Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ranenvos Eklöl anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppaneuvos Eklös ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Ylillämme Marnes Peltonen Ylillämme Marnes Peltonen B. Anneberg. A. J. Puuluvara. Johannes Pesonen. man Dahlbeck Helmikuun 9 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Lautamies Pekka Tirri, Kurkijoen pitäjän Otsanlahden kylästä, on hakijana, sekä Talollinen Pekka Nenonen, mainitun pitäjän Lapinlahden kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 9. päivänä Helmikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen osittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja vistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa ut tietää seuraavaa: Kurkijoen pitäjän käräjakunnan Kihkunnanoikeudessa on Pekka Sirri haasteen nojalla vaatinut, että Pekka Nenonen velvoitettaisiin Pekka Tirrille suorittamaan Helmikuussa vuonna 1901. Sirrillä ostamainsa kahden hevosen hinta 350. markkaa sekä Syyskuussa vuonna 1902 niinikään ostamansa he vosen hinta 440. markkaa eli yhteensä 1290. markkaa, tästä kuitenkin vähennet tyä Nenosen tätä vastaan suorittamat 545 markkaa, sekä sen ohessa Pekka PirLäsnä: J. P. B. s. K. 103 No 188. Pag 82 R2 1909.
rin oikeudenkäyntikulut. Kanteesen vastaten on Pekka Nenotnen myöntänyt ostaneensa Pekka Pirriltä Helmikuussa vuonna 1901. kaksi hevosta, joiden hinta oli ollut yhteen sä 300. ruplaa, ja jälkeenpäin 350. markan hinnalla vielä kolmannenkin he vosen, mutta kun Pekka Nenonen Vaivoskaupoissa oli täysin suorittanut ostamainsa hevosten hinnan, on Pekka Nenonen anonut kanteen kylkäämistä. Kihlakunnanoikeus on 23. päivänä Marraskuuta 1906. julistamallaan päätöksellä ratkaissut jutun; ja koska Pekka Nenonen oli myöntänyt Pekka Pirrillä ostaneensa kaksi hevosta 300 ruplan ja sittemmin vielä kolman nen hevosen 350. markan hinnasta, voi matta näyttää toteen hevosten hintaa Pirrille täysin maksaneensa, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Pekka Nenosen maksamaan Pekka Sirrille hevosten hinnan yhteensä tuhat sata neljäkymmentäkahdeksan markkaa, tästä kuitenkin vähennettyä Pekka Tatästä kuitenkin vähennettyä Pekka Tain saamikseen myöntämät viisisataa neljäkymmentäviisi markkaa, eli riis Tirrille suorittamaan kuusisataa kolme markkaa sekä neljälläkymme velläviidellä markalla korvaamaan Pekja Pirrin oikeudenkäyntikustannukset Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pekka Nenonen vetoamalla oli saat tanut jutun, on tuomiolla 13. päiväsä Helmikuuta 1909., koskee oltu näyvetty, että Pekka Nenonen ostaessaan Pekka Tirillä kysymyksessä olevat he Joset olisi jäänyt Pekka Sirrille velkaa niiden hinnan tai jonkun osan siitä, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Pekka Sirrin kaneen Hovioikeuden tuomioon on Pekka Pirri anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Pekka Nenonen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettei Pekka Sirri ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja 104
velvoitetaan Pekka Pirri suorittaman Pekka Nenoselle maksut hänen kyspaleestaan tätä Keisarillisen Senaa tin tuomiota kaksikymmentäkolme markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Hämnes Leroren B. Amieberg. Hämnes Reversea B. Amieberg. Johannes Pesonen. A. W. Antti Wavara. Johannes Pesonen. A. W. Antti Wavara. Allan Dahlbeck Den 13 Februari 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Wilags Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Vieckonsuln Julius Starckjohann, från Wiborgs stad, sökande samt tillkonsula John Robert Stiinkil, från samma stad, warande: Gif ven i Justitiedepartementet den 13 Februari 1912. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter Vuckonieln Starckjohanen ägån gen stämning har Tuckonsuln Stiintelvid Rådstufvurätten i Hilegs stad anfört, att sedan Kederiaktiebolaget Osan från nämnda stad, jämlikt därom vid ordinarie belagsstämma den 31. Mars 1908. fattadt beslut, i afseende å omsättning af ett utaf Föreningsbanken i Finland bolaget tidigare beviljadt kassakre dedelån å 1500 mara, medels kon trakt af den 3. April 1908. hos sagda bankimättning upptagit ett enahanda lån å samma belopp att af leSpa 9. SS. J. F. R. B. f. 5. s. År. F. Pros No 214. Pag. 117. R. D. 1911.
