Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
joka siis jää pysyväksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaalle. Arfrukuksiala. Johannes Pesonen. Arfrukuksiala. Johannes Pesonen. Arfrukuksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. Allan Dahlbeck Den 25. Januari 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål angående afträdande af fastighet emellan Stationskarlen Väinö Mauritz Stenberg från Helsingfors stad, och Poliskonstapeln Bruno Sjöblom, från Helsinge socken, gemensamt sökande, samt sysslomannen i Målaren Frans Oskar Stenbergs, från Dickursby by i sagda socken, till konkurs upplåtna boVicehäradshöfdingen Leonard Nordling, från Helsingfors stad, svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 25 Januari 1916 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: På stämning å Väinö Mauritz Stenberg har Vicehäradshöfdingen Karlling, i egenskap af god man i sagda konkurssbo, vid Häradsrätten i Helsinge sockens tingslag anfört, Omb: W. F. P. R. B. K.t. / Full. 49 No 115. Pag. 87. Sr. D, 1915.
att Järnvägstjänstomannen Lauri Wilhelm Peltonen och dennes hustru Jonny Gustava Peltonen medelst köpebref af den 5 November 1912 åt Tainö Mauritz Stenberg försålt Gustavelund benämnda pareell No 618 i berörda Dickursby by för ett pris af 6600 mark, hvaraf 100 mark erlagts kontant vid köpebrefvets undertecknande och återstoden 5000 mark guldits sålunda att köparen öfvertagit ansvarigheten för en i parellen intecknad skuld å nämnda belopp; hvarå 2000 mark borde afbetalas berörda 5. November, 400 mark inom Juni månad 1913 och återstoden 200 mark den 1. November 1915. Då emellertid Väinö Mauritz Stenberg med sagda köp afsett att åt Frans Oskar Stenberg förvärfva eganderätten till omordade parvell, hvars pris jämväl erlagts med den sistbemälde tillhöriga medel, ehuru köpet afslutats i Väinö Mauritz Stenbergs namn, har Vicehäradshöfdingen Nordling yrkat Väinö Mauritz Stenbergs förpliktande att till Frans Oskar Stenbergs konkursso afträda ifrågavarande pareell med å densamma uppförda hus och byggnader samt utgifva rättegångskostnads ersättning Sedan Väinö Mauritz Stenberg motsagt käromålet samt Frans Oskar Stenberg och dennes hustru Adolf Stenberg blifvit i saken hörda, har Häradsrätten medelst den 27. Augusti 1913 afsagdt utslag, alldenstund Vicehäradshöfdingen Nordling icke styrkt att ifrågakomna parcell, hvilken Väinö Mauritz Stenberg medelst köpebrefvet af den 5 November 1912 tillhandlat sig af makarne Peltonen för ett pris af sextusen sexhundra mark, i själfva verket tillhörde Frans Oskar Stenberg, ehuruköpet uppgjorts i Väinö Mauritz Stenbergs namn, förkastat käromålet Hofrätten under hvars pröfning Vicehäradshöfdingen Nordling i vadeväg dragit målet, har medelst dom 50
den 26. Februari 1915 funnit det vara utredt att ehuru ifrågakomna, den 5. November 1912 om Gustavelund villa parcell belefvade köpebref upprättats i Väinö Mauritz Stenbergs namn, köpet slutats för Frans Oskar Stenbergs räkning och denne blifvit parredlens rätte egare, hvarför och då parcellen sålunda tillhörde Frans Oskar Stenbergs konkursbo, har Hofrätten, med upphäfvande af Häradsrättens utslag, ålagt Väinö Mauritz Stenberg att genast till sagda konkursbo afträda nämnda parrell med därå uppförda hus och byggnader; hvarhos Väinö Mauritz Stenberg skyldigkänts att med fyrahundra mark godtgöra Vicehäradshöfdingen Nordling dennes umgälder i Häradsrätten Uti Hofrättens dom hafva Väinö Mauritz Stenberg och Bruno Sjöblom, hvilken sistnämnda numera tillhandlat sig ifrågavarande pareell, anhållit om ändring medelst deduktion, den Vicehäradshöfdingen Nordling bemött hvarefter muntligt förhör i målet härstädes egt rum. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och pröfvar rättvist, med upphäfvande af Holrattens dom, fastställa Häradsrättens i målet afkunnade utslag. det alle som vederbör till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: Waltev Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer 51
Den 25 Januari 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett utan erlagda af gifter från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet revisionsmål. angående ersättning för nytt jande af jord, emellan Finsla Statsverhet, sökande, samt Drätsekammaren i Nikolaistad svarande: Gifven i Justitie departementet den 25 Janu ari 106. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Hans Eeverliga Majatalden 30 Maj 1905 i Såder förordnat att af staden Nikolaistad genom afhandling den 22. Oktober 579 till byarnadsgrund för sedermera upplösta 3: dje Kasa finska karpskyttebetaljens kaserubyggnader afgiftsfritt upplåtet område bestående af tvänne på ömse sidor om Kyrförsälanden närmast söderom Gde. W. t. f. R. H. K. A. mant No 119. ag. 58. R. D. 1914.
