Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Tammikuun 15. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Kaisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, kiinteimistön luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Talollisenpojat Antti David Antinpoika Airola, joka oleskelee Jakolan valliossa Pohjois - Amerikan Yhdysvalloissa, ja Juho Seonard Antinpoika Arola, Kärkölän pitäjän Järvelän kyläslä, Meijerska Aina Amanda Antintytär Airola, saman pitäjän Uudenkylän kylästä, ja Työnjohtajanvaimo Tyyni Maria Antintytär Joensuu ynnä tämän mies Työnjohtaja Juho Jalmari Joensuu, Lopen pitäjästä, yhteisesti hakijoina, sekä Talollinen Juho Juhonpoika Laine, mainitusta Uudenkylän kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 15. päivänä Tammikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselSäsnä: S.S. Ad. J. P. A. (T.02) No 20. Pag 216. R.D. 1910
leen esittelyttänet jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Haastalettuaan Juho Saineen Hollolan, Nastolan ja Kärkölän pitäien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat Antti David Arola ja hänen asiakumppaninsa siellä lausuneet, että sittenkun heidän 4. päivänä Marraskuuta 1885. kuolleen äitinsä Amanda Aliina Juhontyttären ja Juho Laineen niinikään kuollut isä Talollinen Juho Heikinpoika Sihvola, joka eli 27 päivänä Joulukuuta 1847. vihitty avioliittoon Heta Matintyttären kanssa, oli lahjakirjalla 4. päivältä Marraskuuta 1848. isältöän Henrik Perttelinpoika Sihvolalta saanut neljänneksen mainitussa Uudenkylän kylässä olevasta Sihvolan perintöta losta, ehdolla että hän luonaan ylläpitäisi isänsä ja sisarensa Maria Heikintyttären näiden kuolemaan asti, niin olivat 6. päivänä Marraskuuta 1893. kuolleen Heta Matintyttären jälkeen seuranneen Joulukuun 8 päivänä pidetyssä perunkirjoituksessa, jossa silloin vielä alaikäisten Antti David, Juho Leonard ja Aina Amanda Aitolan ynnä Tyyne Maria Joensuun etua oli valvonut heidän isänsä Antti Airola, Heta Matintyttären oikeudenomistajat sopineet siten, että Juho Sihvola eläkkeestä oli heti luovuttanut, paitsi muuta, osuutensa pesän kiinteästä omaisuudesta jaettavaksi lastensa kesken, joita hänen ja Heta Matintyttären aviosta oli, paitsi Juho Lainetta ja Amanda Aliina Juhontytärtä, kaksi poikaa ja yksi tytär minkä ohessa mainitut oikeudenomistajat, muiden muassa Antti Airola alaikäisten lastensa puolesta olivat samassa tilaisuudessa luovuttaneet puheenalaisen Sihvolan talon neljänneksen 6000. markasta Juho Laineelle perunkirjoitus päivästä omistettavaksi; ja olivat Heta Matintyttären oikeudenomistajat, Antti Airola nytkin lastensa puolesta, KeK
ta Matintyttären jälkeen 20. päivänä Maaliskuuta 1894. toimitetussa perinnönjaossa uudistanut kerrotun, perunkirjoituksessa tehdyn sopimuksen tilanosan luovuttamisesta Juho Laineelle heille kullekin maksettavaa, 6000 markan arvion mukaan tulevaa 200 markan luovutuskintaa vastaan. Keska Antti Ahola kuitenkaan ollut ollus oikautettu ilman asianomaisen Kihlakunnanoikeuden suostumusta Antti David Airolan ja tämän sisarus ten puolesta luovuttamaan näille Heta Matintyttären jälkeen perintonä langennutta 1/5. tämän naimaosasta, joka leki 1/3. Sihvolan talon neljänneksestä, eikä myöskään Antti David Airoialle ja hänen sisaruksilleen