laget åtnjutas intill den 21. September 1908. emot erläggande af 6 1/2 procents årlig ränta och 1/2 procent i provision, sahade Vuckonsuln Stiinkel, den där såsom aktietgare i belaget jämte särskilda andra belagsmän iklädt sig solidarisk proprie borgen för återbetalningen af berörda lån med därå löpande ränta och prevision, på grund af sagda borgen nödgats till banken erlägga den 9. November 1908. 610 mark samt den 2. påföljande December 143,400 mark jämte sammanlagdt 6,744 mark 54. penni i ränta och prevision eller tillhopa 156, 744. mark 54. penni, och sine Vuckonsuln Starikjohann hvilken personligen närvarit vid omförmäl da bolagsstämma och därvid utöfvat rösträtt såsom egare af 12. utaf belagets till riss man stälda 360 aktier, vid samma tillfälle i likhet med öfriga därvid närvarande belagsmän förbundit sig att gentemot de aktiegare, som komme att teckna sig i borgen för gäldandet af ifrågavarande lån, ansvara för det belopp däraf, hvilket belöpte sig på hans egande antal aktier i förhållande till hela antalet aktier i belagd, men sedermera undandragit sig fullgörandet af sitt berörda åtagande, har Vuckonsuln Stiinkel yrkal, alt Iuckensuln Starckjohann måtte förplik tas att till Tuckensuln Stiinkel ut gifva 13/360 delar af förenämnda 156,744 mark 54. penni med 5,224 mark 81. pennii jämte 6. procents årlig ränta därå från den 2. December 1908. Isaken hörd har Vicekonsuln Starck johann genmält, att han, på sätt för lare dettagare i ofvanomförmälda bolags stämma varit likant, allaredan år 1906 öfverlåtit sina förenämnda aktie till Esakeyhtiö Karekjohann i C. Aktiebolag och förty icke närvarit vid brörda lolagstämma i egenskap af lagsman, ehuru sådant af förliseende antecknats i det därvid tillkomna protokollet, hvar för och då Vicekensuln Starikjohanne, som alls icke yttrat sig vid stammansåledes ej håller biträdt eller ens kunnat biträda ifrågakomna öfverenskommelse om de därvid närvarande aktieegarenes löftesförbindelse samt den om 106
ständigheten att Osakeyhtiö Skarekjohann 6o Aktieldag försummat att i afseende å inskrifning i aktieleken göra anmälan om öfverlätelsen af ofannämnda aktier ej vore å sakens utgång verkande, Vickonsuln Starck johann metsagt käromålet. Rädstufvurätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på godtgörd je för umgälderna i målet, har medels den 8. September 1909. afsagdt utslag förklarat utredt vara, att Vicekonsuln Kärikjohann vid omförmälda bolagsstamma den 31. Mars 1908. utofvat rösträtt egenskap af egare till tolf aktier i bolaget samt därvid jämte öfrige närvarande bolagsmän iklädt sig ifrågavarande betalningsskyldighet; i anseende hvartill och då nämnda aktier, hvilka hus konsula Kaukjohann uppgifvit sig hafra tidigare föryttrat, vid sagda tid fortfarande varit i aktielaken antecknade såsom tillhörande Vicekonsuln Starck Johann och öfverlåtelse af aktie, jäm likt SS: 32 i Lagen om aktiebolag, gifven den 2. Maj 1895., ej egde verkan mot bo laget, innan nyo egaren blifvit i aktieleken inskrifven, Rådstufvurätten ålagt sockensuln Starckjohann att till Vickonveln Stiinkel i fordradt afseende utgifva femtusen tvåhundra tjugufyra mark attioen penni jämte sex procents årlig ränta därå, räknadt från den 2. December 1908 intill dess full betalning skedde, hvarhos Vicehenseln Karekjohann skyldig hänts att med sjuttio mark ersätta Vice konsula, Stiinkol dennes kostnader i rättegången. tofrätten, under hvars pröfning till konsuln Karekjohan i vadeväg dragit målet, har medels den 9. Mars 1911. gifven dom låtit vid Rådstufvurättens utslag bero, jämte det Vuckensuln Starikjohann ålagts att med femtio mark godtgöra Liekemula Stiinkel för hans vid näran delalans beräkande i lopätten hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har tillkommula förekjohann anhållit om ändring me dels ingifven deduktion, den Ticken suln Stiinkel bemätt. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner veckon07