Alexanderstorget belägna, hvarter i sagde stad, skulle för Statsverkets räkning upprieras samt Kejserliga senaten den 21 Juni 1905 anbefallt Guvernören öfver Wasa län att vid taga åtgärd i antydt afseende, hade bemälde Guvernör genom den 31 Oktober 1008 gifvet utslag på grund af verkställd upropitionsvärdering ålagt Statsverhet att till staden Nikolaislad utgifva utom annat, lösen för del upreerierade jordområdet omfallande tjugu tomter med ett samman lagdt ytinnehåll af 4671, vi hvad jatmeter, efter ett pris af 6 mark 50 penni för hvadratintern, med 0,09464 mark 75 penni jämte 5 procents ränta å det belopp för hvilket staden Nikolaistad erbjudet området i fråga åt Statsverhet till inlösen, eller å 276426 mark 72 penni från den 10 April 1902, då Statsverhet erhållit del af detta erbjudande tills likvid skedde. Missnöjd med Guvernörens utslag uti nyssnämnda delar, hade Finska Statsverket, efter å staden Nikolaistad utverkad stämning, vid Rådstufvurätten i Nikolaistad yrkat alt af vansagda expeditionstösen 29946464 mark 75 penni måtte stäligen med rättas samt att någon räntsgodt görelse, såsom saknande stöd. lag icke borde staden tillerlånnas därå Rådstufvurätten medels den 15 November 1809 afsagdt utslag, jämte det Guvernörens utslag fastställts såvidt angick den lösen som af Finska Stats verket borde till staden Niho laistad för det upropierade om rådet utgifvas förkastat stadens anspråk på ränta, såsom saknande stöd i lag Vid detta utslag har Kejserlige Hofrätten medels den 15. Augusti 1811 gifven dom låtit bero, men tillika lämnat sta den Nikolaistad öppet att värskildt i laga rättegångsväg e53
mot Finska Statsverket utföra talan om Statsverkets skyldigkännande att till staden gälda hyra för den tid Stateverket afgiftsfritt innehaft berörda jordomräde. Efter utverkad stämning å Finska Statsverket har Drätselkom, maren i Nikolaistad därå vid bemälde Rådstufvurätt anfört att då staden Nikolaistad genom afhandlingen af den 22. Oktober 1879 till Finska Statsverket upplåtit förenämnda område för att af Statsverket afgifteritt begagnas pålänge del för 3: dje, Wasa finska skarpskyttebetaljons byggnader användes, men skarp skyttebetaljonen den 15 Mars 1902 upplästs den förutsättning på grund hvaraf Statsverhet egt innehafva området bortfallit samt att statsverhet sålunda då Stateverket efter skaupskyttebetaljonens upplösning oaktadt därom gjord hemställan icke till staden återlämnat jordom radet vore skyldigt att till staden utgifva ersättning för dess nyttjande under tiden från näst nämnda dag till den 10 December 1905 då staden hade fått lyfta den faststälda upropitionssumman 299464 mark 75 penni; och emedan med hänsyn till områdets gynnsamma läge och den inkomst staden kunnat haf va af området, dåret staden fått förfoga öfver detsamma en mått ning i antydda afseende beräfnad efter 7 procent för året å sagda belopp, icke vore oskäligt har Frätselkummaren yrkat State verkets skyldigkännande att till staden utbetala berörda ersättning jämte ränta hvarhos Rätselkammaren tagit i anspråk godtgörelse för umgälderna i målet Uti afgifvet svaromål har å Finska Statsverkets vägnar medgifvits till betalning en ersättning af höget 3 1/2 procent för året 51