tullutta 1/5. Juho Sihvo lan edelläkerrotuin tavoin lapsilleen luovuttamasta naimaosasta eli 2/3.sta Sihvolan talon neljänneksestä, ovat Antti David Airola ja hänen julle kumppaninsa vaatineet, että heillä näin tavoin laittomasti pois joutuneet yhteensä 120. Sihvolan talosta määrättäisiin Antti David Aviolalle ja tämän asiakumppaneille luovulettavaksi ja että heille tuomittai siin korvausta heidän oikeudenkäyntikuluistaan jutussa Tastaten kanteeseen on Juho Laine väittänyt, että Juho Sihvola oli saanut puheenaolevan Sihvolan talon neljänneksen lahjaksi eikä vaslikkeesta, joten Heta Matintyttärelä ei ollut ollat mitään naimaosaa sanottuun kiinteimistöön, eivätkä hänen rintaperillisensä näin ollen olleet voineet siitä mitään periä Heta Matintyttären jälkeen toimitetussa perunkirjoituksessa ei Juho Sihvola suinkaan ollut luovuttanut hänen kerrotulla perusteella yksin omistamaansa Sihvolan talon neljännestä kaikille perillisilleen, vaan ainoastaan vanhimmalle pojalleen Juho Laineelle, joka siitä sitoutui antamaan Juho Sihvolalle vuotuisen eläkkeen ja maksamaan sisaruksilleen kullekin 1200. markkaa, lahjoittaen Juho Sihvola siis ainoastaan
Juho Laineen tilasta suorittaman vastikkeen hänen ja Heta Matin tyttären rintaperillisille, joiden kesken se sitten Heta Matintyttären jälkeen toimitetussa perinnönjaossa oli jaettu. Näin ollen ja kun Antti David Airola ja hänen sisaruksensa Antti Airolan Juho Laineelle antaman kuitin mukaan jo olivat saaneet kaiken heille Heta Matin tyttären perinnöstä tulevan osuuden eikä Antti David Airolalla ja hänen juttukumppaneillaan, jotka, saadessaan Antti Aviolalta tilin omaisuudestaan ja jättäessään tilin laillisessa ajassa moittimatta, olivat, samoinkuin Antti Airolakin, hyväksyneet Heta Matintyttären jälkeen toimitetun perinnönjaon, niin muodoin enää siinäkään tapauksessa että tuo perinnönjako olisi laittomasti toimitettu ollut puhevaltaa kysymykseen tulleiden tilanosuuksien suhteen, on Juho Laine anonut kannetta hylättäväksi. Sittenkun Antti Airolaa myös oli asiasta kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus 4. päivänä Marraskuuta 1907. ulistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvottanut Juho Lainen Antti David Airolan ja tämän juttu kumpanien vapaasti hallittavaksi luovuttamaan kahdennen kymmenennen osan Sihvolan talosta; ollen Juho Laini kuitenkin oi kautettu lakaisin saamaan mitä hän oli Antti Airolalle tästä tilanosasta suorittanut, mutta asian laatuun nähden oli Antti David Airolan ja hänen asiakumppaniensa iisensä kärsittävä jutusta heillä olleet kulut - Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Antti David Airola asiakumppaneineen että Juho Laine vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiolla 31. päivänä Toukokuuta 1910. sen ratkaissut; ja koska Antti Airola alaikäisten lastensa Antti David Airolan ja tämän asiakumpranien luontaisena holhoojana oli valvonut näiden oikeutta Heta Ma
