Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tänän jutun; ja koskei sitä perintöoikeutta; josta Anna Aalto on ajanut kannetta asiassa, ole saatettu voimaan laissa perinnön vaatimusta varten säädetyn pesimmän ajan kahdenkymmenen vuoden kuluessa, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen loppupäätelmän, johon Hovioikeus yllämainitussa tuomiossaan on johtunut; ja velvoitetaan Anna Aalto sen ohesja suorittamaan Antti Kosolle ynnä hänen asiakumppaneilleen, heillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tälä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde. Julius Kummelin R. A. Bonde. Julius Kummelin A. Henr. Snellman C. Wiiskman Edvard Paldani Eelalä Aljander. C. J. Timgren. Ande Lundenius Ail. Blungintr T. Järnefelt Toukokuun 17 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Kauppi as Juho Adolf Tyykiluoto, Raahan kaupungista, on hakijana ja Nikolainkaupungissa oleva Onki lahden Konepaja Osakeyhtiö vastaajana: Annettu Oikeusosaston sa 17 päivänä Toukokuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Oukilahden Konepaja Osakeyhti ölle toimitetun haasteen nojalla on Kauppias Tyykiluoto Nikolainkaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että yhtiö välikirjalla 26 päivältä Helmikuuta 1903 oli sitoutunut senjälkeisen Toukokuun loppupuolella jättämään Kauppias Tyykiluodolle, käytettäväksi saman vuoden purjehdusaikana aina Marras kuun 1 päivään saakka, kannellisen höyryaluksen asetuksien mukaisessa Läsnä: R.t. W. - C. 75. - F. L. - bit. - A. G. 363 No 717. Pag 223. R. D. 1906.
täysin merikeipoisessa kunnossa kuudentuhannen markan vuokraa vastaan, joka oli maksettava Tyykiluodon hyväksymällä, 1 päivänä Heinäkuuta 1903 lunasteltavaksi joutuvalla vekse lillä, ja että Kauppias Tyykiluoto 19 päivänä sanottua Toukokuuta oli yhtiöltä vastaanottanut Salo nimisen höyryaluksen, minkä rakenteen ja siihen käytettyjen aineiden ynnä työnkelpoisuudesta yhtiön välikirjan mukaisesti tuli vastata, ollen yhtiö sen lisäksi velvollinen maksutta korjautta maan mahdollisista virheistä johtuvat viat; mutta kun mainittu alus kohta oli näyt täytynyt tekonsä puolesta useissa tärkeissä kohdin vialliseksi, eikä yhtiö, siihen kehoitettunakaan ollut korja uttanut vikoja, jotka Kauppias Tyykiluodon sitten mahdollisuuden mukaan oli täytynyt itse laitattaa menettämällä tähän paitsi kustan nuksia myöskin tärkeätä aikaa, jos ta ynnä aluksen koneiston yleisestä huonoudesta myöskin oli ollut seurauksena, ettei Tyykiluoto ollut voinut hyväkseen käyttää niitä hinausurakoi ta ja muita ansiotilaisuuksia, joita hänalukseen luottaen, oli edeltäkäsin itsellensä varannut, on Kauppias Tyyki luoto, ilmoittaen vielä aluksen kattamiseen ja muihin pienempiin sisustuksen lopettamistöihin panneen sa varoja, vaatinut, että Onkilahden Ronepaja Osakeyhtiö, joka 9 päivänä Heinäkuuta 1903 oli ottanut Tyykiluodelta pois aluksen, missä vähän sitä en nen oli tapahtunut höyrypannun räjähdys, velvoitettaisiin suorittamaan Tyykiluodolle korvaukseksi kaikesta hänen tuon aluksen kelvottomuuden takia kärsimistään kustannuksista, tappiosta ja vahingosta laskun mukaan yhteensä neljätoistatuhatta kahdeksansataa kuusikymmentäkaksi markkaa kuusikymmentä pennia korkoineen sekä maksamaan Syykiluodolle mitä yhtiö, joka ylläkerrotun, Tyykiluodon yhtiölle hyväksymän vekselin perusteella oli saanut tuomion ja pannut sen täytäntöön, jolloin eräs kolmentuhannen kahdeksan 361