å 276426 mark 72 penni, från den 10 April 1902 till den 10 December 1905, därå Rådstufvurätten genom den 11 November 1912 afkunnadt utslag afgjort målet; och emedan staden Nikolaistad, då staden år 1902 hembjöd nu ifrågavarande jordomräde Finska Statsverhet till inlösen ansett detsamma innehafva ett kapitalvärde af 276426 mark 72 penni samt staden genom uproparationen af sagda omräde bekommit ersättning för den etegring, jordvärdet undergått under tiden från sagda år till den 10 December 1908, då staden lyftade upropitionssumman för jordområdet, med 23038 mark 3 penni, fördenskull och med fästadt afseende jämväl därå att staden åtnöjts med Guvernörens öfver Sara länutelag af den 31 Oktober 1908 hvarigenom Finska Statsverket å lagts att, utom annat, erlägga fem procents ränta å förenämnda af staden för jordområdet fordrade belopp, har Rådstufvurätten ålagt Finska Statsverket, som icke förnekat stadens rätt till ersättning för dispositionen af området, att till staden utgifva då annan tillförlitlig grund för mättningens bestämmande icke förelag, det belopp som motsvarade fem procents ränta å jordens ofvannämnda värde år 1902, 276426 mark J penni, från den 15 Mars 1902, då 3: dje Wasa finska skarpskyttelä taljon upplästes, till den 10. December 1908 då likvid angående expropiatumen af jordomådet med staden skedde, och att sälunda till staden utbetala nit tiotretusen etthundra två mark fem penni med fem procents ränta därå från rättegångens bör jan den 13 Maj 1812 tills full betalning följde; hvarhos Finska Stalsverket känts skyldigt att med erhäligt pröfvade etthundra tjugufem mark ersätta staden 33
Nikolaistad dess å saken hafda omkostnader. Hapätten, under hvars pröfning drätselkammaren i Nikolaistad i vadeväg dragit målet har genom dom den 30 Januari 1914 afgjort detsamma; och enär ifrågavarande jordområde hvilket af staden Nikalaistad medels förberörda afhandling till Statsverket upplåtits att afgiftsfritt begagnas endast så länge detsamma för 3:dje, Wasa finska skarpekyttebåtaljons behof användes efter det sagda skarpskyttebetaljon den 15 Mars 1902 blifvit uppläst omedelbart bort till stadens fria förfogande öfverlåtas, men Statsverket underlåtit detta samt, utan att aftal angående områdets nytt jande med staden ingåtts hvar blifvit i dess besittning intill dess jordområdet efter verkställd exproaration med gäldandet af upropiationslösen den 10 December 1908 öfvergålt till Staterhets ego, ty och då värdet af ifrågavarande stadens fria förfogande sålunda: undanhållna egendom vid den tid densamma bort till staden öfverlåtas, enligt stadens af Statsverket icke motsagda uppskattning utgjort tvåhundrasjuttiosextusen fyrahundra tjugusex mark sjuttiotvå penni har Hofrätten ålagt Statsverket. att ersätta staden jordområdets nyttjande med sex procents ränta å sagda belopp från den 15. Mars 1902 till den 10 December 1905 eller all till staden sålunda utgifva tillhopa etthundra åttatusen niohundra femtioåtta mark sjutton penni jämte fem procents ränta å detta belopp från rättegångens början den 13. Maj 1812 intill dess full betal ning skedde, med hvilken ändring vid Rådstufvurättens utslag i öfrigt eller beträffande den staden tilldömda mittningen för dess kostnader å rättegången Abel le bero; och ålades Statsverhet att 56