lentyttären jälkeen 8. päivänä Joulukuuta 1893. pidetyssä perunkirjoituksessa ja 20. päivänä Maaliskuuta 1894. toimitetussa perinnönjaossa, joiden mukaan pesässä oleva Sihvolan talon neljännes, josta kaksi kolman nesta naimaosana oli Juho Sihvolan, oli Antti Airolan ja muiden pesanosakasten suostumuksella joutunut Juho Laineelle Juko Sihvolalle siitä suoritettavasta eläkkeestä ja Laineen kanssaperillisille, muiden muassa Antti David Airolalle ja tämän asiakumppaneille, maksettavasta rahallisesta vastikkeesta senlahden ja kun asianomaisen oikeuden suostumus Juho Laineen mainituissa perunkirjoituksessa ja perinnönjaossa tehtyyn perintösopimukseen perustuvaan maansaan tiin, mikäli se koski Antti David Aitolan ja hänen asiakumppanien sa osuutta Sihvolan talosta, ei ollut ollut tarpeen eikä Antti Arola, ja la samaisissa perunkirjoitus - ja perinnönjakotilaisuuksissa ei ollut alset mitään Antti David Airolan ja tämän asiakumppanien oikeuden kanssa ristiriidassa olevaa etua valvottavana, ollut mainittujen holhottiensa puolesta P. K. B. luvun 1. SS:ssä säädetyn ajan yön ja vuoden kuluessa jakoa moittinut, Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikauden päätöksen, hyljännyt Antti David Airolan ja hänen asiakumhäniensä jutussa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon ovat Antti David Airola ja hänen asiakumispaniusa anoneet muutosta perustelmalla, johon Juho Laine on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun; ja koska Antti Airola ei ole ollut oikeutettu ilman Kihlakunnanoikeuden suostumusta luovuttamaan Juho Laineelle Antti David Airolan ja hänen sisarustensa Heta Matintyttären jälkeen perimää viidettäosaa tälle naimaoikeutensa perusteella kuuluneesta kolmannekses9
ta puheenalaisen Sihvolan talon neljänneksestä, sentähden Keisarillinen Senaatti, samalla kun Antti David Airolan ja hänen asiakumppaniensa vaatimus sadda osuuden myöskin Juho Sihvolalle kuuluneesta kahdesta kolmanneksesta sanottua talonosuutta hyöjälään, kun Juho Sihvola on katsottava itse luovuttaneen tämän kiinleimistöosansa Juho Laineelle, har kitsee oikeaksi, siinä kohden muuttaen Hovioikeuden tuomiota, velvoittaa Juho Laineen heti luovutta maan sanotun viidentoistaosan useinmainitun Sihvolan talon neljänneksestä Antti David Airoialle ja hänen asiakumppaneilleen, ollen hänellä kuitenkin oikeus saada takaisin mitä hän on tästä tilanosun desta Antti David Airolan ja hänen asiakumppaniensa hyväksi viiti Airoialle suorittanut; mutta on Antti David Airolan ja hänen asiakumpaniensa asian laatuun, nähden itsensä kärsittävä jutusta heille aiF. A. Klius. 10 keutunut kustannuksel. Tätä kaikheutuneet kustannukset. Sätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Samten Saarinen Johannes Pesonen. Alfred Kiuksiala. A. V. Kuusuvaara
Tammikuun 15 päivänä 1914 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullees sa omistusoikeutta kiinteistöön koskevassa jutussa, jossa ovat Aktiebolaget W. Gutzeit & Co niminen osakeyhtiö, Kotkan kaupungista, hakijana sekä Salollinen Juho Louhelainen ja hänen vaimonsa Tiina Nevalainen Juvan pitäjän Kajoon kylästä, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Tammikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niis tä saanut tietää, paitsi muuta, josta nyt ei ole kysymystä, seuraavaa: Osakeyhtiölle Aktiebolaget W. Gutzeit & C:lle toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla ovat Juho Louhelainen ja Tiina Nevalainen Juvan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa 1909 vuoden varsinaisissa talvikäräjissä lausuneet, Läsnä: W. A. - E. N. R. H. K. He. B. F. M. No 23. Pag. 148. R. D.
