Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kanssa, Kesäkuun 14, 15 ja 16 päivänä 1898 tarkastanut ja arvioinut sanotun maakappaleen, alaltaan kolmekymmentäkolme kokonaista ja viisikymmentäseitsemän sadasosaa hehtaaria. Tässä toimituksessa on Simo Peltolalle määrätty maksettavaksi kervausta. kaikkiaan viisisataa kuusikymmentäkaksi markkaa, josta rahasummasta on laskettu hinnaksi 0,13 hehtaarille viljelyskelpoista maata, kahdenkymmenen markan mukaan hehtaarilta. kaksi markkaa kuusikymmentä penniä ja muulle maalle, kymmenen markan jälkeen hehtaarilta, kolmesataa kolmekymmentäneljä markkaa neljäkymmentä penniä sekä maakappaleella kasvavalle metsälle kaksisataa kaksikymmentäviisi markkaa. Tyytymättömänä mainittuun katvelmukseen ja arvioon on Simo Peltolatoimitettuansa kirjallisen haasteen Suomen Valtiolle, Heinolan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska edellämainittu maa-alue sisälsi viisi kokonaista ja kolmetoista sadasosaa hehtaaria viljelyskelpoista maata, jonka arvo Simo Peltolan mielestä oli, neljänkymmenen markan mukaan hehtaarilta, kaksisataa viisi markkaa kaksikymmentä penniä, ja kaksikymmentäkahdeksan hehtaaria muuta maata, arvoltaan, kymmenen markan jälkeen hehtaari, kaksisataa kahdeksankymmentä markkaa, sekä maakappaleella kasvaralle metsälle Metsä konduktoori S. S. Wahlbergin 29 päivänä Syyskuuta 1898 Simo Peltolan toimesta pitämässä katselmuksessa oli pantu arveksi viisisataa seitsemänkymmentäyksi markkaa ja pakkoluovutetun maa-alueen arvo siis yhteensä teki tuhat viisikymmentäkuusi markkaa kaksikymmentä penniä eli niinmuodoin neljäsataa yhdeksänkymmentäneljä markkaa kaksikymmentä penniä enemmän kuin miksi se Kesäkuussa samana vuonna oli määrätty, Suomen Valtio velvoitettaisiin suorittamaan Simo Peltolalle viimeksimainitussa katselmustoimituksessa määrätyn lunastushennan lisäksi mainitut neljäsataa yh741
deksankymmentäneljä markkaa kaksikymmentä penniä, minkä ohessa Simo Peltola on vaatinut korvausta oikeudenkäyntiin menneistä kuluistanTätä vaatimusta on Suomen Valtio sa. vastustanut, katsoen että useinmainitussa Kesäkuulla 1898 toimitetussa katselmuksessa tehty arvio täysin vastasti puheenalaisen maakappaleen ja sillä kasvavan metsän arvoa. Sittenkuin Kihlakunnanoikeus Elokuussa 1899 lunastettavaksi määrätyllä maa-alalla pitämässään arviotoimituksessa eli määrännyt hinnaksi Simo Peltolan luovutettavalla maa-alalla elevalle metsälle ynnä varsinaiseksi metsämaaksi luokitetuille 6,68 hehtaarille itse maata tuhat kolmesataa kahdeksankymmentäseitsemän markkaa kuusikymmentäviisi penniä, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 28 päivänä 1899 julistamallansa päätöksellä, koska puheenalaisella maa-alueella Kihlakunnanoikeuden toimittamassa katselmuksessa oli havaittu olevan suurempi arvo kuin mitä Simo Peltola eli siitä raatinut, velvoittanut Suomen Valtion maksamaan Simo Peltolalle puheenalaisen maakappaleen lunastukseksi ensiksimainitussa katselmuksessa Peltolalle määrätyn lunastussumman lisäksi neljäsataa yhdeksänkymmentänetjä markkaa