Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
mentäkuusi markkaa kaksikymmen tavusi penniä, Emil Leppäkosken lasku viisisataa neljäkymmentäkuusi markkaa viisikymmentäneljä penniä meträn lukukustannukset ja metsän kadon neuvojalle kolmesataa viisikymmentä markkaa, heinänsiemeniä kaksisataa viisitoista markkaa, palovakuutusmaksuviisi markkaa seitsemänkymmentä penniä, kauransiemenia kolmekymmentä viisi markkaa, palkollisten palkat seitsemällä kuukaudelta neljäsataa kolme toista markkaa kahdeksankymmentä yksi penniä, palvelijain palkkoja viidellä kuukaudella kolmekymmentä viisi markkaa seitsemänkymmentävusi penniä, rasitustodistus kaksitoista markkaa neljäkymmentäviisi penniä, joiteun olopitille kaksitoista markkaa kuusikymmentä penniä, kiinnekirjan lunastus seitsemänkymmentäviisi markkaa, lainhuudatuspöytäkirja viisi markkaa viisikymmentä penniä, kiinnityksenkuoletuspöytäkirja kahdeksan markkaa ja 1904 vuoden kunnallisverot neljäkymmentäviisi markkaa kuusikymmentäviisi penniä eli siis yhteensä kakatuhatta seitsemäntoista markkaa kaksikymmentäviisi penniä, sentähden ja kun Östberg, joka ei ollut toteensaat tanut, että Paasikallio oli sitoutunut antamaan Ostbergin perheille elannen ja asumuksen Leppäkosken talossa Estergin ilmoittamana aikana, oli velvollinen Taasikulliolle Östbergin perheen ylläpidosta maksamaan Kihlakunnanoikeuden Paasikallion hyväksi läskemat kahdeksansataa markkaa, eikä Åtberg ollut voinut näyttää Paasikalhon anteeksi antaneen puheenalaista Pettergin 28 päivänä Helmikuuta 1905 kirjoittamaan velkakirjaan perustuvaa velkaa, Hovioikeus on, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä tässä kohdenvelvoittanut Sääsikallion kuittia vastaan Ostergille suorittamaan kolmetustatuhatta yhdeksänsataa seitsemän kymmentäviisi markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen yhdeksälle tuhan ille neljällesadalle viidelle kahdeksatla markalle 30 päivästä Maaliskuuta jos ja jäännökselle neljälletuhannelle 218
viidellesadalle markalle, koska mainitun kiinteistön voiten maksamisen suhteen ollut määräpäivää olemassa, haastopäivästä 2 päivastä Maaliskuuta 1906, siitä kuitenkin laillisessa järjestyksessä vähentämällä Paasikattiin 21 päivänä Elokuuta ja 12 päivanä syyskuuta 1905 maksamat kolmetuhatta kuusisataa kaksikymmentäneljä markkaa kymmenen penniä ja kaksituhatta viisisataa markkaa, yllämainitut seuränneen Lokakuun 30 päivänä muistuun si merkityt kaksituhatta seitsemäntus tä markkaa kaksikymmentäviisi pennia Östergin perheen edellämainitut elatuskustannukset kahdeksansataa markkaa ynnä Östbergin puheenalaisen velan taasikulliolle kolmeannesmarkkaa viiden prosentin korkoineen velkakirjan antopäivästä 28 päivastä Helmikuuta 1905, mutta kaikissa muisra kohden jäi vedenalainen päätös vamaan. Henrikuuden tuomioin ovat Fredrik läinö Ostberg ja Kruununnimismies Taasikallio anoneet muutosta; ja en saa vekallio vastannut Östvergin perustelmaan Keisarillinen Senuatti on tutkinut tämän jutun ja koska näytetty on ettei Ostberg ole saanut vastiketta Kruununnimismies Taasikalliolta 28 päivänä Helmikuuta 1905 antamastaan colmentuhannen markan velkakirjasta aika taasikallio itsekään, siihen nähden ettei hän ole sitä saatavanaan