Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
päivänä Tammikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä nikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan Erkki Erkinpoika Lonosen Laukaan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, ovat Heikki ja reva Liisa Leivonen Kihlakunnanoikeudes sa lausuneet, että Erkki Erkinpoika Leino sen sittemmin kuolleet vanhemmat Talollinen Erkki Juhonpoika Leinonen ja hä nen vaimonsa Hedda Stiina Erkintytär lahjakirjalla 8 päivältä Marraskuuta 1882 olivat Erkki Erkinpoika Leinoselle lahjou taneet 7/72 manttaalia Sammallahden perintötaloa No 1 Laukaan pitäjän Kuusveden kylässä pannen muun muassa jen ehdon että Erkki Erkinpoika Leinosen tuli hoitaa sisartansa Eeva Liisa Leivosta talon perkeen ruuassa ja lämpi mässä ja että, ellei Erkki Erkinpoika Leinonen sitä tekisi, Eeva Liisa Leinonen viiannettava vuosittain seuraavat eläke odut nimittäin: kaksi tynnyriä rukiita, tynnyri ohria, leiviskä poistettua nauaanlihaa, leiviskä paistettua sianlihaan, puoli leiviskää poistettua lampaanlihaa, viisi kappaa suoloja, kaksi leiviskää suolattuja muikkuja, leiviskä sekakaloja, kaloja kuitettavaksi huntalonväki veti nuoltaa, neljä kappaa herneitä kolme kappaa kauranryyniä, neljäkymmentä viisi kappaa perunoita viisitoista kappaa nauatita tahi junkkia, joka kolmas poikineista lehmistä lypsettäväksi, kahvia ja sokeria yhteensä kaksitoista naulaa, viisi kyynä nää pellavapalttinaa, viisi kynärää aivinakangasta, kymmenen kyynärää liinakangasta, täydelliset vaatteet, joka toinen vuosi villaiset ja joka toinen vuosi numpuliset, kaksi naulaa sukkavilloja, kaksi paria kenkiä, pitokuivi, viisi naulaa talikynttilöitä, kymmenen markkaa rahaa, hevonen ajomiehen kanssa tarpeellisia mathoja varten, asuinhuone lämmitettynä ja siivottuna, aitta käytettäväksi sekä tarpeellista leipommista, vaatteiden puhdista mista ja muuta apua, jota paitsi Eeva Liisa Leivosen piti kerta kaikkiaan saada kirkkoturkki verkaperäallisiin vittainen topattu peitto, nakkaset päällisineen, pieni valttooturkki päällisineen, sänky, kaksi tuolin, 30
nöytä, kynttilajalka kahvipannu, kahvimylly, kahvipaakdin, pooliini ja kivias tioita tarpeen mukaan, kaljatynnyri, kirnu, lypsinkiulu, kuusi mietopyttyä, voipytty, sanko ja tuoppi; että Eeva Liisa Leivonen oli vuonna 1906 mennyt naimi in Heikki Leivosen kanssa ja siitä saakka asunut hänen luonaan Suolahdella muutettuaan pois Sammallahden talosta syystä että häntä oli siellä huonosti kohdeltu, vaikka yllämainitussa lahja kirjassa oli nimeenomaan määrätty, että häntä oli arvokkaasti koidettava se kä ettei Erkki Erkinpoika Leinonen sen jälkeen kuin Eeva Liisa Leivonen oli muuttanut miehensä luoksi ollut hänelle antanut lahjakirjassa määrättyä eläkettä; ja ovat Heikki ja Eeva Liisa Leivonen näin ollen vaatineet, että Erkki Erkinpoika Leinonen velvoitettaisiin Eeva Liisa Leivoselle maksamaan hänelle vuodelta 1907 tulevista ylläluetelluista eläkeeduista 555 markkaa 55 penniä sekä edelläsanotuista kerta kaikkiaan annettavis ta vaatteista ja huonekaluista 146 mark kaa 5 penniä; minkä ohessa Heikki ja Eiva Liisa Leinonen ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan. Kanteessen on Erkki Erkinpoika Leinonen vastannut, ettei Eeva Liisa Leivo selta oltu kielletty hoitoa ja ruokaa Sammallahden talossa sekä ettei häntä oltu huonosti kohdeltu, mikin nähden