Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
parterna emellan belefvade kontraktet, har Hofrätten ansett sagda mätning böra tillerkännas Sallt vitsord parterna emellan; och emedan Bank kontorsföreståndaren Roschier enligt denna mätning till Bergsrådet Johan man levererat 3535teds ingeska kubiksamnar prors men Bankkontorsföreståndaren Roschier, enär af propsen 35 4/100. kubik famnar varit af endast två tums torpdiameter och således ej kontraktsenliga, förty icke vore berättigad att härför tillgodoräkna sig högre pris än Bergerådet Sökanman utredts hafva erhållit eller tjugu skillings engelskt mynt för kukikamnen; emedan Bergsrådet Sohannan med afseende därå, att en del af det hvarerade propspartiet varit öfvermätigt och att vid ders rednaring till högsta tillåtna dimension uppstått en måttförlust af 23dje kubik famnar, för hvilka frukten utgjort tjuguåtta paund nio panee ngelskt mynt, icke kunde anses skyldig att godtgöra Bankkontorslöre ståndaren Roschier denna trakt, helst Bergsrådet Tohannan själf vid skedd likvid med förman Hans Lessen och 6o icke fått tillgodoräkna sig sådan fräkt, emedan Bankkontorsföretändaren Roschier, ehuru han i sin till Berasiadet Schauman aflåtna skrifvelse af den 26 Maj 1904 underrättat att den för bevaransen afredda propsen blifvit köpad enligt den af Bergriadet Schauman honom meddelade kapningsinstuktionen, dock icke därigenom hade frångått sin enligt beverenskontraktet tillkommande rätt att inlästa jämväl mindre partill props af andra längder än de stipullerade eller förbundit sig att beverera klemare och gröfre pröps af sex och en half dato längd enligt den i sagda käpningsinstruktion angifna prohortionen, samt Borgerådet Schaumanlesty icke kunde tillgodoräknas något utdrag från det öfverenskomna priset för de i närskvaranden ingående så kallade ojämna gemensionerna eller år det af Bankkontorsförordaren 305
Koschier utöfver antydda proportien levererade klonare virket af sex och en half fots längd; och emedan Bankkontorsföreståndaren Roschier sålunda och då ostridigt vore att han å Bergs rådet Tohanmans vägnar i trakter erlagt tjugutusen tio mark tre penni, egde efter en kurs af en mark tjugu fem penni för en skilling egelskt, mynt fordra för ofvannända 35 13/1000. kubik famnar props af två tums toppdiameter efter tjugu skillings för kubikkamnen åttahundra åtiofem mark åttiofem penni, för återstoden af det livererade transportiet, utgörande 3500 sdotkubikfåmnar efter trettiofem skillings för kubikfamnen, etthundrafemtiotre tusen etthundra tjugunio mark sju penni samt för de förskottnade Trakterna, då trakten för ofvanberörda 23dje kubek samnar props tjuguåtta påund nio pence motsvarande sjuhundra mark nittiofyra penni, frånsäknades nittontusen trehundrasia mark nio penni elter tillhopa etthundrasjuttiotretusen hehundra tjugufyra mark en penni, men Bergerådet Schauman allaredan till Bankkontorsföreståndaren Roschier härå erlagt etthundrasextioniotusen femhundra femtiosju mark nittionio penni, ty och då Bankkontorsföreståndaren Köschier icke visat, att honom meddelats behösig avis om den lastängares ankomst för hvars räkning han iordningställt virke, utan att detta sedermera af ängaren afhemtats, eller att han, efter det den af honom afsända sista propslasten afgått, skulle uppmanat Bergs radet Schauman, till hvilken han då mera enligt egen uppgift levererat tretusen åttahundra sjuttiosex engelska kubik famnar props, att afhemta återstoden af det kontrahera de beloppet, hvarifrån Bergerådet Schieman enligt vedertaget bruk egt afräkna tio procent å sista lasten i såkallad marginal, har Hofrätten, med förkastande af Bankkontorföretåndaren Roschius talan i öfrigt, å lagt Borgerådet Schauman att till Bankkontorsföreständaren Roschier emot kvitto genast utbetala skilna306
