Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kin perusteella että kanne heidän mielestään oli myöhäinen. Kihlakunnanoikeus on 15 päivänä Syyskuuta 1908 julistamassaan päätöksessa siinä mainituilla perusteilla, hyljäten Mikko ja Heikki Tiittäsen väitteen kanteen vanhentumisesta lakiin perustumattomana, velvoittanut Mikko Tiittasen ja hänen asiakumppaninsa luovuttamaan kysymyksessä olevan tilanosan Pavel Matikaisen vapaaseen hallintaan heille sitä varten määrätyn sadan markan sakon uhalla kuin myös kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Matikaisen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mikko Tiittanen ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla. saattaneet jutun, on 14 päivänä Huhtikuuta 1910 antamallaan tuomiolla, kun Mikko Tiittanen ja hänen asiakumppaninsa eivät olleet toteennäyttäneet mitään saantia Heikki Toivaisen aikanaan omistamaan osaan puheenalaisesta tilasta, jättänyt asian edelläkerrotuissa kohdin Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon ovat Mikko Tiittanen ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta perustelmalla, johon Paval Matikainen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei Severi Mikkonen yön ja vuoden kuluessa 6 päivästä Huhtikuuta 1882, jolloin Antti Tiittaselle kauppakirjan nojalla myönnettiin lainhuuto kuudennekseen kysymyksessä olevasta tilasta ja jolloin Severi Mikkosella, perittyään poikansa Heikki Mikkosen oikeuden tilaan sekä alaikäisen poikansa Mikko Mikkosen holhoojana, olisi ollut oike moittia Antti Tiittasen saantia, ole tällaista moitekannetta nostanut, sentähden ja kun jutussa ei ole selvitetty, etteivät Antti Tiittanen edessään ja hänen kuoltuaan Mikko, Heikki 499
ja Erik Tiittanen olisi vilpittömin mielin tilaosaa hallinneet, harkitsee Keisarillinen Senaatti, nojautuen Kunink. Selitykseen 14 päivältä Toukokuuta 1805, oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Pavel Matikaisen kantan myöhäisenä. Tata kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Kuteni Karinen Alfred Luksiala Kuteni Karinen Alfred Luksiala N. Annsberg. K. R. Helanen N. Annsberg. K. R. Helanen A. V. Olluskvaia Asian - Lauman. Den 2. Oktober 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett utan afgifter från Kyserlige Wasa Hofrätt inkommit revisionsmål, angående förpliktande att afgifva redovisning, emellan förre Handlanden Erik Sandås, från Nikolaistad, sökande, samt Särdsega ren E. W. Eriksson, från samma stad uteblifven svarande: Sifven uti Justiliedepartementet den 2. October 1913. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande "Vid Rådstufvurätten i Nikolaistad har Erik Sandås yrkat, att Särdsaga ren Eriksson, som vid Sandås bortflyttning för några år sedan från en af honom i Erikssons gård i sagde stad förhyrd likal till så kerhet för ogulden hyra hvarhållit särskild Sandås tillhörig egendom, vård enligt ingifven förteckning 381. mark 25. penni, måtte förpliktas att till Sandås afgifva redovisning öfver sagda egendoms användning fd R.G. R. H. A R. K. A. 50 8/1 1881. Pag 249. R. 194.