ja kun Eeva Liisa Leivonen vapaatahtoisesti oli muuttanut pois Sammallahden talosta Erkki Erkinpoika Leinonen on katsonut ettei Eeva Liisa Leivonen ollut oikeutet tu saamaan kysymyksenalaisessa lahjakirjassa vaihtoehtoisesti määrättyjä mi eläke-etuja, sekä siis anonut että hän ne hyljättäisiin. Kihlakunnanoikeus on 4 päivänä Joulukuuta 1909. julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Erkki Erkinpoika Leinosen maksamaan Heikki ja Eeva Liisa Leivoselle yhtuusi kuusisataa neljäkymmentäkolme oikeastaan kuusisataa neljäkymmentäkaksi markkaa sekä sen ohessa korvaamaan heidän oikeudenkäyntikustannuksensa ja dalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aleksius
Leinonen, Heikki Toivainen, Aleksius Leivo nen sekä Juho Heikki Kaipio ja hänen vaimonsa Ida Maria Kaipio, ilmoittaen hoitavansa sillä välin vaimattomana kuolleen Erkki Erkinpoika Leinosen jako nationta kuolinpesää, olivat vetoamalla valtaneet jutun on 12 päivänä Heinä kuuta 1910 antamassaan tuomiossa asiasta lausunut, että koskei Erkki Erkinpoika Leinonen ollut kieltäytynyt antamas ta Eeva Liisa Leivoselle lahjakirjassa SS päivältä Marraskuuta 1882 hänelle määrättyä hoitoa ja ylöspitoa Sammallahden talossa eikä Eeva Liisa Leivonen ollut voi nut näyttää, että Erkki Erkinpoika Leinonen olisi häntä huonosti kohdellut sentähden ja kun Eeva Liisa Leivonen näin ollen ei ollut oikeutettu saamaan vaatima ansa eläketävaroita ja muita etuja, jot ka lahjakirjan mukaan olivat hänelle annettavat ainoastaan siinä tapauksessa että Sammallahden talon omistaja laininlöisi velvollisuutensa Eeva Liisa Leivoselle tulevaan hoitaan ja ylöspitun nähden, on Hovioikeus, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljännyt Heikki ja Eeva Liisa Leivosen jutussa ajamaan hemlken Hovioikeuden tuomioon on Heikki Seivonen anonut muutosta tänne toimilla mallaan perustelmalla, johon Aleksius Seinonen, ilmoittaen nyttemmin yksinään omistavansa puheeksitulleen Simmälden talon, on viidetyssä järjestyksessä vastannut. "Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja kalan ettei Heikki Leivonen ole esiin tunut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempä na mainittua tuomiola joka siis jää pysyväkja velvoitetaan Heikki Leivonen suorittamaan Alakoins Leinoselle hänellä täällä juttuun men neiden kustannusten korvaukseksi, seitsemän kymmentä markkaa. Tätä kaikki asiano naiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Kuteni Saarinen Alfred Luksiala. B. Amberg K. R. Helanen. Johannes Pesonen. Nans almias
Den 23 Januari 1912 Kejserliga Senalens för Finland som uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Kejserlige Alo Hofatt inkommit gjorättsmål emot lan finnan Terednimenpartak tiebolaget Gardberg, Co, från Åbo stad, sökande samt Såg egaren Emil Gransell, från Holsingfors stad, svarande: Gifven fastetudepartementet, den 23. Januari 1912 Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtal följande: Efter stämning å firman Pele umimmerlaktiebolaget handlingst här begaren Granfelt vid Kaastufvurat ten i Åbo anfört att, sedan finnan tillhöriga ängfartyget Kant i Huuki pudas hänen i Haukipudas socken under November månad 1908 intagit läst af härder från Martinniemi såg samma socken och lästningen slut förts den 10 i nyssberörda månad, beförkaparen å förtyget Karl Sjokap afde 1. 41. dl. f. B. C. i No 70. Pag. 253. R. D. 1910.