med femtio mark ersätta staden dess kostnader i målet i Hofrätten. Uti Hofrättens dom har Finska Statsverket anhållit om ändring medels deduktion den Frätselkammaren i Nikolaistad bemält, hvarefter mundligt förhör i målet härstädes egt rum. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom låta bero vid Råd stufvurättens i saken afkunnade utslag det alle som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. 1. Järry begrotte Tammikuun 28 päivänä 1916 Tammikuun 28 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa, patoamisoikeutta koskevassa jutussa, jossa Talolliset Akseli Ekqvist ja Frans Nyman, Kaukurin kylästä, Matilda Jokinen ja Emil Lindström ynnä Vuokraaja Oskar Hammar, Toijan kylästä, sekä Tälolliset Gustaf Näsling, Viarin kylästä Kiskon pitäjää Hjalmar Huhrisson ja Kaarle Haavisto, saman pitäjän kirkonkylästä, Artturi Ahlqvist ja Juho Runo Wiiman sanotun pitäjän Kovaston kylästä J. A. Landén, Karl Willman ja Jalmari Päivärinne yn nä Kirkkoherra Juuso Räntti ja Kappalainen Johan Eemil Aaltio myöskin Kiskon pitäjästä ovat hakijoina sekä suori-insimää ri Albert von Julin PerW. A.-3. l. R. H. - A. K. jasta: SS: 125 Pag. 104. R. B. 1913.
nion pitäjästä, Filosofiankan Iidaatti Rolf Jacob von Julin ynnä Tuorineuvaksentyt lared Katharina Aleksandra ja Kaihel Johanna von Julin, Pohjan pitäjästä, Saratuomari August Emanuel Indrenius ja hänen vaimonsa Sara Maria Andrenius, Helsingin kaupungista sekä Hovioikeuden neuvos Lakitiedetten tohto ri Georg Fredrik Granfelt ja hänen vaimonsa Brita Sofia Granfelt Turun Laukungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 25 päivänä Tammikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli vielä on kysymyksessä saanut seuraavat tiedat. Akseli Ekqvist ja Halmar Hahusson ynnä Talolliset Johan Hammar, Johan Manelius, Antti Nyman, Karl Vilhelm Gröndahl, Sofia Rosell, Kaarle Lindström ja Elias Johinen, Maria Henriksson Kaarlo Sarin, Efraim Astedt Elias Himberg, Gabriel Ljufström, Juho Ahlstedt August Ferdinand, Maria Wilman, Antti Juhana Ahlqvist Juko Enberg, Kaarle Arenius Hilma Löfman ja Adolf Kiiman ovat Turun ja Porin läänin Kuvernöörille 24 päivänä Syyskuuta 1902 annetussa kirjoituksessa esittänelettä he, poistaaksensa niitä melkoisia vuotuisia vahingoita, joita Kiskon pitäjässä sijaitsevan Kiskonjärven vesi matkaan saattoi sanotun järven ympäsillä ja siihen kakevien jokien varsilla oleville Akseli Efgoisten ja hänen kanssa haki jainsa viljeltäville ja viljelyskelpoisille tiluksille sekä muodostaaksensa hyödyllisiä vesilaltaja järven rantamille aikaivat yhteisesti ryhtyä puheenalaisen järven vedenpinnän alen 58