kaksikymmentä penniä sekä korvaukseksi Simo Peltolan lainkäyntikuluista kaksisataa viisitoista markkaa Herioikeus, jonka tutkittavaksi Suomen Valtio on vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Elokuun 11 päivältä 1900 jättänyt Kihlakunnanoikeuden edellämäinitun päätöksen pysyväksi. Hovioikeuden tuomioen on Suomen Naltio anonut muutosta tänne toimitetulla perustelmalla, johon Simo Peltola on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Suomen Tallio ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomieta, joka sen vuoksi vahvistetaan, min742
kä ohessa Suomen Valtio velvoitetaan korvaamaan Simo Peltolalle häneltä täällä asiaan menneet kulut viidelläkymmenellä markalla. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestatin Korkeassa Simesio Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. Emell Förmän. ex, Andersin. Henr. Rosenius. A; J; W. W. B. Asikolin. Lokakuun 7 päivänä 1901. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Simons Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahatta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, pakkolunastusta koskevassa jutussa, jossa Suomen Valtio on hakijana ja Talollinen Juhana Iisakinpoika Paavila, Heinolan pitäjän Härkälän kylästä, vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Lokakuun 7 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraaraa: Sittenkuin Keisarillisen Senaatin Talousosasto eli määrännyt, että muun muassa eräs Juhana Taavilan omistamaan yhteen kuudestoistaosaan perintotalosta No 2 edellämainitussa Härkälan kylässä kuuluva maa-alue oli Suomen tarkkampajapataljernain käytettäväksi pakkolunastettava, on sanottu maakappale, alaltaan kuusitoista kokonaista ja yhdeksänkymmentä saLäsnä: A. af 1. - H. B. - C. F. - A. R. - E. ut. E. J. A. 743 No 1169. Pag. 252. R. T. 1900.
dasosaa hehtaaria, Varamaanmittari John Sarlinin, yhdessä Valtion puolesta määrättyjen ja asianomaisten maanomistajain valitsemien arviomiesten kanssa, Kesäkuun 14, 15 ja 16 päivänä 1898 toimittamassa katselmuksessa tarkastettu ja arvioitu. Pässä toimituksessa on Juhana Taavilalle määrätty maksettavaksi kervausta kaikkiaan tuhat kaksisataa yhdeksantoista markkaa, josta rahamaarästä on laskettu maan hinnaksi, kymmenen markan jälkeen hehtaarilta, sata kuusikymmentäyhdeksän markkaa sekä sillä kasvavalle metsälle tuhat viisikymmentä markkaa. Tyytymättömänä mainittuun katselmukseen ja arvioon on Juhana Taavila, toimitettuansa kirjallisen kuusteen Suomen Valtiolle, Heinolan pitäjan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Metsanvartija Jooseppi Kesänen Helmikuussa vuonna 1899 Juhana Taavilan toimesta pitämässään katselmuksessa oli puheenalaisella maa-alunla kasvavalle metsälle pannut arveksi tuhat kolmesataa seitsemänkymmentäyksi markkaa kymmenen penniä eli siis kolmesataa kaksikymmentäyksi markkaa kymmenen penniä enemmän kuin Kesäkuussa 1898 tapahtuneessa katselmustoimituksessa ja itse maa Juhana Taavilan mielestä oli kolmesataa markkaa arvekkaampi kuin miksi se viimeksimainitussa