että he olivat 13 päivänä Marraskuuta 1908 tehdyllä kauppakirjalla ostaneet Talolliselta Juho Pekka Vartiaiselta ja tämän vaimolta Anna Rosta Hyttiseltä näiden kauppakirjalla 24 päivältä Heinäkuuta 1899 Talolliselta Olli Ovaskaiselta ja tämän vaimolta Anna Sorsalta ostaman puolen Irola nimisestä perintötalosta No 6 yllämainitussa Kajoon elässä ja kauppakirjalla 17. päivältä Tammikuuta 1909. Talollisen Lauri Kusti Rautiaisen ja hänen 21 päivänä Toukokuuta 1888 kuolleen ensi mäisen vaimonsa Lovisa Louhelai sen 5 päivänä Syyskuuta 1885 syntyneeltä pojalta Taneli Rautiaisella ja tämän vaimolta Aata Tuonoselta neljänneksen samasta talosta entisini sekä vasta voitettavine etupaikkoineen sekä 22 päivänä Helmikuuta 1909 laaditulla kauppakirjalla Lauri Kusti Rautiaiselta niini kään neljänneksen sanotusta talosta ja että osakeyhtiö Aktiebolaget W. Gutzeit & Co oli kauppakirjalla 2. 12 päivältä Helmikuuta 1897 Olli Ovaskaiselta ja Anna Sorvalta sekä Lauri Kusti Rautiaiselta ja tämän toiselta vaimolta Tiina Liisa Kainulaiselta ostanut mainittuun silloin ja kamattomaan taloon kuuluvan Mantyjärven ja Veikkojärvven välisen paktan, josta asianmukaisen lohkomisen kautta Kuopion läänin Kuvernöörinviraston 6 päivänä Huhtikuu ta 1899 antamalla päätöksellä oli muolostettu Mäntyjoki - niminen 0,5821. nalukuinen ja 0,0970 manttaalinen 12 päivänä samaa kuuta maarekisteriin N:rolla 6: merkitty itsenäinen tila. Mutta kun aviopuolisot Ovas kainen ja Rautiainen eivät olleet oikeutetut sanottua määräalaa mainitusta talosta ilman talonneljän neksen omistajan silloin alaikäisen Taneli Rautiaisen puolesta hankittua Kihlakunnanoikeuden suostumusta osakeyhtiölle luovuttamaan ovat Juho Louhelainen ja Tiina Nevalainen vaatinet, että osakeyhtiön mainitulle Mäntyjoen tilalle saamat lainhuudot
joista ensimäinen oli annettu 9 päivänä Huhtikuuta 1900. julistettaisiin mitättömiksi ja että osakeyhtiö velvoitettaisiin luovuttamaan sanottu tila Juho Louhelaisen ja Tiina Neva laisen vapaaseen hallintaan. Osakeyhtiön Aktiebolaget W. Guteit & Coon puolesta on kanteen johdos ta selitetty että, vaikka kerrotusta johkomispäätöksestä oli annettu Olli Ovaskaiselle ja Lauri Kusti Rautiaiselle tieto ja Syyskuussa vuonna 1899, he eivät olleet siitä valittaneet ja että se siis oli saanut lainvoiman joten aviopuolisot Ovaskainen ja Rautiainen sen jälkeen eivät olleet voineet toisille luovuttaa muuta kuin mistamansa osuudet lohkomisessa heille jääneestä tilasta No 6 2 yllää notussa Kajoon kylässä; ja kun Saneli Rautiainen ei ollut yön ja vuoden kuluessa täysiikäiseksi tultuaan moittinut osakeyhtiön saantoa, vaikka hän oli siitä tiennyt, eikä Juho Louhelaisella ja Tiina Nevalaisella vaineit olla parempaa oikeutta kysymyksessäolevaan Mäntyjoen tilaan kuin heidän mainituilla saantomiehillään on osakeyhtiön puolesta vastustettu kannetta Kuulustettuaan asiassa Lauri Kusti ja Taneli Rautiaista sekä edellämainittujen kauppojen jälkeen kuolleitten Olli Ovaskaisen ja Anna Sorsan oikeudenomistajia, heidän poikiaan Loismiekiä Juho ja Paavo Ovaskaista, alaikäisen tyttären Anna Ovaskaisen holhoojaa Talollista Aleksi Kallista ja Torpparia Juho Kukkosta vaimonsa Tiina Kaisa Ovas kaisen edusmiehenä on Kihlakunnanoikeus 7 päivänä Syyskuuta 1909. julistamassaan päätöksessä katsonut tulleen selvitetyksi, että Olli Ovaskainen ja Annaossa sekä Lauri Kusti Rautiainen ja Tiina Liisa Kainu lainen myydessään osakeyhtiölle Aktiebolaget W. Gutzeit & Celle puheena laisen Mäntyjärven ja Toikkojärten välisen metsäpalstan, josta sittemmin edelläkerrotuin tavoin oli muodostettu ja maarekisteriin merkit13