Sedan Gårdsegaren Eriksson, i saken hörd, motsagt käromålet, har Rådstufvurätten genom den 13. Maj 1910 afsagdt utslag, emedan Erik Sandås icke kunnat styrka, att Sårdsegaren Eriksson såsom säkerhet för ogulden fyra kvarhållit Sandås tillhörig egendom, förkastat Sandås i saken utförda talan Hofrätten, under hvars pröfning. Eric Sandås i vadeväg draget målet, har medels dom den 31. Maj 1911 sig däriutlåtit; och jämte det Sandås i Holrätten villkorligen gjorda anhållan åt så med ed besanna riktigheten af sina uppgifter såsom icke å lag grundad förkastats, har Hofrätten låtit bero vid Rådstufvurättens utslag, hvar hos Erik Sandås ålagts att till Gårds egaren Eriksson gälda afgifterna för hans exemplar af Hofrättens dom med elfva mark trettio penni - Uti Hofrättens dom har Erik Sandås sökt ändring Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Erik Sandås Alfras Lindström icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, hvarvid förty kom ner att bero. Det alla, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland tina Haarikoski KR Helanen K. AuerWalter Andersin A. V. Kuusuvaara 501
Lokakuun 2. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa parempaa oikeutta maa- ja vesialueeseen koskevassa jutussa, jossa Osakeyhtiö Gustaf Sederberg & Co Femsuun kaupungista, on hakijana ja Wiipurin kaupunki vastaajana: Arnd. tu Oikeusosastossa 2. päivänä Lokakuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin perintötalolla No 1. Johanneksen pitäjän Monolan kylässä vuonna 1854. päättyneessä välijässä oli erotettu 1.33 hehtaarin suuruinen maa-alue talon osakkaiden yhteiseksi lastauspaikaksi ja toiminimi Gustaf Cederberg å Co, joka kauppakirjalla 16. päivältä Tammikuuta 1894 oli 3,500. markan hinnasta ostanut tuon maa-alueen sitä ympäröivine kalavesineen mainitun talon osakkailta Konstantin Salmelinilta, Matti Jaakonpoika, Mikko ja Salomon Kaarlenpojat Adam Pietarinpoika sekä Mikko Matinpoika Kiukkoselta, Erik Mikkosenelta ynnä Juhana ja Läsnä: S. F. V. B. A. R. H. - K. A: J. F. 5o 1383 52/1383. Sgr. 46. Rb. D. 1911.
Salomon Mikonpojat Koroselta, oli Wiipurin läänin Kuvernööriltä sanonut lupaa sanotun alueen erottamiseen emätilasta, on Kuvernööri 10. päivänä Toukokuuta 1906. antamallaan päätöksellä mainitsemillaan perusteilla kyljännyt kerrotun anomuksen, mutta on Keisarillinen Senaatti, jonka tutkittavaksi toiminimi oli valittamalla saattanut asian, päätöksellä 1. päivältä Stenäkuuta 1908. koska Wiipurin kaupunki, joka kauppakirjalla 11 päivältä Kesäkuuta 1894. oli Kauppias Wasili Pikoffilta ja hänen vaimoltaan Emilia Pibstilta ostanut näille kuuluneen, sittemmin lohkomisella itsenäiseksi tilaksi murretun osuuden puheenalaisesta tilasta, oli asiassa väittänyt, ettei Emilia Piholf ollut ottanut osaa ylläsanottuun kauppasopimukseen 16. päivältä Tammikuuta 1894 määrännyt, että toiminimen tuli haastattaa Wiipurin kaupunki asianomaiseen oikeuteen ja siirä ajaa kannetta siitä, että mainittu lastauspaikka julistettaisiin toiminimelle laillisesti luovutetuksi ja ettei Wiipurin kaupungilla ollut mitään osaa siitä, jon kä jälkeen toiminimen, jos se voittaisi tuon riitajutun, tuli uudestaan ilmoittaa asia Kuvernöörille. Tämän jälkeen ja Osakeyhtiö Gustaf vederborg & Co nimisen osakeyhtiön ostettua kauppakirjalla 7. päivältä Maaliskuuta 1908. toiminimeltä Gustaf Ceder berg & Co, muun muassa, toiminimen oikeuden puheeksitulleesseen maa- ja vesialueeseen, on osakeyhtiön puolesta Wiipurin kaupungille toimitetun haasteen nojalla Koiviston