Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Kihlakunnanoikeus, jossa asian osaiset kumpikin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan, on 15. päivänä Marraskuuta 1910. nelistämässään päätöksessä katsonut selville käyneen, että asianosaiset olivat ilmoitettuna aikana tehneet Kalle Karprisen mainitseman sovinnon sekä että Juho Leinonen, huolimatta siitä että hän sovinnossa oli luopunut syyteoikeudestaan ja sitä vastaan saanut Karppiselta viisisataa markkaa, oli häntä vastaan nostanut edelläkerrotun syytteen, meitkä tähden ja kun Juho Leinonen ei ollut totensaattanut edellämainittuja väitteitään, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Juho Leinosen kuittia vastaan Kalle Karppiselle takaisin maksamaan vaaditut viisisataa markkaa sekä sen ohessa seitsemälläkymmentläviidellä markalla korvaamaan Kalle Karppisen oikeudenkäyntikin tannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Leinonen vetoamalla oli vaatta nut jutun, on tuomiolla 29 päivältä Helmikuuta 1912. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Juho, Leinonen suorittamaan Kalle Karppiselle viisikymmentä markkaa korvaukseksi hänen kuluiskun Hovioikeudessa Hovioikeuden tuomioen on Julo Leinonen anonut muutosta peustelmalla, johon Kalle Karppinen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Leinonen ole esittänyt syytä nuuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka piis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Leinonen suorittamaan Kalle Karppiselle, hänellä täällä jutun vuoksi olliden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaalle teri Saarikoski Alfred Luksiala R. Anneberg. A. J. K. Lillsuvaara Haf Hellen 87
Den 8. Februari 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revers skilling från Kejserlige Wiborgs Hofrätt inkommit mål angående återvinning emellan Hofrådet Emil Bjugg, från Helsingfors stad, sökande, samt Öfverstelöjtnanten Sennart Forstén och hans hustru Ilma Forstén, från Budskall by i Wikkelaks socken, tillstädeskomna, samt sysslömannen i mukarne Forstens till konkurs upplatna bo Sägegaren Vihtori Yrjönen, från Metsäkylä by i sagda socken, uteblifven svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 8. Februari 1915 Ejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Adam Guvernören i Viborgs län, i anledning af Hofradet Bjuggs därom gjorda ansökning, medels två rärskilda den 14 Juli 1906 gifna utslag ålagt Öfverstelöjtnanten Forsten och Sari: F. G. — R.t. B.S. R.G. A. K. (A. T. 88 No 142. Såg 223. R. 1913.
Alma Forstén att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, i grund af två utaf dem den 20. Februari 1900 till aktiebolaget P. Tidoron Suomalainen Kalustokauppa Osakeyhtiö eller order och den 11 Februari 1901 till Fabrikanten Matthan Edvärds utfärdade, genom öfverlåtelse i Hofradet Bjuggs ego komna skuldsedlar, lydande, den förra å 70000 mark och den senare å 3500 rubel eller 93450 mark, till Bjugg utgifva gulden ränta å förstsagda belopp efter sex procent om året från den 20 Februari 1900 till samme dag är 1906 och den senare skuldsedelns innehåll med fem procents årlig ränta från den 11 Februari 1901, tills full betalning följde, äfvensom 150 mark i ersättning för lagsökningshostnaderna, och Guvernören tillika förordnat, att särskilda till säkerhet för betalningen af nämnda skuldsedlars innehåll intecknade, makarne