men Sarckjohann icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem, vid hvilken fördenskull kommer att bero, och ålägges Vockensuln Starikjohann all till Wickonsuln Stiinkel i ersättning för hans härstädes i målet hafda kostnader utgifva attio mark. Til alle, som vederbör, till flenåttelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: G. Gmannen C. Moman Ellonen R. Amberg. Johannes Pesonen. R. Amberg. Johannes Pesonen. A. E. Kausenvaara Frans Salmrar Den 14 Februari. 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisiensskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkemmit mål, angående förpliktande att afgifva redovis ning, emellan Vicehäradshöfdin gen Gösta Palmros, från Hilsingfors stad sökande, och till häradshöfdingen Alarik Herr berg, jämväl från Helsingfors, i egenskap af syssloman i Byggmästaren Viktor Mikko las till konkurs upplåtna bouteblifven svarande: Gifven uti fustiliedepartementet, den 14 Februari 1912. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig indragas och af dem inhämtat följande: Efter stämning å tillhäradshöfdingen Palmres till Rådstufvurät ten i Helsingfors har Vicehäradsskofdingen Harberg i sin omförmälda sysslomännäegenskap yrkat att, eme dan Vicehäradshöfdingen Palmros icke fgifvit till Ryggmästaren Mikkolas sa - R. H. A. l. S. - ja 4. J. G. No 215. Pag. 229. R. D. 1911
konkursförvaltning redovisning öfver de jem diska uppdrag, därilland indrifning af särskilda vändfordringar hvilka Palmros före Byggmästaren Hikkelas den 14. September 1909. i råka de kenkurs för Mikkola utfört, till häradshöfdingen Palmros måtte för pliktas all emedelbart fullgöra sin omlydda skyldighet och i sådant af vande afgifva redovisning för tiden från och med ingången af år 1909. I saken hörd har Vicehäradshöfdingen Palmres väl medgifvit att han af Byggmästaren Mikkola emottagit värlar till indrifning, men emedan deras belopp enligt mellan Mikkela och Palmos träffadt aftal finge af Salmies behållas såsom arfvede för del Palmres biträdt Mikkola i särskilda mot denne utförda brottmål och Tahmos sålunda icke vore skyldig att för vändbeloppen redovisa, har Salmies emetsett käromålets förka stande. Härä har Rådstufvurätten medels den 5. Oktober 1910 afkunnadt utslag funnit utredt vara att Vicehäradshöf dingen Palmros af Byggmästaren Mikkola erhållit i uppdrag att å den nes vägnar indrifva fordringar; i anseende hvartill och då Palmros härför icke gjort rede och räkning, Palmros skyldigkänts att inom trettio dagar från nästnämnda dag till Vicehäradshöfdingen Hamberg, i dennes förenämnda egenskap, afgifva behörig, skriftligen affattad redovisning, omfattande tiden från och med ingången af år 1909. öf ver allt hvad honom i berördt afseen de varit ombetredt Hefrätten, under hvars pröfning Vicehäradshöfdingen Palmros i vadeväg dragit målet, har medels den 24 Maj 1911 gifven dem låtit vid Rådstufvu rättens utslag bro, dock sålunda att den tid af trettio dagar, inom hvilken den äskade redovisningen torde af Palmros till Vicehäradshöfdingen lemberg afgifvas, skulle räknas pån nästnämnda dag. För öfrigt skyldig kändes Vicehäradshöfdingen Palmros att till Vicehäradshöfdingen Herberg 109