ja Johanneksen pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuttu, että Konstantin Salmelin ja hänen vaimonsa Maria Salmelin, jotka oli vat omistaneet Louksnniemi nimisen neljänneksen kysymyksessä olevasta talosta, olivat kauppakirjalla 17. päivältä Lokakuuta 1859. myyneet siitä kolmanneksen eli kahdennentoista osan koko talosta Merikapteeni Fredrik Wilhelm Nordlingille minkä jälkeen tuo talonosa oli testamentin kautta joutunut Emilia Pihoffille. joka taas ylläkerrotulla tavalla oli luovuttanut sen Wiipurin kaupungille, ja että kaupunki, hakiessaan siten ostamansa talonosan jaolla erotettavaksi itsemäiseksi tilaksi, oli väittänyt Salme 503
linien aviopuolisojen ja Fredrik Vilhelm Nordlingin välisen kaupan tarkoittaneen vissin rajoiltaan määrätyn maa-alueen luovuttamista viimeksi mainitulle, sekä vaatinut jakoa sen mukaan toimitettavaksi, minkä vaatimuksen Keisarillinen Senaatti tämän johdosta syntyneessä oikeudenkäynnissä 13. päivänä Huhtikuuta 1901. antamallaan päätöksellä olikin hyväksynyt. ja kur Fredrik Wilhelm Nordling siis oli berrotulla kaupalla saanut ainoastaan äskensanotun maa-dueen, joka sittemmin oli kaupungille lokkaistu 0,1380 koko talosta muodostavaksi itsenäiseksi tilaksi, mutta Loukonniemen tilalle kuuluva oikeus puheenaolevaan lastauspaikkaan edelleen oli jäänyt Salmelinin aviopuolisville yksin, on osakeyhtiön puolesta vaadittu, että sanottu lastauspaikka julistettaisiin toimini melle Gustaf Cederberg & Co aikanaan laillisesti luovutetuksi ja kaupunki siihen osattomaksi. Kihlakunnanoikeus, jossa Wiipurin kaupungin puolesta on vastustettu kannelta, on 18. päivänä Syyskuuta 1909. julistanut päätöksensä asiaan; ja koska Salmelinion aviopuolisot myydessään Fredrik Kilhelm Nordlingille holmanneksena omistamastansa Loukoniemen tilasta rajoilla ja pyykeillä erotetun määräalueen eivät olleet pidättäneet sanotulle tilalleen siihen aikaan riidattomasti kuulunutta osaa kysymyksessä olevaan lastauspaikkaan heilse jääneelle emätilalle yksiin kuuluvaksi Pentähden ja kun tuo määräalue, Fredrik Wilhelm Nordlingin oikeuden siihen siirryttyä Wiipurin kaupungille, oli murret tu itsenäiseksi tilaksi ja kaupungin siten, omistamalla tilalle siis myöskin oli osa sanottuun lastauspaikkaan, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Osakeyhtiö Gustaf Cederberg & Co oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 30. päivältä Joulukuuta 1913. jättänyt asiaon Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut osakeyhtiön viidelläkymmerellä markalla korvaamaan Wiipurin kaupungille sen kulut Hovioikeudessa Kovioikeuden tuomioon on Osakeyk tiö Gustaf Cederberg & 6o täällä anonut muutosta perustelmalla, johon Wiipurin 501
kaupungin puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Osakeyhtiö Gustaf Cederberg & Co de esittänyt syytä manttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan osakeyhtiö suorittamaan Wiipurin kaupungille, korvaukseksi sillä jutun vuoksi täällä olleista kustasenuksista, kuusikymmentä mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Keisarillinen Suomen Sennatti: tens Saarekoski. Walter Andersin. tens Saarekoski. Walter Andersin. B. Amberg K. Auer K. R. Helanen Uino Fäkk. Lokakuun 3 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Turun Hovioikeudesta tullus sa, tilin moitetta koskevassa merilainasiassa, jossa Kauppias Johan Ludvig Enlund, Rau man kaupungista, on hakijana ja Merikapteeni Juho Hellström, samasta kaupungista, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 3 päivänä Lokakuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkuin Kapteeni Hellström, joka Elokuun 2 päivän 1905 ja Syyskuun 10 päivän 1908 välisen ajan oli kuljettanut Rauman kaupungista kotoisin olevaa Harvinger -nimisNo 1387. No 1387. tä rautafregattilaivaa ja sillä ajalla tehnyt, muun muassa, mutkan Rimouskystä Buenos Agresiin, lastinaan 150.000 kappaletta lautoja, oli mainitun laivan pääisännälLäsnä: F. S. W. B. A. R. H. K. A: No 1387 Pag. 15. R. D. 1911
