Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
radet Chmelkoski lämnats åt Aktiebolaget Kansallis - Osake - Pankki såsom pant för ett af banken åt Ehmelewski den 1. Juni 1901. beviljadt lån, stort 368,000 mark förutom ränta, med rätt för banken att, i fall af uteblifven betalning, utan Chmelaoskis vidare hörande resalisera panten, hvarför och då å nyssnämda lån ännu vid tiden förrättegångens början varit utestående 286, 563. mark 98. penni förutom uppbupen ränta, Kansallis-Osake-Pankki yrkat, att Konsuln Carlander och Ingemoren Kuber, såsom bolagsman i Fastighetsbolaget i Kaseingatan No 25., måtte åläggas att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde till Kansallis - Osake-Pankki utbetala den pantsalla skuldsedelns innehåll 23, 403. mark 2. penni med fem procents årlig ränta från den 13. Februari 1895. samt att därhos godt göra banken dess umgälder i målet I saken hörde hafva Konsuln Carlander och Ingeniören Huber anmärkt, att förskrifning, stäld å viss man med lof för honom att låta den komma i annans hand, jämlikt 12. SS: i Förordningen den 3. December 1895. om införande af ny utsökningslag för Storfurstendömet Finland och hvad i af seende därå skall iakttagas, borde, för att af tredje person kunna göras gällande mot gäldenären utan att denne mot anspråket finge göra de invändningar, hvilka han vore befogad att framställa mot den ursprunglige borgenären, vara försedd med öfverlåtelse å sjelfva förskrifningen, men att någon öfverlåtelse icke funnes tecknad å ifrågavarande af Fastighetsbolaget Kaserngatan No 25. till Kommerserådet Onnelewski eller order utfärdade förskrifning, hvarför Kansallis - Osake-Pankki på grund af denna gäldförbindelse icke hade annan rätt emot delegarene i Fastighetsbolaget än Kommerserådet Chmelewi egde. Nu som Kommerserådet Chmeteroski den 7. Maj 1896. erhållit fulllikvid för samma förskrifning genom en af Aktiebolaget Kaserngatan No 25. åt hvilket bolag Fastighetsbolaget Kasergatan No 25. försålt sin egande gård 13
och tomt No 3. i kvarteret Tamlaren af Helsingfors stad, den 7. Maj 1896. åt Ahmelevski utfärdad skuldsedel å 25,000. mark, altså och då skuldsedeln af den 13. Februari 1895. varit gulden redan då den af Chmeleoski den 1. Juni 1901. åt Kansallis-Osake-Pankki pantförskrifvits, hafva Konsuln Carlander och Ingeniören Kuber ansett Kansallis-OsakPankki lika litet som Kommerserådet Chmelvoski hafva någon fordringsrätt emot Fastighetsbolaget Kasorgatan No 25. eller dess delegare samt förty anhållit om käromålets förkastande och att Kansallis-Osake-Pankki måtte skyldig kännas att ersätta Carlander och Kuber deras kostnader å rättegången Sedan Aktiebolaget Kansallis - OsakPankki vid bemötandet häraf framhållit, att ifrågavarande skuldsedel redan innan den af Carlander och Huber åberopade författningen trädt i gällande kraft blifvit hos banken pantsatt och sedan dess oafbrutet befunnit sig i bankens värjo såsom pant för särskilda hvar efter annan åt Kommerserålet Emelavski af banken beviljade lån, har Rådstufvurätten medelst utslag den 17. Januari 1903. i målet sig utlåtit; och emedan ifrågavarande af Fastighetsbolaget Käserngatan No 25 den 13. Februari 1895. till Kommerserådet Chmelesoski utfärdade skuldsedel, vid let densamma jämte särskilda värdehandlingar af Chmelewski lämnats åt Aktiebolaget Kansullis - Osake - Pankki såsom säkerhet för innehållet af en utaf Chmelervski den 1. Juni 1901. till bemälda bank utfärdad skuldsedel, icke af Chmelervski försetts med behörig öfverlåtelsvanteckning samt KansallisOsake-Pankki på grund häraf, jämlikt 12. SS: i förberörda Förordning af den 3. sedels pantsättning icke erhållit annan rätt till utfående af dess innehåll än som tillkomme Kommerserådet Chranlewski, ty och då styrkt blifvit att ansagda skuldsedel af den 13. Februari 1895. blifvit till fullo betald, har Rådstufvarätten förkastat käromålet såsom foglöst, hvarhos Kansallis Osake-Pankki ä14 December 1895., genom förstnämda skuld
