 1882 oli kanssaperillistensä hyväksi luopunut kaikesta perintöoikeudesta vanhempiensa jäämistöön; sekä ettei Sven Fridolf Markulan, Olga Matil da Kuorelan ja Tuoma Augusta Bergroth in hunkin 5000. markan arvoisia myötäjäisiä ollu juossa otettu huomioon Tahan nähden on Emil Julius summa vaatinut että puheenalainen perinnön jako oikeistaisiin siten: että edellämainitut SS: 270 markkaa poislettaisiin perin verojen joukasta, eller Sven. Fridolf Harkulalle julut 1083 markkaa 33 2/3 penniä palautettaisiin pesäien jaettä oikei testamentin mukaan lasan Kahtela Emerentia Fagerbundin, Emil Juhous Tumpein, Olga Mattila Vuorlan, Olga Emerentia Fagerlundin ja Tuoma Augusta Bergrihen välittä; se 43