Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
75,000. kilogrammaa kauroja, sekä että Pastinen, voidakseen täyttää tuon sitoumeeksensa, oli Tammikuun 25. päivänä 1895. tehnyt Kaarle Kustaa Kilpeläisen kanssa sellaisen suullisen välipuheen, että Kilpeliinen otti Pastiselle kiireimmiten hankkiaksensa Willähden rautatimasimalle vähintäin 1500. hehtolitraa kauroja, joista kunkin hehtolitran piti sisältämän 48. kilogrammaa, eli siis /2,000. kilogrammaa sellaista tavaraa suostutusta hinnasta 12 3 penniä kilogrammalta, mutta koska Kaarle Kustaa Kilpeläinen, vaikka Aaretti Pastinen oli hänelle kauran hinnasta suorittanut sanottua välipuhetta tehtäissä 2500. markkaa ja Helmikuun 7. päivänä 1898. 4000. markkaa, ei ollutkaan Sästiselle toimittanut enempää kuin 16,739. kilogram naa kauroja, sekä Tastinen, joka yllämainitussa kontrahdissa oli sitoutunut kauppahuoneelle Schildt Waltbergille maksamaan 2. markkaa jokaiselta puuttuval ta 100. kilogrammältä kauroja, siitä syystä oli ollut pakoitettu muualtu hankkimaan loppumäärän eli 55,241. kilogrammaa ja niistä maksamaan rautaperahtineen keskimäärin 1.66. penniä kilogrammalta enemmän kuin asiallisten välillä oli hinnaksi sovittu, on Aaretti Pastinen vaati nut Kaarle Kustaa Kilpeläisen velvoitta mista Pastiselle korvaamaan tuon hinnan eroituksen ja sitä varten Pastiselle suorittamaan 97. markkaa. Kanteesta kuultuna on Kaarle Kustaa Kilpeläinen vastannut, että hän oli Nastolan pitäjän Koiskalan kartanon omistajalta Insinööri Frans Edelheimiltä saanut toimeksi välittää kaurannyyntiä sanotusta kartanosta ja että Kilpeläinen, kun Aaretti Pastinen tästä tiedon saatuaan oli Tammikuussa vuonna 1898 kääntynyt Kilpeläisen puoleen kuuluste lemaan asian laitaa, oli Pastiselle ilmoittanut että Koiskalan kartanossa Insinööri Edelheimin tiedonannen mukaan löytyi kaupaksi noin 1600. hehtolitraa kauroja, vaan ei siinkaan tehnyt mitään hankintasopimusta Pastisen kanssa, minkä vuoksi Kaarle Kustaa Kilpeläinen, joka ei ole tahtonut kieltää että Pastiselle oli hänen mainitsemansa kauranhankinnan johdosta syntynyt ilmoitta256
nansa vahinko, on anonut että kanne oikeettomana kumottaisiin. Kuulusteltuaan todistajinkin jutussa on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta kuluistaan asiassa, Maaliskuun 3. päivänä 1899. julistamassaan päätöksesjä katsonut toteen näytetyksi, että Kaarle Kustaa Kilpeläinen oli Tammikuun 25. päivänä 1898. Aaretti Tastisen kanssa tekemänsä suullisen välipuheen kautta ottanut toimittaaksensa Tästiselle 1,500. hehtolitraa eli 72,000. kilogrammaa kauroja sovitusta hinnasta 12 3 penniä kilogrammalta, vaan ettei Kaarle Kustaa Kilpeläinen ollut Aaretti Pastiselle hankkinut kaan enempää kuin 16, 159. kilogrammaa mainittua tavaraa, kuin myöskin että Aaretti Pastiselle, joka Lokakuun 20. päivä nä 1897. tehdyn kontrahdin mukaan oli sitoutunut hankkimaan Suomen rakuunärykmentille Lappeenrantaan 7,5000. kilogrämmaa kauroja 14. pennin jälkeen kilogrammalta ja jonka tuon kontrahdin täyttämistä varten oli tägtynyt muu alta ostaa kauroja ja niistä maksaa korkeampi hinta kuin Kaarle Kustaa Kilreläisen kanssa suostuttu, Kilpeläisen laiminlyömisen kautta oli syntynyt vahinko, minkä Kilpeläinen itse oli myöntänyt nousseen yhdeksäänsataan seitsemääntoista markkaan, jonka tähden ja koskei Kaarle Kustaa Kilpeläinen ollut voinut toteuttaa, että hän mainittua välipuhelta Aarelli Tastisen kanssa tehdessään olisi näyttänyt olleensa Insinööri Edelheimin valtuutettuna hänen puolestaan ryhtymään kaupantekoon. Tastisen kanssa, ja Kilpeläinen siis itse Pastisen suhteen oli vastuunalainen kosketellusta vahingosta, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Kaarle Kustaa Kilpeläisen korvauksena kerrotusta vähingosta Aaretti Sästiselle kuittia vastaan heti maksamaan vaaditut yhdekjänsataa seitsemäntoista markkaa sekä seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Tästiselle hänen oikeudenkäymiskuluksa asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Kustaa Kilpeläinen on vetoamalla saatta nut jutun, on Maaliskuun 10. päivänä 1900. siinä antamallaan tuomiolla vahvistanut 257