tamiseen ja siitä lähtevän Kiskonjoen perkaamiseen, sekä anoneet lupaa sanotun työn toimittamiseen. Tämän johdosta on Kuvernööri määrännyt Länsi - Hämeen siirikunnan piiri ensinöörin toimittamaan asianmukaisen katselmuksen, minkä jälkeen mainitun piiri - insinöörin määräämä apulainen Insinööri G. Ock. Hemström on 16 päivänä Maaliskuuta 1904 alattanut puheena olevan toimituksen sekä siinä pitämään sä pöytäkirjaan merkinnyt, muun muassa, että Kiskonjoessa oli Kosken tehdas jonka siihen aikaan omisti Kuorineuvos Johan Albert Edvard von Julin, ja että joissa olevassa Hälldamnimisessä koskessa järven ja tehtaan välillä 3940 metrin etäisyydessä järvestä oli tuontehtaan järjestelypato, jossa oli tulvapöytä 98. 58 metrin har jakorkeudella, laskettuna toimituksessa olaksutusta 100 metriä alempana Kiskonjärven tulvaveden pintaa olevasta virtailuta sosta, sekä 2,66 metriä leveä sulkuja neljä, yhteensä 5,28 metriä leveala tulva aukkoa, joiden kynnyslonkeus oli 97, 47-9,80 metriä, ja oli Tusinööri Hemström toimitut sen päättyessä antamassaan lausunnassa ehdottanut paitsi muuta että Kiskonjärven laskemisysityksen osakkaille myönnettäisiin oikeus kaivaa ja perätä reskonjaksa ja Hälldamin Koskea järven vedenpinnan laske mista ja järjestelemistä varten siihen määrään ja siten kuin Hemströmin laatimiin piirustuksiin ole kiinaisella varillamerkitty ja että Kosken tehtaan järjestelypäin olisi raken nettava uudelleen siten että sadan kynnyskorkeus olisi 9668 metriä että siinä olisi yhdet län aukkoa, joiden vapaa teseys olisi yhteensä 11/78 metriä ja sen Juukkujen yläsyrjäin 39
korkius 98.30 metriä luukkujen ollessa suljettuina. Insinööri Hemströmin ehdotuksen johdosta on Kuorineuvos om Julin Kuvernöö rille antamassaan kirjoituksessa huomauttanut, että Kosken tehdas oli 18 päivänä Syyskuuta 1678 toimitetun katselmuksen jälkeen perustettu Kuninkaallisen Kuorikollegin 25 päivänä Lokakuuta 1679 antaman päätöksen nojalla, jolloin oli hyväksytty, siihen aikaan jo olemassa oleva järjestelypato, vaikkee oltu patvamiskorkeutta määrätty eikä ratoa muutenkaan likemmin selitetty, että mainittu Kuorikollegi oli päätöksellä 27 päivältä Heinäkuuta 1799 suostunut pyydettyyn Kosken tehtaan laajentämiseen ehdolla ettei tehtaan entisiä palolaitoksia muutettaisi, ja että Karanimismiehen Arvid Paul luun 25 päivänä syyskuuta 1826 Kosken tehtaan silloisen omistajan Kuorineuvos John Julinin pyynnöstä pitämässä toimituksessa se korkeus johon vesi siihen asti oli moiteettomasti saatu sadata puheena olevalla järjestelysadolla, oli merkitty Holldamin kosken itärannalla 150 metriä tuonpadon yläpuolella olevaan isomkiveen hakatulla merkillä, mikä Insinööri Hemströmin toimituskirjan mukaan oli 99.09 metrin korkeudella hänen otaksumastaan vartailutaivista; ja koska tämä padaltamiskoikeus oli katsottava vahvistetuksi kysymykseen tulleella 27 päivänä Heinäkuuta 1799 annetulla päätöksellä ja semyöskin oli hyväksytty useissa sen jälkeen paikalla toimitetuissa katselmuksessa ynnä aikujen kuluessa ilmestyneissä virallisissa päätöksissä, sentähden ja kun Uudenmaan läänin Juvernööri oli päätöksellä 25 päivänä Huhtikuuta 1856 hyljännyt ussiden Kiskonjärven osakasten 60