merkinnyt Fredrik laino Ostbergille antämäänsä tilun, vaan painvastoin titen mukaan tarjennut Östbergille tilin suuden lyhentämättömänä, ole pitänyt sanottua velkakirjaa pätevänä, sentähden ja kun Fredrik Väinö Östberg en vaalinut korkoa saatavatteen vasta 1 päivasta Marraskuuta 1905, harkitsee Keisaettinen Senaalle oikeaksi, muuttaen tanoikeuden tuomesta niillä kohden ulistua vielämainitun velka virjan päivältä Helmikuuta 1905 mitättömäksi ja velvoittaa Kruununnimismies Taasikallion kuittia vastaan Freduk laino Österaille suorittamaan velmo toistatuhatta yhdeksänsataa seit319
semänkymmentäviisi markkaa viiden prosentin korkoineen yhdeksälletuhannelle neljällesadalle seitsemällekymmenelleviidelle markalle 1 päivästä Marraskuuta 1905 ja neljälletuhannelle viidellesadalle markalle 2 päivästä Maaliskuuta 1906, siitä kuitenkin vähennettyä 31 päivänä Elokuuta 1905 suoritetut kolmetuhatta kuusisataa kaksikymmensäneljä markkaa kymmenen penniä, 17 päivänä seurannetta Syyskuuta kuitatut kaksituhatta viisisataa markkaa ja 30 päivänä lokakuuta 1905 maksetut kaksituhatta seitsemäntoista markkaa kaksikymmentäviisi nenniä sekä Ostbergin perheen elatuskuslannukset kahdeksansataa markkaa, joten eikäistuna Hovioikeuden tuomio, kun syytä sen muuttumiseen muutoin ei ole esiintuotu, jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. B. Amberg. Walter Andersin. B. Amberg. K. R. Helanen A. W. Huutuvaara K. Auer. ./.B. F. Mölse Den 28 April 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på medsatt bevi sionskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Vicehäradshöfdingen John Grenman, från Helsingfors stad, i egenskap af syssloman uti Öfversten Georg Präsers till konkurs upplåtna bo, sökande, samt Hemmans egaresonen Albert Wilhelm Welen och Hemmansegaredottern Hilma Sofia Westin, från Raijala by i Thusby socken tillstädeskomna, äfvensom Hemmansegare - enkan Maria Wilhelmina Westin, jemväl hän sagda by, uteblifven svarande, angående återbörande af köpeskilling och utgifvande af skadesländ: gifven uti Justitiedesvertementet den 28. April 1913. - Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig före dragas och af dem, såvidt nu Saa 5. SS. 6. f. B. 220 Pag. 317 k. D. 1911 No 582.
år i fråga, inhämtat följande: Efter Albert Wilhelm och Maria Wilhelmina Westén den 9 samt Hilma Sofia Westén den 13 Juli 1909 ågången stämning, har Öfversten Fraser vid Häradsrätten i Thusby sockens tingslag anfört att han medels tvenne särskilda köpebref af den 26 September 1887 och den 21 derpåföljande Oktober af Hemmansegaren Johan Albert Pestén och dennes hustru Maria Wilhelmina Westin tillhandlat sig uti köpebrefven närmare angifna jordomräden, underlydande makarne Westén tillhöriga Lassila skattehemman i Poijala by, för en köpeskilling af sam manlagdt 1150 mark samt att makarne Wester i begge köpebrefven förbundet sig rätt, i hän delse nämnda köp å deras sida komme att brytas, till Öfversten Fräser utgifva ett skade stånd af 1000 mark för hvardera köpet. Teilan Johan Albert Herlin aflidit den 10 Mars 1888, efterlemnande, utom enkan Maria Wilhelmina Westén, sonen Albert Wilhelm och dottern Hilma Sofia Westén, hvilka båda då varit mindesåriga, så