ty Mäntyjoki niminen tila jolle on kyhtiö oli 9 päivänä Huhtikuuta 1900 saanut ensimäisen lainhuudon oli vat yhteisesti omistaneet kolme neljännestä Irolan perintötalosta No 6, mutta kun sanotusta talonnumeros ta siihen aikaan Taneli Rautiaiselle oli kuulunut neljännes, eivätkä aviopuolisot Ovaskainen ja Rautiainen siis ollut oikeutetut ilman Tavali Rautiaisen puolesta annettua suos tumusta mainittua määräalaa talosta luovuttamaan, eikä sanottu luovotus näin ollen ollut Taneli Kautioista sitova, sentähden ja kun Taneli Rautiainen oli Juho Louhelai selle myynyt sanotun talonneljän neksen entisine sekä vasta voitetta vine etupaikkoineen eikä oltu näytetty, että Taneli Rautiainen täysikäiseksi tultuaan tai sen jälkeenkään olisi tiennyt luovutuksesta, on Kihlakunnanoikeus katsonut että Juho Luohelainen ja Tiina Nevalainen, jotka edellämainituin tavoin olivat tulhet omistamaan myöskin aviopuolisoiden Ovaskaisen ja Lauri KustiRautiaisen ennen omistamat kolme neljännestä kysymyksenalaisesta täjosta olivat oikeutetut peruuttamaan, talosta laittomalla tavalla tapahtuneen luovutuksen sekä senvuoksi julistanut osakeyhtiölle Aktiebola get W. Gutjat & Calle puheenalaiselle saannolleen annetut lainhuudot mitättömiksi ja velvoittanut osakeyktiön Juho Louhelaisen ja Tiina Nevalai on varaaseen hallintaan luovuttamaan kysymyksenalaisen Mattyjoki nimisen tilan Hovioikeus, jonka tutkittavaksi osakeyhtiö Aktiebolaget W. Gutzeit & Co oli vetoamalla saattanut jutun, on 23 päivänä Maaliskuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, sen ohessa velvoittaen osakeyhtiön Aktiebo laget W. Gutzeit & Coin suorittamaan Juho Louhelaiselle ja Siina Maalaiselle viisikymmentä markkaa korvaukseksi heillä vastuupuhevaltaa jutussa Hovioikeudessa valvossaan olleista kustan 14
nuksista. Hovioikeuden tuomioon on osakeyhtiö Aktiebolaget W. Gutzeit & brand nut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo tosin selvite tyksi, että Lauri Kusti Rautiainen ja Tiina Liisa Kainulainen sekä Olli Ovaskainen ja Anna Sorsa ovat kauppakirjalla 2 päivältä Helmikuuta 1897 myyneet osakeyhtiölle Aktiebolaget W. Gutzeit & Calle heidän yhteisesti Lauri Kusti Rautiaisen silloin alaikäisen pojan Taneli Rautiaisen kanssa omistamaan jakamattomaan Irolan taloon kuuluvan kysymyksessä olevan Mäntyjärven ja Woikkajärvin välisen metsäpalstan, josta sittemmin on muodostettu Mäntyjoki niminen tila, olematta Taneli Rautiaisen kohdalta tähän luovutukseen asianmiekaista Oikeuden lupaa; mutta koskeei Taneli Rautiainen holhooja Rautiai sen alaikäisenä ollessa eikä Taneli Rautiainen itse lailliseen ikään joudut tuaan, jotka olisivat olleet oikeutetut maaltimaan sanottua kauppaa ole sitä tehneet, joten Taneli Rautiainen yhtä vähän kuin Lauri Kusti Rautiainen ynnä Olli Ovaskainen ja Anna Sorsa ovat olleet oikeutetut puheeksi tulleessa 2 päivänä Helmikuuta 1897 tehdyssä kaupassa myytyä kiinteistöä uudelleen myymään, sentähden ja kun Juho Louhelainen ja Tiina Nevalainen edellä mainittujen 13 päivänä Marraskuuta 1908 sekä 17 päivänä Tammikuuta ja 22 päivänä Helmikuuta 1909 tekemäinsä kauppojen nojalla näin ollen eivät ole saavuttaneet mitään oikeutta Mäntyjoen tilaan harkitsee Kei sarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnan oikeuden päätöksen hyljätä Juho Louhelaisen ja Tiina Nevalaisen jutussa ajaman kanteen. Tätä kaikki asiano naiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin Nyman K. Auer. B. Anneberg K. R. Helanen SS. 5. Möen 15
