Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Den 31. Januari 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Högasann Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt reversionskilling, från Åbo Hofatt inkommet mål emellan Fastighetsaktiebolaget Ferdinandi i Åbo stad, sökande, samt Murarene Axel Valerius Tahtinen, Johan Karlsson, Wilhelm Lindberg, Johan Tamminen, Gustaf Wilhelm Raunio, Johan Okranen, Karl Oskar Heinonen, Johan Gustaf Wirtanen, Frans Talonen, Anton Wärvik, Karl Kavenius, August Wallenius Oskar Gillberg, Wilhelm August Lilja, Jakob Fredrik Eklund, Konrad Wilhelm Gröndahl, Johan Viktor Helin och Karl Emil Lilia, från sagde stad, Johan Tammi, Karl Fredrik Norlin eller Nordling, August Wilhelm Frantzen, Johan Werner Nurmi, Johan Nummelin och Johan Gustaf Rinni, från St Karins socken, äfven som Johan Nieminen och Anders Wilhelm Andersson, från St Marie socken, uteblifne svarande, angående ersättning: gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia DeR. B. - 1/3 - Ä 3 — 6. „ M. P. SS 121. Pag. 58. R.D. 1900.
partement, i Helsingfors, den 31 Januari 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Efter stämning å Axel Valerius Tiihtinen och hans ofvanuppräknade medparter har Fastighetsaktiebolaget Yrdandi vid Rådstufvurätten i Åbo stad anfört, att Tähtinen och hans medparter jemte andre murare medels ett den 10. Maj 1897. afslutadt kontrakt åtagit sig att åt bemälda bolag uppföra ett stenhus å tomten No 3. i första qvarteret och sjette stredsdelen af nämnde stad emot en öfverenskommen ersättning af tjugufyra mark för ettusen inmurade tegel, men att Tähtinen och hans medparter, sedan vidpass hälften af arbetet blifvit verkstäldt, utan laga skäl öfvergifvit detsamma och dymedelst brutit sitt med bolaget ingångna arbetsaflat, hvarföre bolaget Kerdanti yrkat att Axel Valenius Tähtinen och hans medparter blefve skyldigkände att gemen samt eller den af dem, som tillgång egde, ersätta bolaget den skada Bolaget, som varit nödsakadt att för arbetets slutförande anställa arbetare från Kejsaredömet Ryss land, derigenom tillskyndats och i sådant afseende till bolaget utgifva, enligt räkning, sextusen etthundra sjuttioåtta mark tjugu penni äfvensom ersätta bolaget för rättegångskostnaden Isaken hörde, hafva Axel Valerius Tidhtinen och hans medparter motsagt käromålet; derå och sedan vittnesförhör i målet egt rum, Rådstufvurätten medelst utslag den 28. September 1898. funnit utredt vara, att And Valerius Tähtinen och hans medparter jemte andra personer genom omförmälda kontrakt af den 10. Maj 1897. åtagit sig att åt Fastighetsaktiebolaget Yrdande å ofvansagda tomt uppmera en boningsbyggnad af tegel, samt att bolaget enligt samma kontrakt förbundit sig att till Axel Valenius Fahtinens och hans medparters förfogande till arbetsplutsen anskaffa behöfligt måterial och låta der uppföra erforderliga byggnadsställningar samt uppställa ett rå kalladt paternasterverk för uppförsling af tegel och murbruk, men att bolaget ur
aktlåtit att på behöriga tider fullgöra dessa sina åtaganden, hvilka försummelser haft till följd att å arbetsplatsen tidtals rådt arbetsbrist och en del af betingsarbetarene för en tid nödgats upphöra med arbetet; i anseende hvartill och då en af bolagets vid arbetet anstälda arbetsleda re tillsagt jemväl öfrige arbetare att lemna arbetet, Rådstufvurätten ansett Axel Valerius Tahtinen och hans medparter icke hafva gjort sig skyldige till kontrakts brott samt förty förkastat bolagets i saken utförda talan. Hofrätten, under hvars pröfning Fastighetsaktiebolaget Kronandi i vadeväg dragit målet, har genom dom af den 20. Januari 1900. faststält Rådstufvurättens utslag Uti Hofrättens dom har bolaget Ferdinand de i underdånighet sökt ändring Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner, lika med domstolarne, utredt vara, att Fastighetsaktiebolaget Kerdandi uraktlåtit att, i enlighet med sitt åtagande, i behörig tid ej mindre till Axel Valerius Tohlinens och hans medparters förfogande till arbetsplatsen anskaffa nödigt material, än äfven låta derstädes uppföra byggnads, slättningar och påternasterverk; i anseende hvartill och då bolaget sålunda vållat att för murarene tidtals uppstått arbetsbrist, samt Axel Valerius Pahtinen och hans medparter i 13de punkten af ofvansagda kontrakt gjort det förbehåll att, derest till följd af något oförutsedt hinder murningsarbetet för någon tid måste afstånna, omordade arbetsastal skulle anses hafva upphört att gälla, Kejserliga Senaten finner Väktinen och hans medparter hafva egt rätt att undandraga sig vidare arbete på grund af nämnda kontrakt samt pröfvar förty rättvist låta bero vid det slut, hvari Hofrätten genom dess dom i saken stannat. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: Henr. Berenius And; Forsman. A. J. L; B. Andersin. Michael Paqvalin