hade Albert Wilhelm och Hilma Sofia Westin, sedan de uppnått myndig ålder, medels köpebref af den 20 Februari 1909 öfverlåtit omordade till Öfversten Fräser tidigare försälda jordområden till annan person, hvilken låtit utbryta sagda egor och å köpel vunnit laga uppbud. I anseende här till här Öfversten Fräser yrkat att Maria Wilhelmina, Albert Wilhelm och Hilma Sofia Westina måtte åläggas att, gemensamt eller den af dem som tillgång egde, till Öfversten Fräser utgifva ej mindre den af Präser guldna köpeskillingen 1150 mark jemte sex procents ränta därå från den 20 Februari 1909 då ifrågakomma jordområden blifvit Öfver 421
sten afhända, än det utfästa skades tänds beloppet 2000 mark med sex procents ränta från stämningens delgifvande hvarhos Öfversten Fräser gjort anspråk på ersättning för sina umgälder i målet. I saken hörd har Maria Wilhelmina Westén motsagt käromälet samt Albert Wilhelm och Hilma Sofia Westin, jämte det de förklarat sig villiga att till Öfversten Träser återbetala omförmälda 1150 mark i öfrigt emotsett käromålets förkastande I anledning af svaromålet rar Öfversten Fräses ytterligare framhållit att då Albert Wilhelm och Hilma Sofia Westin tagit arf efter sin aflidne fader, de derigenom äfven, jämlikt stad gandet i 1 mom. 22 SS uti Kejserliga förordningen om gälds betalning vid dödsfall samt om urarfvägörelse och undanskiftande af egendom i död maker bo, gifren den 9. November 1868, iklädtsig alla de förpliktelser bemälde aflidne i lifstiden ingått att jemväl Maria Wilhelmina ften såväl enligt 2 inom af nyss åberopade paragraf som på grund af sin under ifrågakom na förbindelser tecknade namn underskrift iklädt sig enahanda förpliktelse som Albert Wilhelm och Hilma Sofia Westerin, att Öfversten Fraders fordran angående skadestånd ej uppstätt på grund af de emellan Frager och Johan Albert Westén upprättade köpebrefven utan först därigenom att Albert Wilhelm och Hilma Safia Westin den 20 Februari 1809 bruutit den å dem öfvergångna förpliktelsen, samt att då Albert Wilhelm, Hilma Sofia och Maria Wilhelmina Herlin ingått förbindelse att ej bryta de emot Öfversten Svåser afslutade köpeaftalen och till säkerställande af förbin delsen iklädt sig ett högt konven bondebref, Öfversten Paser på 322
denna grund ansett sig skyddad i sin eganderätt och icke tvengen att vidtaga de åtgärder, som under andra förhållanden varit nödiga. Medels den 30 Juli 1909 afkunnadt utslag har Häradsrätten, hvarest jämväl Maria Wilhelmina Westén anhållit om ersätt ning för sina rättegångskostna der, jämte det Häradsrätten på anförda grunder förkastat käromålet, för såvidt det berörde Maria Wilhelmina Herlin, samt skyldigkänt Öfversten Fräser att med tjugufem mark hålla Maria Wilhelmina Haslin godtgjord för hennes umgälder i målet, på framhållna skäl ålagt Al peet Wilhelm och Hilma Sofia Heslén att gemensamt eller den af dem som tillgång egde ej mindre till Öfversten Präser å bergälda den uppburna köpesumman ettusen etthundrafemtio mark jemte sex procents årlig ränta därå från den 20 Februari 1909 än utbetala fordrade konnentia nadböter tvåtusen mark med derå löpande fem procents årlig ränta från förenämnda 30 Juli 1909 tills full betalning följde, hvarhos