katselmustoimituksessa oli arvosteltu, Suomen Valtio velvoitettaisiin suorittamaan Juhana Taavilalle kuusisataa kaksikymmentäyksi markkaa kymmenen renniä 1898 vuoden katselmistoimituksessa määrätyn lunastushinnan lisäksi, minkä ohessa Juhana Taavila on vaatinut korvausta oikeudenkäyntun menneistä kuluistansa. Tätä vaatimusta on Suomen Valtio vastustanut, katseen että useinmainitussa Kesäkuulla 1898 toimitetussa katselmuksessa tehty arvio täysin vastasi puheenalaisen maakappaleen ja sillä kasvavan metsän arvoa. Sittenkuin Kihlakunnanoikeus Elo744
kuussa 1899 lunastettavaksi määrätyllä maa-alalla pitämässään arviotoimituksessa oli määrännyt hinnaksi Juhana Taavilan luovutettavalle maalle kolmetuhatta kuusisataa kolmekymmentäkaksi markkaa viisikymmentä penniä, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 28 päivänä 1899 julistamallansa päätöksellä, koska puheenalaisella maaalueella sillä kasrarine metsineen Kihlakunnanoikeuden toimittamassa katselmuksessa oli havaittu olevan suurempi arvo kuin mitä Juhana Taavila oli siitä vaatinut, velvoittanut Suomen Valtion maksamaan Juhana Taavilalle puheenalaisen maakappaleen lunastukseksi ensiksimainitussa katselmuksessa Taavilalle määrätyn lunastussumman lisäksi kuusisataa kaksikymmentäyksi markkaa kymmenen penniä sekä korvaukseksi Juhana Taavilan lainkäyntikuluista kaksisataa markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suomen Taltio on vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Elokuun 11 päivältä 1900 jättänyt Kihlakunnanoikeuden edelläkerrotun päätöksen pysyväksi. Hovioikeuden tuomioon on Suomen Tallio anonut muutosta tänne toimite tulla perustelmalla, johon Juhana Taavila en säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Suomen Jaltio ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis vahvistetaan, minkä ohessa Suomen Valtio velvoitetaan korvaamaan Juhana Taavilalle häneltä täällä asiaan menneet kulut viidelläkymmenellä markalla. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Timassa, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyberg. Emk. Forsman. Andersin. Henr. Berenius. A; Nimlin 745 salmen kylässä prt No 9. Korpe
Lokakuun 7 päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tullessa, pakkohunastusta koskevassa jutussa, jossa Suomen Waltio on hakijana ja Heinolan pitäjän Härkälän kylässä asuva Lautamies Viktor Leikonen, Talollisen Antti Juho Juhonpoika Mäkelä-vainajan alaikäisten lasten holhoojana, vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosaston sa, Helsingissä, Lokakuun 7 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Keisarillisen Senaatin Talousosasto oli määrännyt, että muun muassa eräs Viktor Leikosen edellämainittujen holhottien omistamaan kuudennekseen perintötalosta No 2 Härkälän kylässä kuuluva määrälue oli Suomen tarkkampujapataljoonain käytettäväksi pakkolanastettava, on mainittu maakappale, alaltaan kolmekymmentäkaksi kokonaista ja seitsemänkymmentighdeksän sadasosaa Läsnä: A. af N. H. B. - E. F. A. K. - Et. E. J. A 746 No 1170. Pag. 256. RD. 1900.
