Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Toukokuun 16 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, konkurssissa valvotun saatavan toteuttamista koskevasGustaf Robert Söderlunden väimo Laura Olivia Söderlund, asuva Helsingin kaupungissa, on hakijana sekä Kauppias Soderlunden konkurssiin luoviteteen pesän toimitsijamiehet Panpias Oskar Isaksson, Hämeenlinnan kaupungista, vastaajinaAnnettu Oikeusosastossa 16 päivänä Toukokuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Laura Olivia Söderlund oli paikalletulopäivänä Kauppias Soderlundin konkurssijutussa 19 päivänä Huhtikuuta 1909 Hämeenlinnan kaupungin Raastuvanoikeudessa valLäsnä: 2. W. A. - A. K. J. P. - J. F. No 660. §: 660 2o No 60 Pag. 44. R. D. 1911. sa nostojutussa, jossa Kauppiaan kirjohtaja Ivar Gadd ja Kaup
vonut Söderlundin aviopuolisoiden kesken 4 päivänä Kesäkuuta 1892 tehlyn avioehtokirjan perusteella kolmekymmentäkolmetuhatta viisisataa markkaa, jotka Laura Olivia Söderlund oli muassaan tuonut heidän yhteiseen pesäänsä, mutta jotka Kauppias Soderlund oli Laura Olivia Söderlundin edusmiehenä ilman hänen suostumustansa hävittänyt, sekä samalla anonut, että kaikki avioehtokirjassa lueteltu ja viiteentuhanteen neljäänsataan kolmeenkymmeneen markkaan arvioitu irtain tavara, minkä Laura Olivia Söderlund oli yksityisomaisuudeksensa pidättänyt, luovutettaisiin hänelle, konkussipesään kuulumuttomana, ja siitä tavarasta, jota ei enää ollut pesässä, tuomittaisiin korvausta avioehtokirjan arvion mukaan, niin oli Raastuvanoikeus 19 päivänä Heinäkuuta 1909 konkurssjutussa julistetussa tuomiossa, siihen nähden että konkurssipesän velkojat olivat vastustaneet Laura Olivia Söderlunden saatavan hyväksymistä, määrännyt konkurssipesän varoista hänelle maksettavaksi niin suuren osan valvomas taan saatavasta kuin hän eri oikeulenkäynmillä saattoi näyttää olevansa oikeutettu puheenalaisen avioehtokirjan nojalla pesästä saamaan. Tämän johdosta on Laura Olivia Soderlund, haastatettuansa konkurssipesän toimitsijamiehet Pankinjohtaja Gaddin ja Kauppias Isaksonen, ylläsanotussa. Raastuvanoikeudessa vaatinut heitä velvoitettaviksi pesän varoista suorittamaan mitä Laura Oliria Söderlundille oli avioehtokirjan mukaan tuleva. Kanteesta kuultuina ovat Pankinjohtaja Gadd ja Kauppias Isaksson väittäneet että, koska Laura Olivia Söderlund oli itse tehnyt kysymyksessä olevan avioehdon ja sen Oikeudessa valvenut, eikä hänen naitta jansa, hänen äitinsä Laiverinleski Agnes Olivia Jänsen eli Adolfsson, vaikka Laura Olivia Söderlund silloin vielä oli ollut alaikäinen, avioehto oli mitätön eikä siis tuotta226
nut hänelle mitään oikeutta; minkä vuoksi Pankinjohtaja Gadd ja Kauppias Isaksson ovat pyytäneet kannetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet kerrasta oikeudenkäyntikuluistansa, on Joulukuun 18 päivänä 1909 julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa ja katsonut selvitetyksi, että Laura Olina Söderlund, joka oli syntynyt 30 päivänä Lokakuuta 1873, oli 4 päivänä Kesäkuuta 1892 ja siis vielä alaikäisenä ollessaan Kauppias Söderlundin kanssa ennen heidän seuraavana päivänä tapahtunutta avioliittoon vihkimistänsä tehnyt avioehtokirjan, mikä oli asianmukaisessa järjestyksessä todistettu