Torsten tillhöriga i Sippola socken belägna lägenheter skulle, såvidt inteckning till säkerhet för omförmälda fordringar vore i dem gällande, anses för samma fordringar utmätta och medels offentlig auktion försäljas till gäldande af sagda förvingar, samt Viborgs Hofrätt, hvarest Öfverstelöjtnanten Forsten och Ilma Forstén sökt ändring i Guvernörens berörda utslag, genom den 15 November 1906 gifvit utslag låtit vid Guvernörens utslag bro samt anvisat makarne Torstén att, i fall af fog, söka återvinning, hafva makarne Forsten och, efter det desse under rättegången blifvit den 19. Mars jag försätta i konkurs, sysslomannen i nämnda konkurs Sägigaren Yrjönen, vid Häradsrätten i Sippola och Wikkelaks socknars tingslag anfört att Fabrikanten Edvards medels den 23 Juni 1905 upprättade köpebref och köpekontrakt af Öfverstolöjtnanten Forstén och Ilma torsten tillhandlat sig, förutom rärskild annan egendom, de till säkerhet för ifrågavarande skuldsedlars 89
innehåll intecknade, makarne Torstén tillhöriga fastigheter för en höpeskilling af 5000 mark; att Edvärds i köpebrefvet förbundit sig att erlägga sagda köpeskilling sålunda att han, med fritagande af måkarne Torsten från ansvarighet för betalningen af samtliga i fastigheterna intecknade skulder och bland dem jämväl af förenämnda å 700 mark och 55000 rubel utfärdade skuldsedlars innehåll, af hvilka skuld för bindelser den förra af aktiebolaget P. Siderow Suomalainen Kalustekauppa Osakeyhtiö öfverlåtits den 17. September 1902 å Fabrikanten Edvards, ikladde sig betalningsansvarighet för desamma; att Fabrikanten Edvärds, som emellertid erfarit, att det för honom såsom ingust undersäte tilläfventyrs uppstode svärigheter för erhållande af tillstånd att besitta ifrågavarande fastigheter, vid särskilda tillfällen i slutet af är 1905 och i början af påföljande år väckt förslag om, att nämnde köpeaftal skulle upphäfvas och ett nytt köpebref upprättas med iakttagande af samma villkor, som öfverenskommits vid det tidigare köpe aftalet men med en finsk man såsom köpare; samt att makarne Forstén sedermera den 11 Mars 1906 med Senatskanslisten Alannes Aimelaus sasom köpare upprättat ett nytt köpebref, hvari Atjmedans utfäst sig, bland annat, att befria makarne Torsten från betalningsansvarighet för nyssnämnda skuldsedlars innehåll, hvarefter Öfvastelöjtnanten Forsten och Fabrikanten Edvards genom en samme dag upprättad skriftlig afhandling upphöst det tidigare köpeaftalet; och enär Fabrikanten Edvärds i nämnda den 23 Juni 1875 upprättade köpebref befriat makarne Torsten från betalningsansvarighet för ifrågavarande skuldsedlar samt Edvards vid sådant förhållande efter sagde dag och intill den 11. Mars 1906, då berörda köpe aftal upphufts, icke varit berättigad att å 90
annan person öfverlåta nämnda skuldebref, men Takikanten Edvards emellertid den 27. Februari 1906 transporterterat skuldsedlarna å Senatskanslisten Atjmelaus, som den 2 följande Hars öfverlåtit desamma å förordet Bjugg, hafva makarne Torstén och Säggaren Yrjönen, påstående att Joradet Bjugg, vid skuldsedlarnas öfverlåtande åt honom, egt vitskap såväl om det af makarne Torstén med Fabrikanten Edvards afslutade fastighetsköpet och de därvid öfverenskomna köpevillkaren som och om Edvards förenämnda lörslag om uppgörande af ett nytt köpebref, samt att Bjugg sålunda vid omhänderfående af skuldsedlarna icke