Albert Wilhelm och Hilma Sofia Weslén, likaledes gemensamt eller den af dem som tillgång egde, känts skyldiga att med etthundra mark ersätta Öfversten Frager hans rättegångskostnader. Hofvatten, under hvars pröfning Öfversten Frager för sig samt Albert Wilhelm och Hilma Sofia Heslin gemensamt i vadeväg dagit målet, har genom dom dem 27 September 10tt i saken sig utlåtit och enär Maria Wilhelmina Heslin icke undertecknat köpebref vel af den 20 Februarii 1809 och hon således icke brutit sina i köpebrefven af den 26 September och 21 October 1887 åtagna förpliktelser, har Hofrätten låtit bero vid det slut, hvari Häradsrätten uti sitt 223
utslag i denna del af socken stan nat; och alldenstund Öfversten Prärer icke styrkt den skada han lidit därigenom att Albert Vilhelm och Hilma Sofia Westin öfverlåtit ifrågakomna jordområ den till annan person, förden skull och emedan omtvistade kades tändsplikt tillförsäkrats Öfversten Frader af aflidne Johan Ettert Westén att af honom utgifvas för den händelse förberörla, om sagda jordområden den 26 September och 21 Oktober 1887 afslutade köp komme att å Johan Albert Westéns sida brytas, men detta vilkor för skadestämd liktens utbetalande icke inträffat, samt Johan Albert Westerlin nämnda åtagande vid sådant förhållande, såsom bundet vid Johan Albert Westins person, icke vore för hans arfvingar förpliklande, by blef Öfversten Fraders yrkande om Albert Wilhelm och Hilma Sofia Westéns skyldigkänVicehäradshöfdingen Grenman icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, hvarvid förty kommer att förblifva; och ålägges Vicehäradshöfding gen Grenman att i sin före nämnda egenskap till Albert Wilhelm och Hilma Sofia Westin ersättning för deras härstädes i målet hafda kostnader nande att utbetala meranämnda skadeständsplikt tvåtusen mark jemte ränta af Hofrätten förkastadt; med hvilken än dring i Häradsrättens utslag uti nästomordade del därvid i öfrigt skulle bero Uti Hofrättens dom har Vicehäradshöfding Grenman i sin ofvanangifna egenskap anhållit om ändring medels ingifven de duktion, den Albert Wilhelm och Hilma Sofia Westin i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner 324
utgifva sextiofem mark. Det allesom vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Santeli Saarinen Johannes Pesonen. Alpio Luksala jemig sarasti Huhtikuun 28 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa Karhulan tehtaalla Kymin pitäjässä asuva Kuorineuvos William Ruth on hakijana sekä Konttoristi Kristian Jurva, Lahden kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastonsa 28 päivänä Huhtikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itrellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja mistä, mikäli enää on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Vuorineuvokselle Ruthille toimituttamansa haasteen nojalla on Kristian Jurva Kymin ja Pyhtään pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Vuorineuvos Ruth 29 päivänä Helmikuuta 1904 toimitetussa konkurssituu tokaupassa, jossa myytiin Suomen Kirkkouskutshdas Osakyhtiön omistama, Lahden kaupungissa sijaitseva urkutehdas, oli, Kristian Jurvan Läsnä: S.S. - A. L. - J. P. A. R. 325 No 583. Pag. 328. R.D. 1909.