tinen Petter Karl Jansson anhållit att Granfelts Martinniemi 1 benämn da lagserlåt skulle ledsaga Karl utfrån sagda hämn, enär lös ej kunde fås och Sjokaptenen Jansson dess utom betviflade att Kant kunde gerembryta den is, som då redan betäckte hafvet i dessa rakter; all Tjekaptenen sanssens begäran äfven tillmälsgälts hvarefter fartygen samma dag begifvit rig å färd, men att Kant påföljande dag, vid påsserandet förbi Ollinma tala grund, då Martinniemi 1 gått förut och Ränt följt efter, icke hållit sig i Martinniemi 1/8 kohvallen, utan afvikit från den rätta förleden och slöll på grundet samt blifvit där fastsillande; att Martiniemi 1., som genom tre signaler från Ränts anghvista gjorts uppmärksam på att nöd var å färde, återvändt till Slant och på begäran af sjökaptenen Jansson vidtagit åt gärder för Kamls lösegörande från grandet, i hvilket afseende besättningen å Marlinniemi 1, sedan särskilda förrek att lösrycka Rant misslyckats, flyttät en del af Nands last från förn till aktern samt Martinniemi 1 derpå by mål Stant härvis från hvardera sidan tills Kant omslder gladet från grundet, utan att hafva af grundsktningen läget någon skada; samt att färlyget stant äfven därefter icke kunnat nda sig med egna krafter, enär isen emellan grundstötningsstället och öppet vatten dättres varit af tre å fyra tums fjocklek, som Kant icke förmätt genomby ta, hvadan Martinniemi 1 genom all uti isen uppgå ränna för Kant äfven på detta sätt räddat Kant och dessläst från undergång. På grund häraf och då raskildt aftal om Martinniemi 1 till kommande lön för begningen af Kantcke egt rum, har Fagergaren Granfelton sett sig såsom ägare af Martinniemi I vara berättigad att af Kants veder utså lagaulén enligt lag eller i före varande fall, då Ränts befalkafvare och besättning i någon män deltagit uti bergningen, högst en sjettedel af det bergades värde, som utgjort för förtyget 85,000 mark och för lasten 1500 mark 31
hvarför Granfelt yrkat firman Petrobrumportaktiebolaget Gardberg i Coi åläggande att till Granfelt uti antydt afseende utgifva 16,666 mark 66 2/3 penni jämte fem procents ränta därå från stämningsdagen, dock med afdrag af den 31 Januari 1909 erlagda 100 mark. Genmäle affordrad, har firman Petroliuminnortaktiebolaget Gardbergs medgifvit att ängfartyget Kant vid uppgifna tillfälle lindrigt grundstött, men påstått att Kant därigenom icke rakat i sjoned, utan nog med egna kraster kunnat komma från grundet samt i själfva verket blifvit slutt icke genom den hjälp lagserlåten Martin niemi 1. gifvit, utan hufvudsakligen genom länspunning af Kants förligare medskoppsbartant och skiftning af förlasten till äktern, hvarför och då Martinniemi I dessutom vållat grund stötningen genom att visa oriktig väg samt Sjekaptenen Jansson utfäst tim lön åt de fyra man af Martinniemi t: besättning, som biträdt vid skiftandet af lasten, och såväl Martinniemi 1 som dess manskap blifvit för den lämnade hjäl pen mer än nog godtgjorda med de ett hundra mark, firman tillsändt Sågge ren Granfelt, finnan emotsett käromålets för kastande; därå och sedan parterna hvar derå anhållit om godtgörelse för rätte gångskostnaden, Rådstufverätten, som under rättegången tillhandagåtts med nödiga upplysningar af Sjökaptenene Gustaf Erik Tengström, Friherne Gustaf Thode och Johan Magnus Eklund i egenskap af utsedde sakkunnige i görältsmål, medels den 16 December 1909 afkunnadt utslag förklarat utredning icke vara före stäld därom, att angfartyget Kant, då detsamma den 11 November 1908 fastnat på Ollinmatala grund i Haukipudas socken, varit i sjond, hvarför och då den af lifalet och besättningen å lag verbåten Martinniemi 1 därvid åt förty get Kant lämnade undsättningen, som lertätt däri att de varit Stants befäloch besättning behjälplige vid angfartsgets löstagande från grundet, icke ure att an ses såsom en sådan lergning, hvarom talas uti 164 SS: af Sjölagen den 9 Juni 1873., 35