Kihlakunnanoikeuden päätöksen, minkä ohessa Kaarle Kustaa Kilpeläinen on velvoitettu Aaretti Tästiselle korvaukseksi hänellä Hovioikeudessa jutun takia ollaista kuluista suorittamaan neljäkymmentä viisi markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Kustaa Kilpeläinen alamaisesti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Kaarle Kustaa Kilpeläinen ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden ylläsanottua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeussa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg J: Wiekel. Lars Homén. E. Johnsson Juhris Tummelin Michael Pogvalm Den 12. Mars 1901. 1 Hans Kejserliga Majestäts Höga, Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt reversionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommit mål emellan Handlan. dehustrun Wendla Källström, från staden Nikolaistad, sökande, samt hennes man, Handlanden K. A. Rällström och borgenärerne i dennes till konkurs upplatna bo, uteblifne svarande, angående nedannämnda i konkursen bevakade fordringssanspråk: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Tess lustilie Departement, i Helsingfors, den 12. Mars 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlin. garna i målet Sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Sedan Handlanden Källström den 16 December 1899 till Rådstufvurätten i Nikolaistad inlemnat ansökning att få till sina fordringsäres förnöjande på engång afstå all sin egendom, har å inställebolagen i konkursen den 26 Mars 1900 Handlandehustrun Kallström, i sammanhang med gjord ansökan om boskittnad, anhållit att, emedan hon jemOch 48- Ef - A. B. - E. A. A. bh. SS: 352 Pag. 975. R.D. 1900.
Kihlakunnanoikeuden päätöksen, minkä ohessa Kaarle Kustaa Kilpeläinen on velvoitettu Aaretti Tästiselle korvaukseksi hänellä Hovioikeudessa jutun takia ollaista kuluista suorittamaan neljäkymmentäviisi markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Kustaa Kilpeläinen alamaisesti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Kaarle Kustaa Kilpeläinen ole esiintuoneet syytä muut taa Hovioikeuden ylläsanottua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korknassa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. J; Ettensel. Lars Homén. E. Johnsson Juhan Tammelin Michael Pogvalin Den 12. Mars 1904. 1 Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt reversionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommit mål emellan Handlandehustrun Wendla Källström, från staden Nikolaistad, sökande, samt hennes man, Handlanden K. A. Rällström och borgenärerne i dennes till konkurs upplatna bo, uteblifne svarande, angående nedannämnda i konkursen bevakade fordringssanspråk: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Toss lustilie Departement, i Helsingfors, den 12. Mars 1901. Kyskiliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Sedan Handlanden Karlström den 16 December 1899 till Rådstufvurätten i Nikolaistad inlemnat ansökning att få till sina fordringsegares förnöjande på en. gång afstå all sin egendom, har å inställebolagen i konkursen den 26 Mars 1900 Handlandehustrun Kallström, i sammanhang med gjord ansökan om boskittnad, anhållit att, emedan hon jemQd: H. B. E. F. sk. - E. A. /A. bn./ N: 352. Pag. 975. R.D. 1900
likt ett emellan henne och Handlanden Källström den 27 Augusti 1892. upprättadt och i behörig ordning lagföljdt äktenskaps. förord till boet infört, förutom annan egendom, ett kontant penningebelopp af femtusen mark, hvilka hon förbehållit sig såsom sin enskilda egendom, denna summa måtte öfverst från konkursbot han: ne tilldömas med ränta från den 28. Augusti nästsagda år, då makarne Källström till äktenskap sammanvigts Wid upprop i konkursen hafva Nordiska Aklubanken för Handel och Industri samt Wasa Aktiebank, för hvilkas räkning fordringar i konkursbot jemväl bevakats, motsagt Handlandehustrun Kåll. ströms ofvanberörda anhållan, hvarefter Rådstufvurätten medelst den 18 Juni 1800 i saken afkunnad dom, jemte det ansökningen om boskillnad bifallits, beträffande anspråket på de i boet införda