hehtaaria, Waramaanmittari John Sarlinin yhdessä Kaltion puolesta määrättyjen ja asianomaisten maanomistajain valitsemien arviomiesten kanssa, Kesäkuun 19, 15. ja 16 päivänä 1898 toimittamassa katselmuksessa tarkastettu ja arvioitu. Tässä toimituksessa on Antti Juho Mäkelän alaikäisille lapsille määrätty maksettavaksi korvausta kaikkiaan yksituhat viisisataa seitsemänkymmentä seitsemän markkaa yhdeksänkymmentä penniä, josta rahamäärästä tuli sanotulla maa-alueella kasvavan metsän hinnaksi tuhat kaksisataa viisikymmentä markkaa. Tyytymättömänä mainittuun katselmukseen ja arvioon on Viktor Leikonen, toimitettuansa kirjallisen haasteen Suomen Waltiolle, holhottiensa puolesta Heinolan pitäjän käräjajunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Metsånvartija Jooseppi Wesanen Helmikuussa vuonna 1899 Viktor Leikosen toimesta pitämässään katselmuksessa oli puheenalaisella maa-alueella kasvavalle metsälle pannut arvoksi kaksituhatta kuusisataa kuusitoista markkaa yhdeksänkymmentä nenniä oli siis tuhat kolmesataa kuusi kymmentä kuusi markkaa yhdeksänkymmentä penniä enemmän kuin Kesäkuussa 1898 tapahtuneessa arvio toimituksessa, ja itse maa oli kuusisataa markkaa arvokkaampi kuin miksi se viimeksimainitussa katselemustoimituksessa oli arvostet tu, Suomen Kultio velvoitettaisiin suorittamaan Viktor Leikosen holhoteille tuhat yhdeksansataa kuusikymmentäkuusi markkaa yhdeksänkymmentä penniä 1898 vuoden katselmustoimituksessa määrätyn lurastussumman lisäksi, minkä ohessa Viktor Leikonen on vaatinut korvausta oikeudenkäyntiin menneistä kuluista. Tätä vaatimusta on Suomen Waltio vastustanut, katsoen että useinmainitus sa Kesäkuulla vuonna 1898 toimitetussa katselmuksessa tehty arvio täysin vastasi puheenalaisen maakappaleen ja sillä kasvavan metsän arvoa Sittenkuin Kihlakunnanoikeus Elokuussa 1899. lunastettavaksi määrätyllä maaalalla pitämässään arvio toimituksessa oli määrännyt hinnaksi Antti Juho Mäkelän vainajan alaikäisten lasten luovutettavalla 747
be maalla olevalle metsälle ynnä varsinaiseksi metsämaaksi luokitetuille 20, p. hehtaarille itse maata kuusituhatta kaksisataa neljäkymmentä markkaa yhdeksänkymmenlä penniä, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 25 päivänä 1899. julistamallansa päätöksellä, koska puheenalaisella maakappalella sillä kasvavene metsineen Kihlakun nanoikeuden toimittamassa katselmuksessa oli havaittu olevan suurempi arvo kuin Viktor Leikonen oli siitä vaatinut, velvoitta nut Suomen Waltion maksamaan Viktor Leikoselle, Antti Juho Mäkelän alaikäisten lasten holhoojana, puheenalaisen maakap paleen lunastukseksi ensiksimainitussa katselmuksessa heille määrätyn lunastussumman lisäksi tuhat yhdeksänsataa kuusikymmenteikuusi markkaa yhdeksänkymmentä penniä sekä korvaukseksi Viktor Iiikosen lainkäyntikuluista sata kuusikym mentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suomen Waltio on vetoamalla saattanut peleen, on tuomiolla Elokuun 11 päivältä 1900 jättänyt Kihlakunnanoikeuden edelläkerrotun päätöksen pysyväksi. telmalla, johon Viktor Leikonen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Suomen Waltio de esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka sen vuoksi vahvistetaan, minkä ohessa Suomen Waltio velvoitetaan korvaamaan Viktor Leikoselle häneltä täällä juttuun menneet kulut viidelläkymmenellä markalla. Tiitä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestetin korkeussa Simossa, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. Emottormän. Andersin. Henr. Berenius A. Kumlin. Hovioikeuden tuomioon on Suomen Waltio anonut muutosta tänne toimitetulla perus748