Rådstufvurätten förkastat Fagergaren Granfelts i saken utförda talan såsom obefo gad och ålagt Granfelt, som med eskälig rättegång lesvärat finnan Petrolium inportaktiebolaget Gårdbergs Co, att med sjuhundra mark godtgöra finnan dess kostnader i målet, jämte det Granfelt, en ligt 235 SS: i åberopade Lag, skyldigkänts att ersätta Rådstufvurättens sakkunnige för uppraktningar och utlåtandes afgif vande i målet samt i sådant afseende utbetala åt Sjekaptenen Tengström fem tio mark, åt Trihore Wrede sjuttio mark och åt sökaptenen Eklund femtio mark. lofrätten, under hvars pröfning Såge garen Granfelt i vadeväg dragit målet, har medels dom den 30 Juni 1910 förklarat utredt vara, att angfartyget Kant med läst af Speggaren Granfelt tillhöriga trä varor den 11 November 1908 under resan från Haukipudas hämm till Åbo och Helsing sors städer fastnat med förskippet på Ol linmatala grund, utan att bogserbåten Maitinniemi 1 visats hafva varit vållande till grundstötningen, samt att Martinnie mi 1 på Kants i anledning af dryckshändelsen gifna nödsignaler kommit till sidan af Slant och, efter Sjökaptenen fanssons begäran om hjälp, bergat Kant omte last sålunda att Martinniemi 1, sedan en Carlastank å Kant blifvit tomd och en del af lasten af Kants egen besätt ning och några man från Martinniemi t ofverfarts från förn till aktern, begserat Kant från grundet, hvarvid Kants egeningmarkens kraft äfven medverkat. I anseende härtill och då särskildt aftal om den Martinniemi 1 för lengningen tillkom nande ersättning icke träffats samt den samma förty borde utgå i enlighet med stadgandet i 164 SS: Sjölagen, men uti förevarande mål icke kunde komma i fråga för lasten, då denna varit tillhörig ega ren af Martinniemi Tingegaren Granfelt själf, har Hofrätten, i betraktande jämväl däraf att Ränts befälhafvare och besätt ning i bergningsarbetet deltagit samt att Klänts angmärken bidragit till fastygets löstagning från grundet, bestämt bergarelo nen endast för fartyget till en tolftedel af dess ostridiga värde sextiofemtusen mark eller således till femtusen fyrahundraseel36
ton mark suntiosex penni; och emedan Jäggaren Granfelt, såsom Martinniemi T:s redare, jämlikt senare mom i 165 SS: Sjöla gen, vore berättigad att åtnjuta hälften af den i anförd måtto faststälda begare lönen har Hofrätten, med upphäpande af Kädstufvurättens utslag, ålagt finnan Petroliumintaktiebolaget Gardberg & Coatt till Sågegaren Granfelt i antydt afse ende utbetala tiotusen sjuhundraåtta mark trettiotre penni efter afdrag af med gifna etthundra mark samt fem procents ränta å återstoden från den 18 Mars 1909, då målet af Rädstufvurätten första gången handlagts; hvarjämte finnan kants skyldig att med sjuhundra mark ersätta Sägogaren Granfelt hans kostnader i målet samt att åt Sjökaptenerne Teng ström, Friherre Wrede och Eklund utgif ra de arvoden dem af Rådstufvurätten tillerkänts eller, om desamma allaredan af Sägegaren Granfelt erlagts, godtgöra framfelt dessa belopp med inalles etthundrasjuttio mark. Uti Hofrättens dome har finnan Pehrlemimportaktiebolaget Gårdberg s Co anhållit om ändring medels ingifven dedak tion, den Fagergaren Granfelt lemött. Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom, fastställa Rådstufvurättens i saken afkunnade ut slag i öfrigt utom att Sågegaren Granselt i anseende till målets beskaffenhet lefrias från utgifvandet af rättegångs kostnadsersättning åt finnan Petrolium inportaktiebolaget Gardberg & Co. Id alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: Wittmansk B. Anneberg. Mannes Peltonen K. R. Helanen Frans Palmros 37
