Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Ignatius och Öfverinspektorn Sjöström för sagda lån ingått fyllnadsbergen, hvadan Filosofiemagistern Widenius på grund af merberörda af honom utfärdade förbindelseskrift varit ansvarig till ett belopp af tvåtusen mark för den skada Kollegiiassessorn Ignatius och Öfverinspektorn Sjöström kunde komma att ifölja af sagda borgen lida; men alldenstund nämnda lån blifvit den 26 Oktober 1901 af gäldenären inbetaldt samt Kollegiiassessorn Ignatius och Öfverinspektorn Sjöström icke gittat visa att Filosofiemagistern Widenius ansvarighet på grund af änsagda förbindelse skulle gällt jamväl det makarne Malmström genom kontraktet af den 31 December 1904 af nämnda bank beviljade nya lån å etthundratiotusen mark, för hvilket Kotlegiiassessom Ignatius och Öfverinspek tom Sjörteom iklädt sig nu ifrågavarande borgen, fördenskull har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkastat Kollegiiassessorn Ignatius och Öfverenspektorn Sjöströms i saken utförda talan. Uti Hopältens dom hafva Kollegii assessom Ignatius och Öfverinspektors enkan Sjöström anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Filosie nasistern Widenius bemött Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Kollegiiasses som Ignatius och Öfverinspektorsenkan Sjötröm icke hafva anfört skäl till än dring i Hofrättens ofvannämnda dom, vid hvilken alltså kommer att bero; och åläggas Kollegiiassessorn Ignatius och Öfverinspektorsenkan Sjöström att till Filo refiemagistern Widenius, i ersättning för dennes härstädes i målet hafda kostna. der, utgifva sjuttiofem mark. Det alle, som vederbor, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: Yllmannen Alanius Peltonen. Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. Alfred Lillksiala. Johannes Pesonen. Frans Salmros 343
Huhtikuun 18. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa jossa ovat Maanviljelijä Viktor Petlonen, Luhasulan yksinäiseltä tilalta Kangasalan pitäjässä, hakijana sekä Talollinen Frans Oskar Arvid Knuutila, Sirkkälän pitäjän Korvolan kylästä, omasta puolestaan ja vaimonsa Serafia Knuutilan ynnä heidän vajavallaisten lasten sa Aino Sofia, Hanno Armas Katri Ester, Mauno Sakari ja Auli Annik ki Knuutilan edustajana, kuin myös Talollinen Juho Fredrik Taarioinen, Saarioisen yksinäiseltä tilalla Sahalahden pitäjästä, omasta puolestaan ja vaimonsa Sofa Maria Saarioisen sekä näiden alaikäisen tyttären Rosa Hilja Sofia Saaruoisen edustajana, saapuville tulleina, sekä Frans Oskar Arvid ja Serafia Knuutilan täysiikaiset tyttäret Hilja Maria, Tyyne Alina ja Anna Lyydi Knuutila, edellä läsnä: S.S. W. t. A. L. A H. H. af H. 4o 389: Siv. 39. R. D. 1910.