le Kauppias Enlundille antanut laivan tuloista ja menoista 16 päivälle Huhtikuuta 1908 Buonos i tyresissa päivätyn erityistilin ja lopputilin seuranneen Syyskuun 30 päivältä, joiden tilien mukaan laival la oli ollut tuloja, erityistilin mukaan 12.365 dollaria 24 sentiä Argen tinan kultarahaa ja lopputilin mukaan 3.797 markkaa 71 penniä Suomen rahaa, sisältyen viimesanottuun summaan myöskin erityistilin saldo 27 dollaria 10 sentiä, sekä menoja, erityistilin mukaan 12.338 dollaria 84 sentiä ja lopputelin mukaan 3,800 markkaa 61 penniä, on Kauppias Enlund, moittiaksen sa kosketeltuja tiloja, haastattanut Kapteeni Hellströmin Rauman kaupun gin Raastuvanoikeuteen ja siellä lausunut, että Enlund ei voinut hyväksyä erityistilissä 1.216 dottarin 72 sentin menöerästä enempää kuin 544 dol laria 72 sentiä, eikä eriä "Lakimies Edvarda S. Seottille 315 dottaria paperira haa eli 138 dollaria 60 sentiä kultaa, lastia vähemmän 167 kappaletta 91 dollaria 80 sentiä" ja "saamatta olevarahti 4.193 dollaria 62 sentiä "syystä " että Hellström oli Buonos Agresissa sallinut laivan lastin purkamisen tapahtua ennenkuin lastin vastaanottaja Kauppias Andres Spinetto oli suorittanut Taivan laitusimaksun, 1.216 dollarin 72 sentin erään sisältyväl 672 dollaria ja rahdin loppujäännöksen 4.193 dollaria 62 sentiä sekä tällä varomattomuudeltaan aikaan saattanut nämä kaksi mennerää ja lisäksi Lakimies Seottille suoritetun 138 dellarin 60 sentin erän, ja kun Hellström a dlut ollut oikeutettu kirjoittamaan kesketeltua lastin vajausta saivan laskuun, minkä tähden ja kun erityisti lin meneeä 50 dellaria ei ollut oikea, eikä Kauppias Enlund meneerästä 30 dollaria saattanut hyväksyä enem pää kuin 15 dollaria ja Hellströmille ei kuulunut lohautilensa menopuolel le merkitsemä 3 prosentin kahlaaki Pensavolassa saaduista makaussa hoista eli 126 markkaa, Enlund en 506
vaatinut, että erityistilin minopuolelta poistettaisiin erät 672 dellaria, 13/38 dottaria 60 sentiä, 91 dollaria 80 sen tiä, 4,193 dollaria 62 sentiä, 50 dottaria ja 15 dollaria, joten sen tilin saldona oli merkittävä Hellströmin makset tavaksi 5.188 dottaria 12 sentiä eli 26. 148 markkaa 12 penniä, sekä että, kun tämän johdosta lopputelin saldoksi saatiin, Enlundin laskelman mukaan, 26191 markkaa 22 penniä, Hellström velvoitettaisiin Harlinger laivan isännistölle suorittamaan viimesanottu rahamäärä korkoineen, siitä kuitenkin vähentäen erotus Kauppias Spinetton konkurssipesästä Lakimies Seottin nostamien 4/865 dollarin 62 sentin ja Seottin kulujensa ynnä palkkionsa korvaukseksi pidättämien 660 dollarin välillä eli 21.096 mark kaa 75 penniä Kanteesta kuultuna on Kapteeni Hellström kieltänyt tehneensä itseän sä syypääksi mihinkään laiminlyöntiin Harvingar - laivan päällikkönä sekä sen vuoksi ja kun moitteenalaiset tilit hänen esittämillään perus toissa olivat oikeat, vastustanut kannetta. Kauppias Enlundin ensin myön nettyä, että Kapteeni Hellström oli ollut oikeutettu saamaan kantaa kia kolme prosenttia laivan kokonaistuloista, mutta