Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
silfvermynt och under förbehåll ej mindre att skatterättigheten skulle förblifva sagda ansugns oskiljaktiga tillhörighet och åboerna å lägenheterna vid hemmansbruket bibehållas odrefne sålänge de sina skyldigheter fullgjorde, än att, i händelse hemmanen skulle frångå köparene eller deras arfvingar, kronan komme att hålla dem derutinnan skadeslösa; att Tiskars tetiebolag genom köpebref af den 14 Mars 1891 tillhandlat sig, utom annat, änberörda Skriftskog hemman; att Häradsrätten i Pojo, Tenala och Bromarf socknars tingslag, på derom framstäld ansökning, meddelat bolaget två uppbud å sagda hemman; att å Finska Kronans vägnar, på Tiskars Aktiebolag ågången stämning, vid sagda Häradsrätt anförts att emedan Kulla måsugn år 1766 nedlagts och Skrittskog hemman af sådan orsak, jemlikt stadgandet i Kungliga förbudet emot flyttningar af smiden och hammaskatt, gifvet den 11 December 17bebort såsom lydande under måsugnen hemfalla till kronan, ty och då hemmanet, enär dess åboer fortfarande besuttit det med enahanda rätt, som gätt vanliga kronohemman, innehafts af Kulla masugns egare icke med fullständig skattemännarätt utan allenast med rätt till bolfång och särskilda andra förmåner emot lösen, har å kronans vägnar motragts vidare lagfarts meddelande å Skrittskog hemman åt Tiskars Aktiebolag samt yrkats att sagda hemman måtte förklaras hemfallet till kronan och att Fiskars Aktiebolag blefve ålagdt att till kronons fria förfogande afträda hemmanet emot uppbärande af den å samma hemman sig belöpande andel af omordade skattelösen; att Häradsrätten, i anledning af denna talan, medels den 18 Mars 1898. afkunnadt utslag sig utlåtit, att emedan ifrågakomna Skriftskog hemman af Kungliga. Kammarhollegium den 9. November 1758 blifvit åt förbemälde Carl och William Tottie till skatte försåldt såsom understöd för Rulla marugns drift, samt det dervid gjorda förbehåll att denna skatterättighet borde framgent förblifva sagda måsugns oskiljaktiga tillhörighet och det förhållande, att Kulla 329
masugn sedan äldre tider nedlagts, så mycket mindre kunde grundlägga för kronan rätt att återvinna förberörda hemman som slik påföljd icke funnes utsatt i det vid omförmälda försäljning upprättade skattebref, blefvo kronans i målet framstälda yrkanden af Häradsrätten förkastade; samt att Åbo Hofrätt, der kronan på förbehållet vad sökt ändring i Häradsrättens utslag, genom dom den 31 December 1898. låtit vid sagda utslag bero och Kejserliga Senaten förmedels utslag den 11. Maj 1900 förklarat sig på uppgifna skäl icke kunna till pröfning upptaga hvad å kronans vägnar anförts till vinnande af ändring i Hofrättens nästberörda dom På Fiskars Aktiebolag och Johan Henrik Alfred Winberg ågången stämning har Gustaf Adolf Eklund vid förenämnsa Häradsrätt anfört, att Gustaf Adolf Eklunds moder Skallfogdeenkan Kristina Ulrika Eklund, Arbetareenkan Gustava Wilhelmina Tornroos, Skomakaren Karl Frithiof Holmbergs hustru Karolina Erika Holmberg, Arbetskarlen Isak Ferdinand Holmströms hustru Gustava Charlotta Holmström, Arbetskarlen Karl Richard Winberg, Torparen Gustaf Pihlström samt Torparen Karl Magnus Eskolins hustru Lovisa Karolina Eskolin, af hvilka Kristina Urika Eklund, Gustava Wilhelmina Törnroos och Karolina Erika Holmberg vore döttrar till den 19. September 1835 aflidne Bonden Erik Winberg och dennes sedermeja med döden afgångna hustru Lovisa Kenberg samt Gustaf Pihlström son och lovisa Karolina Eskolin dotter till bemälla makurs jemväl aflidna dotter Eeva Sovisa Pihlström äfvensom Karl Richard Kenberg och Gustava Charlotta Holmström barn till Erik och Lovisa Winbergs likaledes aflidne son Karl Fredrik Winberg förmedels skriftlig afhandling den 24. Oktober 1895 öfverlåtit all sin arfsrätt efter Erik Winberg till Gustaf Adolf Eklund; att Erik Winberg i lifstiden efter sina förfader, senast sin fader Johan Jöransson Winberg, besuttit halfva förenämnla Skriftskog hemman samt att detta, mär Handlandene Tottie och deras rättsinnehafvare egt endast rättighet till kol330