varit i god tro, yrkat, att Hofrådet Kungs pa omförmälda sätt till betalning fastställda fordringar måtte förklaras ogiltiga samt Hofradet Bjugg, som den 27 April 1907, sedan ofvannämnda fastigheter försälts på enekutiv auktion, å skuldsedlarna uppburit sammanlagett 1867/179 mark 1 penni, blefve ålagd att till måfarne Torsten och dessas konkursto återgälda nästnämnda belopp jämte ränta I saken hörd har Hofrådet Bjugg invändt att, emedan det lagenligen ålåg gode och syssbomän i konkurs att vårda konkursborts egendom såsom sin egen och däraf följde att konkursgäldenär icke egde taga sig talan i sak, hvilken det åläge syssloman att vid domstol bevaka, makarne Forsten icke vore behöriga att i förevarande mål vidare utföra någon talan, och att Säggeren Yljönen ej heller vore berättigad att i saken företräda makarne Forstens konkursbo, enär sagegaren Yrjönen, som jämte Höradet Bjugg och Tiohäradshöfdingen delige Hartman utsetts till syssloman i konkursen, jemlikt fordringsegarenes den 20 Juli 1909 fattade beslut endast ombetrotts varden af konfursboets i Kannusjärvi by af Pekkelaks socken egande fastighet 91
med därå uppförda anläggningar hvaremot Hofradet Bjugg och Vicehäradshöfdingen Hartman i allt öfrigt egde bevaka konkursboets rätt; därå Häradsrätten medels den 1. September 1910 i rättegången afsagdt utslag i anledning af sagda invändning sig utlåtit och funnit det väl vara utredt att fordringsigarne i måtarne Forsténs konkurs vid sammanträde den 20 Juli 1909 på förslag af Hofradet Bjugg afvälft Säggeren Yrjönen den omedelbara till synen öfver och redovisningsskyldighet för konkursbvets i förenämnda Kannusjärvi by belägna fastighet med därå uppförda inrättningar, men det däremot af samma beslut icke framgå att Yrjönen såsom sysslomän vore fritagen pån all skyldighet att jämväl i öfrigt bevaka konkursbvets rätt än mindre det vara honom förmenadt att den någons af sysslomännen och konkursboets rätt vore stridiga, tillvaintaga konkursbeets och fordringsgarenes intressen, i anseende hvartill och då makarne Forstén anhänuppjort ifrågavarande rättegång vid fömistol, innan de blifvit försätta i konkurstillstånd, samt makarne Forstén och Säggaren Yrjönen vid sådant förhållande voro behöriga, de förstnämnde att fortsätta den af dem tidigare mot Hofrådet Bjugg påbörjade rättegången och Säggaren Yrjönon, som ostridigt ännu utöfvade sysslomännabefattning i makarne Forstens konkurs att bevaka den fördel konkursbot kunde af målets utgång vänta, Häradsrätten såsom foglös förkastat den af Hofradet Bjugg framställda invändningen Sedan Hofrådet Bjugg motsagt käromålet, har Häradsrätten, hvarest Talrikanten Edvards jämväl blifvit i saken hörd samt Tefradet Bjugg och Fabrikanten Edvärds anhållit om godtgörelse för sina kostnader i rättegången, efter det målet haft den omgång handlingarna utvisa, medels den 17 Fe92
bruari 1911 afkunnadt utslag sig i saken utlåtit; och jämte det Häradsrätten, emedan makarne Forsten grundat sin talan därpå att Hofradet Bjugg, då förenämnda skuldsedlar af den 20. Februari 1900 och den 11 Februari 1901 å honom öfver lätits, egt kännedom om att Tahikanten Edvards fritagit makarne Forsten från ansvarighet för betalningen af desamma och sålunda räknat laga rätt att till förfång för makarne Forstén af dem utsöka skuldsedlarnas innehåll, underkänt Hofradet Bjuggs invändning därom att all rätt