sadan kuuden markan kuudenkymmenenviiden pennin arvoinen proomu oli pakkohuutokaupalla myyty ja hintana tuottanut ainoastaan tuhat viisisataa viisikymmentä markkaa, oli saman tuomion nojalla Tyykiluodolta ulosetattanut tahi vastedes tulisi kantamaan, kuin myös korvaamaan Tyykiluodolle hänen oikeudenkäyntikulunsa. Oskilahden Konepaja Osakeyhtion puolesta on kanteeseen vastattu. että Kauppias Tyykiluoto edellämainitun välikirjan mukaan oli oikeutettu saamaan puheenalaisen aluksen vasta lopulla Toukokuuta vuonna 1903, mutta omasta pyynnöstään saanut sen jo saman kuun 19 päivänä, nimenomaisesti suostuttuansa omalla kustannuksellaan toimituttamaan ne vahäpätöiset korjaukset ja sisustuksen lopettamistyöt, mitkä aluksessa silloin vielä olivat tekemättä; että alus, ennenkuin se jätettiin Tyykiluodolle, oli tarkastettu ja kseajo sillä suori tettu, jolloin kaikki konoosat oli havaittu olevan täydessä kunnossa ja 365 läsnä ollut paikkakunnan virallinen koneitten tarkastusmies hyväksynyt aluksen käytettäväksi, mutta että Tyykiluoto, joka oli ollut koleajossa mukana tekemättä alusta vastaan muistutusta, sittemmin väkineen oli niin huorosti hoitanut alusta, että yhtiön oli täytynyt, räjähdyksen siinä tapahduttua, Tyykiluodon suostumuksella ottaa alus häneltä pois; minkä vuoksi ja kun välikirjan mukaan yhtion vastuu ei käsittänyt muun muasja huonosta hoidosta alukseen syntyviä vikoja sekä yhtiö oli ollut oikeutettu panemaan täytäntöön yllä sanotun vekselituomion, yhtiön puolesta on vaadittu kanteen hylkäämistä. Raastuvanoikeus on 29 päivänä Heinäkuuta 1904 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Kauppias Tyykiluodon kanteen muun puolesta, paitsi että Oskilahden Konepaja Osakeyhtiö velvoitettiin niinhyvin maksamaan Kauppias Tyykiluodolle takaisin mitä yhtiö edellämainitun vekselituomion no
jalla oli pääomineen, korkoineen ja oikeudenkäyntikustannusten korvauksi neen saanut Tyykiluodolta tai vastedes tulisi häneltä kantamaan viiden prosentin vuotuisen koron kanssa siitä päivästä, jona rahat nostettiin taikka vasta kannetaan, kunnes maksu toimitettiin, kuin myös suorittamaan Kauppias Tyykiluodolle ylläsanotun proomun arvon ja tuosta proomusta pakkohuutokaupassa saadun hinnan erotus kaksituhatta kaksisataa viisikymmentäkuusi markkaa kuusikymmentäviisi penniä niinikään viiden prosentin koron kanssa, lukien 23 päivästä Lokakuuta 1903 maksun tapahtumiseen saakka Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 16 päivänä Elokuuta 1906 katsonut selvitetyksi että, sittenkuin Kauppias Tyykiluoto 26 päivänä Helmikuuta 1903 Onkilahden Konepoja Osakeyhtiön kanssa oli kirjallisesti tehnyt sellaisen välipuheen, että yhtiö senjälkeisen Toukokuun lopussa jättäisi Tyykeluodolle kysymyksessä olevan höyryaluksen täysin merikelpoisessa kunnossa käytettäväksi saman vuoden purjehdesaikana Marraskuun 1 päivään saakka kuudentuhannen markan vuokraa vastaan, tuo alus oli 19 päivänä mainittua Toukokuuta Tyykiluodon läsnä llessa tarkastettu, jolloin viralliset tarkastusmiehet olivat sen hyväksyneet; että Tyykiluoto tarkastuksen tapahduto tua oli vastaanottanut aluksen ja sitoutunut itse teettämään ne vähäiset aluksen sisustukses korjaukset, mitkä silloin vielä olivat tekemältä; että aluksen koneisto sittemmin ei ollut toiminut tyydyttävästi, josta syystä Tyykiluoto oli Oulun kaupungissa olevässä konepajassa korjauttanut koneistoa; että Onkilahden Konepaja Osakeyhtiö, sittenkuin yksi venttiili aluksen höyrykattilassa oli råjähtänyt, 9 päivänä Heinäkuuta 1903 Tyykiluodon suostumuksella oli otta nut aluksen takaisin haltuunsa; se kä että yhtiö oli Tyykiluodolta ulos366