hakemuksen saada laskea järven veden sillä perusteella, että puheena oleva järjestelypato ja yhteydessä sen kanssa oleva julku oli vat laillisessa järjestyksessä rakennetut, on Kuorineuvos von Julin katsonut Kosken tehtaalla olevan oikeuden padata vesi ilmoitettuun korkeuteen ja siis vastustanut aiottua läskennistyi tä. Annetussa vastaselityksessä ovat Akseli Ekqvist ja muut kervaltuun hakemukseen yhtyneet tilalliset väittäneet, ettei Kosken tehtaan järjestelypato ollut yhtäläinen eikä samassa paikassataan kuin se palo jota tarkoitettiin Kosken tehtaan perustuskirjassa vuodelta 1679 ja ettei myöskään Kuorineuvos och Julinin mainitse missa myöhemmessä katselmuksissa ja päätöksissä oltu patoa miskorkeutta laillisesti vahvistettu. Sittemmin on Kuvernööri välipäätöksellä 10 päivänä Helmikuuta 1906 julistanut kysymytsen Kosken tehtaan patoamisoikeudesta tehneen asian niin riitaiseksi, ettei Kuvernööri voinut sitä, sen sillä kannalla ollen, lopullisesti ratkaista, vaan osotet tiin hakijat ennenkuin asiaa Kuvernöörin luona jatkettiin jättämään Oikeuden päätettäväksi, oli ko Kosken tehtaalla laillinen oikeus nostaa Kiskonjärven vesi siihen korkeuteen, jossa sitä oli tehtaan järjestelysadon avulla pidetty Tämän jälkeen ovat Akseli Eqvist ja muut Kuvernöörinviras tossa olleet hakijat suorineuvos von Julinille hankkimansa haasteen nojalla Leskon Kiikalan ja Suomusjärven pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ilmoittaneet ylläkerrotun riitakysymyksen Kihlakunnanoikeuden rätkaistavaksi pyytäen Kihlakunnanoikeuden julistamaan, ettei Kosken tehtaalla ollut oikeutta nostaa Kiskonjärven vetter siihen bör61
keuteen, jossa vesi pidettiin Holldamin koskessa nykyään olevalla padolla, vaan että pato järven laskemisen yhteydessä saataisiin Insinööri Hemströmin ehdotuksen mukaisesti alentaa; ja kun oikeudenkäynnin aikana Johan Hemmarin omistama talo oli joutunut hänen leskelleen Wilhelmiina Hammarille Antti Nyman in talo Frans Nymanille Kaarle Lindströmin talo Frans Lindström ille Elias Jokisen talo hänen leskelleen Matilda Jokiselle Kaarle Sarinin talo ja Efraim ostettiin talo Gustaf Nästingille sekä Kaarle Vreniuksen talo Kaarle Haavistolle, ovat nämä saantomiestensä sijaan saapuneet Oikeuteen ja yhtyneet muiden kantajain vaatimukseen. Kuorineuvos von Julin taas on kuollut ennenkuin hän oli antanut vastuun kanteseen, minkä jälkeen hänen oikeuden omistajansa Vuori-insinööri von Julin, Filosofiankandidaatti von Julin Katharina Aleksandra ja Rachel Johanna von Julin, Karatuomari Indrenius ja Sara Maria Indrenius sekä Hovioikeudennelle Granfelt ja Brita Sofia Granfelt oli vedetty vastaajiksi suttuun; ja ovat he kanteesta kuulusteltuina turvautuen Kosken tehtaan erioikeuskirjaan ja muihin yllämainittuihin asiakirjoihin, katsoneet niiden nojalla olevansa ei keutetut sulkemaan kysymyksessä olevaa veristöä sekä palottamaan sen vettä niinkuin tähän asti oli tehty, minkä vuaksi he ovat anoneet kan teen hylkäämistä. Sittenkuin Vanhempi insinää ri Tie - ja vesirakennusten Ylihallituksessa Karl Fredrik Appelgren oli Kuori-insinööri von Julinen ja hänen asiakumppaniensa lankkiman määräyksen johdosta 15/10 päivinä Lokakuuta 1908 toimittanut katselmuksen päi62