tågt och skogshygge å lägenheten, men icke innehaft eganderätten dertill, borde jemlikt omförmälda skattebref anses såsom skattehemman jemväl beträffande arten och omfånget af innehafvarens rätt dertill; och som Erik Winbergs andel i hemmanet alltså i hans hand varit arfvejord, men Lovisa Kinterg, som vid sådant förhållande icke egt någon giftorätt i nämnda fastighet, detta oaktadt vid Erik Winbergs död, då lägenheten bort emellan dennes arfvingar skiftas, och, efter Lovisa Winberg, Henrik Johan Winberg, hvilken varit Erik och lovisa Winbergs äldste son och fader till Johan Henrik Alfred Winberg, med undanträngande af Erik Winbergs öfriga arfvingar, ensamma sätt sig i besittning af omordade hemmanshälft, har Gustaf Idolf Eklund yrkat ej mindre att ifrågavarande hälft af Skrittskog hemman blifve förklarad tillhöra Erik Winbergs bo under full eganderått och Fiskars Aktiebolag ålagdt att till Erik Winbergs bo afträda densamma, än äfven att Johan Henrik Alfred Winberg, den der efter sin bemälde fader omhändertagit lägenhetshälften, måtte åläggas att genast inrymma Gustaf Adolf Eklund i besittningen deraf samäldt med Winberg själf samt Winbergs förpligtande att med Gustaf Adolf Eklund träda i sådant skifte af arfvet efter ofvanbemälde Erik Winberg, att Eplunds och hans fångesmäns arfslott i hemmanshälften blefve bestämd, hvarhos Gustaf Adolf Ekland såsom ytterligare stöd för befogen heten af sin talan hänvisat till ofvanbeskrifna domstols utlåtanden i rättegången emellan kronan och Fiskars Aktiebolag i dessmedels kronans talan om att Skrittskog hemman måtte förklaras hemfallet till kronan blifvit förkastad, samt till tto Hofrätts den 20. Februari 1851 gifna dom, som utvisade, bland annat, att Hofrätten faststält Lagmansrättens i Kylands och Tavastehus lagsaga dom af den 8. Maj 1850, hvarigenom icke allenast af Bruksegaren Friherre Fridolf Hisinger den der i tiden innehaft samma rättighet till visra förmåner å Skriftskog hemman, som för närvarande Fiskars Aktiebolag, mot besittarene af sagda lägenhet framstäldt yrkande om deras å331
läggande att till Friherre Hisinger afträda besittningen af lägenheten förkastats utan äfven innehafvarene af lägenheten berättigats att å ort, som vederborde, söka göra den dem i Kungliga förbudet den 11 December 1766 emot flyttning af smiden och hemmarskatt förbehållna rätt till hemmanet gällande. I afseende å svaromål har Fiskars Aktiebolag genmält, att bolaget, på grund af laga fång och bolaget efter lagfart meddeladt fastebref, hade full egande. rätt till ifrågavarande hälft af Skriftskog hemman, medan Erik Winberg deremot ej under eganderätt innehaft lägenheten, samt att de skäl, hvilka på sätt ofvan omförmälts, föranledt förkastande af kronans mot Fiskars Aktiebolag framstälda påstående, jemväl beträffande nu förevarande yrkanden kunde åberopas, hvarhos bolaget erinrat om att 1766 års förbud icke vore uti ifrågavarande fall tillämpligt, af orsak att hemmanet genom den 26 September 1764. emellan dåvarande egaren till Kulla marugn Kommerserådet Robert Finlaij och Assessorn Johan Hising upprättad samt i Kungliga Majestäts och Riksens Bergshollegius protokoll för den 13 Augusti 565 till stadfästelse intagen bytesafhandling och således innan ifrågakomna förbud omanerat frångått Kulla måsugn; och har bolaget förty yrkat att Gustaf Adolf Eklunds talan, såvidt densamma framstälts mot bolaget, måtte förkastas Johan Henrik Alfred Winberg åter har i anledning af käromålet framhållit: att den åbon af Skritskog hemman i skattebrefvet för den 9 November 1758 tillförsakrade rätt att "blifva vid hemmansbruket obrefven" icke för åbor skapat någon egande - eller skatterätt till hemmanet utan utgjorde en ständig besittningsrätt, som i alla afseenden vore underkastad lagbestämningarna angående besittningsrätt till kronohemman, och sålunda icke kunde blifva föremål för arf efter allmän lag; hvarför och då Gustaf Adolf Eklund och de personer, hvilkas förmenta rätt han företrädde icke egde någon arfsrätt efter Henrik Johan Winberg samt Johan Henrik Al332