mainitusta Korvolan kylästä, sekä Juho Fredrik ja Sofia - Maria Saarioisen täysiikäinen poika Varatuomari Juho Frithiof Nieminen, Turun kaupungista, ja tytär Talollisenvai mo Helmi Alina Sipilä ja hänen miehensä Kustaa Heikki Sipilä, Tohalahden pitäjän Kärkkään kylästä, tulematta jääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 18 päivänä Huhtikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselle ja esittelyttänyt pitturin kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysy myksessä, saanut tietää seuraavaa: Toukokuun 29. päivänä 1903 tehdyllä kirjallisella testamentilla oli Talollisenleski Anna Elisabet Matintytär Lihasula ilmoittanut viimeisen lahtonsa olevan, että kaikki se omaisuumikä hänellä oli ja hän vastaisuu dessa tulisi saamaan, olipa laatua mitä tahansa, oli hänen kuolemansa jälkeen täydellä omistusoikeudella jaettava siten, että toisen puolen omasuudesta saisi hänen tyttärensä Serafia Knuutila ja toisen puolen taas hänen tyttärensä Sofia Maria Paarioinen, ja oli erafia Knuutilalla ja Sofia Maria Taajoisella heille näin määrättyyn omaisuuteen ja sen tuottamaan tuloon myöshin oleva yksinomäinen hallintaoikeus, uitenkin sillä rajoituksella etteivät he saaneet alkuperäistä pääomaa tahi sitä vastaavaa raha-arvoa elinaikanaan vähentämällä kuluttaa, vaan oli i saman suuruisena siirrellava heidän rillisille rintaperillisilleen lasan näilen kesken jaettavaksi, joten mainitut rintaperilliset tulivat saamaan yhtä suuren osan sekä siitä omaisuudesta nikä heidän äidiltään Anna Elisabet lihasutan määräyksen mukaan oli kuotinhelkollään oleva, että myöskin siitä nila sanottu pääoma tahi sitä vasgava raha-arvo oli heidän äitinsä tinaikana mahdollisesti tuottanut lioa; minkä jälkeen ja sittenkun Anna Elisabet Lihasula oli 17 päivänä lenäkuuta 1905. kuollut, Frans Oskar Arvid ja Serafia Knuutila, omasta vuolestaan ja edellä mainittujen vaja345
valtaisten lastensa kuin myös TyyneAline ja Anna Lyydi Knuutilan puosesta, Hilja Maria Knuutila, Juho Fredrik ja Sofia Maria Saarioinen, kaksi viimeksi mainittua niinikään omasta ja ennen mainitun alaikäisen tyttä rensä puolesta, Varatuomari Nieminen sekä Helmi Alina Sipilä seuranneen Lokakuun 12. päivänä olivat Kangasalan ja Messukylän pitäjäin käräjiä kunnan Kihlakunnanoikeudessa valvoneet Anna Elisabet Lihasulan kerro tun testamentin. Haastateltuaan Frans Oskar Arvid Knuutilan ja hänen asiakumppaninsa mainittuun Kihlakunnanoikeuteen, on Viktor Peltonen siellä, ilmoittaen olevansa Anna Elisabet Lihasulan poika, varttänyt että Anna Elisabet Lihasula oli viekoitettu puheena ole van testamentin tekoon ja että hän oli sen sittemmin peräyttänytkin sekä että Tyyne Alina Knuutila, joka on syntynyt 16. päivänä Marraskuuta 1883. ja testamenttia valvottaessa jo oli täysivaltainen, ei ollut itse tai laillisesti valtuuttamansa asiamiehen kautta sitä valvonut, minkä vuoksi Viktor Peltonen on vaatinut että mainittu testamentti julistettaisiin kokonaan lahi ainakin Tyyne Alina Knuutilaan nähden mitättömäksi. Frans Oskar Arvid Knuutila ja hänen asiakumppaneistaan muut paitsi Kussaa Heikki ja Helmi Alina Sipilä, jotka vat olleet Kihlakunnanoikeudesta poissa, ovat kiettaneet että Anna Olisabel Lihasula oli viekoitettu tekemään moitittua testamenttia ja että hän jälesäpäin oli sen peräyttänyt, minkä ohessa ljyne Alina Knuutila on vaittänyt, efter Anna Elisabet Lihasula ollut testamentilla antanut mitään Tyyne Alina Knuutilalle vaan hänen äidilleen Serafia Knuu tilalle, vaikka hän samalla oli määrännyt että Serafia Knuutilalle annettu omaisuus hänen kuoltuaan menisi hänen lapsilleen ja että Serafia Knuutilan senvuoksi oli tarvennut valvoa testamentti ainoasaan omasta puolestaan, vaikka hän ja hänen miehensä kaikeksi varmuudeksi olivat tehneet sen myös lastensa puo346