Den 25. Januari 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsätt revisions skilling, från Kejserlige Åbo Hof rätt inkommit mål, angående ut gifvande af lös öre, emellan Handelsfriman Arwidson re 6o, från Helsingfors stad, sökande, samt Piech å radshöfdingen lemnart Aspegren, likaledes från Helsingfors, i egenskap af sysslomän i Handlanden Pekla Sundbergs till konkurs upplåtna bo, svarande: Sifven i Justitiedepartamentet den 25. Januari 1912 Kejserliga Senaten här låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt numera är i fråga inhämtal följande: Efter Handelsfinnan Arvidson Coch dess innehafvare Handlanden Herman Fredrik Arvidsson ågången stum ning har Vicehäradshöfdingen. Aspegren vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att nämnda firma å inställeksendagen den 18 Februari 1909 uti Sekla Sundbergs vid bemälde Rådstufvuritt anhän diga konkursmål bevakat ett belopp af Jak: A. S. W. Carl- l. L. J. P: B. F. M. N: 27 Pag. 233. R. 1911.
5,539. mark 69. penni att utgå med förmänsrätt vi värdet för ej mindre det konkursmassan tillhöriga, i konkurasta ten till 3020 mark 88 penni upptagna varulager, som af förman omhänderhedes och hvilket densamma uppgifvit sig hafva af Tekla Sundberg ahållit så som pant enligt afhandling af den 20. Februari 1908, än de 148 par handskar värda 100. mark, hvilka den 11. derpi följande. November skulle pantsatts mot till finnan öfverlämnuett pantbevis No 47196, och de särskilda parter siden band, händskar och kruvattes, hvilka sistsagde dag af firman omhänderfritts och i konkursluten upptagits till ett vår de af 310. mark 63. penni hvarjämt för man Arwisson v C:n förbehållit sig till fälle att, därast bevakningen till större eller minda del skulle stridiggöras, genom särskild rättegång styrka och tigheten af det motsagda; därå Rvid stufvurätten, efter det vid i konkursme let försiggånget upprop anmärkning blifvit framstället mot såväl sjelfva fordrings som förmånsrättsenspråket, genom den 13 Maj 1909 i sagda mål afkunnad dom förklarat bevida anspråk tvistiga samt erlagt finnan etwidsor 6o att i förbehållet afseende, vid talares förlust, inom tre månader deraf lar på konkursförvaltningen ågången lämning, anhängigöra rättegång; och skulle hvad förmån i denna rättegång kunde blifva tilldömdt funnst utgå ur värdet för den egendom, som i sum ma rättegång styrktes hafva för ifrågavarande fordran blifvit i laga tid och ordning före konkunnens början panträtt. Då förmån Auvidsen i P emeller tid underlåtit att inom föresatt tid anhängiggöra ännämnda rättegång men det oaktadt vugrat, ehuru der till uppfordrad, att till Tekla Sundbergs kontiinamassa utgifva ofvanomförmäl da egendom, har tillhäradshöfdingen tspegren i sin egenskap af sysslo man i konkursen yrkat förmåns och Handlanden Arwidsens skyldigkein rande att till sagda konkursmassa emedelbarit utgifva laurela egendom eller, enär största delen däraf redan 39
blifvit af finnan föryttrad, densammas konkurs staten upptagna värde Öfver käromålet hörda hafva förman Arwisson v. 6: och Handlanden twidsson vid medgifvit, att förman icke inom utsätt tid anhängiggjort förberörda rättegång; men då finnan ville nöjas med ifrågakomna af densamma såsom pant innehafda egendoms värde såsom full betalning försin fordran i konkursen samt nyssnämnda underlåtenhet icke kunde med afseende å hvad SS: 32 i Kejserliga konkursstadgan af den 9. November 1868. innehåll, belaga finnan den rätt därtill, hafva förman Arwidson "6o och Handlanden Arwidson yrkat käromålets