Den 2. Februari 1901. 113 3 Hans. Kejserliga Majestäts Hyr- Tammo Dess Senats för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter från Åbo Hofrätt inkommit revisionsmål emellan Handlandeenkan Eugenie Angusta Matilda Terichoff, från Helsingfors stad, sökande samt Handlanden Theodor Karl, Baltsoheffsby och dennes hustru Sälly Johanna Bältschefsby, från samma stad uteblifne svarande, angående förpligtande att afgifva redovisning Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justila Departement, i Helsingfors, den 2. Februari 1901 Kyserliga Senaten har låtit handlen garna i målet Tio föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhemtat följande Efter stämning å makarne Balt sehellsby till Rådstufvurättens i Helsing fors sammanträde den 18 Januari 1899 här enkan kriehoff vid Rådstufvurat ten anfört att Handlanden Ruthsehafvaref hvars förbemälda hustru vore oakta dotter till enkan Merichoffs den 13 Maj 1897 af 6.de 67 - 76 H - J. S. SS: No 128 Pag. 17. F. S. 1900.
lidna moder Sjökaptensenkan Matilda Safia Enroth, omhändertagit och vid den 09. derpåföljande Juni verkstäld bouppteckning uppgifvit qvarlåtenskapen efter Matilda Sofia Enroth, hvarå den sålunda förtecknade egendomen den 16. Februari 1898 upplåtits till skifte Matilda Sofia Enroths arfvingar emellan; men emedan Matilda Sofia Enroth, på sätt enkan Perichoff efter skiftet erfarit, i lifstiden lemnat åt makarne Baltscheffsky i förvar särskilda värdehandlingar och makarne Baltschefsky i den oriktiga föreställningen, att dessa handlingar blifvit dem tilldelade såsom gåfva uraktlåtit att vid omordade bouppteckning uppgifva desamma, har enkan Terechoff yrkat, att makarne Rättscheffsby blefve vid vite ålagdt att inom viss tid upplåta nämnda värdehandlingar till skifte Matilda Sofia Enroths arfvingar emellän; och jemte det enkan Terichoff vid handengifvit, att i Helsingfors stad befentliga banker vägrat meddela enkan Ferethoff upplysningar rörande af Matilda Sofia Enroth hos dem deponerade penningar, innan domstol förklarat sadana upplysningar vara af behofvet påkallade, har enkan Terichoff anhållit, att Rådstufvuratten ville berättiga henne att från berörda bankinrättningar erhålla utredning i antydt afseende Efter det makarne Baltacheffsky i saken hörde, motsagt häromålet och utredt blifvit att de med ed fastat riktigheten af omförmälda bouppteckning har Rådstufvurätten genom den 29. Mars 1899 afkunnadt utslag yttrat sig i målet och ansett den af enkan Perichoff åberopade utredningen från Helsingfors bankenrättningar icke vara å saken verkande, hvarföre någon åt gård från Rådstufvurättens sida för densammas införskaffande icke kunde ifrågakomma; och jemte det enkan kircheffs anhållan om sådan utgårds vidtagande fördenskull afslagits, har Rådstufvurätten i öfrigt funnit käro målet icke vara styrkt och förty för kastat enkan Terichoffs i målet utförda talon
Hofrätten, under hvars pröfning enkan förbehoff i vadeväg dragit målet, har medels den 30. December 1899 gifven domutlåtit sig deri; och jemte det Hofrätten ansett enkan Terichoff med hänsyn till sakens närvarande skick icke hafva anfört skäl till ändring i Rådstufvurättens utslag, såvidt enkan Ferichoffs anhållan om undfående af bemyndigande att från de i Helsingfors stad befintliga bankenrätt ningarna erhålla utredning om Matilda Sofia Enroths der tilläfventyrs deponerade penningar afslagits, har Hofrätten äfven i öfrigt låtit vid Råd stufvurättens utslag bero. Uti denna Hofrättens dom har enkan Terichoff i underdånighet anhållet om ändring Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öf vervägande och finner enkan Terichoff icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken alltså kommer att förblifva. Det Adolf Aminoff alle, som vederbör, till underdång efterrättelse länder I Hans Kejserliga Majestäts Hope Namn Dess Senat för Finland: Johmsson Julim Nummelin J; Weinrel. Pars Homen.