fred Winberg deremot efter sin fader Henrik Johan Winbergs död af sin sedermera omgifta moder Stina Karolina Ekroth. och hennes man Reinhold Ekroth fått åboskapet till halfva Skritskog hemman å sig öfverlåtit, Johan Henrik Alfred Winberg emotsett att käromålet måtte förkastas, såvidt det honom rörde. I anledning af Fiskars Aktiebolags och Johan Henrik Alfred Winbergs ofvanbeskrifna genmälen har Gustaf Adolf Eklund invändt, att åberopade bytesafhandling emellan Kommerserådet Finlaij och Assessorn Hising likasom äfven alla derefter tillkomna öfverlåtelsehandlingar, på hvilka bolaget stödde sin förmenta rätt till Skriftskog hemman, vore betydelselisa, enär Kommerserådet Finlaij icke varit berättigad att afhända Kulla marugn berörda hemman; samt att Skriftskog hemman i kraft af merberörda förbud utan vidare tillfallit hemmanets åboer, hvilka förty innehaft och fortfarande innehade hemmanet med en rätt, som, om den också icke vore fullständig skattemännarätt, åtminstone måte betraktas såsom en ständig och ärftlig besittningsrätt; hvarhos Gustaf Adolf Eklund företett utredning ej mindre derom att Kristina Ulrika Eklund under rättegängens fortgång aflidit, efterlemnande Gustaf Adolf Eklund såsom ensa rättsinnehafvare, än att Karl Trethiof Holmberg, Isak Ferdinand Holmström och Karl Magnus Eskolin förmedels skriftlig afhandling af den 28 November 1900 till Eklund afstått den rätt de på grund af giftorätt kunde hafva till ärfvet efter Erik Winberg och jemväl bifallit till arfsrättens efter Erik Winberg öfverlåtande från deras förbemälda hustrur till Gustaf Adolf Eklund. Sedan äfven Johan Henrik Alfred Kinberg motsagt Fiskars Aktiebolags påstå, ende att bolaget skulle med eganderätt innehafva Skriftskog hemman, har Häradsrätten, hvarest Gustaf Adolf Eklund jemväl gjort anspråk på godtgörelse för umgälderna i målet, medels den 26. Mars cör afkunnadt utslag i saken utlåtit sig, och emedan merberörda. Kungliga förbud af den 11 December 1766. tillkommit 333
efter det Skrutskog hemman redan frångått Kulla måsugn och sålunda icke vore uti nu ifrågavarande afseende tillämpligt, äfvensom Fiskars Aktiebolag måste anses hafva genom laga fång tillvunnit rig eganderätten till berörda hemman likväl med förbehåll om åboernas å hemmanet bibehållande vid den genom skattebrefvet af den 9 November 1758 dem tillförsäkrade ständiga besittningsrätt till hemmanet, har Häradsrätten förkastat käromålet, såvidt det åsyftade att afhända Fiskars Aktiebolag eganderätten till ifrågakomna hälft af Skritskog hemman Beträffande åter den af Johan Henrik AFred Winberg innehafda besittningsrätten till hemmanshälften, har Häradsrätten ansett det Winbergs fader Henrik Johan Winberg icke varit berättigad att ensam, med förbigående af sina samarfva, njuta sagda besittningsrätt till godo samt att sådan rätt ej heller kunde tillerkännas Johan Henrik Alfred Winberg, hvarför den sistbemälde ålades att i besittningsrätten jemte sig inrymma Gustaf Adolf Eklund i den ordning lag förmädde; och blefvo vid sådan utgång af saken Gustaf Adolf Eklunds deri i öfrigt gjorda yrkanden underkända. Hofrätten, under hvars pröfning såväl Gustaf Adolf Eklund som Johan Henrik Alfred Winberg i vadeväg dragit målet, har medels den 30 Mars 