esityksestä ja auttaakseen häntä ynnä hänen veljensä poikaa Urkujenrakentajaa Albanus Jurvaa oman liikkeen hankkimiseen, ostanut saja Albanus Jurva saisivat milloin tahansa lunastaa tehtaan itselleen maksamalla Vuorinenvokselle Ruthille sen rahamäärän korkoineen, jonka hän oli tehtaan ostamiseen ja tehdaslukkeen käyttämiseen pannut, sekä että Kuorineuvos Ruth heti tehtaan omistajaksi tultuaan olikin asianosaisten sopimuksen mukaisesti jättänyt tehtään hoidon Kristian ja Albanus Jurvalle, jotka sen jälkeen olivat tehdasta käyttäneet omaan laskuunsa Tuorineuvoksen Ruthin valvannan alla, kunnes Vuorinsuvos Ruth 20 päivänä Joulukuuta 1904 oli ilman irtisanomesta oikeettomasti pakottanut Kristian Jurvan luopumaan tehtaan hoidosta, joten Kristian Jurvalta oli riistettu tilaisuus luvatuilla ehdoilla lunastaa tehdas omakseen; mihin notun tehtaan luvaten, että Kristian nähden ja kun Kristian Jurva tehdasta hoitaessaan oli tehdastiikkeesen pannut omia varojaan 347 markkaa 26 penniä, ja hän, joka oli ollut Karhula Osakeyhtiön palveluksessa, luottaen Vuorineuvoksen Ruthin mainittuun lupaukseen, oli 20 päivänä Toukokuuta 1904 luopunut sanotun osakeyhtiön palveluksesta, jossa hänellä oli ollut vuosituloja 9301 mark kaa 13 penniä, eikä puheenaolevaa tehdasta hoitaessaan ollut tehtaan liikavaroista nostanut mitään palkkiota, vaan oli Vuorineuvoksen Ruthun sanotun menettelyn johdosta ollut 17 kuukautta ilman ansiota, Kristian Jurva on vaatinut Kuorinsuvosta Ruthia velvoitettavaksi Jurvalle suorittamaan mainitut 346/ markkaa 26 penniä sekä korvaukseksi Jurvan menettämistä palkkaaduista 1576 markkaa 60 penniä ynnä korkoa kuusi sadalta, lukien edellisestä rahamäärästä 20 päivästa Joulukuuta 1904 ja kutakin kuukautta vastaavasta osasta viimeksisanottua rahamäärää saman kuukauden lo326
pusta. Vuorineuvoksen Ruthin vastusteltua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat moneet korvausta oikeudenkäynti kuluistaan, 11 päivänä Joulukuuta 1906 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Kuorineuvoksen Ruthin kuitin saadessaan maksamaan Kristian Jurvalle 3467 markkaa 26 penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 20 päivästä Joulukuuta 1904 täyden maksun tapahtumiseen, mutta hyljännyt Kristian Jurvan vaatimuksen menettämiensä palkkastujen korvaamisesta ja asian laatuun nähden kuitannut oikeudenkäyntikulut asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tulkittavaksi Heis tian Jurva ja Kuorinsuvas Ruth ve taamalla olivat saattaneet jutun, on 18 päivänä Syyskuuta 1907 antamallaan tuomiolla ratkaissut asian ja katsonut selvitetyksi että KuorineuvosRuth, Kristian Jurvan esityksestä ja auttaakssen häntä ynnä Albanus Jurvaa oman sjikkeen hankkimiseen, oli 29 päivänä Helmikuuta 1904 ostanut puheenaolevan urkutehtaan, luvaten Kristian ja Albanus Jurvalle, jotka kohta tehtaan ostamisen jälkeen otettiin sen hoitajiksi, oikeuden milloin tahansa lunastaa tehdas itselleen maksamalla Vuorinauvokselle Rusthille sen rahamäärän korkoineen, jonka hän oli tehtaan ostamiseen ja tehdas liikkeen käyttämiseen pannut, ollen Kristian ja Albanus Jurvan siihen asti hoidettava liikettä luovineuvaksen Kuthin nimessä ja hänen valvontansa alla; että Kristian Jurva, luottaen tuorinenvöksen Ruthin edelläkerrottuun lupaukseen, oli, ryhtyäkseen tehtaan hoitamiseen, 20 päivänä Toukokuuta 1904 jättänyt paikkansa Karhula Osakeyhtiön palveluksessa, jossa hän nella oli ollut vapaa asunto ja poltto puut, vastaavat 100 markan tuloa kuukaudessa, ja 500 markan kuukausipalkka, sekä sittemmin hoitaessaan tehdasta ollut kantamatta liikkeen 327