lagts att med sjuttiofem mark ersätta Konsuln Carlanders och Ingeniören Kuberg umgälder vid rättegången Hofrätten, under hvars pröfning Aktiebolaget Kansallis - Osake - Pankki i väderågdragit målet, har uti dom den 3. Februari 1905., enär Aktiebolaget Kansallis Osake-Pankki obestridt innehade endast panträtt till ifrågavarande skuldsedel och slik rätt enligt lag icke innefattade befogenhet för banken att af Könsuln Carlander och Ingeniören Huber såsom delegare i Fastighetsbolaget Kasorga tan No 25. utsöka sagda skuldsedels innehåll, funnit Kansallis- Osake-Pankki icke hafva förebragt skäl till ändring i Rådstuvurättens utslag, såvidt bemälda banks talan underkänts och banken ålagts att ersätta sina vederparter dessas umgälder i målet. Uti Hofrättens dom har Aktiebolaget Kansallis - Osake-Pankki sökt ändring medels deduktion, hvilken Konsuln Carlander och Ingeniören Huber bemött Kejserliga Senaten har lagit målet i öfvervägande och pröfvar rättvist på de af Rådstufvurätten anförda skällåta bero vid det slut, hvari domstolarna i saken stannat; och ålägges Aktiebolaget Kansallis - Osake-Pankki att med sextio mark godtgöra Konsuln Carlander och Ingeniören Huber för deras kostnader i målet härstädes Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Lars Homan A. N. W. S. hemmanLars Homan A. N. W. S. hemmanAlex Kumlin Edvard Pardan Alex Kumlin Edvard Pardan Eelala klander. Oscar Karsten 15
Den 22 Januari 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Wasa Hofrätt inkommet mål angående huskyra emellan Bankkam reraren Hermann Grunn, från Niko laistad, sökande, samt Läneregistratorn Matti Sario, från samma stad, svarande: gifven uti Justitiedopartementet, den 22 Januari 1906. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem inhemtal följande. På Bankkamreraren Grunn ågången stäm ning har Läneregistratorn Saris vid Rådstufvu rätten i Nikolaistad anfört, att Bankkamreraren strunn, hvilken, på grund af ett med förre egaren till Läneregistratorn Sarios numera egande gård, No 17. vid Storalänggatan i nämnda stad, ingånget skriftligt kontrakt, under en tid af tre år, räknadt från den 1 Juni 1898, bebott en bostadslägenhet i sagda gård samt, efter det hyrasaftalet utsträckts till påföljande år, jemväl under lyresäret 1901 - 1902, genom munllig öfverenskommelse med Sario, som emellertid blif vit egare till gården, förhyrt sagda likal ytter mera ett år eller till den 1 Juni 1903; och som Jde L. H - H. S. A. K - E. P - W. St. Haf H 6 No 52. Pag. 72. R. D. 1905
Bankkamreraren Grunn, efter att hafva den 1. November 1902. utan laga orsak afflyttat från lokalen, vägrat att vidare efter den 1 påföljande December erlägga hyra för densamma, har Läneregistratorn Sario, enär hyran jemlikt bestämmetserna i hyresaflalet vore qvarlakvis till betalning förfallen, yrkat Bankkamreraren Grönns förpliktande att till Länenegistratorn Läris gäl da den för lokalen för tiden från den 1 December 1902 till den 1 Mars 1903. upplupna hyran, utgörande 250 mark, samt att dessutom likaledes i enlighet med bestämmelserna i hyresaflalet ei sätta Sario kostnaden för sötning af lägenhetens eldstäder under kalenderåret 1902, hvilken uppginge till fyra mark tjugu penni, hvar stom Länenegistratorn Saris gjort anspråk på ränta å det fordrade hysesbeloppet efter beräkning af sex för hundra om året från den 1 Mars 1903. Öfver käromålet hörd, har Bankkaniejaren Brunn genmält, att han, sedan det emellan honom och gårdens förre egare uppgjorda kyreskontraktet den 1 Juni 1901 upphört att gälla, qvarbott i lokalen utan alt något nytt aftal mellan honom och gårdens egare ingåtts, hvarför och då särskilda brister vidlådt sagda