till återvinning försällit, i följd däraf att Hofrädet Bjuggs å ifrågavarande skuldsedlar grundade fordran blifvit genom laga kraft vunnen dom i mårarne Porsténs konkurs till betalning fastställd, har Häradsrätten, enär utredning icke förebragts dörom, att Fabrikanten Edvards skulle genom laga köp af makarne Forstén tillhandlat sig deras i Sippola socken belägna fastigheter eller att makarne Forstén af Fabrikanton Edvards fritagits från skyldigheten att ansvara för betalningen af förenämnda skuldsedlar samt makarne Forstén och Sägegaren Yljönen icke heller gittat visa att Hopadet Bjugg, då han genom öfverlatelse åtkommit sagda skuldsedlar, skulle brustit i god tro, förkastat makarne Forsténs och Sågegaren Yljönens i saken utförda talan samt ålagt makarne Forstén att med ettusen sjuhundra mark ersätta Hofrådet Bjugg dennes i målet hafda umgälder, jämte det makarne Forstén och deras konkursmassa skyldigkänts att gemensamt eller den af dem som tillgång egde med tvåhundra mark godtgöra Fabrikanten Edvards för dennes uppvaktande vid Rätten lofrätten, under hvars pröfning makarne Torsten och Säggaren Yrjonen, gemensamt, samt Häradet Tjugu i vadeväg dragit målet, har 93
genom den 26 Juni 1913 gifven dom godkänt förenämnda af Häradsrätten under rättegången afsagda utslag; och jämte det Hofradet Bjuggs i Hofrätten gjorda yrkande att Tieckensuln Waldemar Krisk och Kontoristen Sonnart Wendell, hvilka afhörts såsom vittnen i målet, måtte förklaras för återgångsvittnen såsom foglöst förkastats samt Trisks och Hendells vittnesmål tillerkänts full kraft och verkan, har Hofrätten låtit bero vid Häradsrättens motvädjade utslag i öfrigt utom att Hofrätten indrätt den Hofrådet Bjugg tillerkända rättegångskostnadsersättningen till ettusen tvåhundra mark. Uti Hofrättens dom har Hofrådet Bjugg anhållit om ändring medels hit ingifven deduktion, den makarne Forstén bemätt. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Hofradet Bjugg icke hafva anfört skäl till annan ändring i Holrättens dem än att makarne Forman Dahlbeck ten ålägges att i rättegångskostnadsersättning till Häradet Bjugg utgifva tvåtusen femhundra mark, let alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland kius Svankoski. Wallev Anderain. kius Svankoski. Wallev Anderain. kius Svankoski. Wallev Anderain. R. Amberg. K. R. Helanen. R. Amberg. K. R. Helanen. A. W. Ollusuvaara 94
Helmikuun 8 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen, Songatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Tampereen Niinikauppa Osakeyhtiö, Tampenen kaupungista on hakijana se kä Kauppias Bruno Jutilius, Porin kaupungista vastaajana: Annettu Oikeusojastossa Helmikuun 8. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on jutun kirut itselleen esittelyttänyt ja niistä, mikä linut on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Tampereen Wiinikauppa Osakeyhtiöl le toimituttamansa haastuu nojalla on Kauppias Juselius Tampereen kaupunvin Raastuvanoikeudessa lausunut, että Kauppias Alarik Wehtman, sanotusta kaupungista, eli 13 päivänä Toukokuuta jos tehdyssä velkakirjassa sitoutunut Kauppias Juoliukselle vaadittaessa maksamaan 3314 markkaa 59 penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen sekä tämän velkansa ynnä erinäisten muidenkin sitoumustensa vakuudeksi Larinu. R. B.S. 9S. Sr R. C. A. B: K. Åt. 95 No 144. Tog 214. K. D. 1911.