hakenut koko edellä sanotun vuokramäärän, kuusi tuhatta markkaa, josta Tyykiluoto oli hyväksynyt yhtiön asettaman vekselin, ja että tuon summan ynnä koron ja oikeudenkäynti kulunkien korvauksen suorittamiseksi oli ulosottoon kirjoitettu Tyykiluo don omistama proomu, joka sitten hakkohuutokaupassa oli myyty tuhannesta viidestäsadasta viidestymmenesta viidestäsadasta viidestymmenestä markasta; mutta koskei oltu näytetty, että höyryaluksen koneiston pätyydyttävä toiminta olisi riippunut virheistä koneiston rakenteessa tahi huonoista aineista, etenkin kun todistettu oli että alusta, sen ollessa Kauppias Tyykiluodon hallussa, oli huonosti hoidettu, eikä Onkilahden Konepaja Osakeyhtiötä asian näin ollen voitu pitää velvollisena Tyykiluo dolle korvaamaan hänen kustannuksiansa aluksen korjaamisesta. tai sitä vahinkoa, minkä Tyykiluoto ilmoituksensa mukaan oli kärsinyt sen vuoksi ettei alusta ollut voitu aiottuun tarkoitukseen käyttää; koska suostutusta vuokrasummasta tuhat kahdeksansataa kuusikymmentä kolme markkaa kolmekymmentäviisi penniä vastasi sitä viidenkymmenen päivän aikaa, jonka alus oli ollut Tyykiluodon hallussa, eikä Tyykiluoto ollut voinut näyttää että hän vuokrasta olisi enemmän maksanut; sekä koskei yhtiö ollut velvollinen vastaamaan sii tä vahingosta, jonka Tyykiluoto ehkä oli kärsinyt sen kautta, että yllämainittu proomu olisi palkuhinnasta myyty, on Hovioikeus, muuttaen Raastuvanoikeuden päätöstä, hyljännyt Kauppias Tyykiluodon asiassa ajaman kan teen; mutta jätettiin Kauppias Tyykiluodolle valta, jos hän edellä kerrotun vekselin sisällöstä joutuisi maksamaan enemmän kuin tuhat kahdeksansataa kuusikymmentäkolme markkaa kolmekymmentäviisi penniä kuuden prosentin vuotuisen koron kanssa 1 päivästä Heinäkuuta 1903, erittäin laillisessa järjestyksessä Onkilahden Konopaja Osake yhtiötä vastaan ajaa sitä kannetta, jo hon hän katsoi syytä olevan 367
Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Tyykiluoto anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Onkilahden Konepaja Osakeyhtiön puolesta on säädetyssä järjestyksessä vastattu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Tyykiluoto ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Kauppias Tyykiluoto velvoitetaan maksamaan Onkilahden Konepaja Osake yhtiolle, korvaukseksi yhtiöllä asian vuoksi täällä olleista kustannuksista, seitsenänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen SenaattiR. A. Brodd. Fredr. Lundenius. A. W. Granström. C. J. Timgren 1all Huuginti: Alfred Lindström 14 Toukokuun 22 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, tilankaupan purkamista koskevassa asiassa, jossa Talolliset Tuomas Huuskola ja hänen vaimonsa Maria Loviisa Tuomaantytär, Robert Ruohtula ja tämän vaimo Amanda Mönkölä sekä Erik ja Sipi Mönkölä, kaikki