ja mikä sitten 11 päivänä samaa Kesäkuuta Laura Olivia Söderlundin pyynnöstä oli otettu Turun kaupungin Raastuvanoikeuden avioehtopöytäkirjaan, jossa avioehtokirjassa Laura Olivia Söderlund oli yksityiseksi omaisuudekseen pidättänyt yhteiseen pesään viemiään käteisiä rahoja kolmekymmentäkolmetuhatta viisisataa markkaa ja erityistä irtainta omaisuutta viidentuhannen neljänsadan kolmenkymmenen markan arvosta; mihin nähden ja koska 15 päivänä Huhtikuuta 1889 aviopuolisojen omaisuus- ja velkasuhteista annetun Lain 3 luvun 1 SS:ssä nimenomaan säädettiin, että neiden puolesta, joka ei ollut täyttänyt yhtäkolmatta vuotta, teki avioehdon hänen naittajansa, joka luonnollisesti oli ollut Laura Olivia Söderlundin kasvatuvisia entinen Kirjäri Vilhelm Lillja, jonka huolena myöskin saman luvun 2 SS:n mukaan olisi ollut avioehdon laissa valvominen, Raastuvan oikeus, kun siis puheenalaista avioehtoa ei oltu tehty laillisessa järjestyksessä on hyljännyt kanteen ja velvoittanut Laura Olina Söderlunden sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan konkurssipesälle jutusta oikeutuneet kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Saura Olivia Söderlund oli vetoamal227
la saattanut jutun, on 20 päivänä Joulukuuta 1910 antamallaan tuomiolla, koska lain mukaan Laura Olivia Söderlundin naittaja oli ollut hänen ritinsä Agnes Olivier Jänsen, eikä Laura Olivia Söderlund edes ollut rätt tänyt tämän tehneen kysymyksessä olevaa avioehtoa, jättänyt tällä ja Kaastuvanoikeuden muuten esittämillä perusteilla asian sen loppupääteksen varaan, johon Raastuvanoikeus oli asiasta johtunut, sekä samalla velvoittanut Laura Olivia Söderlundin palkitsemaan konkurssipesän juttu kulut Hovioikeudessa viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioin on Laura Olivia Söderlund anonut muutosta perustelmalla, johon Pankinjohtaja Gadd ja Kauppias Isaksson edelläkerrotussa toimessaan ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Saura Olina Söderlund ote esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; minkä ohessa Laura Olivia Söderlund velvoitetaan suorittamaan Pankinjohtaja Gaddelille ja Kauppias Isakssonille, heillä konkussipesän puolesta jutun vuoksi tääslä olleiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Ylässman Mannus Peltonen Aleks: Käpy Johannes Pesonen. 228
Den 16 Maj 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsall revisions skilling, från Kejserlige Hasa Hof rätt inkommit mål emellan förre Bonden Karl Gustaf Bergendahl och hans hustru Maria Kristina Bergendahl, från Käldnäs by af Närpo socken, i egenskap af förvaltare af deras å utrikes ort stadde son, Bonden Viktor Richard Bergendahls egendom gemensamt sökande, samt Landthandlaren Matts Wilhelm Kamb, från Ylimärk by af samma socken, uteblifven svarande, angå ende bättre rätt till utmätt lögendom: Gifven uti Justitiede parlementet den 16. Maj 1911. tal följande: Uti en till Guvernören i Wasa läningifven skrift hapa Karl Gustaf och Maria Kristina Bergendahl, i deras förberörda egenskap anhållit att den utmätning Oja - 2. Wit. - 1.K. J. T.  do 3. 229 No 661. Pag. 165. k. D. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig fordragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhäm 1909.