1904 gifven dom utlåtit sig och funnit Gustaf Adolf Eklund icke hafva anfört skäl till ändring i Häradsrättens utslag. Vidkommande deremot Johan Henrik Alfred Winbergs ändringsansökan, så alldenstund beträffande den åboerna tillförsäkrade ständiga besittningsrätten till ifrågavarande hemmanshälft borde anses gälla hvad för tiden funnits stadgadt rörande besittningsrätt till kronohemman samt Kejserliga kungörelsen den 31 Juli 1811, angående vissa omständigheter, som komme att iakttagas mål, rörande besittningsrätt å kronohemman, hvilken författning vid Erik Winbergs frånfälle varit i gällande kraft innehöll, att slik besittningsrätt efter åbos och dennes enkas död framst tillfälle förse åbons äldste son, fördenskull och då Johan Henrik Alfred Winbergs fader Hen331
rik Johan Winberg varit Erik Winbergs äldste son, har Hofrätten, med ändring af Häradsrättens utslag i hvad det angick frågan om Johan Henrik. Alfred Winbergs rätt till besittning af hemmanshälften, såsom obefogad förkastat Gustaf Adolf Eklunds i målet emot Johan Henrik Alfred Winberg utförda talan, hvaremot vid sagda utslag i allt öfrigt skulle förblifva. Uti Hofrättens dom har Gustaf Adolf Eklund anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Fiskars Aktiebolag och Johan Henrik Alfred Winberg i föreskrifven ordning bemött, hvarefter mantligt förhör i saken försiggått på sätt det dervid förda protokoll närmare utvisar Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och alldenstund, på sätt domstolarne utsagt, ofvannämnda Kungliga förbud af den 11. December 1766. tillkommit efter det Skriftskog hemman redan frångått Kulla macugn och sälunda icke är uti förevarande afseende tilllämpligt samt den omständighet att hemmanet frångått sagda måsugn vid sädant förhållande icke kunnat grundlägga för Erik Winberg eganderätt till ifrågavarande hälft af hemmanet, fördenskull och så den åboerna å lägenheten uti förberörda skattebref af den 9. November 1758 tillförsäkrade rätt att vid hemmansbruket bibehållas obrefna, sålänge de sina skyldigpeter fullgjorde, är att likställas med den åbo- och berittningsrätt, som enligt vid tiden för skattebrefvets utfärdande gällande lagstiftning tillkom åbo å kronohemman, samt Henrik Johan Winberg såsom Erik Winbergs äldste son vid dennes frånfälle närmast egt öfvertaga besittningsrätten till berörda hälft af hemmanet, finner Kejserliga Senaten Gustaf Adolf Eklund icke hafva anfört skäl till ändring i det slut, hvari Hofrätten i saken stannat och hvarvid alltså skall bero; och skyldigkännes Gustaf Adolf Eklund att med åttatio mark ersätta såväl Fiskars Aktiebolag som Johan Henrik Alfred Winberg deras i Kejserliga Senaten hafda kostnader i målet. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland A; Nummer J Em Lupblad Herr Gjelmme Johannes Iitting Tikälä 335
330 No 439. Pag. 24 R. D. 1905. " Toukokuun 5 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutus sa, jossa ovat Maanviljelijä Hjalmar Gabriel Brander, Lopen pitäjän Lannoisten kylästä, hakija na sekä Ryölän paperitehdas Osakeyhtiö Ätsarin pitäjässä, vastaaja na: Annettu Oikeusorastossa Toukokuun 5 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esiyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja riistä saanut tietää seuraavaa: Kontrahdilla Tammikuun 5 päivältä 808 ovat Ryötön paperitektaan omistajat Anton Pokki, Ivar Yltiö ja J. AJohansson sitoutuneet Maanviljelijä Branderille tahi hänen määräämällensä lankkimaan vähintain 400 ja enintäin 70 Pietarilaista standerttia sahattua puutavaraa ehdoilla muun muassa, että tavarasta oli hankittava 300 standert lia ennen Elokuun 15 päivää 1898 ja loput ennen seuraavan Joulukuun 1 päivaa; että ostajan asiamiehen tuli mitala tavara Ostolan rautatienas emalla läsnä Aik - V E L - W H - J B: T. M.