lokal, Bankkameraren Grunn därifrån afflyttat den 1 November 1902., efter det hyra för lokalen erlagts till första laga fardag, den 1 December samma år; vid hvilket förhållande och då anspråket på ersättning för sotning af lokalens edstäder vore fullkomligt obefogadt, Bankkom reraren Gränn anhållit om käromålets förkastande. Sedan Rådstufvurätten under rättegången genom beslut af den 3 April 1903 ålagt Bankkamreraren Grunn att vid vite af tjugu mark för Rätten förete sitt exemplar af förberörda kyreskontrakt samt sådant äfven af Bankkamreraren Grunn fullgjorts äfvensom parterne ömsesides anhållit om ersättning för sina umgälder i målet, har Rådstufvurätten genom utslag den 15 Maj 1903 yttrat sig i saken; och enär Bankkaen reraren Grunn, hvilken, efter att hafva bebott ifrågavarande lägenhet på grund af skriftligt kontrakt från den 1 Juni 1898 till den 1 Juni 1901 och sedermera utan att nä got skriftligt kontrakt derom upprättats från sistnämnda dag till den 1 Juni 1902, qvar bott i lägenheten utöfver sistsagda dag utan att 17
lankkamreraren Grund, efter att hafva den 7. November 1902. utan laga orsak afflyttat från tokalen, vägrat att vidare efter den 1 påföljande December erlägga hyra för densamma, har Säaregistratorn Sario, enär hyran jemlikt bestämneterna i köpesaflåtet vore qvartakvis till betalling förfallen, yrkat Bankkamreraren Grans förpliktande att till Länerigistratorn Aino gäl la den för lokalen för tiden från den 1 December 1902 till den 1 Mars 1903. upplupna hyran, utgörande 260 mark samt att derutom likaledes enlighet med bestämningarna i höpesaflåtet erjalla Vario kostnaden för sötning af lägenhetens eldstädes under kärenderaret 17/192, hvilken uppginge till fyra mark tjugu penni, hvarutom Länenegistratorn Simo gjort anspråk på ränta å det fordrade köpebeloppet efter beräkning af sed för hundra om året från den 1 Mars 1903 Öfver käromålet hörd har Bankkanne raren Brunn genmålt, att han, sedan det e mellan honom och gårdens förre egare uppgjorda kyreskontraktet den 1 Juni 1901 upp hört att gälla, qvarbott i lokalen utan att något nytt aftal mellan honom och gårdens egare ingåtta, hvarför och då särskilda brister vidlådt sagda likal, Bankkamreraren Grunn därifrån afflyttat den 1 November 1902., efter det hyra för lokalen erlagts till första laga fardag, den 1 December samma år; vid hvilket förhållande och då anspråket på ersättning för sötning af lokalens edsläder vore fullkomligt obefogadt, Bankkan reraren Grunn anhållit om käromålets för kastande. sedan Rådstufvurätten under rättegången genom beslut af den 3 April 1903 ålagt Bankkamreraren Grunn att vid vite af tjugu mark för Rätten förde sitt exemplar af förberörda kyreskontrakt samt sådant äfven af Bankkamereraren spunn fullgjorts äfvensom parterne ömsesides anhållit om erwittning för sina umgälder i målet, har Rådstufvurätten genom utslag den 15 Maj 1903 yttrat sig i saken; och enär Bankkamo garen Gunnu, hvilken, efter att hafva beboll ifrågavarande lägenhet på grund af skriftligt kontrakt från den 1 Juni 1898 till den 1 Juni 1901 och sedermera utan att nå got skriftligt kontrakt derom upprättats från vistnämnda dag till den 1 Juni 1902, qvar bott i lägenheten utöfver sistsagda dag utan att 27
för än den 30 September 1902. för Läneri fralorn Sario såsom kyresvärd uttala om skan att afflytta, måsti anses hafva försyrt lägenheten på ett år framåt, räknadt från den 1 Juni 1902, ty och som Bankkanen raren Ejiinn icke gittat visa laga skäl för sin afflyttning före kyrestidens utgång, samt hustru derhos enligt förberörda skriftliga kon trakt och ortens sed varit skyldig att jemväl bekosta under legoliden i lägenheten verkstäld sökning, har Rådstufvurätten ålagt Bankkom reraren Erunn att emot avitto till Sänerceri skatorn Sarvo utbetala i fordrad fyra tvåhundra femtio