antanut Juviliukselle rantiksi muiden muassa 48. kappaletta Tampereen Wiinikauppa Osakeyhtiön osakkeita, joita vastään Juselius sittemmin oli saanut 240 kappaletta uusia osakkeita samassa yhtiössä, sekä että Juselius Maaliskuussa vuonna 1909 oli viimemainittuja osakkeita suuranneiden kuponkien nojalla ilmoittanut haluavansa nostaa 1908 vuoden voitta esingen 24000. markkaa, mutta että osakeyhtiö oli kieltäytynyt suorittamasta enempää kuin puolet sanotusta esingosta eli 12000 markkaa ilmoittaen syyksi kieltoensä että toinen puoli voitta osuudesta ja oli aikaisem min elukäteen maksettu Kauppias Wehlmanille. Koska puheena olivat esinkokupengit kuitenkin olivat laillisesti Kauppias Juseliuksen haltuun annetut ja oikeus voitta osuuteen oli yhsinomaan kupongin haltijalla, on Kauprian Juselius vaatinut, että osakeyhtiö velvoitettaisiin puheenaolevia asinkokuronkeja vastaan Juseliukselle suorille maan 1908. vuoden niille karttunut mutto omus 2400. markkaa korkoineen kuulut adalta vuodessa luettuna 1200 markalle pitä päivästä Heinäkuuta 1908, jolloin tuo rahamäärä maksettiin Kauppias Kihlmanille ja 12000 markalle 1 päivästä Huhtikuuta 1909 Asiassa kuultuna on Tampereen Niinikauppa Osakeyhtiön puolesta huomautettu, ettei Kauppias Juseliuksen mainitsemässä velka ja panttauskirjana 13 päivältä Toukokuuta 1904 ollut määrätty, että Juselius saisi nostaa pantiksi jätettyjen oakkeiden osalle kartluvat voitti osuudet, eikä myöskään mainittu mitään kuponaista, joita siis ei oltu Juseliukselle pantattukaan; että Jusenes saman välikirjan mukaan oli keutettu hyväkseen käyttämään panttia inoastaan sillä edellytyksellä ettei lainaa määräajan kuluessa maksettaisi, mutta tai Kauppias Juselius ollut väittänyt niin, että laina oli ollut maksettavaksi loncennut ennen kuin voittamus oli annettu Kauppias Wehlmanille, että omko osakeyhtiöläin mukaan oli makattava osakkoonomistajalle eikä sama laki laisinkaan tuntenut kuponkijärjes06
telmää, että Tampereen Wiinikauppa Osakeyhtiön säännöissä ei ollut määräystä kuponkien käytäntiön ottamisesta, ja että yhtiön osakkeet olivat antetut määrätylle henkilölle, joten periaatteena yhtiössä oli, että tilapaisella osakkeen tai niinkokupengin haltijalla ei ollut mitään sananvaltaa yhtiössä Yllämainituilla perusteilla on Tampereen Wiinikauppa Osakeyhtiö, anonut Kauppias Juoliuksen vaatimusten kylkäämistä Sittenkun Kauppias Wehlmania myöskin oli asiassa kuultu, on Kaastuvanoikeus, jossa riitakumppanit molemmin puolin olivat pyytäneet korvausta oikeudenkäymiskuluistaan, 1. päivänä Joulukuuta 1909. julistamassaan päätökassa katsonut että kysymyksessä olevat kunengit olivat pidettävät haltijupaperi ra ja että Kauppias Wehlman sig jältänsään kupongit osakkeiden mukane Kauppias Juoliukselle, oli tällä saaman ja lainan vakuudeksi pantannut myönnämä esinkekuponget, vaikkei siitä panttauskirjassa oltu mainittu; min kä vuoksi ja kun Tampereen Wiinikauppa Osakeyhtiö näin ollen ei ollut ollut oikeutettu maksamaan kysymyksessä oleville osakkeille jakautumita osinkoja muille kuin vastaavien kaponkien haltijalle ja Kauppias Juselius, jonka hallussa 1908. vuoden kupongit oli. vat oli ollut oikeutettu, huolimatta pitä oliko hänen saatavansa langennut makseltavaksi vai ei, yhtiöltä saamaan maknen mainituista kuronaista