gälda lösen och öfriga afgifter för hans exemplar af Hofrättens dem med fyra mark trettio penni. Uti Aefrättens dom har tillhärads höfdingen Palmres anhållit om ändring Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Vicehåradshöfdingen Palmres icke hafva ansört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dem, vid hvilken söily skall förllipa sålunda att den till häradshöfdingen Palmres ålagda redovisningsskyldigheten för af Palmies fullgöras före den 1 nästkommande Juni. Pel alle, som vederlös, till efter rättelse länder Kejserliga Senaten för Finland kuten Saarinen Matter Andersin kuten Saarinen Matter Andersin Alfred Lillksiala. Johannes Pesonen. Alfred Lillksiala. Johannes Pesonen. Alfred Lillksiala. Johannes Pesonen. Tihl: Gränvin Den 14 Februari 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hof rätt inkommit mål angående afhysning emellan Landtbruks å det Johannes Ignaeus, från Helsingfors stad, sökande samt Stentoristen Edvie Rökmare, jämväl han sagde stad, svarande; Gifver i Justiliedepartementet den 14. Februari 1912. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Medels kontrakt af den 7 Juli 1900 har dåvarande egaren af Uppby hälsehemman i Pedero by af Helsinge socken Axel Lindberg åt Kontoristen Rokman på fyratio års tid arrende at ett hemmanet underlydande in vid Kronbergssjunden beläget villevara de, som i kontraktet beskrifvets gränsa vinter mot villaomiehet tillela. i soder mot hela Kronbergen samt i vinter och norr mot berörda fjärd äfvensom uppgifvits utgöra omkring Jan 2. Wet. J. F. B. f. P. - A. R. P. Pros No 219. Pag. 11. R. D. 1911.
en hektar, utom ett träsk, hvilket äfven skulle ingå i villaområdet. Efter det sedermera från Uppby hemman afsöndrats tre parceller, benämnda Hålvik - Häkannik 1, Hälvik - Håkansvik 11 och Halvik - Hakansvik 111 uti hvilka pareller äfven det åt Kontoristen Köhman i ärende upplåtna området inbegripits hapa sagda paruller genom köp den 29 Oktober 1905 öfvergått i Sandtbruksradet tygnarus ägo med vilkor att sär skilda arrendekontrakt rörande områden å paredlerna, därilland äfven hon traktet med Kekman, skulle fortfaran de förblifva gällande. Efter stämning å Stenbergen Kekman har Landtbruks rådet lygnares vid Häradsrätten i Helsinge sockens tingslag yrkat att, emedan det åt Konlerten Kekman genom ofvanomför mälda kontrakt upplåtna området uti kontraktet angifvits omsatta vid pass inbeklar, men Kohman emellertid inlaget och utnyttjade mark till en vidd af va hela och sjutton etthundradedels hektar, Rehman måtte förpliktas att genast till Genaeus afträda den mark Rökman sålunda oberättigadt innehade, i hvilket afseende Gymaeus dat åt Köhman öfverlämna att af det i Kokmans besittning varande området åt sig utvilja en hektars mal samt anhållit att Häradsrätten mälte förordna någon i statens tjänst arande landtmätare, att i enlighet därmed lägga gränerna för den mark Kokman sålunda tillkomme. Sedan Kontoristen Rökman på anförda skäl motsagt käromålet samt Axel Lindberg jämväl blifvit i saken börd, har Häradsrätten, hvarest par time ömsesides anhållit om godtgörelse för rättegångskostnaden, medels den 4 Februari 1909 afkunnadt utslag för klarat utredt vara, att det emellan tud Lindberg och Kontoristen Rökman den 7 Juli 1900 belefvade arrendekontraktet upplige naturliga granner och gränspunkter för det utarrenderade området, hvilka gransk i betraktande daraf, att desamma icke af kontraken terne vid kontrakkts upprättande å 111
marken uppgåtts samt inrädets årsal icke kunnat därvid närmare bestämmas, borde tillerkännas vitsord framton raktets uppgift därom att onrådet borde innosalla arka en hektar jord; i anseen de hvartill och då berörda gränser seder mera enligt kontraktets bestämmelser å marken utstakats, Häradsrätten funnit Kontoristen Rökman icke hafva sall sig i besittning af en större axal än hö nom villtort; hvarför Häradsrätten för kastat käromålet såsom saknande laga grund äfvensom skyldigkänt Landtbruks radet tygnaens att all Stontoristen Rökman i rättegångskostnadsersättning utgifva etthundra mark. Hefrätten, under hvars