penningarna sig utlåtit, att emedan i frågavarande af Handlandehustrun Källström utsökta femtusen mark, änskönt desamma enligt det emellan henne och Handlanden Rällström uppgjorda äkten. skapsförord förbehållits henne enskildt, likväl blifvit undantagna hennes förvaltning, utan att visadt blifvit det sådant skett mot hennes vilja och vitskap, samt dessa medel sålunda kommit det gemensamma boet till godo, ty och då hustru Rällström, jemlikt stadgande. na i 7 SS: 5. kap. i lagen om makars egendoms och gäldsförhållanden af den 15 April 1887, vid sådant förhållande icke egde till förfång för borgenärerne derför njuta vederlag af samfäld eller enskild egendom, förkastades hennes berörda yrkande Hofrätten, under hvars pröfning Handlandehustrun Rällström i vadevågdragit saken, har medelst dem den 25. September 1900 låtit vid Rådstufvurättens dom i målet förblifva Uti Hofrättens dom har Handlande. hustrun Källström i underdånighet sökt ändring Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och alldenstund omförmäl. da äktenskapsförord, hvarigenom ifrågavarande femtusen mark förbehållits Hand359
landehustrun Källström till enskild ego, icke derjemte tillagt henne rätt att öfver dessa medel råda samt desamma följakt. ligen likasom makarne Rättsröms öfriga so stått under mannens förvaltning, fördenskull och då det ej visats, att medlens förskingrande skett med hustru Källströms bifall, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Stipättens och Rådstufvurättens domar uti nu ifrågavarande del, i stöd af 7 SS 5 kap uti åberopade lag, ur konkursen tilldöma hustru Källström berörda femtusen mark att utgå med den i 15 SS: af förordningen angående borgenärers rätt och företräde för hvarandra till betalning ur konkurs stadgade rätt, hvaremot hustru Källströms anspråk på ränta å dessa medel jemlikt 6 SS: 1 kap i berörda lag förkastas. Ort alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. 1o Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland Henr. Perenius. Emil Forsman. Henr. Perenius Emil Forsman. A; Nummi. Julins Hummelin Andersin. 1. Alli Charpentus Maaliskuun 12. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeessa NimäiHänen Suomen Senaallinsa tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa; korvausta koskevassa jutussa, jossa Maan viljelijä Tobias Villehad Sainio, Härkälän yksinäiseltä tilalta Someron pitäjässä on hakijana, sekä Talollinen Heikki Heikinpoika Talola Hauhon pitäjän Ökralan kylästä, Rustitilallisen Lehdesmäen yksinäiseltä rustitilalta vastamainitussa pitäjässä Kustaa Mikonpoika Lehdesmäen holhoojana vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Maaliskuun 12. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Hauhon ja Tuuloksen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Totias Villikad Sainio lausunut, että Sain10 hänen ja uppinsa Kustaa Lehdesmäen erään edellisen holhoojan, Rustitilallisen Juho Roobert Wuolijoen välillä 11. päiväläsnä: A af N. - 87. - J. E. H. J. N. B. K. No 353. Pag 76. R. D. 1900 260
nä Kesäkuuta 1889. tehdyn kontrahdin nojalla oli lähinnä seuranneen Marraskuun 1. päivänä vuokralle ottanut Kustaa Lehdesmäen omistaman, yllämainitun Lehdesmäen rustitilan siinä kunnossa, jossa se silloin oli ollut, velvollisuudella, muun muassa, luovuttaa rustitila samassa kunnossa Marraskuun 1. päivänä hänelle holme kuukautta sitä ennen annetun ulossanomisen jälkeen; ja koska Tobias Willehad Sainio niinä kuutena vuonna, jona hänen oli sallittu pitää Lehdesmäen rustitilaa eli siis Marraskuun 1. päivään 1895., oli härsingt suuria kustan nuksia tilan maanviljelyksen ja rakennusten parantamista varten, ilman että Sainio oli siitä nauttinut vastaavaa hyötyä, on Sainio vaatinut että Heikki Talola velvoitettaisiin yllämainitussa holhoojantoimessaan suorittamaan Sainiolle siinä tarkoituksessa korvausta, Maanviljelysinsinööri Bengt Lillen kakden uskotun miehen kanssa 28. päivänä Lokakuuta 1895. Lehdesmäen rustitilalla pitämän syynin mukaan, yhteen rä kahdeksantuhatta yksisata seitsemänkymmentäviisi markkaa neljäseitsemättä penniä, kuuden prosentin vuosikorkoineen