som Kronolänsmannen Frans Henrik Ekblom den 25 April 1907. hos makarne Borgendahl verkställt till gäldande af Matts Wilhelm Kambs på grund af Guvenorsamlelets i sagda lån utslag af den 26 Mars 1903 hos Karl Gustaf Bergendahl egande fordran 148 mark 95 penni jämte ränta och lagsöknings kostnadsersättning och hvarvid i måt tagits, utom annat, en häst och en ko, måtte upphäfvas, emel dan sagda häst och ko tillhörde Viktor Richard Bergendahl, hvilken vid sin ofresa till uttandet enligt den 5 Juni 1902 dagtecknad fullmakt öfverlämnat vården af sitt egande Mattfolk skatte hemman No 3 i ofvannämnda Käldnäs by åt Karl Gustaf och Maria Kristina Borgendahl, hvarhos makarne Bergen dahl tagit i anspråk ersättning för lina hos Guvernören i saken hafda kos nader; derå Guvernörsambet, som genom resolution den 18 Maj 1907 tillsvidare inställt verketälligheten af utmätningen, sedan Matts Wilhelm Kamb och Kronolänsmannen Ekblom afgifvit dem i saken affordrade förklaringar, hvilka Karl Guslaf och Maria Kristina Bergendahl sedermera bemätt, medels den 23. därpåföljan de Juli gifvet utslag, i stöd af 10 SS: 4. kap. Utsökningslagen, anvisat makarne Bergen dahl all utföra sin talan vid vederbörlig domstol. Efter Matts Wilhelm Kambågan gen stämning hafva Karl Gustaf och Maria Kristina Borgendahl sedermera vid Häradsrätten i Närpes, Öfvermark och Korsnäs socknars tingslag, under åbopande jämväl af en utaf Viktor Richard Borgendahl den 15. Juli 1907. utfärdad fullmakt angående förvaltningen af dennes egendom, upprepat hvad de hos Guvernören anfört beträffande egande rätten till den i mål tagna egendomen, därvid tillika framhållande att de icke egde någon enskild egendom Sedan Matts Wilhelm Kamb, i saken hörd, motsagt häromålet samt Kronolänsmannen Ekllem jemväl blifvit i målet hörd, har Häradsrätten, hvarest såväl parterne å ömse sidor som Kronolänsmannen Ekblom anhållit om godtgörelre för sina rättegångskostnader, genom 230
den 15. April 1908. afkunnadt utslag utlåtit. sig i saken; och jämte det något afseende icke kunde fastas å sistberörda fullmakt, såvidt densamma åberopats till stöd för käromålet, enär densamma tillkommit efter nu ifrågakomna utmätning, har Häradsrätten funnit det icke hafva blifvit lagligen styrkt, att ifrågavarande häst och ko tillhörde Viktor Richard Bergendahl, samt förty förkastat Karl Gustaf och Maria Kristina Bergendahls i saken utförda talan äfvensom ålagt makarne Borgendahl att i ersättning för kostna denna å rättegången utgifva åt Matts Wilhelm Kamb tjugufem mark och åt Kronolänsmannen Ekblom tio mark. Hefrätten, under hvars pröfning Karl Gustaf och Maria Kristina Bergendahl i vadeväg dragit målet, har medels den 31. Mars 1909. däri gifven dem låtit vid Häradsrättens utslag bero, hvar hos makarne Bergendahl skyldigkänts att till Matts Wilhelm Kamb gälda afgifter na för dennes exemplar af Hofrättens dom med femton mark åttio penni Uti Hofrättens dom hafva Karl 231 Gustaf och Maria Kristina Bergendahl anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Karl Gustaf och Maria Kristina Bergendahl icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofåttens ofvanberörda dom, hvarvid förty kommer att bero. Pet alle, som vederbör till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Willomäki Alksi Käpyl. Willomäki Alksi Käpyl. Alexander Peltonen Johannes Pesonen. Röran bifallarens
Tuhokuun 17. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullees sa maa alan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Iisalmen pitäjän Kääriänsaaren kylässä asuvat Talolliset Ville Kyhänen ja hänen poikansa Ville Villenpoika Ryhänen hakijoina, sekä Talolliset Ananias ja Ville Komulainen, samasta kylästä, vastaajina: Annettu Oikeus osastossa 17. päivänä Touko kuuta 1911. Keisarillinen senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan luonias ja Ville Komulaisen Iisalmen pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat tille ja Ville Villenpoika Ryhänen siellä lausuneet yhteisesti mainitussa Kaari änsaaren kylässä asuvan Talollisen Juho Korolaisen kanssa omistavansa koko verotalon No 5. sanotussa kylässä sekä Läsnä: D. W. T. B. — J. 92. ja sa 232 No 673. Pag. 62. R.D. 1909.