Helmikuun 4. päivänä 1901. Keisarillisen Majestutin Korkealla Simons Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nosterahalla Wiipurin Hovioikeudesta tullessa, pesänjaon moittimista koskevassa jutussa, jossa Talolliset Antti ja Aatami Aataminpojat Kilpiä, Taipalsaaren pitäjän Kilpiänsaaren kylästä, ovat hakijoina sekä Ajuri Heikki Kirvesniemi, lappeensannan kaupungista, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Iin Oikeusosastossa, Helsingissä, Helmikuun 4. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Antti ja Aatami Kilpian veli, Talollinen Elias Latamin poika Kilpiä, jonka kanssa Antti ja Aatami Kilpiä isänsä vanhemman Aatami Kilpiän kuoltua vuonna 1847. olivat eläneet yhteisessä pesässä, oli kuollut 26. päivänä Huhtikuuta läsnä: C. J. C. F. - J. E. H. A. B. f. d. — EntL. H. J. A. C. No 151. No 151. Pag. 227. R. D. 1899.
1894. ilman rintaperillisiä, jättäen jälkeensä lesken Eeva Juhontytär Mäskälän, joka sittemmin oli mennyt uusiin naimisiin Heikki Kirvesniemen kanssa, sekä Lemin ja Taipalsaaren pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus, Heikki Kirvesniemen tekemästä vaatimuksesta, oli 9. päivänä Helmikuuta 1897. julistamassaan päätöksesja määrännyt sanotun pesän luoutettavaksi sellaiseen jakoon, että pejästä eroitettaisiin Heikki Kirismimelle, vaimonsa edusmiehenä, sekä Eeva Märkälälle kuuluva osa sen irtainta tavaraa että Elias Kilpiän omistama irtaimisto, joka 12. päivänä Tammikuuta 1894. oli Elias Kilpian ja Eeva Märkälän välillä laaditussa keskinäistestamentissä vakuutettu Eeva Märkälälle, niin oli määrätty jako puheenalaisessa pesässä toimitettu 31. päivänä Toukokuuta 1917. Tämän jälkeen on Heikki Kirvesniemi yllämainitussa ominaisuudessaan, Antti ja Aatami Kilpiälle toimitetun haasteen nojalla, sanotussa Kihlakunnanoikeudessa moittiakseen puheenalaista jakoa lausunut, että vaikka Antti, Aatami ja Elias Kilpiän 7. päivänä Lokakuuta 1894. kuolleella äidillä Johanna Kilpiällä ei ollut mitään osaa pesän kiinteimistöön, kuudennekseen taloa No 1. edellämainitussa Kilpiänsaaren kylässä, jonka talonosan Antti, Aatami ja Elias Kilpiä olivat ostaneet perinnöksi, sekä Johanna Kilpiän osuus irtaimistossa oli Elias Kilpiän jälkeen 28. päivänä Toukokuuta 1894. toimitetussa perunkirjoituksessa ja pesänösituksessa määrätty kahdeksaksaksisadaksi kuudeksi markaksi yhdeksäksitoista penniksi; minkä pesänösituksen sekä Johanna Kilpiä että Antti ja Aatami Kilpiä olivat hyväksyneet allekirjoittamalla siinä syntyneen toimituskirjan, kysymykseen tulleessa jaossa kuitenkin kolmas osa pesän koko irtaimistosta, pesän kiinteimistöstä myydyn metsän hintakin siihen luettuna, oli katsottu Johan117
na Kilpiän osaksi pesästä ja jaossa eroitettu hänen oikeudenomistajillensa Antti ja Aatami Kilpiälle, minkä vuoksi Heikki Kirvesniemi on vaatinut, että Antti ja Aatami Kilpiä velvoitettaisiin uuteen jakoon luoruttamaan se osa pesästä, mikä jaossa oli julistettu olevan Johanna Kilpiän osuus yli sen mitä hänelle laillisesti oli tuleva. Kanteesta kuultuina ovat Antti ja Aatami Kilpiä vastustaneet sitä, jonka jälkeen Kihlakunnanoikeus 15. päivänä Maaliskuuta 1898. on julistanut päätöksensä jutussa ja havainnut, että kysymyksessä olevasta pesästä vanhemman Aatami Kilpiän kuoltua oli langennut Johanna Kilpiälle kolmannes naimaosana ja sitä paitsi vähintäin kymmenesosa etuosana ja huomenlahjana, ja että jäännös oli perintönä jon tunut Antti, Aatami ja Elias Filpiälle sekä heidän sisarelleen Anna Kilpiälle, jonka osuus pesästä hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1849. oli kolmanneksi osaksi langennut Johanna Kilpiälle ja kahdeksi