Marraskuun 1. päivästä 1895, yn nä palkitsemaan Sainiolle hänen oikeudenkäyntikulunkinsa jutussa. Asiasta kuulustettuna on Heikki Palola vastannut, ettei Tobias Willehad Sainiolle vuokrakontrahdissa Kesäkuun 11. päivältä 1889. oltu ehdotettu mitään oikeutta saada korvausta Lehdesmäen rustitilalla omaksi varakseen ja omalla vastuuttaan ehkä tekemistään parannuksista, vaan oli hän päin vastoin velvoitettu hyvin viljelemään ja asumaan rustitilaa; minkä vuoksi Heikki Palola on anonut että kanne kumottai siin Todistajiakin jutussa kuulusteltuaan on Kihlakunnanoikeus 7. päivänä Maaliskuuta 1899. julistamassaan päätökses sä lausunut, että koska Tobias Wille lad Sainio, jolle Lehdesmäen rustetela kontrahdin perusteella Kesäkuun 11. päivältä 1889. oli ollut vuokrattuna epämääräiseksi ajaksi seuraavan Marras kuun 1. päivästä ja joka siinä oli vel261
voitettu rustitilasta luopumaan Marraskuun 1. päivänä sen jälkeen kun häntä oli irtisanottu vähintään kolme kuukautta sitä ennen, sanotun kontrahdin mukaan oli vastaanottanut rustitilan siinä kunnossa, jonka siellä kontrahtia tehtäessä käytetty kolmivuoröviljelys oli vaatinut, sekä sitoutunut poismuuttaossaan samassa kunnossa luovuttamaan rustitilan ja hoitamaan tilan rakennukset, ladot, aidat ynnä muuta niin etteivät jontuisi rappiolle, sen tähden ja kun näin ollen kontrahdissa ei oltu edellytetty että Tobias Willehad Sainio vuokraaikanaan tekevi muutoksia Lehdesmäen rustitilalla ennen käytettyyn maanviljelystupaan ja siihen kuuluvien töihin, sitä vähemmin Suiniolle myönnetty korvausta niistä kustannuksista, joita Sainio rustitilan tuottamiskyvyn korottamiseksi ja sen rakennusten parantamiseksi tulisi ehraamaan, sekä Tobias Willehad Suinio siis oli pidettävä omalla vastuullaan tehneen kysymyksessä olevat parannustyöt eikä edes oltu väitetty että, Taamion saadessa käskyn muuttaa rustitilalta 1. päivänä Marraskuuta 1895., vuokranantajan puolelta kontrahtia tahi laillesta oikeutta oli rikottu, on Kihlakunnanoikeus kumon nut kanteen oikeettomana, sen ohessa kun asianosaiset kuitenkin jutun laatuun nähden saivat itse kärsiä heillä siinä olleet kulungit Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tobias Willekad Sainio oli vetoamalla saattanut jutun on Helmikuun 17. päivänä 1900 siinä antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen; minkä ohessa Tolias Willehad Sainio on velvoitettu korvaa maan Heikki Talolalle hänen Hovioikeudessa asiassa kärsimänsä kulut ja siinä tarkoi tuksessa hänelle suorittamaan viisikymmentä markkaa. Henioikeuden tuomioen on Tobias Willebad Sainio alamaisuudessa anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Heikki Palola on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Tobias Wille had Sainio oli esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylläsanottua tuomiotu, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Tobias Willehad Sainio suorittamaan Heikki Palo262
lalle korvaukseksi häneltä täällä juttuun menneistä kuluista neljäkymmentä kahdeksanmarkkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot Keisarillisen Majestetin Korhassa Rimissä Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. J; E; Heikel. Lars Bonden. E. Johnsson Julris Hummelin Michel Pogvalin Maaliskuun 13. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Simossä Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa kaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa Talolliset Kaaprieli ja Alpiin Raijänen, Pieksämäen pitäjän Hällinmäen kylästä, ovat hakijana sekä Talolliset Taavetti ja Aapeli Hakkinen, Tikkalanmäen kylästä sanottua pitäjää, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa Helsingissä, 13 päivänä Maaliskuuta 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellen sä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Taavetti ja Aapeli Häkkiselle toimittamansa kirjallisen haasteen nojalla ovat Kaaprieli ja Alpiin Waisänen Pieksämäen pitäjän ja Jäppilän kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Kaaprieli Läsnä: H. B. - E. F. - A. N. - Ent. / t. Af. 263 No 366. Såg. 135. R. D. 1900.