Lokakuun 7. päivänä 1901. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Nimessä, "Känen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahatta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusasiassa, jossa Johanneksen pitäjän Uuransaaren kylästä kotoisin oleva Loismies Elias Sassi on hakijana ja kuolleen Talollisen Juhana Myllysen oikeudenomistajat, hänen leskensä Eeva Myltynen, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Olga ja Konstantin Myllysen holhoojana, täysi-ikäiset lapsensä Juhana ja Eeva Myllynen sekä vävynsä Heikki Käki, kaikki Wiipurin pitäjän Löytömäen kylästä, ynnä vävynsä Juhana Vätö, viimeksimainitun pitäjän Laulalan kylästä, ja Antti Ahokas, saman pitäjän Ahokkaan kylästä, tulematta jääneenä vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Lokakuun 7 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on pittuun kuuluvat kirjat itselleen esityttänyt ja niistä saanut tietää seuraavaa: Wiipurin pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Elias Sassi, Eeva Läsnä: J. G. S. - J. E. H. J. N. L. H.) K: S. R. B. 1173. Pag. 157. RD. 1900
Myllyselle ja hänen edellämainituille asiakumppaneilleen toimittamansa haasteen nojalla, lausunut, että hän, 25 päivänä Maaliskuuta 1885. mentyään naimisiin aviopuolisoiden Myllysen tyttären Leena Myllysen kanssa, oli asettautunut asumaan heidän taloonsa ja vaimoineen tehnyt työtä talon hyväksi 31 päivään Heinäkuuta 1894, jolloin Elias Sassi vaimoineen oli muuttanut poisMyllysen talosta; mutta kun ei Elias Sassi eikä myöskään hänen vaimonsa kerrotusta työstänsä olleet saaneet minkäänlaista palkkaa, on Elias Sassi vaatinut, että Eeva Myllynen ja hänen asiakumppaninsa, Juhana Myllysen oikeudenomistajina, velvoitettaisiin Elias Sassille suorittamaan työpalkkaa kymmeneltä vuodelta sadan viidenkymmenen markan mukaan vuodet ta tuhat viisisataa markkaa ja sitä paitsi korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa. Sittekuin Eeva Myllynen ja hänen asia kumppaninsa olivat vastustaneet Elias Tassen vaatimusta, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 13 päivänä 1899 julistamassaan päätöksessä asiasta lausunut, että koska Elias Lassi edes ollut väittänyt, että hänelle olisi luvattu mitään palkkaa siltä ajalta kuin hän vaimoineen oli ollut Myllysen talossa, eikä myöskään että hänta tai hänen vaimoaan olisi pyydetty toimus toin tahdottu pidättää olemaan sanotussa talossa, joten Elias Lassilla vaimoineen siis olisi ollut vapaa valta milloin tahansa siitä poistua, niin Kihlakunnanoikeus, huomioon ottaen että Elias Sassi vaimoineen mainitussa talossa ollessaan oli talosta nauttinut vapaan ylöspidon ja että asialliset olivat keskenään läheistä sukua, on kumonnut Elias Sassin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Elias Sassi oli vetoamalla saattanut jutun, on Huhtikuun 11 päivänä 1900. antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden edellämainitun päätöksen. Hovioikeuden tuomioen on Elias Sassi tamaisesti anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on ottanut tämän asian tutkiakseen ja katsoo, ett ei Elias Sassi ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden ylläsanottua tuomiota, 750