varoista mitään palkkiota pannen, kuten Kihlakunnanoikeuskin oli lausunut, liikkeeseen oma varojaan 3467 markkaa 26 penniä; sekä että Vuorinenros Ruth 20 päivänä Joulukunta 1904 oli, vastoin lupaustaan, aiheettomasti ja ilman irtisanomista eroittanut Kristian Jurvan tehtaan hoidosta ja siten tehnyt Jurvalle mahdottomaksi luvatuilla ehdoilla lunastaa tehdas omakseen; sentähden ja kun Kristian Jurvan tehdas liikettä hoitaessaan suorittama työsamoin kuin hänen sanottuun liik keeseen sijoittamansa rahavarat oli vat tulleet Vuorinsuvoksen Ruthin kyväksi ja Jurvan kohtuuden mukaan oli katsottava olleen oikeutetun, hänet tehtaan hoidosta erotettaessa, saamaan kuuden kuukauden irtisanomisajan. mutta Kristian Jurva oli Vuorinen roksen Ruthin menittelyn johdosta ollut ilman ansiota ollessaan tehtaan hoidossa, 20. päivästä Toukokuuta 20 päivään Joulukuuta 1904, sekä myöskin sen jälkeen, Jurvan kiistä mättä jätetyn ilmoituksen mukaan, ainakin kuusi kuukautta eli siis yhteensä kolmetoista kuukautta, Hovioikeus on, muuttaen Kihlakunnanoikeuden vedonalaista päätöstä, velvoittanut Suorineuvoksen Ruthin suorittamaan Kristian Jurvalle, yli Kihlakunnanoikeuden jo tuomitseman 3467 markan 26 pennin määrän, hyvitykseksi menetystä tyvänsiosta kuusisataa markkaa kuukaudelta eli kolmeltaloista kuukaudelta yhteensä seitsemäntuhatta kahdeksansataa markkaa ja siis Jurvalle kuittia vastaan, maksamaan kaikkiaan yksitoista tuhatta kaksisataa kuusikymmenläseitsemän markkaa kaksikymmentäkuusi penniä ynnä tästä mää rästä juoksevan viiden prosentin vuotuisen koron, lukien oikeuden käynnin alusta 12 päivästä Lokakuuta 1905, sekä oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi suorittamaan Kristian Jurvalle kaksituhatta markkaa. Hovioikeuden tuomioon on huorimuvos Ruth hakenut muutosta pe328
rustelmalla, johon Kristian Jurva on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo siinä selvitetyksi, että Vuorinenoos Ruth, joka 29 päivänä Helmikuuta 1904 oli ostanut puheenaolevan urkutehtaan, on sen hoitajaksi ottamilleen Kristian ja Albanus Jurvalle luvannut oikeuden lunastaa tehdas itselleen, mutta että Kuorineuvos Ruth, ennenkun Kristian ja Albanus Jurva olivat saaneet tehdasta lunastetuksi, on 20 päivänä Joulukuuta 1904 ilman edeltäpäin toimitettua irtisanontaa erottanut Kristian Jurvan tehtaan hoidosta, voimatta näyttää Kristian Jurvan antaneen siihen pätevää aihetta; sentähden ja kuin Kristian Jurva, joka 20 päivänä Toukokuuta 1904 ryhtyäkseen uskutohtaan hoitamiseen on luopunut Vuorineuvoksen Ruthin isännyydessä olevan Karhula Osaksyhtiön palveluksesta, on tämän yhtiön palveluksessa ollessaan saanut viidensadan markan kuukauspalkan sekä sataa markkaa kuukaudessa vastaavat vapaan asunnon ja polttopuut, mutta Kristian Jurvan sitten uskutehdasta hoitaessaan ei ole näytetty saaneen mitään palkkaa taikka muitakaan etuja, vaan hän painvastoin on näyttänyt pannoonsa sanottuun liikkeeseen, omia varojaan kolmetuhatta neljäsataa kuusikymmentäseitsemän markkaa kaksikymmentäkuusi penniä, Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei Kuorineuvos Ruth ole esiintuonut syytä muissa kohdin muuttaa Hovioikeuden tuomion loppupäätösmää, kuin että koska Kristian Jurva ei ole näyttänyt että hän Karhula Osakeyhtiön palveluksessa olisi saanut pitemmän kuin Kuorineuvoksen Ruthin ilmoituksen mukaisen yhden kuukauden irtisanomisajan, Vuorineu vos Ruth, jonka tulee puheena olevan urkutehtaan omistajana asian niin ollen vastata Kristian Jurvalle kohtuuden mukaan tulevista palkka 329