mark samt i ersättning för kostnaderna för sötning fyra mark tjugu nenni, jemte sex procents årlig ränta å det utdömda köpesbeloppet, räknadt från den 1. Mars 1903 till den full betalning följde hvarhos Bankkamreraren spunn känts skyldig ett med åttatio mark ersätta Vanragiska lain Sario dennes kostnader å rättegången. tofrätten, under hvars pröfning Bank kumeraren Grund i väderag dragit målet har medels dom den 22 Februari 1905 funnit Kankkanreraren Grunn icke hafva anfört skäl till ändring vare sig i Rädstufvurättens förenämnda under rättegången afsagda bedel eller i dess slutliga utslag, vid hvilket förty fått bero, jemte det Bankkamreraren Grunn skyldigkänts att till Länneregistratorn förio i ersättning för dennes i Hofrätten hafla kostnader i målet utgifva fyratiofem mark Uti köparens dom har Bankkamrera ren Gunn sökt ändring medels ingifven de duktion, den Länenegistratorn Sario i föreskrifren ordning bemält Kejserliga Senaten har tagit detta mål öfvervägande och jemte det vidare utlåtan de i anledning af Bankkamreraren Brunni mot Rådstufvurättens ofvanomförmälda i åttegången afsagda beslut jemväl härstä les fullföljda missnöje förfaller, alldenstund Bankkomreraren Gunn allaredan fullojort den honom genom samma utslag af Rådstuf virallen meddelade föreskrift, finner Kejserlija Senaten Bankkamreraren Upunn icke hafre anfört skat till ändring uti Hofrättens i jelfva socken gifva dom, vid hvilken förly kommer att förblifva; hvarhos Bankbarn reraren Grund ålägges att till Låneregi Viatorn Saria i ersättning för hans härstä18
des hafda kostnader i målet utgifva sjuttio mark. Det alle, som vederbör till af terrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland. Lars Hömeå. (.0,10.) hemman Alex Kumlin H David Pardain Eelaren Ylander. No 59. lag. 140. R. D. 1905 Den 24. Januari 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Wasa Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Apolekaren Karl Fredrik Mandelin från staden Nikolaistad, sökande, samt Tolograden Daniel Nyölin, från Helsingfors stad, svarande: Silfven uti Justitiedepartementet, den 24. Januari 1906. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemlat följande: Vid Rädstufvurätten i Nikolastad har Apotikaren Mandelin, efter stämning å Totograsen, Nyblin, yrkat, att Tologgrafen Nyllin, som enligt kontrakt af den 4. Augusti 1896. för en tid af tio år, räknadt från den 1. Juni 1892. förhyrt, förutom nödiga uthus, tvenne lägenheter uti stenhuset å Mandelins gård Tog. vid Handelsesplanaden i förstsagda stad, den ena af dem uti vindsväningen, bestående af ätiljerneim och dessutom tvenne rum samt så kalladt märkt rum, och den Ode S. H. - F. A. K. - E. P. - W. k. J. K. S.
andra i bottenväningen, afsedd till bytiklokal och bestående af ett rum, för en årlig hyra af inalles tretusen tvåhundra mark att hvartalsvis i förskott erläggas, måtte, enär Nyblin icke behörigen fullgjort sin betalningskyldighet, åläggas att genast till Apotekaren Mandelin gälda den öfverenskomna, hyran för tiden från den 3. November 1899. jemte sex procents ränta å hvarje kvartalsbelopp från förfallodagarna, efter afdrag af häremot guldna, den 22. September 1907. 6500. mark, den 11. December samma år 500. mark, den 4. Mars 1903. 