pröfning Landt bruks rådet bygnalls i väderagkagit målet, har medels den 10. Februari 1911. gifven dom låtit vid Häradsrättens utslag bero samt ålagt Sandtbruks radet tygnäius att med femtio mark godtgöra Kontoristen Rökman för dennes kostnader i Hofrätten Uti Hofrättens dem har Landtbruks radet tygandens anhållit om ändring medels hit ingifven deduktion, den Kon toristen Rökman bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Sandtbruksradet tygnaeus icke hafva anfört skäl till än dring i Hofrättens ofvanberörda dom vid hvilken fördenskull kommer att bro och ålägges Sandtbruksrådet Gymaeus att till Kontoristen Rökman i ersättning för hans härstädes i målet hafda kost nader utgifva sextiofem mark. Pelalle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: Mamner Seltonen J Wahlunens. icka B Amberg A. T. Ellnenvaara Johannes Pesonen hansSalmros 112
Den 15 Februari 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt ruisions skilling från Kejserlige Alo Hof rätt inkommit sjörattsmål emot lan Södra Finlands Pykeriak tiebolag i Kotka stad, sökande, samt Sjökaptenen Artj vanSuurven i egenskap af besalhafvare å ängfärliget Semon hemmanerande i staden Petter dom i konungariket Nederlän denna, svarande: Gifven i Justitiedopartementet den 15 Febuari 1912 Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhändat följande: Sedan ängfartyget Senter den 7. Oktober 1907 under resa från staden Rlytt i konungarikel Stor Brittannien till Åbo stad med last af stenkel ständat på Grimsörarne benämnda klippor rederom Uto fyr i Korpo socken samt Sedra Finlands Pyksiaktiebolag till höriga bergningsångaren Melior unda besål af sjökaptenen Waldemar gl. 7. Pi. B. 1. s. P. Ä. B T. Pros No 231. Pag. 177. R. D. 1909.
Hörst den 9 i samma månad från staden Raval i Högaresömet Nyssland ankommit till strandningsstället, hade nästnämnda dag emellan Kaptenemi van Leuman och störst träffats on skrift ligen affattad öfverenskommelse om berg ningen af angfartyget Senter, hvarvid, lland annat, stadgats: att Södra Tinlands lykeriaktiebolag åtage sig att lerga och omhändertaga angfartyget Somtor mot begärden beräknad efter finsk lag äfvensom förbunde sig att till belätet och manskapet på ängfartyget Soner för dessas arbete vid bergningen Ullitala deras dublla lön På grund af denna öfverenskommelse hade Kaptenen Hörst med än garen Metror, därvid biträdd af Södra Finlands Tyksiaktiebolag jämväl tillhöriga bergningsångaren Rim på förjat lögningen och lyckats ofvan sagda 9. Oktober löstaga ängfartyget lenier från grundet, därå nästnämnda förtyg af ängarena Alebor och Kim begerats till Åbo stad, det förry gen ankommit den 11. i samma månad, hvarefter syn i sagda stad å ängfar tyget Smoir verkställts för utränande af de skador fartyget ådragit sig vid grundstötningen och huruvida detsam ma i sitt dåvarande skick kunde från nämnda ort afgå till Helsingfors stad för att intagas i torrdocka; och har angfartsiget Senin vid sagda syn uppskattats hapa varit rärdt i eskadadt skick före strandningen 17500. mark samt i dess skadade skick 1500 mark, kadan skadorna beräknats hafva upp gått till 2500. mark. Efter det ängfarts get Senior emellertid afrest till Helsingfors, har detsamma därstädes under kastats ytterligare besittning, hvarvid för tyget i den skadade tillstånd värde rats till 85000. mark och kortnaden för dess förrättande i fullt somassigt skick beräknats uppgå till 4270. mark. Härå har Sidra Finlands Tyberiaktiebolag låtit till Rädstufvurätten i sistnämnda stad instämma Kapienen var Suowen och där anfört: att belaget i enlighet med omförmälda öfvaenskommelse verkställt bergningen 114