eduista edellä mainitusta 20 päivästä Toukokuuta 1904 sitä seuränneen Joulukuun 20 päivään sekä yhden kuukauden irtisanomisajalta eli siis yhteensa kahdeksatta kuukaudelta, kuudelläsadalla markalla kuukaudelta, velvoitetaan suorittamaan Kristian Jurvalle sellaiseksi palkkioksi neljätus hatta kahdeksansataa markkaa viiden prosentin korkoineen oikeudenkäynnin alusta 12 päivästä Lokakuuta 1905; jota vastoin Hovioikeuden tuomio muuten eli mikäli Kuorineuvos Ruth on velvoitettu maksamaan Kristian Jurvalle hänen hikkeseen käyttämistään varoista kolmetuhatta neljä sataa kuusikymmentäseitsemän markkaa kaksikymmentäkuusi penniä korkaneen sekä kaksituhatta markkaa lainkäyntikulujen korvausta jää pysyväksiTätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaattisanteri Saarinen Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. J. W. Ruusuvaara Allan Dahlbeck Den 28 April 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions, skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit växelmål emellan aktiebolaget Janhua Höyrysaha Osakeyhtiö, från staden Nystad, sökande, samt bankbolaget Wasa Aktie Bank från staden Nikolaistad till städeskommen, och Handlan den Fabian Albin Palmroos från förstsagde stad, uteblifven, svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 28 April 1913. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Handlanden Palmroos i WasaAktie Banks afdelningskontor i Nystad distenterat icke allenast den 3 Januari 1911 en samma dag i Landthushålla ren Juho Käskinens namn till egen order utställd, med Janhua HöyrysahaOsakeyhtiös firmateckning, bestående af Ofver: S.V. 7. P. Å. R. J. Hof H. 320 Pag. 248. R. D. 1912 No 584.
bolagets firmastämpel samt därun der Handlanden Palmras; och Sjökaptenen Juho Saarinens namn godkänd äfvensom med Landthushålla ren Kaskinens, Sjökaptenen Johan Arvid Malens Kaptenen Saarinens och Handlanden Palmroos namn såsom öfver låtare försedd sex månaders värd å 500 mark utan ock den 17 i sagde må nad en sistnämnda dag på enahanda sält utställd godkänd och öfverlåtentre månaders växel å 2,500 mark samt dessa vädar blifvit för uraktlåten betalning behörigen protesterade har Wasa Aktie Bank på stämning å Janhua Höyrysaha Osakeyhtiö och Handlanden Palmroos vid Rädstufvurätten i Nystad anfört, att Rådstufvurätten väl genom den 3 Februari 1911 afkunnadt utslag förklarat Handlanden Palmroos förvun nen om att hafva falskeligen skrifvit Landthushållaren Kaskinens samt Sjökaptenerne Saarinens och Malins namn å förenämnda värlar, men emedan Palmroos såsom vid tiden för växlarnas disposenting ordförande i direktionen för Janhua HöyrysahaOsakeyhtiö, enligt 17 SS i bolagits stad gar, varit berättigad att teckna böta gets firma samt bolaget förty såsom godkännare och Palmroos såsom öfverlätare af ifrågavarande växlar stode i ansvarighet för infriandet af desamma, har Wasa Aktie Bank yrkat, att Janhua Höyrysaha Osakeyhtiö och Handlanden Palmroos måtte förpliktas att gemensamt eller den af dem som tillgång egde, till Wara Aktio Bank enligt växdrätt utbetala värlarnas innehåll 2800 mark med sa procents ränta från den 17 April 1911 och 5000 mark med enahanda ränta. från den 3 Juli samma år, en tredje dels procent af värelbeloppen i gruvision samt ersättning för protestkostnaderna. Öfver käromålet hördt har afliebolaget Janhua Koivusala Osakeyktio som vid Rådstufvurätten tillstä deskommit, hvaremot Handlanden Palm roos därifrån uteblifvit, framhållit all Palintees väl intill utgången af 331