kolmatta osaksi Antti, Aatami ja Elias Kilpiälle yhteisesti, sekä että Johanna Kilpiä ja hänen mainitut poikansa sen jälkeen olivat asuneet toistensa kanssa pesäyhtydessä Elias Kilpiän kuolemaan saakka; ja koska se seikka, että toimitusmies edellämainitussa Elias Kilpian jälkeen pidetyssä perunkirjoituksessa ja pesänösituksessa, missä, kuten asianosaiset olivat myöntäneet, mitään jakoa ei ollut tapahtunut, mielivättaisesti ja ilman laillista perustusta oli määrännyt johanna Kilpiän osuuden pesässä yllämainituksi summaksi, ei voinut estää Johanna Kilpiän oikeudenomistajia pesästä saamasta, mitä heille lain mukaan oli perintönä tuleva Johanna Kilpiän jälkeen, eikä edes oltu väitetty, että Johanna Kilpiä ja hänen poikansa olisivat keskenänsä tehneet sopimusta yhdyselämän ehdoista, ja heidän 18
oikeudenomistajansa siis itse saivat kärsiä sen vahingon, joka pesälle jonkun pesänösakkaan menettelyn kautta ehkä oli tuotettu, niin on Kihlakunnanoikeus hyväksynyt sen jaossa tehdyn osituksen, jonka kautta kolmas osa pesästä, sellaisena kuin se jakotilaisuudessa oli, oli eroitettu Johanna Kilpiälle kuuluvaksi osuudeksi; mihin nähden ja kun niiden varojen, jotka olivat kertyneet myymällä pesään kuuluvaa metsää ja joiden määrästä muuten ei ollut mitään selvitystäköön, siitä luolimatta että Antti, Aatami ja Elias Kilpiä olivat pesän kiinteimistön perinnöksi ostaneet, oli katsettava sisältyvän pejän muuhun irtaimistoon ja olevan mahdottomat siitä eroittaa, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Heikki Kivesniemen vaatimuksen Johanna Kilpiän pesänosuuden luovuttamisesta uuteen jakoon. Mutta kun moitteenalaisessa jaossa oli naimaosana tahi nähtävästi huomenlahjana Johanna Kilpiän osalle luettu kolmesataa viisi markkaa, vaikki ei Johanna Kilpiä ollut saapa huomen lahjaa muusta omaisuudesta kuin siitä, mikä pesässä oli ollut vanhemman tatami Kilpiän kuollessa, on Antti ja Aatami Kilpiä velvoitettu suorittamaan Heikki Kivveniemelle mitä lunäin muodoin olivat yli osuutensa mainitusta rahamäärästä saanut tahi kaksi yhdeksättä osaa siitä eli huusikymmentäseitsemän markkaa seitsemänkymmentäkahdeksan penniä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Kivusniemi oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Syyskuun 16. päivältä 1899. lausunut, että koska Johanna Kilpiän osuus asianosaisten yhdyspesässä 28. päivänä Toukokuuta 1894. Elias Kilpiän jälkeen toimitetussa pesänösituksessa oli laskettu ja sekä Johanna Kilpiän että kaikkien muiden pesänosakasten suostumuksella määrätty kahdeksaksissadaksi kuudeksi markaksi yhdeksäksitoista penniksi, mutta Antti ja Aatami Kilpiä eivät olleet oikeutetut, Jo119
hanna Kilpiän oikeudenomistajina, puheenaolevassa jaossa Johanna Kilpiän pesänosana itselleen eroittamaan omaisuutta sanottua rahamäärää isummasta arvosta, sentähden ja kun mainitussa jaossa oli siihen tarkoitukseen kuitenkin eroitettu kolmannes pesän koko irtaimistosta, on Ilovioikeus kumennut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja määrännyt, että vastamainittu kolmas osa pesästä oli, sittenkuin siitä osasta oli Johanna Kilpiän osuutena eroitettu ylläsanottu määrä, luovutettava sellaiseen uuteen jakoon, kuin Kihlakunnanoikeuden edellämainitussa päätöksessä 9. päivältä Helmikuuta 1877. on määrätty. Hovioikeuden tuomioon ovat Antti ja Aatami Kilpiä yhteisesti alamaisuudessa anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuden pääAxel Charlpentin töksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majastentin Korkeassa Niemesä, Hänen Suomen Senaattinsa: E. Johansson J; Wiekel Julmi Hummelin Lars Hömen. Emesti Forsman. A; Nummlin. Andersin. 120