Ananias ja Ville Komulaisen Ville ja sille Villenpoika Ryhäselle tuntimättömien saantojen turvissa hallitsevan tuohon taloon kuuluvaa Haasianahon ulkopalstaa, jonka eroittaminen talostä vuonna 1873 oli pantu alkuun, mutta sittemmin jätetty loppuun saat tamatta; ja koska kerrottua eroittamista sitä koskevien asetusten muututtua ei enää voitu loppuun saattaa eikä palstaa, sanottujen saantojen laadusta huolimatta, enää voitu uudella esituksella emätilasta lohkaasta, ovat Ville ja Ville Villenpoika Rehänen, jolle viimeksi mainitulle Juho Kovalainen 17. päivänä Maaliskuuta 1906 oli siirtänyt kaiken oikeutensa mainittuun ulkopalstaan, vaatin eet Ananias ja Ville Komulaista velvoitettaviksi Ville ja Ville Villonpoika Tykäsen vapaaseen hallintaan luovuttamaan Haasianahon ulkopalstan. Asiasta kuulustettuina ovat Ananias ja Ville Komulainen esiintuoneet, että Talollinen Martti Asikainen, joka oli omistanut itsenäiseksi tilaksi eroitetut ja maarekisteriin numerolla 5:1 merkityt 11/15 osaa sanotusta verotalosta No 5. Nääriänsaaren kylässä, aikanaan oli osaksi myymällä osaksi vaihtamalla luovuttanut kysymyksessä olevan Haasianahon ulkopalstan Talollisille Petter Komulaiselle ja Moses Karjalaiselle. minkä jälkeen Moses Karjalainen kauppakirjalla 2 päivältä Lokakuuta 1888. eli myynyt osansa palstasta Talolliselle tänias Juntuselle, jolta Ananias ja sille Komelainen 28 päivänä Heinäkuuta 1900 olivat ostaneet tuon osan, sekä Petter Komulaisen poika Talollinen Suomas Komulainen 10 päivänä Marraskuu ta 1883 tehdyllä kansiakirjalla eli Metsän vartija Jahvetti Partaselle luovuttanut isältään ensimänsä osan sanotusta palolasta, minkä osan Jahvetti Partanen taasen 15. päivänä Marraskuuta 1888. oli myynyt pojilleen Talollisille Sakvetti, Jooseppi ja Herman Partaselle, joista Jahvetti Jakvetinpoika Tartanen sittemmin oli itsellensä lunas tanut mainituille veljilleen kuuluvat osat palstasta sekä 1 päivänä Huhti kuuta 1896 tehdyllä kauppakirjalla myy233
nyt koko siten omistamansa osuuden Ananias Komulaiselle, joka vihdoin 5. päivänä Tammikuuta 1900. tehdyllä kauppakirjalla oli Ville Komulaiselle luovuttanut osansa mainitusta palstasta; ja koska kaikissa edellä kesrotuissa kaupoissa Haasianahon ulkopalsta eli pidetty ja myyty kolmantena osana verotaloa No 3. Kääriänsaaren kylässä sekä Ville ja Ville Villenpoika Nykänen kumpikin elivat antaneet suostumuksensa mainitun palstan eroittamiseen päätilasta, niin ovat Ananias ja Ville Kemulainen vastustaneet kannetta. Sittenkun asiassa vielä oli kuulustettu Juho Korolaista sekä Ananias Juntusta ja