den emellan nästnämnda två penninge belopp med tretusensjuhundra sextiosex mark två penni jämte hem procents årlig ränta därå från rättegångens bör jan den 10. Februari 1905, min i ansiende till sakens beskaffenhet och utgång kvittades rättegångskostnaderna parterna emellan såväl vid Rådstufvurätten som Hofrätten Uti Hofrättens som hafva Bankkontorsföreståndaren Roschier och Bergsträ det Schauman ömsesides sökt ändring hvarefter de hvarandras deduktioner bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och Finner parterna icke å någondera sidan hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken alltså skall förblidva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: tens Saarikoski K. R. Helanen A. V. Rausuvaara G. E. Winter. Huhtikuun 25 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuilta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulhoosa testamentin moitetta koskevassa nostojutussa, jossa Työmies Benjamin Halonen ja hänen vaimonsa Anna Liisa Sepponen, Haminan kaupungista, ovat hakijoina sekä Vuokraviljelijä Juho Sepponen, Säämin gin pitäjän Kommerniemen kylästä, Työmies Wille Pehkanen ja tämän vaimo Maria Lovisa Sepponen, sanotusta kaupungista, ja Tehtaantyöläinen Hilda Sepponen, Kymin pitäjästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastos sa 25 päivänä Huhtikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Asioitsija Pekka Sepponen 8 päivänä Lokakuuta 1906 oli kuollut sekä hänen sisarensa Anna Liisa Sepponen ja Benjamin Halonen 6 päiväläsnä: S.S. - t. S. - J. P. K. - K. t. J. S; No 562. Pag 24 R.D. 1911.
nä Huhtikuuta 1908 olivat Savonlinnan kaupungin Raastuvanoikeudessa valvoneet erään, kuten he ilmoittivat, vasta 4 päivänä Marraskuuta 1907 heidän tietoonsa tulleen kirjallisen testamentin 22 päivältä Joulukuuta 1898. jonka mukaan Pekka Sepposen kuoleman jälkeen hänen jakamattomasta pesästään päältäpäin oli Anna Liisa Sepposelle lankeava 2000 markkaa, niin ovat Juho Sepponen ja hänen asiakumppahinsa Benjamin Haloselle ja Anna Liisa Sepposelle toimituttamansa haas teen nojalla yllämainitussa Raastuvan oikeudessa, ilmoittaen Juho, Maria Lovisa ja Hilda Sepposen olevan Pekka Sepposen lähimpiä perillisiä, vaatineet että sanottu testamentti julistettaisiin voimattomaksi sillä perusteella, ettei. Pekka Sepponen itse ollut kirjoittanut nime änsä testamenttikirjan alle Benjamin Halosen ja Anna Liisa Sepposen vastustettua kannetta, on Raas tuvanoikeus päätöksellä 26 päivältä Heivakuuta 1909. siinä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Juho Sepposen ja hänen asiakumppaniensa kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Sepponen ja hänen asiakumppanin sa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa 17 päivältä. Marraskuuta 1910 katsonut siihen vastanäyttämykseen nähden, jonka Juho Sepponen ja hänen asiakumppaninsa olivat jutus sa esittäneet, täyttä todistusta puuttuvan siitä, että Pekka Sepponen olisi allekirjoittanut puheenaolevan, hänen testamenttinaan valvotun asiakirjan, minkä vuoksi Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, on julistanut sanotun asiakirjan Pekka Seppo sen testamenttina voimattomaksi. Hovioikeuden tuomioon ovat Benjamin Halonen ja Anna Liisa Sepponen anoneet muutosta perustelmalla, johon Juho Sepponen ja hänen asiakumppaninsa ovat vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Benjamin Halonen ja Anna Liisa Sepponen ole esiintuoneet syytä muuttaa. Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää308
pysyväksi; ja velvoitetaan Benjamin Halonen ja Anna Liisa Sepponen suorittamaan Juho Sepposelle ja hänen asiakumppanoilleen, heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Lantin Saarinen Alfred Luksiala. Lantin Saarinen Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. puusbarnet. K. Auer Haf Hellen Huhtikuun 26 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa koskevassa jutussa, jossa ovat Koiviston pitäjän Rautasen kylästä olevan Merikapteenin August Wirkin konkurssipesän toimitsijamiehet, Hovioikeudennotaris Johan Fredrik Selin, Wiipurin kaupungis ta, ja Kauppias Anton Mannenen, sanotun pitäjän Tervalahden kylästä, hakijoina sekä toiminimi Wilhelm Kothe Advokatoch Affärsförmedlings byrå, mainitusta kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 26 päivänä Huhtikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niista, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Koiviston ja Johanneksen pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa 6. päivänä Heinäkuuta 1908 alkaneessa Merikapteeni Wirkin konkurssissa on läsnä: V. t. B.t. R. K. Kat. 309 No 569. Pag. 196. R. D. 1912.