Tammikuun 15 päivänä 1914 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullessa korvausta koskevassa ariassa, jossa Kauppias Gustaf Svanljung, Nikolain kaupungis ta, on hakijana ja Kauppias Wilho Pirttioja, Sievin pitäjän Kiiskilän kylästä, poisjää neenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Tammikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt asiaan kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää: Sievin ja Ylivieskan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kauppias Svanljung lausunut, että Kauppias Pirttioja, joka välikirjalla 30 päivältä Marraskuuta 1904 oli ottanut hankkiaksensa Kauppias Svanljungille vapaasti laivan kylkeen Ykspihlajan satamaan sata standert tia lastauskuivia kontrahdissa lajiltaan lähemmin määritettyLäsnä: F. S. - W. A. - B. - K.  A. No 24 Pag. 24. R. D. 1910
jä puutavaroita, oli hankintamää rästä toimittanut ainoastaan 52,330 standerttia; että Kauppias Svan ljungin tämän johdosta voidakseen täyttää erään englantilaisen toiminimen kanssa tekemänsä hankintavälipuheen, oli täytynyt muulla ostaa puuttuva määräpuutavaroita ja niistä suorittaa hintaa, rahtia ja kuljetuskustannuksia 2169 markkaa 33 penniä enemmän kuin ne Kauppias Pirtti ojan hankkimina olisivat maksa neet; sekä että Kauppias Svanljung sitä paitsi, kun osa Kauppias Pirttiojan hankkimista puutavaroista ei ollut ollute lästauskuivaa ja se sen johdosta oli pilaantunut matkalla Englantiin, oli joutunut sikä läiselle puutavarain ostajalle maksamaan vahingonkorvauksena 3576 markkaa 77 penniä; ja koska siis Kauppias Pirttioja, joka sitä paita nimenomaan oli sitoutunut vastaamaan kaikesta hankittujen puuta varoiden mahdollisesta pitääntumisesta matkalla ulkomaille syntyvästä vahingosta oli velvollinen korvaamaan Kauppias Svanljungille mainitut hänen maksamansa määrat, on Kauppias Svanljung, viita ten kahteen asianosaisten väleistä laatimaansa konttokuranttiin, joista toinen oli 21 päivältä Syyskuuta 1905 ja toinen 11 päivältä Joulukuuta 1906 ja joihin kontto kurantteikin oli pantu Kauppias Pirttiojan maksettavaksi, edelliseen paitsi muita eriä, ylläsanottu 216. markan 33 pennin määrä sekä toiseen Pirttiojan velka ensiksimainitun konttokurantin mukaan, tekevä 2067 markkaa 33 penniä, ja kysymykseen tullut korvausmäärä 3576. markkaa 77 penniä ynnä korkoa näille määrille vaatinut Kauppias Pirttiojaa velvoitettavaksi Svanljungille maksamaan 11. päivältä Joulukuuta 1906 olevan konttokurantin saldoin 4934 markkaa 60 penniä, siitä kuitenkin vähennettyä 1106 markkaa 50 penniä, 17
jotka Kauppias Svanljung oli Oulun läänin Kuvernöörin luona Kauppias Pirttiojan hyväksymän veksi lin nojalla tältä velkonut eli siis suorittamaan Svanpungille 3828. mark kaa 10 penniä korkoineen, Asiasta kuulusteltuna on Kauppias Pirttioja vastustanut kannetta minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin myös olivat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 14 päivänä Lokakuuta 1908 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen ja velvoittanut Kauppias Svanljungin kolmellasadalla markalla korvaamaan Kauppias Pirttio jan oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Svanljung oli vetoamat la saattanut jutun, on 1 päivänä Maaliskuuta 1910 antamassaan tuomiossa tosin katsonut selvitetyksi, että Kauppias Pirttioja konttokuräntin mukaan 21 päivältä Syyskuuta 1905 oli jäänyt Kauppias svanljungille velkaa 2067 mark kaa 33 penniä; mutta koska Kauppias Pirttioja oli todistanut maksaneensa tuon velan korkoi neen lunastamalla 11 päivälle Joulukuuta 1906 päivättyyn konttokupanttiin merkityn 2103. markan 50 pennin vekselin 21 päivältä Joulukuuta 1905, eikä Kauppias Svanljung ollut voinut toteennäyttää Kauppias Pirttiojan sitoutuneen svanljungille vahingonkorvausvelvollisuuteen siitä että hankitut puutavarat niissa olleesta kostaudes ta pitaantuisivat matkalla Englan tiin, joten Kauppias Pirttioja, varsin kin kun Kauppias Svanljung vastaan ottaessaan puutavarat oli tietänyt niiden olevan mainituin tavoin vikanoi ria, ei ollut velvollinen korvaamaan Kauppias Svanljungille sanottua vahinkoa, sentähden ja kun Kauppias Svanljungilla näin ollen esittä miensä konttokuranttien mukaan ei ollut mitään saamista Kauppias Pirt 18