Raastuvanoikeus on velvoittanut Tampereen Wiini kauppa Osakeyhtiön Kauppias Juselius selle 1908 vuoden kuronkeja vastaan maksamaan vaaditut kaksikymmentäneljätuhatta markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen kahdelle toistatuhannelle markalle haastepäivästä 18. päivästä Kesäkuuta 1909, jota vastoin korkovaatimies toisista kahdestatoistatu hannesta markasta on hyljättä, koska Jusilius oli myöntänyt, että yhtiä oli tätä summaa hänelle tarjennut. Sen ehana on yhtiä velvoitettu kasvaa maan Kauppias Juoliuksen kulut julussa sadattakuudellakymmenellä mar07
kalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Kauppias Juselius että Tampereen Wiini kauppa Osakeyhtiö vetoamalla olivat saattaneet jutun on 24. päivänä Toukokuuta 1911 antamassaan tuomiossa jättiä nyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että, koskei ottu väitettykään että Kauppias Jusilius olesi laittomasti haltuunsa saanut kysymyksessä olevat asinkokupengit ja Jusilius siis oli ollut oikeutettu niitä vastaan ilmoitettaessa saamaan niiden osalle karttuvan koko voittomäärän vuodelta 1908, osakeyhtiö joka ei ollut kiellänyt Jusiliuksen ilmoitusta, että hän jo Maaliskuussa vuonna 1909. oli vaatinut toiminimeltä puheena olevaa voittamutta ja että yhtiö oli silloin luvannut Kauppias Juoliukselle suorittaa siitä kaksitoistatuhatta markkaa ainoastaan siinä tapauksessa että Jusi lius jättäisi toiminimelle kaikki hallussaan olevat kupongit, Hovioikeus on velvoittanut osakeyhtiön maksettavaksi tuomitusta neljänkolmattatuhannen markon summasta suorittamaan kuuden prosentin vuotuisen koron 1 päivästä Huhtikuuta 1909. Hovioikeuden tuomioen on Tampereen Wiinikauppa Osakeyhtiö anonut muutesta perustelmalla johon Kaaprias Juselius on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän suten, ja koskei puheenalaisissa asinkalipuissa de sitoumusta voittooningon maksamisesta ounkolinun haltijalle, eikä Kauppias Juselius ole näyttänyt muutakaan laillista perustetta kanteelleen, harkitsee Keisarillinen Renaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljätä Kauppias Juseliuksen jutussa ajaman kanteen Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen SenaattiErik Jaarikoski. Waller Andersin Erik Jaarikoski. Waller Andersin Erik Laurikoski. Walter Andersin. Alfred Siuksiala. Johannes Pesonen. A. J. Lillisluvaara B. Annberg. K. A. Helanen K. Auer. F. O. Lilius. 98
Den 8. Februari 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revers skilling från Kejserlige Åbo Hof rätt inkommit fordringsmål emellan förman Osakeyhtiö Weilin 4 Söos Aktiebolag, från Helsingfors stad, sikande, och Jurisutriusqve doktorn Heikki Renvall, från samma stad, svarande. Sifven i Justitiedepartementet den 8. Februari 1915 Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Efter stämning å firman Osakeyhtiö Heilin i Töös Aktiebolag har Jurisutriusqvidoktorn Renvall vid Rådstufvurätten i Helsingfors yrkat bemälda förmås förpliktande att emot utbekommande af gl. styrken utaf Renvall innehafda och till ktiebrefven Nris 1 - 22, 36 241, 64 - 76 44 - 148, 161 - 181, 187-189, 316 - 339, 46; och 473. i bolaget hörande dividenden ninger för år 1910. till Renvall utgifva för samma år fastställd dervidand F. H. B. d. mt. f. R. K. ASS. 50. 99 113. Rdr.