lesta; ja koska kanne siis oli oikeeton, on sitä vaadittu kumottavaksi. Kihlakunnanoikeus on 12 päivänä Maaliskuuta 1907 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian ja katsonut ettei Viktor Peltonen ollut näyttänyt että Anna Elisabet Lihasula olisi viekoitet tu puheenalaista testamenttia tekemään tahi että hän jälkeenpäin olisi sen laillisessa järjestyksessä peräyttänyt. minkä vuoksi ja kun testamentti oli katsottava laillisesti valvotuksi, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Viktor Pettosen jutussa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Viktor Peltonen oli vetoamalla saattanut jutun on 20 päivänä Joulukuuta 1909 antamat laan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Viktor Peltonen anonut muutosta tänne toimille mallaan perustelmalla, johon Frans Oskar Arvid Knuutila ja Juho Fredrik Saamoinen ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutki met tämän jutun ja katsoo, ettei Viktor Peltonen ole esiintuonut syytä muuttaa, Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomola, joka siis jää pysyväksi; ja velvoi tetaan Viktor Peltonen suorittamaan Frans Oskar Arvid Knuutilalle ja Juho Fredrik Saarioiselle maksut heidän yhmisesta kappaleestaan tätä Keisarillisen enttiin tuomiola, kaksikymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianmäiset noudattakoolKeisarillinen Suomen Senaatti: santen Saarinen santen Saarinen Walter Andersson. Alfred Liuksiala. K. R. Helanen. Häfstellen 347
Huhtikuun 19. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senantin luomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulkeessa velkomisjutussa, jossa Sortavalan pitäjän Läskelän kylässä asuva Maakauppias Andri Fjeridonom Wasakko on hakijana ja Kauppias Aleksander Kaljunen, Kiipurin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 19. päivänä Huhtekuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan Andrei Wasakkon Tortavalan pitäjän käräjjäkunnan Kihkunnanoikeuteen, on Kauppias Kalju nen siellä lausunut että, sittenkun Andrei Wasikka oli Kauppias Kalju selta erään tämän kauppamatkusta jan väletyksellä tilannut kahdeksankymmentä tynnyriä Skottannin rawasillä varaasti lastattuina raatatsevan miehen Wiipurin kaupungissa, ollen sittien hinta, 36. markkaa tynny rittä Läsnä: S.S. W. 1 2 3. 26 Ad. H. SS: 595. 340. Pag. 129. R. D. 1910
eli 2850. markkaa koko sittimäärättä maksettava neljän kuukauden tunnusteella, Kauppias Maljunen oli 4 räiränä Heinäkuuta 1907. Anderi Wasikkol6. rautatutse lähettänyt Wiipurista Torkavalan satama-asimalle sanotun määrän sopimuksenmukaisia sillä, ja kun Andrai Wasakko, joka oli vastaanottanut lähetyksen, ei ollut Kauprias Kaljuselle antanut sitten hinnasta sovittua tunnustettu eikä muu lonkaan sanottua hintaa suorittanut on Kauppias Haljunen vaatinut tulisi Waschkoa velvoitettavaksi Matmiselle maksamaan silloin edellä mainitun hinnan korkoineen. Anden Wasakkon vastustettua kannetta sillä perusteella että sillit suuraksi osaksi eli ainakin niissä astioissa, joita silloin Andrei Wankkolle raavuttua oli tarkasdotter, olivat ollut kaupaksi kelpaamattomia sekä että lauri Wasakko siitä syystä oli kieltäytynyt sillejä vastaanottamasta ja lähettänyt ne Kauppias Aalju selle takaisin, on Kihlakunnanoikius, jossa asianosaiset molemmin puolin nyös ovat anoneet korvausta oikeuden käyntikuluistaan, 8. päivänä Huhtikuuta 1908. julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla kylrännyt kanteen ja velvoittanut Kaupnäs Kaljusen sadattaviidelläkymmenellä markalla korvaamaan Andreu Narehken oikeudenkäyntikustannuk ket. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Kaljunen vetoamalla oli saattanut jutun on tuomiolla 14 päivältä Huhtikuuta 1910 katsonut velville käyneen että, sittenkun Andra Nasekki oli Kesäkuussa vuonna 1909 Torppias Maljusen kauppamalkusta jan välityksellä tilannut Haljunettaiakdeksankymmentä tynneriä hyviä skottannin järväsillä varvasti lastattuina rautatievannikin Wiipurin kaupungissa ja sitoutunut niistä maksamaan kolmekymmentäkuusi markkaa tynnerillä, niin oli Kauppias taljunen, saatuaan 5 päivänä sen raavan Heinäkuuta vastaanottaa 349
hänelle laivassa saapuneen lähetyksen silliä, jotka, mikäli niitä oli tarkastettu, oli havaittu olevan erittäin tyvää laatua, seuraavana päivänä rautatiovainuihin lastattuina lähettänyt Andrei Raschkolle Partavalan salama-asimalle Waschkon tilaaman näärän samoja sittiä; että Andrei Wasehko oli myöntänyt puheenalaisia sittiastioita, jotka olivat saapuneet jostavalaan 5. päivänä samaa tujäkuuta, siellä säilytetyn osittain rautatiepenkeroellä, osittain satama rillalla, kunnes ne 13 päivänä sanottua kuuta oli kuljetettu Wasehkon kotiin Läskelän kylään, sekä että Wasikko vasta 16. päivänä vielämainittua kunta oli ilmoittanut Kauppias talpuselle ettivät silloin olleet hyviä; mutta kun tudrei Wasikko ei edes ollut voi nut tehdä huultavaksi että sillet niitä lähetettäessä Viipurista olisivat ollut luonoja eikä näyttää, etteivät ne saamessaan Sortavalaan olisi olleet senimuksenmukaisia, on tovioikeus, Kimoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Andrei Wasakkon naksutodistusta vastaan suorittamaan Kauppias Haljuselle puheenalaisten sitten edellämainitun hinnan kolme kymmentäkuusi markkaa tynnerillä eli siis yhteensä kaksituhatta kahdeksansataa kahdeksankymmentä markkaa viiden prosentin vuotuisine kolkoineen oikeudenkäynnin alusta 22 päivästä Syyskuuta 1907. kunnes täysi maksu tapahtuisi, kuin myöskin kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Kauppias Katjusen asian takia kärsimät kulutHovioikeuden huomioon en Andeni Wasakko anonut muutesta tänne toimittamallaan perustelmatta, johon Kauppias Rätunen on vastannut Keisarillinen Amuulti on tutkinut tämän julun ja katso, ettei tudersi Wasikko ole esiintuonut syytämuuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja ulvoitetaan Andrei Rasehko suorittamaan Kauppias Katjuselle, hänellä täällä jutun vuok350
si olleiden pitujen korvaukseksi, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: kuten Karinen Yläster Heideren. kuten Karinen Yläster Heideren. Alfred Lillksiala. K. Kelänen No 596. Pag. 230. R. D. 1910. Aaf Hellen Huhtikuun 19. päivänä 1912. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuilla Keisarillisesta Turun Kovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa nostojutussa, jossa Merikapteeni I. W. Jansson, Turun kaupungista, on hakijana sekä Karvian pitäjän Animalan kylästä kotoisin oleva Talollinen Oskar Nummi poisjääneenä vastaajana annettu Oikeusosastossa 19. päivänä Huhtikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kerjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Merikapteeni Jansson on Kankaanpään, Karvian ja Honkajoen pitajain käräjäkunnan Kihlakunnan oikeudessa vaatinut, että Oskar summi, joka välikirjalla 19. päivältä Jousukuuta 1905. oli sitoutunut seuranreen Heinäkuun ajalla toimittamaan kerikarteeni Janssonille Porin tullika närin piirin 31. kuuliosilla propsiä mutta jättänyt proset toimittamalla etvoitettaisiin avissionille maksumaan välikirjassa vuoksien hankinnan laiLäsnä: S.S. W. t - A. L. R. H. Karl Il