Luhangon pitäjän Tammijärven kylästä, ynnä Joutsan pitäjän Ruorasmäen kylästä oleva Talollinen Kalle Saaritsa, vaimonsa Albertina Mönkölän edusmiehenä, ovat hakijoina, kuin myös ensiksisanotun pitäjän Judinsalon kylässä asuvat Rustitilallisenleski Eva Sofia Jutila ja Filosofianmaisteri Heikki Aarne, viimemainittu omasta puolestaan ja vaimonsa Otteliana Aarnen edusmiehenä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 22 päivänä Toukokuuta 1907 Keisarillinen Senaatti on itselleen Läsnä R. A. W. F L. C. A - A- A. G. O. K. 36 No 728 Pag. 43. R. D. 1907
esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Eva Sofia Jutila ja hänen miehensä Rustitilallinen Sipi Tuomaanpoika Jutila 25 päivänä Helmikuuta 1896 laaditussa keskinäisessä testamentissa olivat määränneet, että jommankumman heistä kuoltua kaikki hänen kiintel ja irtain jäämistönsä oli täydellä omistusoikeudella lankeava jälkeenjääneelle tämän elinajaksi, sekä Eva Sofia Jutila, Sipi Jutilan kuoltua 13 päivänä sitä seuraavaa Huhtikuuta, jättäen jälkeensä lähimpinä perillisinä sisarensa Maria Loviisa Tuomaan. tyttären ynnä sisarvainajansa Albertina Tuomaantyttären lapset Amanda, Erik, Sepi ja Albertina Mönkölän, oli valvonut tuon testamentin, oli Luhangon, Joutsan ja Leivonmäen pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus, Tuomas Huuskolan, Robert Ruohtulan sekä Erik ja Sipi Mönkölän tekemästä kanteesta, päätöksellä 21 päivänä Syyskuuta 1898 oikaissut kerrotun testamentin niinmuodoin että, koska Sipi Jutila vanhemmiltaan oli perinyt viisi neljäskymmeneskahdeksas osaa manttaalia veroisen osuuden Jutilan perintötalosta No 1 Judinsalon kylässä ja Sipi Jutila siis ei ollut ottut oikeutettu testamentilla määräämään sanotusta talonosuudesta, Eva Sofia Jutila, kun Albertina Saaritsa ei ollut yhtynyt moitekanteeseen, velvoitettiin Tuomas Huuskolalle, Robert Ruohtulalle sekä Erik ja Sipi Mönkölälle luovuttamaan seitsemän kahdeksannesta edellämainitusta viiden neljäskymmeneskahdeksasosan manttaalisesta osuudesta Jutilan taloa, minkä päätöksen, mikäli se yllä on kerrottu, Wiipurin Hovioikeus tuomiossa 14 päivänä Kesäkuuta 1899 oli vahvistanut. Tämän jälkeen ovat Tuomas Kuuskola, Robert Ruohtula, Erik ja Sipi Mönkölä sekä Kalle Saaritsa, Eva Sofia Jutilalle, Maisteri Aarnelle ja Oteliana Aarnelle toimitetun haasteen nojassa, ylempänä sanotussa Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, 369
että Eva Sofia Jutila kauppakirjalla 21 päivältä Syyskuuta 1901 oli Maisteri Aarnelle myynyt kahdennentoistaasan, veroltansa viisi sadasneljäskymmenesneljäsosaa manttaalia, kysymyksessä olevasta Jutilan talosta; mutta kun Eva Sofia Jutilalla, siihen nähden että hänelle mainitussa testamentissa oli myönnetty oikeus ainoastaan elinaikansa hallita Sipi Jutilan jäämistöä, johon viittä kahdeskymmenesneljäsosaa manttaalia vastaava puoli sanotusta talosta oli kuulunut, ei ollut ollut oikeutta tehdä kerrottua kauppaa, ovat Tuomas Huuskola ja hänen asiakumppaninsa vaatineet, että tuokauppa, joka loukkasi Tuomas Huuskolan ja hänen asiakumppaniensa oikeutta samaan kiinteimistöön, julistettaisiin mitättömäksi. Eva Sofia Jutilan ja hänen asiakumppaniensa vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 15 päivänä Marraskuuta 1904 julistamassaan päätöksessä