Jahvetti Jahvetinpoika Tartasta, on Kihlakunnanoikeus 7 päivä nä Heinäkuuta 1906 julistamallaan räätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Ananias ja Ville Komulaisen kolmen kuukauden kuluessa Ville ja Ville Villenpoika Ryhaselle luovuttamaan kysymyksessä olevan Kaasianahon palstan Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ananias ja Ville Komulainen olivat vetoamalla saattaneet jutun on tuomiossa 6. päivältä Helmikuuta 1909 antanut asiasta lausuntonsa; ja koskei selvitystä olta esiintuotu siitä että Ville ja Ville Villenpoika Ryhäsen sekä Juho Koolaisen omistamat osat puheena olevaa tilaa käsittäisivät koko edellä mainitun talon No 5 Kääriänsaaren kylässä, siihen kuuluvine riidanalaisine, Ananias ja Ville Komulaisen hallinnassa olevine Kaasianahon ulkopalstoineen eikä siis oltu näytetty että Ville ja Ville Villenpoika Ryhäsellä sekä Juho Korolaisella olisi samaan palstaan parempaa oikeutta kuin. Ananias ja Ville Komulaisella, on Hovioikeus, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Ville ja Ville Villenpoika Ryhäsen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Ville ja Ville Villenpoika Ryhänen ano neet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Ananias ja Ville Komulainen ovat säädetys234
sä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo etteivät Ville ja Ville Villenpoika Ryhänen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiöta, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Ville ja Ville Villenpoika Ryhänen suorittamaan Ananias ja Ville Komulaiselle, korvaukseksi heillä täällä jutussa olleista kuluista kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J Wirinnass Aleksi Käpy J. Wichtmanen Aleksi Käpy Marus Siltonen. Johannes Pesonen.  Markus Siltonen. Johannes Pesonen. / t; f; muhjelm Den 20 Maj 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål angående afhysning emellan Arrendatorn Gustaf Reinhold Lindqvist, från Kulla by i Tenala socken, sökande samt under rättegången af lidna Enkefru Hildar Amoldina Fredrika Wilhelmina von Julius rättsinnehafvare, sönerne Ingeniören Albert Ludvig Lindsay von Julin, från Pojo socken, Apotekaren Nils Adolf Lindsay von Julin, från Hango stad, och Forst konduktören Arnold Ingram Arvo Lindsay von Julin, från Ekenäs stad, samt döttrarna Emil lia Lovisa Hildur Helena Frankenhäelser och dennas man Banktjenstemannen Johann Philipp Bankenhåelser, från Helsingfors stad, Hildur Dagmar Maria Borg och hennes man Ingeniören Adolf Fredrik August Borg, från Pieksämäki S.S. /. K. H. B. Å. 235 No 678 Pag. 52 R D. 1909.