ja Alpiin Wäisänen, jotka omistivat kumpikin puolen perintötalosta No 12. Hallinmäen kylässä, olivat 21 päivänä Toukokuuta 1894 sanotusta talostani Taavetti ja Aapeli Häkkiselle myyneet seitsemänsadan markan hinnasta Mustanlahden maaksi nimitetyn, alaltaan määrätyn maakappaleen, vaikka, kyn sitä ei voitu rajoiltaan tarkein määritellä, kauppakirjaan merkittiin kaupan käsittävän neljänneksen talosta ja sen koko manttaaliluvusta; mutta koska Kaaprieli Wäisänen kauppaa tehdessään vielä oli ollut alaikäinen eikä kaupalle oltu saatu eikä haettu kaan holhuumiesten vahvistusta eikä Kihlakunnanoikeuden hyväksymistä, ja kun puheena oleva talo sitä paitsi oli Kaaprieli ja Alpiin Wäisäsen kesken jakamaton, ovat Kaaprieli ja Alpiin Väisänen vaatineet, että sanottu kauppa laittomana piirettaisiin ja julistettaisiin mitättömäksi tahi että se oikaistaisiin siten, etta Taavetti ja Aapeli Häkkiselle sen kautta selitettäisiin myydyksi ainoastaan se kappale, josta kauppatilaisuudessa oli sovittu, huolimatta siitä vastaisiko se neljännestä koko talosta vaiei. Asiasta kuulustettuina ovat Taavetti ja Aapeli Häkkinen, myöntäen Raaprieli Wäisäsen kaupanteen aikaan ollen alaikäisen, väittäneet että, vaikkakin ensiksi oli ollut kysymys ainoastaan määrätyn maa-alueen myymisestä, lopullinen sopimus oli ollut kaupasta tehdyn kauppakirjan ja kontrahdin mukainen, jonka vuoksi Taa vetti ja Aapeli Häkkinen ovat anonut kanteen kumoamista. Sittenkuin todistajia asiassa eli kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus 12 päivänä Syyskuuta 1899 julistamassaan päätöksessä, siinä mainitsemillaan perusteilla, kumonnut puheena olevan kaupan laittomana ja julistanut sille saadun lainhuudon mitättömäksi velvoittaen samalla Kauprieli ja Aliin Väisäsen Taavetti ja tapeli Häkkiselle maksamaan tahaisin heidän suorittamansa kauppa264
summan seitsemänsataa markkaa kerkoineen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Taaretti ja Aapeli Häkkinen elivat veteamalla saattaneet jutun, on Huhtikuun 7 päivänä 1900 antamassaan tuomiossa katsonut tosin selvitetyksi, että Kaaprieli Wäisänen oli puheena elman kauppaa tehdessään ollut alaikäinen mutta kun. Haapridi Wäisänen ei ollut yön ja vuoden kuluessa täysiikäiseksi päästyään hakenut kaupan reruuttamista, on Hovioikeus katsonut Kaaprieli Väisäsen menettäneen puhevaltansa saada sanotulla perusteilla kauppa paretuksi; ja koska Kaaprieli ja Alpiin Väisänen eivät olleet vastoin kauppakirjan ja kontrahdin selviää ja nimenomaista sanamuutoa riineet luotettavasti näyttää, että kaurasta oli asianosaisten kesken sevittu toisin kuin kauppakirja sisälsi, on Hevioikeus kumennut Kihlakunnanoikeu den päätöksen ja hyljännyt Kaaprich ja Alpiin Wäisäsen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Kaaprieli ja Alpiin Wäisänen alamaisesti anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo etteivät Kaaprieli ja Alpiin Kaisanen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudat takoot. Keisarillisen. Majestetin Korkiassa-Nimissä, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Rosenius. Emtioherman. Henr. Rosenius. Emtioherman. A; Numm. Andersin. Adolf Aminoff 265