paikalletulopäivänä seuranneen Syyskuun 25 päivänä toiminimi Wilhelm Rothe Advokat och Affärsförmedlings byrä valvonut konkussipesän varoista maksettavaksi muun muassa, Asioilsija E. A. Appelbin toiminimen Haagensen, Watt & Cen puolesta 25 päivänä Syyskuuta 1908 ensiksi mainitulle toiminimelle siirtämän konttakurantin perusteella 130,312 markkaa 59 penniä, mutta on tätä valvomista 5 päivänä Marraskuuta 1908 toimitetussa esiinhuudessa puheenalaisen konkussipesän velkojain toiminimen Häkli, Sullukka ja Rinin sekä Walfrid Wirkin puolesta vastustettu ja vaadittu hyljättäväksi koskii Asioitsija Appelbi siirtäessään edelläsunotun konttokuranten toimme melle Wilhelm Kothe Advokat - och Affärsförmedlingsbyrälle ollut oll ut toiminimen Haagensen, Matt & C:on prokuristina eikä muunakaan sen edustajana, minkä muistutuksen johdosta toiminimi Wilhelm Kothe Advokat- och Afförs förmedlingsbyrå on anonut samda eri oikeudenkäynnellä todistaa puheenalaisen valvonnan perusteellisuuden; ja on Kihlakunnanoikeus 25 päivänä Tammikuuta 1909 sanotussa kon- kurssiasiassa julistamassaan tuomiossa jättänyt vielämainitun valvomisen riitaisena eri oikeudenkäynnillä ratkaistavaksi sekä määrännyt, että kanne siitä oli puhevallan menettämisen uhalla pantava vireille ennen 1 päivää Tammikuuta 1910. Tämän jälkeen on toiminimi Wilhelm Rothe Advokat - och Affärsförmedlingsbyrå, hvas tatettuaan Merikapteeni Wirkin konkurssipesän toimitsijat. Hovioikeuden notarie Selinin ja Kauppias Manno sen edellämainitun käräjäkunnan 1909 vuoden varsinaisiin syyskäräjiin, Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että toiminimen puheenalainen saatava Merikapteeni Wirkin konkurssipesästä ahvistettaisiin toiminimen valvomaksi määräksi, koska Asioitsija E. A. Appelte toiminimen Kaugineen, Matt En oman ilmoituksen mukaan li ollut oikeutettu 23 päivänä Syyskuuta 1908 siirtämään puheena olevan 110
konttokurantin toiminimelle Vilhelm Rothe Advokat - och Affursförmedlingsbyrälle. Merikapteeni Wirkin konkurssipesän puolesta ovat Hovioikeudennotaris Selin ja Kauppias Mannonen kannetta vastustaneet; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 24 päivänä Syyskuuta 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi toiminime Wilhelm Rothe Advat - och Affärsförmedlings byrå vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiossa 13 päivänä Kesäkuuta 1912 lausunut selville bäyneen, että toiminimi Haagensen Watt & C:o 19 päivänä Kesäkuuta 1906 oli valtuuttanut Asioitsija E. A. Appelbön kirjoittamaan toiminimensä kaikissa asioissaan Suomessa ja että Asioitsija Appelli siis oli ollut oikeutettu taminimen Haagensen Hatt & Cren puolesta toiminimelle Wilhelm Rothe Ainokat - och Affärsförmedlingsbyrätte 23 päivänä Syyskuuta 1908 siirtämään toiminimen Haagensen, Hatt & von puheenalaisen saamisen, minkä vuoksi Hoviikeus on toiminimen Vilhelm RotheAdvakat - och Afförsförmedlingsbyran valvonnan perusteella vahvistanut Merikapteeni Wirkin konkussipesän varoista viimeksi sanotulle toiminimelle suoritettavaksi satakolmekymmentätuhatta kolmesataa kaksitoista markkaa kolmekymmentäyhdeksän penniä semmoisella oikeudella kuin Merikapteeni Wirkin konkurssiasiassa julistetussa, ylläsanotussa konkussituomiossa oli määrätty. Hovioikeuden tuomioon ovat Hovioikeudennotarie Selin ja Kauppias lannonen, sanotussa toimessaan, anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon toiminimen Wilhelm Kothe Advokat - och Affärsförmedlingsbyran puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Hovioikeudennetärio Selin ja Kauppias Mannonen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis 311