rätkaissut asian; ja koska Eva Sofia Jutila, kuten edelläsänotusta testamentista ja Hovioikeuden yllämainitusta tuomiosta kävi ilmi, omisti Sipi Jutilalle kuuluneesta osasta Jutilan taloa muun osan, paitsi sen mikä samassa tuomiossa oli määrätty luovutettavaksi Tuomas Huuskolalle, Robert Ruohtulalle sekä Erik ja Sipi Mönkölälle, ja Eva Sofia Jutila niinmuodoin oli ollut oikeutettu tekemään puheenalaisen tilankaupan, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Suomas Huuskolan ja hänen asiakumpraniensa asiassa ajaman kanteenHovioikeus, jonka tutkittavaksi Tuomas Huuskola ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 16 päivänä Helmikuuta 1907 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen; ja velvoitettiin Tuomas Huuskola ynnä hänen asiakumppaninsa suorittamaan Eva Sofia Jutilalle ja Maisteri Aarnelle, heiltä Hovioikeudessa juttuun menneiden kulujen korvaukseksi. viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon ovat Tuo370
mas Huuskola ja hänen ylläluetellut asiakumppaninsa hakeneet muutosta perustelmalla, johon Eva Sofia Juti la ja Maisteri Aarne ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Tuomas Huuskola ja hänen asiakumppanensä ole esiintuoneet syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua, 16 päivänä Helmikuuta 1907 annettua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Tuomas Huuskola ja hänen asiakumppaninsa velvoitetaan maksamaan Eva Sofia Jutilalle ja Maisteri Aarnelle, korvaukseksi heidän täällä jutun vuoksi kärsimistään kulungista, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde. 1alle Augusti Rech. Lundenius A. N. Granström Ossian Karsten. 15 Toukokuun 24. päivänä 1907 tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, eläkettä koskevassa jutussa, jossa Jyväskylän pitäjän Korttajärven kylässä asuneen, nyttemmin kuolleen Talollisen Kaarle Loukialan leski Anna Leena Loukiala on hakijana sekä mainittujen aviopuolisojen poika Talollinen Juho Kaarlenpoika Rässälä eli Loukiala, samasta kylästä. vastaajana: Annettu Oikeusosastos. sa 24 päivänä Toukokuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Juho Rässälälle toimitetun haasteen nojalla on Anna Leena Loukiala Jyväskylän ja Petäjäveden pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Juho Rässälä, jolle Kaarle ja Anna Leena Loukiala kauppakirjalla 9 päivältä Tammikuuta 1870 olivat myyneet Korttajärven kylässä omistamansa Loukialan perintötilan, muun muassa vuoLäsnä: R. A. H. C. J. T.F. F. -F-F. d - C. et - At. Keisarillisen Suomen Senaatin 371 No 765 Pag. 226 R.D. 1906.
tuista eläkettä vastaan, mikä oli määritetty samana päivänä laaditussa välikirjassa, oli Kaarle Loukialan kuoltua 21. päivänä Syyskuuta 1894 antanut Anna Leena Loukialalle ainoastaan puolet tuossa välikirjassa luetellusta däkkeestä, Juho Rässälä velvoitettaisiin Anna Leena Loukialalle suorittamaan myös toinen puoli siitä vuosilta 1875. 