500. mark och den 3. Juni sistsagda år 500. mark, hvarhos Apotekaren Mandelin tagit i anspråk skälig godt görelse för sin rättegångskostnad. Öfver käromålet hörd, har Tolografen Nyölin motsagt detsamma på den grund, att betikkaten som bort till honom behörigen inedd upplåtas någon tid efter den 1. Juni 1897., icke blifvit Nyblin till handahållen, och att hyran för derandra lägenheten till fullo guldits intill den 11. December 1905. efter beräkning af 2000. mark för året. Rådstufvurätten har derå genom den 23. Oktober 1903. afsagdt utslag förklarat utredt vara, att den betiklokal, hvilken jemte en atelier och till denna hörande rum blifvit af protekaren Mandelin medels kontrakt af den 4. Augusti 1896. till Tolograden Nyblin uthyrd för en tid af tio år, räknadt från den 1. Juni 1897., emot en ärskyra af tretusen tvåhundra mark, först den 3. November 1899. stått färdig att till Nyblin öfverlemnas samt af handlingarna i målet desslikes framgå, att Daniel Nybéns broder Jotografen Holger Nyttin sistsagda dag väl underrättats om nästnämnda förhållande, men det deremot icke vara ådagalagdt, att Daniel Nyblén sjelf skulle erhållit sådan underrättelse eller att hans förbemälde broder varit bemyndigad att å orten företräda honom i anseende hvartill och då Tolo20
grafen Nyllin icke varit skyldig att dåmera emottaga nämnda betik lohal och den i kontraktet ingående bestämning, att med viitiklokalens inredning finge ansta utöfver den 1. Juni 1897., icke medfört rätt för Apotekarin Mandelin att uppskjuta med lokalens öfverlemnande till den 3. November 1899., Rådstufvurätten, enär Apotekaren Mandelin medgifvit, att bolografen Nyölin från kontraktslidens början till December 1903. erlagt i hyra tvåtusen mark för året eller femhundra mark i kvartalet, och denna hyra för åtelin tokalen blifvit af Mändelin såsom tillfyllestyörande godkänd för tiden från den 1. Juni 1897. till den 5. November 1899., förkastat Apotekaren Handelins i saken utförda talan. Hofrätten, under hvars pröfning protekaren Mandelin i vädeväg den gel målet, har medels den 5. Maj 1905. gifven dom faststält Rådstufvu rättens utslag, jemte det Apotekaren Mandelin ålagts att med femtio mark godtgöra Totografen Nyblin dennes Hofrätten hafda umgälder Uti Hofrättens dom har Apotekaden Mandelin anhållit om ändring medels til ingifven deduktion, hvilken Holografen Nyllin i laga ord ning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och emedan Aposkarin Mandelin icke visat, att han till Fotografen Nyblins förfogande stall ifrågakomna viiliktokat inom den tid, som måste anles hafva i ofvannämnda kyreskon trakt af den 4. Augusti 1896. varit derför förutsatt, ej heller att lupanför uteViirlokalen borde beräknas till ner än Bolografen Fyölin medgifvit eller tvåtusen mark om året, ty och da utredning jemväl saknas rörande beloppet af den räntegodtgörelse som Apotekaren Mandelin vid nästantydda förhållande velat för sig taga i anspråk, finner Kejserliga Israelen Apolekaren Mandelin icke hafva förebragt skäl till ändring 9
i det slut, hvari domstolarne i saken stannat och hvarvid förty kommer att bero, jemte det Apotekaren Mandelin kännes skyldig att med sextio mark godtgöra Fotografen Nyblin för hans i målet härstädes hafda umgälder. Pet alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: gars Hörmän Alex. Kumlin Edvard Pardani Evala Lejander. Edvard Pardani Eelola klanderKarl Handertskjöld Tammikuun 25 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio Waasan Hovioikeudesta maksuitta tulleessa, rajakäynnin måtetta koskevassa nostajutussa, jossa Oulun kaupungin Valtuusta ja Kahatöimikamari ovat hakijoina sekä Handlandenes i Uleåborg stad sessionsinrättning" nimisen eläkelaitoksen johtokunta on vastaajana: Annettu Oikeusosaston sä 25 päivänä Tammikuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, sikäli kun nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Oulun läänin Kuvernöörille jätetyssä kirjelmässä 4 päivältä Huhtikuuta 1900 on Oulun kaupungin Valtuusto ilmoittanut, että asianomaisen Oikeuden 23 päivänä Lokakuuta 1789 vahvistamassa isonjaontoimituksessa, jossa Oulun ja Muhoksen pitäjäin tilallisten sekä kruunun- ja kirkollistilain puolesta tehdyn sopimuksen mukaan Oulun kaupungille oli eroitettu saman kauSäsnä: Rut. W. C. J. T. - G. B. - F. L. - Ent. Tog. Hemmans