socken, äfvensom Fröknarna Hildur Hanna Lisa och Hildur Gerda Isabella Lindsay von Julin från Ekenäs stad, svarande. Gifven uti Justitiedepartementet den 20 Maj 1911. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Sedan Enkefru von Julin vid den 8 Mars samt den 9 och 28 April 1899. förrättadt arfskifte efter hennes aflidne man Bruksegaren Emil Lindson von Julin såsom morgongåfva bekom mit utom annat nyttjorätten till Uppgård skattehemman i förenämnda Kulla by, hvarå Bruksegaren von Julin erhållit fastebref den 1. April 1873, har Enkefru von Julin på tagen stämning å Gustaf Reinhold Lindqvist vid Häradsrättens i Pojo, Tenala och Bromarf socknars tingslag sammanträde den 13 Oktober 1905 anfört, att Gustaf Reinhold Lindqvist endast på grund af tyst begifvande utaf ägaren af Uppgård hemman efter sin fader öfverta git besittningen af detsamma med rätt att efter anvisning afverka hemmanets skog till husbehof och utan annan skyldighet än att betala hemmanets utlagor samt väl häfda och underhålla detsamma äfvensom att Lindqvist sedermera utan Enkefru von Julins tillstånd utlegt hemmanet åt annan person hvarför och som Gustaf Reinhold Lindqvist före Thomedag är 1903 blifvit af Enkefru von Julin uppsagd till afflyttning den 14 Mars 1905, men Lindqvist vägrat att godvilligt utrymma hemmanet Enkefru von Julen yrkat Gustaf Reinhold Lindqvists förpliktande att omedelbart afflytta från sagda hemman, hvarhos Enkefru von Jutin förbehållit sig rätt att medels särskild rättegång få emot Lindqvist utföra den skadeständstalan, hvartill dennes ofvannämnda tredska kunde gifva anledning. Isaken hörd har Gustaf Reinhold Lindqvist genmält, att i det skattebref af den 3 Maj 1728, hvarigenom Svenska 236
Kronan försålt ifrågavarande Uppgård hemman till Generalöjtnanten och Landshöfdingen Friherre Magnus Grönberg, visserligen saknades bestämning därom att hemmanets åbo och dennes bröstarfvingar skulle för evärdeliga tider bibehållas vid sin besittningsrätt till hemmanet; men som dåvarande å bon Hans Ersson och efter honom hans bröstarfvingar, af hvilka Gustaf Reinhold Lindqvist vore den sista, led efter led utan någon skild arrendeafgift på de vilkor Enkefru von Julin uppgifvit, okvaldt och obehindradt besut tit, nyttjat och brukat Uppgård hemman, har Gustaf Reinhold Lindqvist ansett sig på grund af urminnes höfd hafva en ständig besittningsrätt till hemmanet och förty äfven vara berättigad icke blott att på viss tid utarrendera utan ock att till annan person föryttra sagda besittningsrätt, hvar jämte Lindqvist anmärkt att ifråga varande öfverlåtelse af hemmanets besittning, som egt rum år 1898, dess utom nogsamt skett med Enkefru von Julius notskap och tysta begifvande, i ty att Enkefru von Julin icke gjort någon anmärkning mot Lindqvists nämnda förfarande; och har Gustaf Reinhold Lindqvist förty emotsett käromålets förkastande; därå Härads rätten medelst den 17 Oktober 1905 afkunnadt utslag sig i saken utlåtit samt på upptagna skäl förkastat Enkefru von Julius i saken utförda talan. Hofrätten under hvars pröfning Enkefru von Julin i vaderåg dragit målet, har uti dom den 30 December 1908 utlåtit sig; och alldenstund vid den 3 Maj 1728 skedd försäljning till skatte af Uprgård kronohemman åt Friherre Grönberg hvarken hemmanets dåvarande åbo, Hans Ersson, eller dennes efterkommande, bland hvilka Gustaf Reinhold Lindqvist utredts vara en, förbehållits besittnings- och nyttjorätt till sagda hemman, samt Gustaf Reinhold Lindqvist icke heller visat sig annorledes innehafva sådanrätt, fördenskull och som Lindqvist 237