miinlyömisestä sovittu viiden markan maksu syleltä eli yhteensä 4000. markkaa korkoineen 28. päivästä Heinäkuuta 1907, jolloin haaste asiaan oli annettu Oskar Nummelle. Oskar Nummen vastusteltua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet oikeudenkäyntikulunkiensa korvausta, 3. päivänä Helmikuuta 1908. julistamassaan päätöksessä kutsonut selvitetyksi, että Oskar Nummi, asianosaisten tehdessä edellämäinittua hankintasopimusta, oli ilmoittu nut Merikapteeni Janssonille ei kykenevänsä ryhtymään hankintaan, ettei hän saisi jotakin määrää prop sien hinnasta etumaksuksi, ja että asianosaiset sentähden olivat tehneet sellaisen sivusopimuksen, että Jansson antoisi Nummelle etumaksuksi neljätuhatta markkaa, ennenkuin Summi hankintaan ryhtyisi, sekä että Jämsson tämän sopimuksen perusteella ja kun hänellä ei ollut rahoja etumak suun oli antanut Nummelle sanotusta rahamäärästä vekselin, jonka Nummi hyvässä uskossa oli ottanut vastaan, mutta jota Nummi sitten ei ollutkaan saanut kaupaksi Näin ollon ja kun ei Oskar Nummi siis, koskei kaupaksi käymätöntä vekseliä voi tu pitää rahan vastikkeena, ollut saanut tuota hankinnan edellytyksenä olluttu etumakseen, sekä Jänsson sitenkin oli poikennut sopimuksesta, että hän 7. päivänä Tammikuuta 1906. päivätyllä kirjeellä oli muuttanut välikirjassa sovitut propsipuiden mitat, on Kihlakunnanoikeus katsonut Merikapteeni Janssonin itsensä olleen syypään hankinnan täyttämättä jäämiseen ja sentähden kyljännyt kanteen aiheettomana sekä velvoittanut Janssonin korvaamaan Nummen oikeudenkäyntikulut kahdellasadalla markalla Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Menikapteeni Jansson vetoamalla oli saattanut jutun, on 20. päivänä Kesäkuun ta 1910. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen 352
varaan sekä velvoittanut Merikapteeni Janssonin korvaamaan Oskar Nummelle maksut tämän kappaleesta Hovioikeuden tuomiota yksitoista markkaa kolmekymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Merikap teeni Jansson anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Merikap teeni Jansson ole esiintuoneet syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. kuten Laurinen Ualta Andersin kuten Laurinen Ualta Andersin Alfred Kiuksiala. K. R. Helanen. Alfred Kiuksiala. K. R. Helanen. Haf Hellen Huhtikuun 20. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Kokemäen pitäjän Sonnilan kylästä kotoisin oleva Talollinen Kaarle Nestor Kuittilo on hakijana sekä Työmiehet Karl Saloja Johan Laine, Euran pitäjän Naarjoen kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 20 päivänä Huhtikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellen jä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kokemäen ja Harjavallan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Karl Salo ja Johan Lains lausuneet, että he olivat 11. päivänä Helmikuuta 1903. laaditulla kauppakirjalla ostaneet Talolliselta Kaarle Kustaa Kuittilolta kaikki tämän Sonnilan kylässä omistaman Kuittilan talon perämetsäpalstalla löytyvät kuusi - ja mäntypuut, jotka 14. jalan korkeudelta maasta mitattuiLäsnä: A. S. W. A. A; L. L._. R. H. Sr 597. Sivu 8. R. D. 1910.