Den 8. Februari 1901 Hans Kejserliga Majestäls. Hägredämin Dess Senats för Finland dom uti ett på nedsatt bevisionsskilling, från AlaHofrätt inkommet mål emellan Byggmästaren Jonas Andersson, från Tammerfors stad sökande, samt Landthushållaren Axel Palm, från Järvelä by i Kärkölä socken, svarande, angående ersättning: Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justilie Departement, i Helsingfors, den 8. Februari 1901 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af den, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Sedan Landthushållaren Palm medelst kontrakt af den 13 Januari 1897 förbundit sig att under sommaren samma år åt Byggmästaren Andersson för uppförande af en ny kyrka utaf tegel i Kotka stol hvarå af 5-1000. dels välbrända tegel, af hvilka en fjerdedel finge vara litet beku, men dock borde vara genombrända, och omkring 100 de jembranda, samt b) 9,000 teget af andra sexter för ett pris af 55 mark för ettusen af de under punköfver Ef - E. F. J. H. E. A. S. M. Ef A. SS 10/170. Saa 67 sr 6, proco
ten å nämnda teglen och 40 mark för ettusen af de andra teglen, hvarhos i kontraktet stadgats, att lvaransen kunde, i fall af behof, förstöras med omkring 95,000 tegel för samma pris, har Byggmästaren Anderssen efter stämning å Landthushållaren Palm vid Häradsrättens i Hollola, Nastola och Kärkölä socknars tingslag samman träde den 5 Maj 1898 anfört, att Landthushållaren Palm, som enligt förberörda kontrakt bort tillhandahålla Byggmasta. ren Andersson inalles 787.000 tegel eller 695,000 efter 35 mark för ettusen och 92000 efter 40 mark för Allusen, lemnat endast 609, 560 af de billigare leglen och 26, 125 af de dyrare samt sålunda brustit i beverans af 85,440 stycken af de fulligare och 65, 875 af de djrare teglen; och som Byggmästaren Andersson, för att fylla den af Landthushållaren Palmofullgjorda levaransen, nödgats från andra håll anskaffa 80,000 tegel af det föra och 40.000 af det senare slaget, men dessa 80,000 och 40,000 tagel blifvit, de förra 1,990 mark och de senare 1060 mark dyrare än motsvarande antal tegel enligt kontraktet med Salm skulle kommit att kosta, har Andersson yrket Palms förpligtande att orsätta Andersson omordade 1900 mark och 1,060 mark samt att å förstsagda post erlägga sex procents ränta från den 31. December 1897 äfvensom godtgöra Anderssons rättegångsummgälder. I saken hörd har Landthushållaren Palm genmält hufvudsukligast: att då Malm genom kontraktet af den 13 Januari 1877 förbundit sig att lemna 50,000 -60,000 tegel till ett pris af 55 mark för ettusen, deraf följde att Palm icke varit ovilkorligen skyldig att hvarå mera än det sälunda aftalade minsta beloppet eller 5,000 tegel; att Byggmästaren Andersson, ehuru åberopade kontrakt innehölle, att en fjerdedel af dessa legal finge vara ljusalikväl låtit utsvitera alla slika tegel och, vägande att godkänna dem, emottagit indast ordinera tegel; att hvad beträffade de tegel, för hvilka priset aftalats till 40 mark för ettusen, Byggmästaren Anderssen sjelf afstått från kontraktets fullgörande i denna del samt i stället för de i kontraktet afsedda tegelsorterna 122