blifvit lagligen uppsagd till afflyttning samt honom tillgodokommit stadgad fardag, har Hofrätten, med upphäfvande af Häradsrättens utslag, ålagt Gustaf Reinhold Lindqvist att ömedelbart afflytta från Uppgård hemman och öfverlämna detsamma till Enkefru von Julius fria förfogande hvarhos Enkefru von Julin, enligt gjort förbehåll, berättigats att i särskild rättegång utföra den skadeståndstalan, hvartill hon ansåge fog förefinnas. Uti Hofrättens dom har Gustaf Reinhold Lindqvist anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Ingeniören von Julin och hans ofvanuppräknade medparter i föreskrifven ordning bemött Kejerliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Gustaf Reinhold Lindqvist icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom hvarvid förty skall bero; och ålägges Gustaf Reinhold Lindqvist att till Ingeniören von Julin B. F. Möki och hans medparter, i ersättning för deras härstädes i målet hafda kostnader, utgifva sextiofem mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Santen Saarinen Walen Andersin. R Anneberg. Alksi Käpys Mannes Siltonen 238
Den 22 Maj 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Wiborgs Hofrätt inkommet mål, angående eganderätt till strömfall och utgifvande af lösen för detsamma emellan Aktiebolaget Storkfors, från Kotka stad, sökande, samt hemmansegarene uti Vesterkyrkoby by Pyttis socken. Greta Lisa Skvas, Albertina Skors, Viktor Skoas, Anders Mattsson Haavisto, Alfred Anttas Kristian Henriksson Arvids, Henrik Henriksson Arvids, Thomasson dersson Arvids, Wilhelm Alexandersson Arvids, Anders Wilhelm Blom eller Arvids, Ida Blom, Maria Kristina Arvids, Frans Thoder Mattsson Anttas, Johan Henriksson Daniels, Henrik Henriks son Hallsi, Anders Andersson Jåspars, Henrik Jonasson Jäspars, Amalia Villström. Oskar NissasNärv Erika Nissas, Johan Jons, Aron Jons och Johan Johansson sons, äfvensom hemmansegarene uti P. W. A. A; K. J. P. - A. L. 239 No 742. Pag 229. R. 1909
Österkyrkoby by af samma socken: Amanda Blomfält för sig och sin omyndige son Nestor Backman, Artur Blomfält, Fredrika Svarfvars, Anders Svarfvars, Ulrika Svarfrars, Konstantin Svarfvars, A. Hansson Franras, Ulrika Fransas, Fredrik Thomasson Fransas, Petter Thomasson Fransas, Johan Wilhelm Joas, Anders JoasAron Jias, Emil Jöas, A. Ekberg i egenskap af förmyndare för aflidne Aron Hermans omyndiga barn Henrik, Johannes, Katarina, Betty och Emilia Hemmans, och Anders Rotas, gemensamt, samt Aktiebola get A. Ahlström Osakeyhtiö, från Norrmark socken, för sig, svarande: gifven i Justitudepartementet, den 22 Maj 1911. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter Aktiebolaget Stockson meddelad skriftlig stämning hafva Greta Lisa Skoas och hennes ofvanbemälda medparter. samt Handelsförman i Noromark socken A. Ahlström vid Häradsrätten i Kymme ne och Pyttis socknars tingslag anfört, att Guvernören i Wiborgs län på därom gjord ansökning medels den 13. Mars 1901. gifvet utslag meddelat konsuln Olof Biston och Ingeniören Öle Nordrum tillstånd att uti Edisson strömfall i Pyttisgrenen af Kymmene elf, hvilken fors ligger på räskilnaden emellan Vesterkyrkoby och Österkyrkoby samfälligheter i Ryttis socken, anlägga ett vattenverk för frambringande af dettresk ström samt att för ändamålet få uttaga och ansända hela den i förren förefintliga vattenkraften genom anbringande af en domn transöfver nämnda vattendrag, äfvensom att Aktiebolaget Stockfors, åt hvilket konsuln Riilow och Ingeniören Nordnim öfverlåtit omförmälda, dem meddelade rättighet, därefter i Edesforsen uppfört ett vattenverk och för driften däraf tillgodo gjort sig hela vattenbrätten i försen. Men alldenstund vattenområdet i Pyttisgrenen af Kymmene elf vore oskiftadt och ragda ettgren utgjorde räskilnad emellän Vesterkyrkoby och Österkyrkeby samfäl240