na läpimitaten täyllivät 6. suomen tuumaa, paksuimmalta kohdalta Kuoren päältä ja sitä suuremmat puut, ollen oikeutetut hakkauttamaan nama puut ennen 1 päivää Maaliskuuta 1904. Sittenkuin Karl Salo ja Johan Laine olivat valmistaneet noin puolet ostamistaan puista palkviksi ja myyneet nämät Rauman kaupungissa asuvalle Kauppiaalle John Nurmiselle 48 pennin hinnasta kuutiojalan sanottuun kaupunkiin kuljetettuina, oli Turun ja Porin läänin Kuvernööri, ennenkuin kerrotuin tavoin myytyä puutavaraa oli kaikkea ehditty kuljettaa pois metsästä, Kaarle Nestor Kuittilan anomuksesta 23 päivänä Kesäkuuta 1903 antamallaan päätöksellä kieltänyt Kaarle Kustaa Kuittilva, joka oli Kaarle Nestor Kuittilolta ostanut Kuittilan talon, sen alueelta myymästä, sekä, jos niin jo oli tapahtunut, ostajaa tilalta kaatamasta taiviemästä pois metsää ennenkuin Kaarle Kustaa Kuittilo olisi Kaarle Nestor Kuittilolle suorittanut mainitussa talonkaupassa syntyneen 8,200 markan velkansa, ollen tuo kielto kuitenkin myönnetty ehdolla ettei kolmannen henkilön oikeutta sillä loukattaisi. Kun Karl Salo ja Johan Laine, jotka, saatuaan 15. päivänä Tammikuuta 1904. puheenaolevasta Kuvernöörin päätöksestä tiedon, turhaan olivat ensin Kuvernöörin luona sekä sitten Keisarillisessa Turun Hovioikeudessa ja Keisarillisessa Suomen Senaa tissa koettaneet saada siinä määrättyä kieltoa peräytetyksi, olivat Kaarle Nestor Kuittilan hankkiman puheenalaisen kiellon johdosta olleet pakotetut Kuittilan talon metsään jättämäänn 589 palkkia eli 1983, 1 kuntiojalkaa puu ta, mikä puutavara sitten oli metsässä turmeltunut, ovat Karl Salo ja Johan Laine vaatineet, että Kaarle Nestor Kuittilo velvoitettaisiin korvaamaan Salolle ja Laineelle kerrotuin tavoin oikeuttamansa vahinko ja sitä varten näille suorittamaan, kun puiden kuljotuskustannukset 9 penniä kuutiojalalta olivat vähennettävät niiden 354
na läpimitaten täyttivät 6. suomen tuumaa paksuimmalta kohdalta Kuoren päällä ja sitä suuremmat puut, ollen oikeutetut hakkauttamaan nämä puut ennen 1 päivää Maaliskuuta 1904. Sittenkuin Karl Salo ja Johan Laine olivat valmistaneet noin puolet ostamistaan puista palkoiksi ja myyneet nämät Rauman kaupungissa asuvalle Kauppiaalle John. Nurmiselle 1/8 pennin hinnasta kuutiojalan sanottuun kaupunkiin kuljetettuina, oli Turun ja Porin läänin Kuvernööri, ennenkuin kerrotuin tavoin myytyä puutavaraa oli kaikkea ehditty kuljet taa pois metsästä, Kaarle Nestor Kuittilan anomuksesta 23 päivänä Kesäkuuta 1903 antamallaan päätöksellä kieltänyt Kaarle Kustaa Kuittiloa, joka oli Kaarle Nestor Kuittilolta ostanut Kuittilan talon, sen alueelta myymästä, sekä, jos min jo oli tapahtunut, ostajaa tilalta kaatamasta taiviemästä pois metsää ennenkuin Kaarle Kustaa Kuittilo olisi Kaarle Nestor Kuittilolle suorittanut mainitussa talonkaupassa syntyneen 8,200 markan velkansa, ollen tuo kielto kuitenkin myönnetty ehdolla ettei kolmannen henkilön oikeutta sillä loukattaisi. Kun Karl Salo ja Johan Laine, jotka jaatuaan 15. päivänä Tammikuuta 1904. puheenaolevasta Kuvernöörin päätöksestä tiedon, turhaan olivat ensin Kuvernöörin luona sekä sitten Keisarillisessa Turun Hovioikeudessa ja Keisarillisessa Suomen Senaatissa koettaneet saada siinä määrättyä kieltoa peräytetyksi, olivat Kaarle Nestor Kuittilan hankkiman puheenalaisen kiellon johdosta olleet pakotetut Kuittilan talon metsään jättämäänn 589 palkkia eli 1983, 1 kuutiojalkaa puuta, mikä puutavara sitten oli metsässä tumettunut, ovat Karl Salo ja Johan Laine vaatineet, että Kaarle Nestor Kuittilo velvoitettaisiin korvaamaan Talolle ja Laineelle kerrotuin tavoin oikeuttamansa vahinko ja sitä varten näille suorittamaan, kun puiden kuljetuskustannukset 9 penniä kuutio jalalta olivat vähennettävät niiden 354