kalla puheena olevan laskuysityksen yhteydessä olevain seikkain selvittämiseksi sekä 26 päivänä Tammikuuta 1909 antanut lausuntensa asiasta on Kihlakunnanoikeus 27 päivänä Helmikuuta 1909 ja listamassaan päätöksessä siinä mainitsemillaan perusteilla julistanut, ettei Kuori-insinööri von Julinilla ja hänen asialumppaneillään ollut Kocken tehtaan omistajina laillista oikeutta padola vettä Kiskonjärvessä siihen korkeuteen, kuin kysymykseen tutlut 25 päivänä syyskuuta 1826 asetettu merkki näytti, ja ett ei Hälldamin korkessa olevalla öfverste Hollelain nimisellä padalla siis saatu nostaa vella niin, että se oli esteenä aiolutle järvenlaskemiselle ja joen perkaamiselle, eli yli sen korkeuden, minkä Insinöiri Hemström oli lausunnossansa ehdottanut Hovioikeus jonka tutkittavaksi Vuori insinööri von Julin ja hänen myötäpuolensa vetoamalla oli vat saattaneet jutun, on 10 päiväna Maaliskuuta 1913 antanut tuomion asiaan, ja koska Kosken lehtaan perustaja ja myöhemmät omistajat olivat huorikollegen 25 päivänä Lokakuuta 1679 tehtaat le antamalla erioikeuskirjalla saaneet oikeuden puheenalaisella salulla sadata Kiskonjoen vettä noudattamalla ainoastaan sitäHelleivat Kiskonjärven ympärillä sekä erään sanotun järven ja rosken tehtaan välillä sijaitsevan pellon kohdalla olevain kyläin tilojen haltijat paloamisesta käroneet vahinkoa ja mainittu oikeus niinmuodoin senaikuisten, asiasta voimassa olevan lainsäädännön ja sittemmin 1754 vuoden lain Kak. R:n 20 luvun 6 SS:ssä muuttumattomina säiliettyjen peridatteiden mukaan oli rajoitettu ainoastaan siten ettei joen vella saanut öfverde 33
Haldamilla"padata niin kirkealle, että se tuotti vahinkoa Kosken tehtaan yläpuolella asuvain tilanomistajain pelto- ja niittymaille, sentähden ja kun eiväl Akseli Ekqvist ja hänen asiakumppaninsa Kuori-insinööri von sulinin ja hänen myötäpuollen a esittämää, eri aikoina syntyneissä asiakirjoissa esiintyvää Keskonjoen pataamisoloja kosketää selvitystä vastaan olleet näyttäneet Kosken tehtään omistajain pataamalla Kirkon joen veden Varanimismies Toulinin 25 päivänä Syyskuuta 1826 joen toiselle rannalle asettamän merkin tasalle aikaansaa neen vahinkoa sellaisille tiluksille, jotka jo tehtaan perusta. misaikana olivat sen yläpuolella asuvilla olleet viljelys sessä peltoina tahi niittyinä ja siten nostaneen vettä yli vanhastaan luvallisen koskee den, Hovioikeus on, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Akseli Ekqvistin ja tämän myötäpuollen asiassa ajaman lanteen Hovioikeuden tuomioon ovat Alseli Ekqvist ja hänen ensiksi mainitut juttukumppaninsa, joista J. A. Landén, Antturi Ahlqvist, Juho Reino Wiiman Emil Lindström, Salmari Päivärinne, Oskar Hammar, Juuso Pantti, Eemil Aaltio ja Karl Kiiman myöskin ovat Kirkonjärven laskemisyrityksen osakkaita, hakeneet muutosta serustelmalla, johon suore ensinöön von Julin ja hänen myötapuolen ja ovat vastamneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja samalla kuin senaatti ei ota harkit tavakseen mitä Kappalainen Saltio ja Karl Wiimän täällä ovat entläneet saadaksensa muutosta lonoikeuden tuomioon koska he ewat ote säädetyssä järjestyksessä ilmoittaneet siihen tyytymät 61