sittemmin kullettyä Hellströmille kuuluneen kaplaakia muusta kuin kokonais rahdista, on Raastuvanoikeus 31 päivänä Tammikuuta 1910 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska puheenalaista matkaa varten Rimuiskystä Buenos Agresiin Harbinger - laivan isännistön itsensä tekemän senttepartian mukaan 30 päivältä Toukokuuta 1907 lainan rahti oli suoritettava Bvenos Agresissa lastia purkaussatamassa oikein purettaessa eli siis ainoastansa sitä myöten kuin lastia laivasta piirettiin eikä etukäteen, ja Kahteeni Hellström, senjälkeen kuin lastin vastaanottaja Kauppias Spinetto oli joutunut konkurssitilaan, saadaksensa ulos 507
10. 426 dottarin 32 sentin suuruisen rahdin silloin vielä maksamattoman osan 4.193 dollaria 62 sentiä sekä etukäteen suorittamansa laiturirahat 672 dollaria, oli tehnyt kaiken, mitä häneltä kohtuudella voitiin vaatia, argenti nalaisen Lakimiehen Seottin arulla panettamalla takavarikkoon mainittua kahta rahamäärää hyvin vastaavat, puokamatta ollut 88. 919 kappaletta lautoja, minkä toimenpiteen johdosta samat rahaerät sittemmin olikin ulossaatuja toimitettu Harbinger - lainan isännistölle, niistä tosin vähennettyä Lakimies Senttin kuluina ja palkkiona 660, dolla ria; senvuoksi ja kun Kapteeni Hellström Argentinan lakoihin ja oloihin perintymättömänä oli ollut oikeutettu kääntymään lakimiehen puoleen saadaksensa apua kosketellussa suhteessa, joten Hellströmin Seottille maksamat tiloihin merkityt 315 dollaria paperira haa eli 138 dottaria 60 sentiä kullassa ja edelläsanotut 660 deltaria eivät voi neet jäädä Hellströmin vastattaviksi, Raastuvanoikeus on hyljännyt muistutukset, jotka oli tehty tiloihin merkittyjä seuraavia eriä vastaan nimittäihl: 672 dottaria, 4. 193 dollaria 62. sent tiä kultarahaa ja 315 deltaria paperi rahaa, sekä vaatimuksen, että Kapteeni Hellströmin oli vastattava Lakimies Seottin itselleen pidättämistä 660 kultaddlarista. Mikäli sitten koski lastin vajauksesta johtunutta tiloihin merkittyä 91 dollarin 80 sentin erää ja Pensa colassa saaduista ylimakauspäivära hoista Kapteeni Hellströmin hyväksi lopnutiliin karlaakina laskettua 126 markan erää vastaan tehtyjä muistutuksia, niin ja kun oli näytetty, että puheena laisena lastina olleet taudat olivat olleet erittäin hauraita sekä särkyneet landat, 167 kappaletta noin 150.000 kappaleeseen nousseesta lautamäärästä, näin ollen olivat katsottavat suhteellisen pieneksi osaksi koko lastista, jo ten lautojen särkymistä ei saattanut pitää huolimattomuudesta johtuneena ja Kauppias Enlund oli Raastuvanoikeuden istunnossa 26 päivänä Huhtikuuta 1909 myöntänyt Kapteeni Hell508
strömille luvatuksi kantaakia kolme prosenttia Harvinger - lainan bruttotuloista, jota kaplaakin määräämistäpää Raastuvanoikeuden jutussa käyttämäin merilainasiain tuntijain siinä antaman lausunnon mukaan yleensä neudatettiinkin, Raastuvanoikeus, huomioen ottaen etteivät puheenalaiset ylima kauspäivärahat olleet nousseet, niin kuin tiloissä mainittiin, seitsemäänsataan viiteenkymmeneen, vaan ainoastaan kuuteensataan dollariin, on hyljännyt lastin vajaukseen ja kaplaakiin nähden esitetyt muistutukset muuten, paitsi että kahlaaki ylimakauspäivärahoista oli muutettava 22 dollarista 50 sentistä kahdeksaksitoista dollariksi eli sadaksi markaksi kahdeksaksikymmeneksi penniksi, joten erotus viisikolmatta mark kaa kaksikymmentä penniä oli tilais tä poistettava ja jääpä Hellströmin vastattavaksi. Samalta kun Kauppias Enlundin muistutus edelläkosketeltuun viidenkymmenen dollarin erään