arvosta, 39 penniä kustakin metsään jääneestä kuutiojalasta puutavaraa eli siis kaikkiaan 773 markkaa 40 penmä; minkä ohessa Karl Salo ja Johan Laine ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Asiasta kuulustettuna on Kaarle Nestor Kuittilo selittänyt pääasiallisesti, että kun hän oli myynyt Kuit tilan talon Kaarle Kustaa Kuittilalle, oli kauppaehtoihin sisältynyt määräys, ellei tämä saisi myydä Kuittilan taloa tai luovuttaa mitään siihen kuuluvaa, ennenkuin hän oli antanut täysin pätevän takauksen kaupassa syntyneestä maksuvelvollisuudesta; minkä vuoksi ja kun Karl Salo ja Johan Laine ja ennen hakkauksen alottamista olivat saaneet tiedon mainitusta kauppaehdosta, Kaarle Nestor Kuittila on, huomauttaen että, jos mikaan vahingonkorvaus tulisi kysymykseen, olisi sitä vaadittava Kaarle Kustaa Kuittilolta, anonut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on 15. päivänä Sokakuuta 1906. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Karl Salo ja Johan Laine, jotka 11. päivänä Helmikuuta 1903 tehdyllä kauppakirjalla olivat ostaneet kaikki Kaarle Kustaa Kuittilan omistamaan Kuittilan taloon kuuluvalla perämetsäpalstalla. kasvavat kuusi - ja mäntypuut, mitkä neljäntoista jalan korkeudelta puun vahvimalta kohdalta täyttivät kuusituumaa, olivat Kaarle Nestor Kuitti lon Kuvernööriltä hankkiman, 23. päivänä Kesäkuuta 1903 annetun kiellon johdosta tulleet estetyiksi käyttämästä hyväkseen tuosta metsäkappaleesta saatuja puutavaroita, jotka sentakia olivat jääneet metsään turmeltumaan. Tähän nähden ja kun ei Kaarle Nestor Kuittilo ollut olluloikeutettu, loukkaamalla Karl Salon ja Johan Laineen omistusoikeutta noihin puutavaroihin, annattamaan talolle ja Laineelle mainittua kiittoa sekä todistettu oli, että puutavaraa kiellön johdosta oli jäänyt metsään omakin tuhat yhdeksänsataa kahdek355
å sankymmentäkolme ja yksi kymmenesosa kuutiojalkaa, että siitä Karl Salon ja Johan Laineen hakkauksen aika nä olisi Rauman kaupungissa maksettu neljäkymmentäkahdeksan penniä kuutiojalalta, että puutavarain kuljetus sanottuun kaupunkiin puheenalaisesta metsästä olisi tullut maksamaan yhdeksän penniä kuutiojalalta ja että noiden puutavarain silloinen hinta metsässä oli korkeintaan neljätoista penniä kuutiojalalta, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Kaarle Nestor Kuittilan suorittamaan Karl talolle ja Johan Laineelle korvaukseksi näille Kaarle Nestor Kuittilan yllä kerrotun menettetyn johdosta oihen tuneesta vahingosta viisikolmatta penniä kuutiojalalta metsään jäänees tä puutavaroista eli siis tuhannesta yhdeksästäsadasta kahdeksastakymmenestäkolmesta ja yhdestä kymmenesosasta kuutiojalasta yhteensä neljä sataa yhdeksänkymmentäviisi markkaa seitsemänkymmentäseitsemän ja puoli penniä, minkä ohessa ja samalla kun Karl Salolle ja Johan Laineelle on jätetty oikeus käyttää hyväkseen puheeksitulleet puutavarat, Kaarle Nestor Kuittilo on velvoitettu kolmellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Karl Salon ja Johan Laineen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Nestor Kuittilo oli vetoamalla saaltanut jutun, on 22 päivänä Marras kuuta 1909 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, sekä velvoitta nut Kaarle Nestor Kuittilan suorittamaan Karl Salolle ja Johan Laineelle maksut, kaksikymmentä markkaa kahdeksankymmentä penniä, heidän yhteisestä kappaleestaan Hovioikeu den tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Pastor Rusttila anonut muulosta tän ne antamallaan perustelmalla, johon Karl Salo ja Johan Laine ovat vastan neet. Keisarillinen Senaatti on tutki 356