jonka varaan asia siis jääpi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: J. lohman J. Wiehel J. C. hemman J. HeivelHelms kommelin Lars Hömen. Talris Nummelin Lars Hömen. Karl Mandertskjd Sokakuun 8. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkiassa Nimassa "Hänen Suomen Senaallinsa tuomio neslorahatta Wiipurin Kovioikeudesta tullessa, pakko lunastusta koskevassa vitussa, jossa Suomen Valtio on hakijana sekä Talolliset Otto Kallenpoika Wedenpää ja Kalle Wierula, molemmat Heinolan pitäjän Härkälän kylästä, vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Lokakuun 8. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Keisarillisen Senaatin Talousosasto oli määrännyt, että muun nuassa eräs Otto Wedenpään ja Kalle Wierulan omistamaan yhteen kahdeksas osaan perintötalosta No 2. edellämainitussa Härkälän kylässä kuuluva maaalue oli Suomen tarkkampajapataltoonäin käytettäväksi pakkolunastettava, on mainittu maakappale, alaltaan kaksikymmentäyksi kokonaista ja seitsemänkymmentäyhdeksän sadasosaa hehtaaria, Läsnä: Aaf N. H. B. E. F. A. K. E A. Efter. 751 No 1174. No 1174. Pag 268. R.2 1900
Karamaanmittari John Sarlinin yhdessä Valtion puolesta määrättyjen ja asianomaisten maanomistajain valitsemien arviamiesten kanssa Kesäkuun 14, 15. ja 16. päivänä 1898. toimittamassa katselmuksessa tarkastettu ja arvioitu. Tässä toimituksessa on Otto Wedenpäälle ja Kalle Wierulalle määrätty maksettavaksi korvausta kaikkiaan viisisataa, kaksikymmentä markkaa kolmekymmentä renniä, josta rahamäärästä tuli sanotulla maa-alueella kasvavan metsän hinnaksi kolmesataa markkaa. Tyytymättöminä mainittuun katsel mukseen ja arvioon ovat Otto Wedenpää ja Kalle Wierula, toimitettuansa Suomen Valtiolle kirjallisen haasteen, Heinolan pitäjän karajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatineet että, koska Metsän vartija Jooseppi Wesanen Helmikuussa vuonna 1899. Otto Wedenpään ja Kalle Wierulan toimesta pitämässään katselmuksessa oli puheenalaisella maa-alueella kasvavalle metsälle pannut arvoissi tuhat sata yhdeksänkymmentäyhdek sän markkaa, eli siis kahdeksansataa yhdeksänkymmentäuhdeksan markkaa enemmän kuin Kesäkuussa 1898. tapahtuneessa katselmustoimituksessa, ja itse maa alue Otto Wedenpään ja Kalle Wieralan mielestä oli kahtasataa neljää kymmentä markkaa kolmeakymmentä renniä arvokkaampi kuin miksi se viimeksimainitussa katselmustoimituksessa oli arvioitu, Suomen Valtio velvoitettaisiin suorittamaan Otto Wedenpäälle ja Kalle Wierulalle tuhat sata kolmekymmentäyhdeksän markkaa Kesäkuussa vuonna 1898 tapahtuneessa katselmustoimituksessa määrätyn lunastushinnan lisäksi, minkä ohessa Wedenpää ja Wierula ovat vaatinet korvausta oikeudenkäyntiin menneistä kuluistansa. Tätä vaatimusta on Suomen Valtio vastustanut, katsoen että useinmainitussa Kesäkuulla 1898. toimitetussa katselmuksessa tehty arvio täysin vastasi puheenalaisen maakappaleen arvoa Sittenkuin Kihlakunnanoikeus Elokuussa 1809. lunastettavaksi määrätyllä maa-alalla pitämässään arvio toimituksessa oli määrännyt hinnaksi Otto We752
denpään ja Kalle Wierulan luovutettavalla maalla olevalle metsälle ynnä varsinaiseksi metsämaaksi luokitetuille 8,66. hehtaarille itse maata tuhat kahdeksansataa kuusikymmentä markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 28. päivänä 1899. julistamallansa päätöksellä, koska puheenaolevalla maa-alueella sillä kasvavine metsineen oli Kihlakunnanoikeuden toimittamassa katselmuksessa havaittu olevan suurempi arvo kiinOtto Wedenpää ja Kalle Wierula olivat siitä vaatineet, velvoittanut Suomen Valtion maksamaan Otto Wedenpäälle ja Kalle Wierulalle mainitun maakappaleen lunastukseksi ensiksisanotussa katselmuksessa Wedenpäälle ja Wierulalle määrätyn lunastussumman lisäksi tuhat sata kolmekymmentäyhdeksän markkaa sekä korvaukseksi heidän lainkäyntikuluista