jää pysyväksi; ja velvoitetaan Hovioikeudennotarie Selin ja Kauppias Mannonen hoidettavansa konkussipesän varoista suorittamaan toiminimelle Wilhelm Rothe Advokat - och Afförsförmedlingbyrälle sillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. B. Annberg Walter Andersin. B. Annberg K. R. Helanen. K. Auer K. R. Helanen. K. Auer K. R. Helanen. K. Auer Uno Strömstén Kuhlikuun 28 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tunnionostorahoilla Keisaril lisesta Turun Hovioikeudesta tullessa velkomusjutussa, jossa ovat Kauppamatkustaja Fredrik Väinö Östberg, Kuhmoisten pitäjän Päijälän kylästä, toisella, sekä Kuhmoisten piirin Kruununnimismies Kaarle Juho Oskari Paasikaltio, toisella puolen, vuoroin hakijoina sekä Kruununnimismies Paasikallio saapuville tulleena, mutta Fredrik Väinö Ostberg poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 28 päivänä Huhtikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa. Sittenkun Fredrik Väinö Ostberg ole kauppakirjalla 30 päivältä Maaliskuuta 1905 myynyt omistamansa Leppäkosken perintötalon Päijälän kylässä Kruunun nimismies Paasikulliolle 51000 markan Säsnä: W. A. B. K. A - A. R - K. t. B. F. M. 312 Pag 122 R.D 1910 No 580.
kauppahinnasta, joka oli suoritettava si ten että Paasikallio otti maksaaksensa taloon kiinnitetyt velat, nimittäin Talollisen August Rlevnan saatavan korkoineen 8656 markkaa 85 penniä ja entisen Talollisen Kaarle Mikonpoika Leppäkosken saalavan neljän eri velkakirjan perusteella 4000 markkaa ynnä maksamattomia korkoja 1525 markkaa sekä suorittaisi myyntitilalsuudessa kauppahinnan lopun 818 markkaa 15 penniä, niin on Fredrik Väinö Ostberg haastattanut Kruunun nimismies Paasikallion, Kuhmoisten ja Padasjoen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ja siellä lausunut, että asianosaisten todellinen tarkoitus kauppahinnan maksamiseen nähden oli ollut sellainen, että, koska Ostberg ostaessaan kauppakirjalla 24 päivältä Maaliskuuta 1904 Leppäkosken talon Kaarle Leppäkoskilta vellut tältä saanut tietää August Plonan yllämainitun saatavan olemassa olosta ja tämä saatava siis oli vähennettävä Kaarle Leppäkosken saatavasta, johon Kaarle Leppäkosken holhooja Talollinen Robert Kuittinen sitten 22 päivänä Huhtikuuta 1905 antamassaan kuitissa olikin suostunut, ja Kaarle Leppäkosken edelläsanottujen korkojen maksaminen kuului Fredrik läinö Östergille, joka tidellisuudessa myöskään ei ollut kauppatilaisuudessa Kruununnimismies Paasikalliolta saanut kauppakirjaan kuitattuja 818 markkaa 15 nenniä, Paasikallion tuli Östergille maksaa hänen siten kauppahinnasta saanalla olevat 11000 markkaa, kuin myös että Saasikallio oli sitoutunut Östergille naksamaan ei ainoastaan puolet siitä kauppavoitosta, jonka hän tulisi saamaan myydessään Leppäkosken talon, vaan myöskin puolet talosta myymäs lään irtaimistosta tulleesta voitosta ynnä talon puhtaasta tulesta sinä aikana kun sitä, asianosaisten välisen suostumuksen mukaan, viljettiin heilän yhteiseen laskuunsa eli kunnes taasikullio myi Leppäkosken talon a, että asianosaiset sitä paitsi divat sopineet, että Pettergin nelihen113