nähden on hyljätty, mutta tiloihin Kapteene Hellströmin hyväksi merkityistä maallekäyntirahoista, kanteessa mainituista 30 dollarista on määrätty poistettavaksi viisitoista dollaria eli vastaavat seitsemänkymmentäviisi markkaa kuusikymmentä penniä, on Raastuvanoikeus, määräten että näin ollen mietteenalaisten tilien saldot oli muutettava, erikoistilin neljäksikymmeneksikahdeksi dollariksi kymmeneksi sentiksi Hellströmin vastattavaksi saldoksi ja lopputilin saldo hänen vastattavakseen seitsemäksi toista markaksi yhdeksäksi kymmentä si penniksi, velvoittanut Kaptemi Hellströmin kuittia vastaan Kauppias Enlundille Harlinger - låivan pääisäntänä heti maksamaan viimeksimainitun rahamäärän kuuden prosenten vuotuisine korkoineen 30 päivästä Syyskuuta 1908 alkaen, jolloin moitteenalainen lopputili oli Enlundille jätetty, täydellisen suorituksen tapahtumi seen asti. Siihen nähden, että kanne niin muodoin oli pääosissaan kyljätty, on Kauppias Enlund velvoitettu korvaamaan Kapteeni Hellströmin 509
jutun tähden kärsimät välttämättömin mät kustannukset ja siinä tarkoi tuksessa Hellströmille suorittamaan kolmesataa neljäkymmentäkolme markkaa viisikymmentä penniä kuin myös palkitsemaan jutussa käytettyjen merilainasiain tuntijain esiintyminen Raastuvunoikeudessa ja lausunnon antaminen maksamalla Satamakapteeni Ludvig Grönavistille neljäkymmen täkahdeksan, Merikoulunopettaja Frans Wilhelm Laineelle neljäkymmentä ja Kauppalainari Bernhard Ekrothille kahdeksan markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Enlund oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 9 päivältä Marraskuuta 1910, ollen antamatta lausuntoa erityistiliin otetusta 50 dollarin meno erästä, koska Kauppias Enlund oli Hovioikeudessa peruuttanut siitä tekemänsä muistutuksen, jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Kauppias Enlundin suorittamaan Kapteeni Hellströmille maksut hänen kappaleestaan Hevioikeuden tuomiota kolmekymmentä kolme markkaa kolmekymmentä penniä Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Enlund anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Kauppias Enlund ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota muuten, kuin että Kauppias Enlund asian lautuun nähden vapautetaan suorittamasta Kaptuni Hellströmille korvausta hänen kustannuksistaan Raastuvanoikeudessa, edellä mainittuja kolmeasataa neljääkymmentäkolmea markkaa viittäkymmentä penniä, ja maksua Hellströmin kappa leesta Kovioikeuden tuomiota, kolmea kymmentäkolmea markkaa kolmeakymmentä penniä. Tätä kaikki asianomaiset noudatakolKeisarillinen Suomen Senaatti: Juli harikoski. Under Andersson till harikoski. Matts Andersson B. Anneborg K. Auer. K. R. Helanen 510
Sokakuun 7 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta kiipurin Hovioikeudesta tullessa, perinnönjakoa koskevassa nostor jutussa, jossa Työmies Antti Kaiponen Viipurin pitäjän Kaipolan kylästä, ja Työmiehenvaimo Maria Kaiponen Wiipurin kaupungista, yhteisesti ovat hakijoina sekä sanotussa kylässä. asuva Talollinen Mikko Kaiponen kuolleen Talollisenpojan Tahvo Kaiposen entisenä holhoojana, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 7 päivänä Lokakuuta 1913 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Kiipurin pitäjän käräjökunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat, muiden muassa, Antti ja Maria Kaiponen vaatineet että Mikko Kaiponen, joka oli ollut Antti ja Maria Kaiposen isvisan serkun poSäsnä: T.S - H. A - R. K - K.t 511 No 1397. Pag. 41. R. S. 1911.