pungin viisi ja seitsemän kahdettatoista osaa manttaalia vastaava lahjoitus maa, oli kaupungille jaettu ja kartalle merkitty lastaus- ja tervahovi paikoiksi kolmetoista tynnyrin- ja viisi neljännestä kapanalaa maata neljässä eri kuoiossa molemmin puolin Oulun pitäjän Oulunsuun kylässä olevaa Toppilan palmaa; mutta koskee noitten lahjoitusmäshin kuuluvien neljän tiluksen rajoja löytynyt maalle pantuina, ei ainakamnäkyvissä, on Valtuusto anonut että asianomainen maanmittari määrättäisiin kaupungin lahjoitusmaita koskevien isonjaontoimituskirjain perusteella laillisessa järjestyksessä toimittamaan sanottujen tiluskuvioitten mittuaminen, kartoittaminen ja pyykittäminen. Sittenkun läänin Maanmittaustoit. tentarkastaja Alexander Tiger hänelta vaaditussa lausunnossa oli puoltanut hakemuksen myöntämistä, on Kuvernööri määrännyt virkaatoimittavan Komisioonimaanmittaren Otto Hacksellen isonjaon karttojen ja toimituskirjain perusteella mittaamaan ja kartalle panomaan mainitut lastaus- ja tervaho. vipaikat sekä laillisessa järjestyksessä toimittamaan noiden maapalstojen rajankäynnin ja pyykittämisen; minkä jälkeen Maanmittari Hackzell on toimittanut tuon rajankäynnin ja siten eroittanut puheena olevat, alaltaan 6,239 hlitaaria suuruiset maa-alueet Oulun kaupungille kuuluviksi sekä 1 päivänä Syyskuuta 1900 antanut toimituksestaan paalutustodistuksen. Kerrottua toimitusta vastaan on "Handlandenes i Uleåborg stad sessionsinsättning" nimisen eläkelaitoksen johtekunta Kuvernöörin luona ilmoitta. nut tyytymättömyyttä sekä sittemmin, Kuvernöörin lykättyä asian Oikeuteen haastatettuaan Oulun kaupungin Valtuuston ja Rahatoimikamarin Oulun ja Hailvoden pitäjien sekä Oulunsalon kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, siellä lausunut: etteivät kysymyksessä olevat maaalueet, joissa Oulun kaupungin tervahovi - ja lastauspaikat sijaitsivat, kuuluneet kaupunkiin, vaan eläkelaitoksen omistamaan, 23
Oulunsuun kylässä sijaitsevaan Toppilan viisikahdeksatta osaa manttaalia suuruiseen verotaloon No 1, johon tilaan maapalstat äskenmainitussa kylässä, kahdeksannentoista vuosisadan loppupuolella ja yhdeksännentoista vuosisadan alussa toimitetussa isossajaossa olivat jaetut; että sittenkun "Handelssockaten i Uleåborg niminen kauppaseura 4 päivänä Maaliskuuta 1777 kuupungin Maistraatin ehdotuksesta oli päättänyt perustaa tervahovin Toppilan salmen pohjoisrannalle, mikä tervahon oli rakennettava kauppaseuran yksityisellä kustannuksella, oli kauppaseura, koska sekä Toppilan saari Toppilan valmen eteläpuolella että tilukset salmen pohjoisrannalla kuuluivat Toppilan taloon, ostanut 5 päivänä Maaliskuuta 1777 puolen ja 24 päivänä Helmikuuta 1792 toisen puolen Toppilan taloa; sekä että puheenalaiset maa-alueet, joita myöskin käytettiin vuokratontteina, sittemmin olivat olleet kauppasviran hallussa, kunnes kauppaseura lahjakirjalla 22 päivältä Maaliskuuta 1883 oli luovuttanut Toppilan tilan yllämainitulle eläkelaitokselle, minkä jälkeen eläkelaitos, joka 5 päivänä Lokakuuta 1885 oli saanut kiinnekirjan sanottuun taloon, oli hallinnut maa-alueita sekä kantanut tulot niistä ynnä maa-alueilla löytyvistä laitoksista. Asian näin ollen ja koska kerrotut maapalstat olivatkin Komisioonimaanmittari E. A. Leisténin vuosina 1877 ja 1878 toimittamassa, Kihlakunnanoikeuden 1 päivänä Helmikuuta 1898 vahvistamassa Oulun pitäjän isonjaon täydentämisessä eroitetut Toppilan tilaan, on eläkelaitöksen johtokunta, väittäen moitteenalaisen rajankäyntitoimituksen muutenkin virheelliseksi ja puutteellisekesi, vaatinut että toimitus kumottaisiin. Kanteesta kuulustettuina ovat Oulun kaupungin Valtuusto ja Rahutoimikamari, myöntäen sekä Toppilan tilan että riidanalaisten maa-alueitten olevan Handlandenes i Uleåborg stad pensionsinrättning" nimisen eläkelaitoksen hallussa, väittäneet, että kaupungin porvaristo, kun tervahovi oli päätetty 24