kisen perhein tuli saada elanto ja asumus Leppäkosken talossa 1 päivään Marraskuuta 1905. Ja on Fredrik Väinö Ostberg, jättäen Kihlakunnanoikeuteen asianosaisten valasta Kruununnimismies Taasikallion Östergille antaman telin ja kaksi Östbergin itsensä laatimaa tiliä, vaatinut Kruununnimismies Taasikalliola velvoitettavaksi mersamaan Östergille hänen tekemien ja tiliin osottaman säldön /161/ markkaa 24 penniä viiden prosentin vuotui sine korkoineen 1 päivästä Marraskuta 1905 kuin myöskin määrääjän kuluessä jakon uhalla tekemään todistuihin perustuvan täydellisen tilin Loppakosken talon irtaimiston myynnistä saadusta voitosta ja talon tuloista viimeksi sanottuun päivään asti Kanteesta kuultuna on Kruunun nimismies Paasikallio kieltänyt sitoutuneensa antamaan Fredrik Väinä estbergille puolla Leppäkosken talon tai sen irtaimisten myynnettä saata vasta voitesta enempää kuin talon tuloistakaan tahi eliittämään Österyn nerhella talossa sekä vaittänyt että Jaikka Taasikallio tosin oli 31 päivänä Maaliskuuta 1905 kirjallisesti luvunnut Åttergille puolet talon myyntivöitosta sellainen lahjan luontoinen lupaus ei dut sitevä, eikä niinmuodoin Taasikalron edellämainitulla tililläkään ollut netaan merkitystä, kun Paasikallio ei mää tahtonut sanottua lupaustansa täyttää. Ja koska Kruununnimismies Paasikallio oli hänen Fredrik Väinö Östvergille suoritettavaansa August Mionan asatavaa 8650 markkaa 85 penniä vastaan maksanut Ostterville, kuten tämän antanat kolme kuittia, kaksi 31 päivältä Elokuuta ja yksi 17 päivältä Syyskuuta 1905, osottivat, yhteensä 6134 markkaa openniä, joten taasilallien velka Ostbergille oli 2522 markkaa 75 penniä, mutta Alberti maksamassa Taasikalliolle 8 päivänä Helmikuuta 1905 annetun velkakirjan perusteella 3000 markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen, on viisikallio vaatinut että Petbergin saaava kuitattaisiin tätä taasikallion saatavaa vastaan, jota paitsi Kruu214
nunnimismies Taasikallio Fredrik Tainö Osttagille toimituttamansa vastakaastien nojalla vielä on anonut että Östberg velvoitettaisiin Taasikaltiolle suorittamaan näiden kahden saatavan erotus viiden prosentin korkoineen oikeudenkäynnin alusta 1/24 päivästä Maaliskuuta 1906. Tämän johdosta on Fredrik Väinö sdberg selittänyt, ettei han ollut saanut Kruununnimismies Paasikalliolta mitään rahoja 28 päivänä Helmikuuta 1905 tehtyä velkakirjaa vastaan, vaan oli Östberg antanut tuon velkakirjan Paasikalliolle siitä 3000 markan palkkiosta, jonka tämä oli vaatinut itselleen hankittuaan Kaarle Leppäkoskelta kuolin siitä, että Ostberg oli suoritta nut Leppäkoskelle 11/1000 markkaa tämän ennenkosketellusta kiinnityssaatavasta, mutta että Kruununnimismies taasekallio sittemmin ostettuaan 29. pakosken talon ja siten hyödyttyään sanotusta kuitista, oli peruuttanut mainitun velkakirjan, vaikkukin siedelleen oli jäänyt Paasikallion hulkuin, mikä saikka hakija selvästi siitäkin, ettei Taasikallio ollut velka kirjan sisällöä merkinnyt hyväksenja ylempänä mainittuun tiliinsä, aan painvastan tarjennut tilin mievana rahaa Östergille sen osottaman randen ja on Fredrik Väinö Östberg sen vuoksi anonut, että Kruununnimismies Taasikallion vaatimus saala hyväksensä lukea mainitun velkasirjan sisällys hyljättäisiin Sittenkun Kruununnimismies Päärikallio oli Fredrik Väinö Öntbergin askonmainitun lausuman johdosta kieltänyt Östberoin ilmoitukset vielä sanotun velkakirjan synnystä ja väitänyt siitä antaneensa Östergille huhtaan rahan sekä Fredrik Väinö Esberg oli myöntänyt, että Paasikallio oli suorittanut edellämainitut Kaarle Uppakosken saatavan korot 1525 markkaa kuin myös että Ostberg ole suostunut siihen että hänelle tuleva voittoosuus Leppäkosken talon edelleen myynnistä oli laskettava 4000 marsaksi on Kihlakunnanoikeus, jossa 315