1902 laskun mukaan tuhannella yhdelläsadalla kuudellakymmenelläneljällä markalla sekä sen ohessa korvaamaan Anna Leena Loukialalle hänen oikeudenkäyntikulunkinsa Asiasta kuulustettuna, on Juho Rässälä myöntänyt Kaarle Loukialan kuoltua jättäneensä puolen eläkkeen maksamatta, mutta väittänyt. eläkeeduista sovittaessa tarkoitetun että toisen eläkkeensaajista kuoltua eläke tulisi vähenemään puoleksi, minkä vuoksi Juho Rässälä on vastustanut kannetKihlakunnanoikeus on päätöksessä ta 6. päivänä Syyskuuta 1904 mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Juho Rässälän maksamaan Anna Leena Loukialalle tämän jutussa vaatimat eläkemäärät luonnossa tai suorittamaan hänelle rahassa kaikkiaan tuhat kahdeksankymmentä markkaa, jota paitsi Juho Rässälän tuli kuudellakymmenellä markalla palkita Anna Leena Loukialan oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Rässälä oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 16 päivänä Elokuuta 1906 rätkaissut asian; ja koska kysymyksessä olevan välikirjan mukaan siinä mainitut eläkeedut olivat tulevat Kaarle ja Anna Leena Loupialalle yhteisesti eikä tuossa välikirjassa oltu määrätty minkä verran eläkkeestä oli luettava toiselle tai toiselle eläkkeensaajista, vielä vähemmin että toisen heistä kuoltua kumminkin koko eläke oli suoritettava jälkeen jääneelle, sentähden ja kun eläkkeestä ainakin puoli oli laskettava Kaarle Louhialan osalle, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Anna Leena Louhialan 372
asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Anna Leena Loukiala anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Juho Rässälä on perinyt, hänen kuitenkaan vastaamatta asiaan Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei puheenalaisessa välikirjassa ole määräystä siitä, että Kaarle ja Anna Leena Loukialalle sen mukaan yhteisesti tuleva eläke on myöskin jommankumman heistä kuoltua kokonaan maksettava jälkeen jääneelle, sentähden ja siihenkin nähden että Anna Leena Loukialan itsenkin on katsottava olleen sitä miettä että hänelle oli Kaarle Loukialan kuoltua tuleva ainoastaan puoli eläkettä, Anna Leena Loukiala kun ei ole väittänytkään tehneensä mitään muistutusta hänelle suoritettavaa eläkemäärää vastaan niinä kahdeksana vuotena, joina Juho Rässälä on maksanut hänelle vaan puolen eläkkeen, harkitsee Keisarillinen SenaatN 1. poutavara ti oikeaksi vahvistaa sen loppupäätöksen, johon Hovioikeus on asiasta johtunut, minkä ohessa Anna Seena Loukiala velvoitetaan suorittamaan Juho Rässälälle maksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota, kaksikymmentäkuusi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti R. A. Bölde. e. J. Fingren R. A. Bölde. e. J. Fingren Rdr. Lundenius. A. W. Granström. Au. Augusti. 373
Toukokuun 29 päivänä 1907 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, torpan rajojen määräämistä koskevassa asiassa, jossa Talollinen Heikki Heikinpoika Paanala, Saarijärven pitäjän Tyhäj�rven kylästä, on hakijana ja Torppari Taavetti Juhonpoika Toukanniemi, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 29 päivänä Toukokuuta 1907 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Sittenkuin Talollinen Erkki Matin poika Paanala välikirjalla 6 päivältä Huhtikuuta 1846 oli sisarensa Heta Matintyttären ja tämän miehen Juho Juhonpoika Ilolan kanssa sopinut, että nolemmat viimemainitut luovuttamalla Erkki Paonalalle osuutensa Paanalan perintötalossa yllämainitussa Pyhäjärven kylässä, saisivat perustaa torpan raivaamattomaan maahan samaan taloon kuuluvalle niinkutsutulle Toukanniemen läsnä: J. A. H. S. - G. W. E. P. - W. K. a 274 No 787. Såg. 146. R. D. 1906.