vähintäin 100 standertin osissa niin pian kuin myyjät sitä halusivat; sekä että tavara oli toimitettava joko satama radalle Helsinkiin tahi Sormasiin ja sen hinta maksettava rahassa sen mukaan kuin kukin mitattu erä saapui edellä mainittuun hankintapaikkaan. Lopen ja Rengon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Ryiton paperitehdas Osakeyhtiö tämän jälkeen Maanviljelijä Branderille toimi tuttamansa haasteen nojalla lausunut, että osakeyhtiö oli edellämainitun kontrahdin nojalla Syyskuussa 1898 Branderille hankkinut antamansa laskun mukaisesti yhteensä 155, 405. standertia puutava saa, minkä hinta teki 15,646 markkaa 82 penniä, mutta että yhtiö tätä vastaan oli saanut ainoastaan 14,081 markkaa 87 penniä; ja on osakeyhtiö näin ollen vaatinut että Maanviljelijä Brander velvoitettai siin yhtiölle maksamaan puuttuvan hinta määrän 1,564 markkaa 65 penniä Kanteesta kuultuna on Maanviljelijä Brander myöntänyt että Ryötön Taperi tehdas Osakeyhtiö ylläkerrotun kontrahdin perusteella tosin Loka ja Marraskuussa 1898 di Branderille hankkinut laskussa mainitut savarat, mutta kun Brander, joka kauppakirjalla Tammikuun 13 päivältä 1898 oli Sandoikeus Aktiebolag nimiselle osakeyhtiölle Helsingin kaupungissa myynyt kaikki ne puutavarat, mitkä Ryötön Paperitehdas Osakeyhtiön osakkaat olivat saman kuun 5 päivänä tehdyn ylläsanotun kontrahdin kautta ottaneet hankkiaksensa Branderille uollut Ryölän Paperilehdas Osakeyhtiöllä sen hankillavaksi ottamasta vähimmasta puutavaramäärästä, 400 alanderlista saanut vaslaanottaa 264,297 standerttia, joitten hinta koskimäärin olisi tehnyt 121 markkaa elan derlilta, sekä Brander näistä tavaroista vakeyhtiöltä Sandvikens Aktiebolag olisi saanut keskimäärin 128 markkaa 50 penniä standertilla ja Brander näin muodoin oli kärsinyt 7 markan 50 pennin räkingon kullakin standerlilla eli yhteen sä 1,984 markkaa 48 penniä, on Maanvilje sijä Brander Ryölän Pageritehdas Osakeyhtiölle toimetuttamansa vastahvas seen nojalla, vaatinut viimeksi maini991 tun osakeyhtiön velvoittamista Brander
ille vahingon korvauksena siitä tappiosta jonka Brander osakeyhtiön laiminlyömi sen kautta oli kärsinyt, suorittamaan 1,984 markkaa 48 penniä, josta rahamaärästä kumminkin olisi vähennellävä mainitut 1864 markkaa 65 penniä Maanviljelijä Branderin vastauksen ja vastavaalimuksen johdosta on Ryölän paperitehdas Osakeyhtiön puolesta lausuttu: ettei Maanviljelijä Brander, vaikka osakeyhtiö oli hyvissä ajoin ilmoittanut osakeyhtiöllä olevan tavaroita valmiina vastaanotettavaksi ollut lähettänyt asiamiestä Ostolanan malle tavaroita mittaamaan ennenkuin Elokuun lopulla 1898 eli siis jälkeen sanotun kuun 15 päivän, jolloin 300 olander tia olisi pitänyt olla valmiina mainitulla asemalla, josta seikasta näkyi ett i Brander pannut arvoa luolle ajan määrälle; että osakeyhtiö, kun ei Maan viljelijä Brander ollut muisluttanut mitään ensimmäisen hankintamäärän myö kiin lymisestä oli vilpittömässä luottamuksessa siitä ettei Brander välilläisi luosta seikasta sa hassaan Joulukuuhun asti Brandarin verollivalmistuttanut puutavarda enemmänkin kuin kontrahdissa määrätyn alimman danderttituvun; sekä että osakeyhtiö moneen kertaan, vaikka turhaan, oli kehoittanut Branderia toimittamaan tavarat mitatuksi. Tähän nähden ja kun Brander vihdoin kirjeessä Marraskuun viimeisinä päivinä oikeettomasti oli kieltäytynyt vastaanottamasta Branderia varten valmistettuja tavaroita, vakeyhtiön puolesta on vastustettu Maanviljeli jä Branderin vastakannetta Tämän jälkeen on Maanviljelijä Brander vielä väittänyt, että kun Ryölön Paperi tehdas Osakeyhtiö, laiminlyömällä ennen 15. päivää Elokuuta 1898 toimittaa 300 standerttia uutavaroita, oli puolestaan rikkonut yhtiön ja Branderin välillä tehdyn hankintasopi muksen sekä yhtiön seuraavan Marraskuun lopulla Branderille tarjoomat tavarat oli vat tuoret ja osaksi konehtuneet, Bran der ei ollut ollus velvollinen niitä vaslaanottamaan. Kuulusteltuansa todistajiakin jutussa on Kihlakunnanoikeus jossa asialliset moemmin puolin olivat pyytäneet korvaus ja käräjänkäyntikuluistaan päätöksellä 338