med 100. mark för kupong eller sammanlagdt 9000. mark jämte ränta I saken hörd har Osakeyhtiö Wilin & Roos Aktiebolag genmält att Jurisutriusqvidentorn Kenvall icke egde förenämnda aktiebrifhvarför och då till dem hörande Davidendkupenger icke vore några innehafvarepapper och bolaget alla redan till egaren af åktterna utbetalat den fordrade dervidanden, bolaget emotsett förkastande af käromålet. Rådstufvurätten, hvarest parterna ömsesides gjort anspråk på ersättning för umgälderna i rättegången, har uti utslag den 20. Februari 1912 i saken sig utlåtit och emedan omförmälda d Civileni kuponger icke innehölle förbinder se för Osakeyhtiö Heilin 4. Söös uti tiebolag att till desammas innehafvare utbetala utdelning å af tiena samt blotta innehafvandet af sagda kuponger, på hvilket och förhållande Jurisutrius godoktorn Revall stödde sitt emot bolaat riktade anspråk, förty icke rundade rätt för Revvall till abekommande af andel i bolagels vinst, har Rådstufvurätten underkänt käromålet, hvarhos Jurisutriusopeektoin Renvall käntsskyldig att med etthundraåttio mark godtgöra Osakeyhtiö Wiilin i Söös Aktiebolag dess rättegångskostnad Hofrätten, under hvars pröfning Jurisutriusqvidoktorn Renvall i vadeväg dragit målet, har medels dom af den 30. April 1914 afgjort detsamma; och emedan Osakeyhtiö Heilin 4 Söös Aktiebolag icke gittat påstå, att Jurisutrius godektorn Renvall olagligen omhänderfått omförmäldå dividendkuponger och Renvall förty varit berättigad att emel desamma efter anmälan utbekomma å sagda kuponger utfallande dervidend för år 1910. nio tusen sexhundra mark, har Hof100
rätten, med upphäfvande af Råd stufvurättens utslag, ålagt Osakeyhtiö Heilin i Töös Aktiebolag att emot omordade kuponger till Jurisutriusquektorn Renvall erlägga fordrade motusen sexhundra mark jemte fem procents ränta därå från stämningsdagen den 10. November 1911., hvarhos belaget skyldigkänts att ersätta Jurisutuusavedöktorn Renvall dennes för målet i Rådstund vurätten hafda umgälder och i sådant afseende till Renvall utgifva etthundra femtio mark. Uti Hovättens dom har Osakeyhtiö Heilin & Joos Aktiebolag ansökom ändring medels deduktion, den Jurisutriusgodoktorn Renvall bemött. Kejserliga Senaten har tagit med let i öfvervägande och pröfvar rät vist, med upphäfvande af Hofrättens dom, fastställa Rådstufvud rättens utslag i öfrigt förutom alla parterna, i anseende till sakens be101 skaffenhet, få hvardera vidkännas sina i målet hafda umgälder. Det ille, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland selle Jaanbruki Waller Andersin. Alfred Luksiala. R Annberg. Alfred Luksiala. R Annberg. Johannes Pesonen. A. V. Brunnena K. R. Helanen. K. Auer F. E. Lilius.
102 No 145. Pag. 204. RD. 1914. Den 8 Februari 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt reverskilling från Kejserlige Åbo Hof gält inkommet mål angående fastställande af i konkurs bevakad fordran emellan förre Senakorni Frans Hugo Lilius från Abo stad sökande, samt Vicehäradshöfdingen John Dittmar, från Helsingfors stad, i egen skap af syssloman uti aktisbo laget Suomalaisen Kansan Sanomalehti ja Kirjapaino Osakeyhtiös till konikurs upplåtna bo, uteblifven svarande: gifven i Juotitiedenartementet, den 8 Februari 1915. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Sedan Senatorn Lilius å inställeksedagen uti aktiebolaget Suonalaisen kansan Sanomalehti ja Kirjanaino Osakeyhtiös vid Rådstufvurätten i Helsingfors anhän giga konkursmål på grund af tvenJoh: 4. 4. 2. R. B. A. L.