asianosaiset molemmin puolin myös ovat anoneet korvausta oikeudenkäin tikustannuksistansa, 6 päivänä Marraskuuta 1906 julistetussa päätöksessä mainitsemiltään perusteilla katsinut että Fredrik laino Östergin saatava kauppasummasta teki yhdeksäntuhatta neljäsataa seitsemänkymmentä viisi markkaa sekä tulon voitosta neljä tuhatta viisisataa markkaa eli siis yhteensä kolmetoista tuhatta yhdeksänsataa seitsemänkymmentäviisi markkaa ynnä viiden prosentin korko yhdeksälletuhannelle neljällesadat le seitsemällekymmenettaviidelle markalle 30 päivästä Maaliskuuta 1905 ja neljälletuhannelle viidettäsä dalle markalle saman vuoden Elikuun 10 päivästä, jolloin lopullinen sitoumus ja suostumus voiten jaosla oli asianosaisten kesken tehty, ollen ensiksimainitusta summasta kuitenkin vähennettävä Kruununnimmies Tuasikallion Fredrik Väinö Ostbergille sitä vastaan suorittamat täi, yhteensä siitsemäntuhatta vahdeksansataa kolmekymmentä kolme markkaa kolmekymmentäneljä penniä, joton siitä jäi jälelle tuhatkuusisataa neljäkymmentäyksi markkaa kuusikymmentäkuusi penniä; ja kun siihen lisäksi tuli talonkaupan voittoosuus neljätuhatla viisisataa markkaa, niin jäiÖstbergin saatavaksi siis paitsi edellämainittuja korkoja, kaikkiansa kuusituhatta yksisata neljäkymmentäyksi markkaa kuusi kymmentäkuusi penniä, jotka ynnä mainitut korot Kruununnimismies Paasikallio velvoitettiin kuittia vastaan Fredrik Väinö Osttagiiomaksamaan. Sen ohessa on kihlakunnanoikeus mainitsemiltaan syillä kyljännyt Kruunun nimismies taasikultion edellämainitun, 25 päivänä Helmikuuta 1905 tehdyn velkakirjan perusteella ajanun vastakanteen, sekä toteen täyttämättomana Fredrik Väinö Vibergin vaatimuksen saada osaa loppakosken talon irtaimisten myyn116
tivoitosta, ynnä kaikki muutkin asianosaisten tiloissa mainitut, Kihlakunnanoikeuden tuomitsemien vuon ylitse menevät vaatimukset. velvoittaen. Kruununnimismies Paasikallion. kuitenkin kolmellasadalla markalla korvaamaan Fredrik laino Östvergin oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Fredrik Väinö Östberg että Kruununnimismies Taasikallio olivat eloamalla saattanut jutun, on 15 päijana Huhtikuuta 1910 antamassaan tuomiossa katsonut selville käyneen että Kruununnimismies Taasikallio ostamansa Leppäkosken talon kauprakinnasta oli Fredrik laino esibergille jättänyt suorittamalla ei ainoastaan kauppakirjassa mainitun August Kevnan saatavan kakdeksantuhatta kuusisataa viisikuusmentäkuusi markkaa kahdeksan kymmentäviisi penniä, joka saatava, kuten Taasikallio oli myöntänyt, oli siirtynyt maksettavaksi "Estbergille, vaan myöskin ne kakseksänsataa kahdeksantoista markkaa viisitoista penniä, jotka kauppakirjan nukaan olisivat olleet maksettavat väteisellä rahalla, kuin myöskin että Tääsikallio oli sitoutunut Östbergille maksamaan puolen siitä voitosta, joka Taasikalliolle olisi tullut siinä tapauksessa, että hän olisi myynyt saman talon kuudenkymmenentuhanrin markan hinnasta, joten Petbergiltä siis oli saatavaa Taasikulliolta naksamattomana kauppahintana ja myyntivoittena yhteensä kolmetuista tuhatta yhdeksänsataa sälsemänkymmentäviisi markkaa; mutta kun Paasikallio äröirgin myönnytyksen mukaan on hänelle suorittanut 31 päivänä Elokuuta 1903 yhteensä kolmetuhatta kuusisataa kaksikymmentäneljä markkaa kymmenen penniä ja seuranneen Syyskuun 17 päivänä kaksituhattaviisisataa markkaa sekä Ostbergin tilaissä oli Paarikattiin hyväksi luettu seuraavat päivänä Lokakuuta 1905 maksetuiksi merkityt määrät, nimittäin: kauppakirjan tämämerkit kaksisataa viisikym317