Maaliskuun 13. päivänä 1901. Keisarillisen Magesteetin. Kerkanssa Simossä Hänen Suomen Senaattensa tuomio nos terahalla Turun Henriksudesta tullees sa, kiinteistönomuksien luovuttamista kosbevassa jutussa, jossa Rustetilallinen Juho Heikinpoika Pappila, Ruotsin ryhtään pitäjän Ruotsinkylästä, on hakijana sekä Renki Kustaa Huhki Kustaanpoika ja hänen vaimon sa Eeva Liisa Samulintytär, samasta kylästä belematta jääneenä vastaa jina Annettu. Keisarillisessa Suomen Senaalissa ja Sen Oikeus osan tossa, Helsingissä Maaliskuun 13. päivänä 1901 Keisarillinen Tervatti on Itselleen esilyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä saanut seuraavat tiedet Kustaa Heikki Kustaanpoika ja Eiva Liisa Samulintytär ovat, kirjallisesti houslutettuaan Juho Pupilan Pappträskin ja Ruotsenpyhtään pitäjien käräjäkun nan 1898. vuoden talvikäräjiin, Kihlakunnanoikeudessa Helmikuun 5. päivänä sanottuna vuonna lausuneet että Oeva Läsnä: A af S - J - J. H. 267 No 368 Tog Å. R. D. 1900
summan seitsemänsataa markkaa kerkoineen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Taaretti ja Aapeli Häkkinen elivat vetoamalla saattaneet jutun, on Huhtikuun 7 päivänä 1900 antamassaan tuomiossa katsonut tosin selvitetyksi, että Kaaprieli Väisänen oli puheena olonaa kauppaa tehdessään ollut alaikäinen, mutta kun. Kaapridi Wäisänen ei ollut yön ja vuoden kuluessa täysiikäiseksi päästyään hakenut kaupan peruuttamista, on Hovioikeus katsonut Kaaprieli Väisäsen menettäneen puhevaltansa saada sanotulla perusteella kauppa paretuksi; ja koska Kaaprieli ja Alriin Väisänen eivät olleet vastein kauppakirjan ja kontrahdin selvää ja nimenomaista sanamuutoa runeet luotettavasti näyttää, että kaurasta oli asianosaisten kesken sovittu toisin kuin kauppakirja sisälsi, on Hevioikeus kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljännyt Kaaprich ja Alpiin Wäisäsen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioen ovat Kaaprie li ja Alpiin Wäisänen alamaisesti anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo etteivät Kaaprieli ja Alpiin Wäisänen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestetin Korkeassa-Nimärven) Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Rosenius. Emil Forsman. Henr. Rosenius. Emil Forsman. A; Numm. Andersin. Adby Aminoff 65
Maaliskuun 13. päivänä 1901. Keisarillisen Majestetin. Korkeassa Simossö Hänen Suomen Senuattinsa tuomio nosttorahalla Turun Henriukaudesta tullees sa, kiinteistönesuuksien luoruttamista koskevassa jutussa, jossa Rustitilallinen Juho Heikinpoika Pappila, Ruotsin pyhtään pitäjän Ruotsinkylästä, on hakijana sekä Renki Kustaa Heikki Kustaanpoika ja hänen vaimonra Eeva Liisa Samulintytär, samasta kylästä belematta jääneenä vastaa jinu: Annettu Keisarillisassa Suomen Senaalissa ja Sen Oikeudoras lossa, Helsingissä, Maaliskuun 13. päivänä 1901 Keisarillinen Tervatti on Itselesityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksena, saanut seuraavat tiedet Kustaa Heikki Kustaanpoika ja Eiva Liisa Simulintytär ovat, kirjallisesti huastutettuaan Juho Pappilan Vuppträskin ja Ruotsiapyhtään pitäjien käräjäkunran 1893. vuoden talvikäräjiin, Kihlakunnanoikeudessa Helmikuun 5. päivänä sanottuna vuonna lausuneet että Eeva Läsnä: A af P.- E J - J. H. K. 266 No 368 Pag. Å. R. D. 1900