tajalta, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupaaloksen varaan mikin Kihlakunnanoikeus jutussa oli johtunut, samalla velvoittaen Kauppias Svanljungin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Kauppias Pirttiojat le hänen Hovioikeudessa jutun vuoksi kärsimänsä kulut. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Svanljung anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut taman asian ja katsoo ettei Kauppias hvanljung ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Juni Jaanikoski. Walter Andersin. B. Amberg. K. Auer. T. Jormblt. Tammikuun 15. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa myyntipalkkiota koskevassa nostojutussa, jossa Ratamestari Kaarlo Suhonen, Keuruun pitäjän Suolahden kylästä, on hakijana ja Maanviljelijä Eetu A. Heikki, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 15. päivänä Tammikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Keuruun ja Multian pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudesja on Rätamestari Suhonen lausunut, että Maanviljelijä Häkki oli valikirjalla Helmikuun 27. päivältä 1905. jättänyt Puhoselle ennen Huhtikuun 20. päivää 1909. myytäväksi Häkkisenmäen talon maalla Suolahden kylässä olevan asuinrakennuksensa muun muassa sellaisin ehdoin, että Häkin tuli rakennuksesta saada vähintään 2,500. markkaa ja etLämä: F. T. - W. t. - B. et. - K. A. No 28. Pag. 143. R. L. 1910.
tä Suhonen saisi palkkioksi, jos myyn tikinta nousisi 2,600. markkaan, 100. markkaa, ja siitä lähtiin 40. markan ylennyksen jokaiselta sadalta markalta, kuitenkin niin että palkkio, myyn tikinnan ollessa 3,000. markkaa, tekee 300. markkaa ja että, jos hinta nousi si yli 3,000. markan, kaikki ylijaamoli luettava Suhosen palkkioksi; hosba kumminkin Maanviljelijä Mäkkätästä sopimuksesta huolimatta ja Notamestari Puhosen tietämättä oli ennen määräajan päättymistä myynyt sanotun rakennuksensa ja tuosta vabennuksesta, jos Mäkki olisi jallinut tuhosen sen myydä, olisi saatu hintaa ainakin 4000. markkaa, on Tahonen vaatinut Mäkkia velvoslelta vaksi suorittamaan Puhoselle korvan seksi menetystä myyntipalkkiosta 1,700. markkaa korkoineen kuin myöhevaamaan Suhosen oikeuden kiy tikulut. Asiasta kuulustettuna on Matviljelijä Häkki vastustanut hannetilmoittaen tarjonneensa rakennukta saadusta hinnasta 2850. markasta Suhoselle välikirjan mukaista myynti palkkiota, Suhosen ottamatta sitä vastaan, ja olevansa viitäkin suostuvai nen korvaamaan Puhosella ennen oikeudenkäyntiä asiasta olleet todel liset kulut ja vaivat; minkäjälkeen Kihlakunnanoikeus on 14. päivänä Marraskuuta 1908. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Maanviljelijä Mäkin mässamaan Ratanestari Puhoselle vaaditun kaupanvälityspalkkion 1,300. markkaa 5. prosentin korkoineen 24 päivästä Huhtikuuta 1908. siitä kuitenkin vähennettyä 122. markkaa korvaukseksi rakennuksen purkamisesta, joka työ Suhosen myönnytyksen mukaan olisi ollut hänen tehtavansa; minkä ohessa Maanviljeli ja Kaksi on velvoitettu 25. marhalla 25. pennillä korvaamaan Matamestari Juhosella jutusta olleet kulungit. korioikeus, jonka tutkittavaksi Maanviljelijä Köpti oli velvamalla 20