af ängfartyget Siner, som strandat på ett synnerligen färligt ställe, blott ställdt för alla vindar samt att den na bergning, hvilken varit förenad med fara för bilagets ängare, fordrat stor möda och omtanke hos lagaren; och som Kaptenen Forst endast emot särskild ersättning vid bergningsarbet antilat besittningen å ängfartyget Tenion och bergningen af färtyget således må ste anses hafva verkställts af beläget ensamt utan befälds och besättningens å fartyget omsorg och moderkan, har å Södra Finlands Pykeriaktiebolags vägnar yrkats Kaptenen von Lehwins förpliktande att till Södra Finlands Sykeriaktiebolag utbetala ej mindre alla de kostnader belaget fall vidkännas för bergningen, utgörande enligt räkning 12942 mark 74 penni, hvarilland, för utom annat, upptagits följande poster, nämligen: " Räkning Capt. W. Hörst 2058. mark 5. penni, däri inbegripet "bref beträkning med 83. rubel 75. kopek ryskt mynt, äfvensom lötspenningar inalles 456 mark 40. penni, förklarering till hopa 58. mark 6. penni, samt dag kostnader för begningsångaren Meten, innefattande jämväl ersättning för assurance och slutning för l. dagar eller 1500 mark för dagen 9000 mark och enahanda kostnader för begnings angåren Kim för 4 dagar efter 300. mark för dagen 1200 mark, än och en tredjedel af angfartyget Seniors värde enligt den i Åbo stad verkställda uppskattningen 1500. mark efter afdrag af icke alle nast 16270 mark, hvarmed kostnaden för ängfartyget Seniors iståndsällan de öfverstigit det belopp af 2500. mark, som enligt berörda värdering beräknats till samma ändamål åtgå, utan äfven ofvansagda bergningskost nader, eller således 40212 mark 42 pen ni; hvarjämte Sedra Finlands Pyhl riktiebolag gjort anspråk på laga ränta å de belopp belaget sålunda utsökt. Häröfver hörd har Staptenen vare Luowen framhållet, att bergningen af angfartyget Senier i anseende till det lugna väder, som då rådt, icke varit 115
förenad med någon slörre fara för bergningsängarena och försiggått med stor lätthet, itg att förtyget med anlilande äfven af dess egen marken lösta gets från grundet redan efter vid pass två timmars arbete; att besättningen å ängfartyget Finier deltagit i berg ningen genom att redan före bergnings angarnas ankomst karla en del af lasten öfver börd och sätta färliggets må skin i gång vid sjelfva löstagandet af angfartsiget Tings från grundet; samt att de penningar Kaptenen Horsl utde lat åt besättningen å angejestyget Senier endast utgjort en uppmunkan åt densamma för deltagandet i berg ningsarletet och ingalunda kunde vär ka därkän att en högre grund borde följas vid fastställandet af begärde nens belopp; och jämte det Kaptenen van Levonen på dessa grunder ansett, att Sedra Finlands Pykeriaktiebolag icke borde i berganden tillerkännas mer än högst en sjettedel och minst en tolftedel af ängfartyget Seniors värde i dess skadade skick med afdrag af bergningskostnaden, har Kaptenen vanLeuren, enär ängfartyget Sontor vid ders besiktning i Åbo stad varit vatten fylldt och därför icke kunnat nog grant underrikas samt synemännen derutom uttalat att fartyget till vis ja delar märle blifva föremål för närmare granskning i Helsingfors, hållit före att till grund för beräkningen af lagarelönen icke kunde läggas del värde ängfartyget Seneor vid besiktningen i förstnämnde stad åsatts, utan det värde, hvartill fartyget uppkallats vid synen i Helsingfors, hvarhos Kaptenen van Leuven vidkom mande förenämnda räkning, enligt hvilken Södra Finlands Pykeriaktiele lag utkraft bergningskostnaderna, ifråga att huruvida förberörda besleträkningsbelopp 83. rubel 75. kopek kunde anses så som bergnings kostnad samt i öfrigt anmärkt, att såsom dylika kostnader icke heller kunde betraktas omförmälda lömpenningar och klareringskostnader samt posterna å 9000 och 1200. mark, hvarföre Kaptenen van Suurven velat 110