asiassa sata kahdeksankymmentäviisi markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suomen Valtio on vetoamalla saattanut asian, on tuomiolla Syyskuun 8. päivältä 1900. jättänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksen pysyväksi. Hovioikeuden tuomioon on Suomen Valtio monut muutosta tänne toimitetulla perustelmalla, johon Otto Wedenpää ja Kalle Wierula ovat säädetyssä järjestyksessä vastaneet: Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Suomen Tallio ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiola, joka sen vuoksi vahvistetaan, minkä ohessa Suomen Valtio velvoitetaan korvaamaan Otto Wedenpäälle ja Kalle Wierulalle heiltä täällä asiaan menneet kulut viidelläkymmenellä markalla. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Simessä Hänen Suomen Senaattinsa: Af Nyberg Stemte Torrman. Andersin. Henr. Borenius A; Nummer. 755
Lokakuun 8 päivänä 1901. Keisarillisen Majestoetin Korkoissa Simuva Kanen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahatta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, pakkolunastusta koskevassa jutussa, jossa Suomen Valtio on hakijana ja Talollinen Viktor Mikonpoika Alhainen, Heinolan pitäjän Härkälän kylästä, vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Lokakuun 8 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Keisarillisen Senaatin Talousosasto oli määrännyt että, muu muassa, eräs Viktor Alhaisen omistamaan neljännekseen verotalosta No 6 yllämainitussa Härkälän kylässä kuulura maa-alue oli Suomen tarkkampujapataljeenain käytettäväksi pakkeluovutettava, on sanottu maakappale, alaltaan kolmekymmentäneljä kekonaisLäsnä: A. af S. - H. B. - C. F - A. B.- E.t. 754:1175. Såg 251. R. D. 1900.
ta ja kuusikymmentä sadasosaa hehtaaria, Varamaanmittari John Sarlin in asianomaisen määräyksen nojalla. yhdessä Valtien puolesta määrättyjen ja maanomistajain valitsemäin arvidmiesten kanssa 14, 15 ja 16 päivänä Kesäkuuta 1898 toimittamassa katselmuksessa tarkastettu ja arvioitu. Tässä toimituksessa on Viktor Alhaiselle määrätty maksettavaksi korvausta kaikkiaan kaksituhatta yhdeksänkymmentä kuusi markkaa, josta rahamäärästä tuli sanotulla maa-alueella kassaran metsän hinnaksi tuhat seitsemänsataa viisikymmentä markkaa. Tyytymättömänä sanottuun katselmukseen ja arvioon en Viktor Alhainen, Suomen Valtiolle toimittamansa haasteen nojalla, Heinolan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että, koska Metsänvartija Juseppi Wesanen Viktor Alhaisen pyynnöstä 27 ja 28 päivänä Helmikuuta 1899 toimittamassaan katselmuksessa oli puheenaolevalla maa-alueella kasvavalle metsälle pannut arveksi kaksituhatta kolmesataa kuusikymmentäyksi markkaa viisikymmentäviisi penniä eli siis kuusisataa yksitoista markkaa viisikymmentäviisi penniä enemmän kuin Kesäkuussa 1898 tapahtuneessa arviotoimituksessa, ja itse maa oli Viktor Alhaisen mielestä viisisataa markkaa arvokkaampi kuin miksi se viimeksimainitussa katselmustoimituksessa oli arvioitu, Suomen Valtio velvoitettaisiin suorittamaan Viktor Alhaiselle tuhat yhsisata yksitoista markkaa viisikymmentäviisi penniä vuonna 1898 toimitetussa katselmuksessa määrätyn lunastushinnan lisäksi ja sitä paitsi korvaamaan Viktor Alhaisen lainkäymiskulungit. Tätä vaatimusta on Suomen Valtio vastustanut, katseen että vielämainitussa Kesäkuulla vuonna 1898 toimitetussa katselmuksessa tehty arvio täysin vastasi puheenalaisen maakappaleen arvoa. Toimitettuaan Elokuussa 1899 Viktor Alhaisen luovutettavalla maa-alueella uuden arvion, jossa Kihlakunnanoikeus 755