bestålt och erhållit nitton olika slags ornementstegel till ett antal af 15.500 stycken, samt att Byggmästaren Andersson låtit af de utaf Landthushållaren Palm laverade Kylm till Tammerfors stad försända 17000 styrken eller således 57.000 utöfver del antal tegel, hvilket Andersson uppgifvit hafva fattals i det för ifrågakomna kyrkobyggnadsarbete erforderliga tegelpurtiet, hvarföre denna brist icke varit vållad af Palm. så grund häraf och då Byggmästaren Andersson den 20 November 1897 tillsändt Landthushållaren Palm slutligvid öfver hvad denne derintills med anledning af anberörda kontrakt levarat, men Andersson dervid icke omnämnt, det han önskat ytterligare få sig tegel tillhandahållna, och Palm förty anrätt bevaransen vara afslutad samt förestrat sina tegel åt andra köpare, har Sålen anhållit, att käromålet, såsom obefogadt, måtte förkastas. Medelst utslag, afkunnadt den 22 November 1898, har Häradsrätten sig uttåll, att alldenstund Landthushållaren Salm uti förberörda, den 13 Januari 1897 uppgjorda hvaransverbakt åtagit sig att under derpåföljande sommar åt Byggmästaren Andersson leverera femhundratusen till sexhundrätusen välbranda tegel till ett pus af trettiofem mark för tusen, hvilket belopp vid behof för Andersson kunde ökas med nittiofemtusen stycken, samt derutöfver inalles nittiotvåtusen dels handslag na förmtegel, dels af andra i kontraktet närmare omnämnda lydsorter till ett pris af fyratio mark för tusen, samt del således ålegat Landthushållaren Salmatt, i fall Byggmästaren Andersson sådant påyrkade, till hans förfogande ställa det betingade Argsta antalet tegel eller inalles sjuhundra åttatiosjutusen, men Talmicke gittat styrka, att han häraf leversät mera än hvad Byggmästaren Andersson medgifvit eller sexhundraniotusen femhundra sextio tegel af det tilligare slaget och tjugusextusen etthundra tjugufem tegel af de derare sortema ehuru Andersson, som varit i behof af tegel till stone belopp för ofvanomordade kyrkobegnads arbete, gjort anspråk på bagel utöfver hvad Salm sålunda levererat, fördenskull och emedan jemväl utredt blifvit, 123
att en stor del af de till Kotka stad levererade teglen varit edugliga till det med dem afsedda ändamålet samt att Andersson, såväl med afseende härå, som pek på grund af Palms underlåtenhet beträffande lereransens belopp, nödgats annorstädesifrån anskaffa tillhopa etthundratjugutusen tegel, hvaraf åttatiotusen af de billigare och fyratiotusen af de derare, hvilket för Andersson medfört, utöfver det med Palm öfverenskomna priset, en kostnad af ettusen niohundranittio mark för de förra, och ettusen sextio mark för de emare teglen eller sammanlagdt tretusen femtio mark, har Häradsrätten ålagt Landthushållaren Palm att till Byggmästaren Anders ren utgifva, förutom i ersättning för nödig befunnen, af Andersson verkstäld omslifning af levarade femtegel sexhundra sextiotvå mark femtio penni jemte fem procents årlig ränta härå från lagsökningsdagen den 5 Maj 1898, i godtgörelse för omförmälda kostnader förenämnda belopp tretusen femtio mark med enahanda ränta från samma dag, hvarhos Landthushållaren Palmkänts skyldig att med tvåhundra mark ersätta Byggmästaren Andersson dennes umgälder i rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning Landthushållaren Palm i väderag dragit målet, har medelst dem den 31 Januari 1900 utlåtit sig och, jemte det vid Häradsrättens utslag, såvidt Palm derigenom ålagts att till Byggmästaren Andersson gälda ofvannämnda sexhundra sextiotvå mark femtio penni med utsatt ränta, sätt bero, väl funnit utredt, att Byggmästaren Andersson för ifrågakomna kyrkobyg nadsarbete af andra personer än Landthushållaren Palm, bland dem Leonhard, laren Edvard Almovist, uppköpt sammanlagdt etthundratjugutusen legd, af hvilka de utaf Grosshandlanen August bernerade tagten emellertid icke styrkts hafva varit af annan beskaffenhet, än de tegel, för hvilka Byggmästaren Anderssen förbundit sig att åt Landthushållaren Salm betala trettiofem mark för ettusen; dock som Byggmästaren Andersson medgifvit, att af de på grund af ifrågavarande kontrakt utaf Sundt124