förkastande samt tilli ka gjort ansprick på anittning för un gälderna i målet Herri har Rådstufvurillen me dels den 5. Mars 1910. afkunnadt utslag, på upptagna skål, förkastut kunmålet samt ålagt Vicehäradshöfdingar lspegren att i sin förberörda egenskap godtgöra förman Arwisson & C. och Handlanden Axelsson uttegångskostna den med etthundra sjuttiofem mark Hofrätten, under hvars pröfning Vicehäradshöfdingen Aspegren i vadevig den git målet, har medels dom den 24. Maj g11. däri utlåtit sig; och alldenstund för man Arwidsson å Co vid bevakningen af förmåns ifrågakomna fordran i Pekla Sundbergs konkurs förbehållit sig att, därest ders fordringsanspråk och i sammanhang därmed framställda förmånsrätts anspråk blefve motsagda, få genom skild rättegång styrka riktigheten af desamma samt Rådstufvurätten, efter det anmärkning mot sagde anspråk blifvit framställd, uti sin den 15 Maj 1909 i berörda konkurs afsag da dom förklarat dessa anspråk tvistiga samt ej mindre ålagt finnan Auvidson 6o att i förbehållet afseende vid talans förlust inom tre månader derefter på stämning å konkursförvaltningen anhän giggöra rättegång, än föreskrifvit att hvad förman i sådan rättegång kunde blina tilldömdt skull funnist utgå urvärdet för den egendom, som i samma rättegång styrktes hafva för förmans for
dran blifvit i laga tid och ordning före konkursens början pantsatt, men finnan Ar widson u Co emellertid försuttit den finnan sålunda förelagde tiden, fördenskull och då finnan genom denna sin uraktlåten het förlorat all rätt till omtvistad egendom har Hofrätten, med upphäfvande af Råd stufvurättens utslag ålagt finnan Arwid son 8 Co och Handlanden Arwikson att till Tekla Sundbergs konkursmassa utbetala ej mindre de belopp, ettusen femhundratio mark fyratiofyra penni och etthundra fem tiofem mark fyratiosex rätteligen trettiosex penni för hvilka firman Arvisson u C Co och Handlanden Arwisson med konkurs massans begifvande försått förberörda, i konkursstuten till varden af tretusen tiugu mark åttioåtta penni och trehundra til mark sextiotre penni upptagna varoran gifven de etthundra mark, hvartill vår det för de i pantbeviset. SS: 41796. afsedda varorna af parterna uppskattats, eller att således till Ackla Sundbergs konkursmassa utgifva sammanlagdt että sen sjuhundra sextiofem mark nittio vilteligen åttio penni. Uti Hofrättens dom har förmån tuvidson. Och anhållit om ändring medels hit ingifven dertuktion, den Koohäradshöfdingen Aspegren i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner finnan twidson C. icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, hvarvid förty skall bero; och åläg gas förman att till Puhäradshöfdingen Aspegren, i ersättning för dennes härstädes i målet hafda kostnader, utgifva sextio mark. Ort alle, som veder bör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland kuten Karinen Walter Andersin kuten Karinen Walter Andersin Afred Liuksiala. Johannes Pesonen. D. F. Märä
Den 26. Januari 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet revisionsmål emellan förre Handlanden Erik Sandås, från staden Nikolaistad, sökande och Mälaren Karl Lindström, från samma stad, uteblifven svarande, angående fordran: Gifven uti Justitielopartementet, den 26. Januari 1912. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Nikolaistad har Erik Sandås yrkat, att Karl Lindström, som stått i skuld till Gäldsmeden Sven Ferdinand Sundholms konkursbo för ett belopp af sju mark tjugu penni, måtte förpliktas att till Sandås, hvilken vid försäljning af konkursboets esäkra fordringar på offentlig auktion den 27. Juni 1907. inropat nämnda Bde 20. et. - J. P. - B. t. R. H: 12 No 91. Pag. 30. R. D. 1909.