maa-alueelle eli Soukanlahden pohjukkeesta Hertunkangasta pitkin Laulamies Matti Juhonpoika Paanasen tilusten rajaan, ja sitä paitsi saisivat haltuunsa koko Pitkäraivion niityn "oikeudella laajentaa sitä mikäli siihen oli mahdollisuutta, mikä välipuhe oli pysyvä voimassa ikiaikoina määrättyä veroa kohottamatta, sekä mainittu Sonkanniemen torppa Ilolan aviopuolisojen kuoltua oli joutunut heidän pojalleen Taavetti Loukanniemelle, niin oli Taavetti Soukanniemi vuonna 1901 "Waasan läänin Kuvernöörille jättämässään kirjoituksessa anonut, että maanmittari määrättäisiin erottamaan ylläkerrotussa välikirjassa mainittu tilusalue itsenäiseksi, suorastaan kruunulle veroa maksavaksi tilaksi, minkä anomuksen johdosta Kuvernööri päätöksellä 27 päivältä Maaliskuuta 1901 olikin antanut sellaisen määräyksen, mutta Keisarillisen Senaalin Talouso sasto, edellämainitun talon nykyisen omistajan Heikki Paanalan siitä teke män valituksen johdosta, oli päätökses sä 11 päivältä Huhtikuuta 1902, koska Loukanniemen torpan rajat eivät näyt taneet olevan sanotussa välikirjassa selvästi määrätyt, katsonut Taavetti Soukanniemen oikeuden saada torpan lohkomalla erotetuksi itsenäiseksi tilaksi olevan riitaisen ja sentähden, kumoten Kuvernöörin päätöksen, määrännyt että kysymys useinmainitun alueen erolla misen toimittamisesta oli jääpä sillensä, kunnes asianosaiset olivat asianomaisessa tuomioistuimessa riidellut siitä oikeudesta, jonka Taavetti Toukanniemi oli väittänyt itsellään olevan saada Soukanniemen torpan erotetuksi Paana lan talosta itsenäiseksi tilaksi; ja oli Keisarillinen Senaatti sen ohessa osoltanut, että Taavetti Loukanniemen tuli oikeutensa säilyttämiseksi, jos hän asian voittaisi, ennen kuuden kuukauden kuluttua lainvoimaan päässeen päitöksen antamisesta jatkaa hakemustaan kuvernöörin luona Tämän johdosta on Taavetti Toukanniemi Saarijärven ja Uuraisten pitajain käräjäkunnan Kihlakunnanoi275
keuteen haastattanut Heikki Paanalan torpan rajojen vahvistamisesta sekä seillä vaatinut, että Kihlakunnanoikeus vahvistaisi Soukanniemen torpan rajat meneviksi Soukanlahdesta siitä paikasta, missä torpan peltoaita tuli sanottuun lahteen, suoraan Kartunkankaalle, siitä Lautamies Matti Paanalan talon rajaan, tätä pitkin Savelan talon rajaan ja sitä myöten Pyhäjärven rantaan sekä julistaisi näitten rajojen sisältä olevat viljelykset ja metsämaat ynnä Pitkäraivion niityn, joka oli aidalla ympä röity, koska sanotut tilukset aina oli vat olleet Soukanniemen torpan viljeltä vinä, samaan torppaan kuuluviksi Kanteesta kuulustettuna on Heikki Paanala ensin väittänyt, että Keisarillinen Senaatti kerrotussa päätöksessään oli selittänyt koko sen oikeuden, johon Taavetti Soukanniemi oli perustanut vaatimuksensa torpan erottamisesta itsenäiseksi tilaksi, olevan riitaisen ja määrännyt, että asianosaisten olisi riideltävä tuosta oikeudesta eikä ainoas taan saman torpan rajoista; jonka tähden ja kun Heikki Paanala ei uskonut Taavetti Soukanniemellä 12 päivänä Kesäkuuta 1895 maatilojen ositta misesta annetun asetuksen nojalla ja siihen oikeuteen nähden, joka hänellä edellä kosketellun välikirjan mukaan oli Soukanniemen torppaan, olevan valta vaatia torpan erottamista itsenäiseksi tilaksi, eikä Taavetti Soukannienen nostama henne tarkoittanut tuota oikeutta erottamiseen vaan ainoastaan torpan rajoja, jotka eivät kaivannut mitään selitystä, Heikki Paanala on kieltäytynyt vastaamasta asiassa ja vaatinut, että kanne oiheet tomana jätettäisiin varteenottamatta, mutta Kihlakunnanoikeus on väityiää töksellä 5 päivänä Maaliskuuta 1903 koska Keisarillisen Senaatin päätöksestä 11 päivältä Huhtikuuta 1902 kävi ilmi, että Taavetti Toukanniemelle oli annettu valta ensin riidellä Toukanniemen torpan rajoista ja sen jälkeen perille ajaa alkuperäistä hakemustaan Soukanniemen torpan erottamisesta itsenäiseksi tilaksi, hyljän 376