janpojan, 12 päivänä Joulukuuta 1908. kuolleen Tahvo Kaiposen holhoojana ja siinä ominaisuudessa piti hallussaan Tahvo Kaiposen jäämistöä, velvoitettaisiin luovuttamaan sanottu jäämistö sellaiseen lailliseen perinnönjakoon, että Antti ja Maria Kaiponen saisivat heille perintöoikeuden nojalla tulevan osuuden siitä. Mikko Kaiposen vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 18 päivänä Marraskuuta 1909 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla, kyljännyt kanteen sekä velvoittanut Antti ja Maria Kaiposen ynnä heidän Kihlakunnanoikeudessa olleet asiakumppaninsa kymmenellä markalla korvaamaan Mikko Kaiposen oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi muiden muassa, Antti ja Maria Kaiponen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 8 päivänä Joulukuuta 1910 antanut siinä tuomion ja koskeivät Antti ja Maria Kaiponen ollut voinut kieltää Mikko Kaiposen ilmoitusta, että Talolliset Antti, Mikko ja Anna Häkänen olivat Tahvo Kaipas-vainajan äidin sisaren lapsia ja siten Tahvo Kaipos-vainajan lähemmässä sukulaisuusauhteessa kuin Antti ja Maria Kaiponen sekä että Antti, Nikko ja Anna Häkänen jo olivat likko Kaiposelta vastaanottanut Tahvo Kaiposen jäämistön, on Hovioikeus jättänyt asian sen lopputuoksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut, ja sen ohessa velvoittanut Antti ja Maria Kaiposen ynnä heidän asiakumppaninsa suorittamaan Mikko Kaiposelle, hänellä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleiden kulujen korvaukseksi, viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon ovat Antti ja Maria Kaiponen anoneet 512
muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Mikko Kaiponen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut taman jutun ja katsoo, etteivät Antti ja Maria Kaiponen ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan Antti ja Maria Kaiponen suorittamaan Mikko Kaiposelle, häneltä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: till Svenbom. Waller Andersin. till Svenbom. Waller Andersin. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. Jokakuun 7 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa nostopitussa, jossa Torppari Sakari Jaako Peläjäveden pitäjön Petäjåveden kylästä on hakijana ja Talollinen Kaarle Hermaninpoika lemettilä, niinekään Petäjäveden kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 7 päivänä Lokakuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja nusta, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää. Sakari Isoaho on Jyväskylän ja Petäjäveden pitäjien käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän, saatuaan siir rolla vuoden 1890 vaiheilla isältään Juho Isoakolta hallintaa keuden Kaarle Lemettilän omistaman Lemettilän perintötilan maalla, No 4. Petäjäveden kylässä, si jaitsevaan Isonnon torppaan oli Läsnä: F. f. - W. A. - B. - R. H. - K. - H. (T. J 513 No 1397a Pag 111. R. D. 1910