fordran, utbetala sagda belopp jämte ränta och rättegångskostnadsersättning. Isaken hörd, har Karl Lindström uppgifvit att han icke stall i skuld till Gäldsmeden Sundholm för större belopp än fem mark, hvilka han enligt ett af honom vid Riastufvurätten upptedt, af Bankkontorsföreståndaren Karl Henrik Majantie i egenskap af syssloman i Gäldsmeden Sundholms konkurs den 16. Augusti 1902. utfärdadt kvit to till konkursboet inbetalt; och här Karl Lindström förty motsagt käromålet. Sedan målet haft den omgång handlingarna däri utvisa samt Rådstufvurätten medels den 13. November 1908. afsagdt beslut såsom obefogadt förkastat Erik Sandås yrkande, att Bankkontorsföreståndaren Majantie måtte åläggas att för vinnande af närmare utredning i saken inför Rådstufvurätten förde Gäldsmeden Sundholms bokföring har Rådstufvurätten genom samma dag afkunnadt slutligt utslag, jämte det Erik Sandås anhållan om uppskof i målet för hörande af Gäldsmeden Sundholm såsom vittne i saken lämnats utan afseende, enär denne vore jäfvig att vittna angående riktigheten af räkningar, som af honom själf utfärdats i den af honom idkade rörelsen, förkastat käromålet såsom ostyrkt. Hofrätten, under hvars pröfning Erik Sandås i vadeväg dragit målet har genom dom den 14 Augusti 1909 låtit vid Rädstufvurättens utslag bero, jämte det Erik Sandås ålagts att till Karl Lindström gälda afgifterna för hans exemplar af Hofrättens dom med tio mark åttio penni. Uti Hofrättens dom har Erik Sandås anhållit om ändring. Kejserliga Senaten här tagit nålet i öfvervägande och finner Erik Sandås icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanbe43
rörda dom, vid hvilken förty kommer att förblifva. Bet alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Wilkunnan Männes Peltonen- B. Annberg. K. R. Helanen. B. Annberg. K. R. Helanen. Tammikuun 27. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa Tehtaanomistaja August Keirkner, Itsarin pitäjästä, on hakijana ja tiloitsija Kristian Metsola eli Tjäder, Multian pitäjästä, vastaajana Annettu Oikeusosastossa, 17. päivänä Tammikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kirjallisella kontrahdilla Lokakuun 21. päivältä 1904. ovat Kekonmäen kahdeksasosan manttaalisen perintötilan No 6. Saarijärven pitäjän Kukon kylässä silloiset omistajat Talolliset Juho Viktor Juhonpoika Hänninen eli Kekonmäki, Herman Uusitalo, Eeva Kristiina Juhontytär Hänninen eli Kekonmäki, Kalle Sallinen sekä Eeva talrahamintytär Uusitalo, viimemainittu omasta puolestaan ja alaikäisen poikansa David Uusitalon holhooLäsnä: D.K. I. J. P. B. t. R. K. 14 No 92. sivu 313. R. D. 1909.