Syyskuun 2 päivältä 1902. siinä mainituilla perusteilla, kumoten Maanviljelijä Branderin vastakanteen, velvoittanut Braderin suorittamaan Ryötön Paperitehdas Osakeyhtiölle sanotun yhtiön Branderille toimittamien puutarain hinnan jään nöksen ja siis kuittia vastaan yhtiölle heti maksamaan vaaditut tuhatviisisataa kuusikymmenläneljä markkaa kuusikymmentäviisi penniä, jota paitsi Maavilje lijä Branderin tuli korvata yhtiön oikeudenkäyntikulut jutussa kolmellasadalla vi delläkymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maan viljelijä Brander vetoamalla oli saalta nut jutun, on Joulukuun 20 päivänä 1904 antamassaan luomiossa lausunut, että koska Maanviljelijä Brander, huolimatta siitä, että Ryölän Liperitehdas Osakeyhtiö oli laiminlyönyt ennen 15 päivää Elokuuta 1898 toimittaa sovitut kolmesataa standerttia puutavaraa, oli sanotun ajan jälkeen ilman muistutusta Ryötän Paperitehdas Osakeyhtä tä vastaanottanut luola tavaraa ja hin siis oli kalsottava hyväksyneen yllämaini tun 5 päivänä Tammikuuta 1898 tehdyn 339 kontrahdin edelleen pysymään voimassa enlahden ja kun Maanviljelijä Branler, ilman pätevää aihettä kieltäyty nällä vastaanottamasta saman vuoden Marraskuun ajalla tarjottua tavaraa, itse di ollut syypää siihen ettei Ryötön Tapo utehdas Osakeyhtiö ollut voinut hankintaansa täyttää Hovioikeus, siihenkin nähden ettei Maanviljelijä Brander ollut nägttänyt Ryölön Pyperitehdas Osakeyhtiön edelläkerrolun laiminlyömisen kautta kärsineen sä vahinkoa, on jättänyt sen loppupäätet män pysyväksi, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut, sen ohessa velvoittaen Maanviljelijä Branderin huudellakymmenellä markalla korvaamaan Ryölön paperitehdas Osakeyhtiön asian takia Hovioikeudessa kärsimät kulutHovioikeuden tuomioon on Maanvilelijä Brander anonut muutosta länne toivittamallaan perustelmalla, johon Ryölän Pyreritehdas Osakeyhtiö on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julun ja katsoo ettei Maanviljelijä Brander ole esiintuonut syytä muul
taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi minkä ohessa Maanviljelijä Brander velvoitetaan nioittamaan Ryötön Piperitehdas Osakeyhtiolle sillä täällä jutussa olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudat takoot "Keisarillinen Suomen Senaatti: A; Kumlin. Genr; Sjelmme 5 Bm. Lupblad Johannes Littias D. F. Häeri. Toukokuun 5 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeusesta tullassa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Konsuli Olof Riilou, Hallan sahalta Kymin pitäjässä, hakijana sekä Kauppias T. Teppich, Traussin kuningaskunnan Königbergin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 5 päivänä 1905 Keisarillinen Senaatti on itsellan esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Konsuli Niilowille toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla on kauppias Toppich. Kymin ja Pyhtään pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut ostaneensa kauppakirjalla Maaliskuun 22 päivältä 1899. Kuutavaran kauppiaalta Johan Ahlströmiltä noin neljätuhatta kappaletta piiruja, jotka Ahlström edellisen Tammikuun 15 päivänä tehdyn kirjallisen kontrahdin nojallaoli hakkauttanut Väpaakirra Viktor Magnus von Börnin omistamaan Sarvlahti nimiseen kartanoon kuuluvalta Säsnä: RG.S - RG - J. B. R.G. U S 370 No 440. Pag. 155. R.D. 1904.