Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
john Wilhelm Sundberg, hvilken varit broder till Bokhållaren Sundberg och Sofie von Siphärt, den 17. Maj 1902. aflidit, hade Adolfina Sundberg den 27. i samme månad vid sagda Riaderfverrätt bevakat ett den 5. December 1904. dagtecknadt, på finska språket affattadt testamente, hvarigenom mabarna Sundberg förordnat, att den af dem, som öfverledde den andra, skulle bekomma att deras egendom På emellertid John Wilhelm Sundbergs jäfsförmögenheter under en längre följad af år varit till följd af drychenskap så förständi, att han varit i afsaknad af förståndets fulla bruk, och han, såsom försvägade både till bropps- och sälskräfter, stått i fullständigt beroende af sin hustru, samt han dessutom ej varit mäktig finska språket och således icke kunnat taga hännedom om innehållet af ifrågavarande testamente, hafva Bokhållaren Sundberg och hans medparter yrkat, att änsagda testamente, som med hänsyn till anförda omständigheter icke kunde anses hafva af Johan Wilhelm Sundberg upprättats vid sundt och fullt för tånd samt af fri vilja, måtte förblaras ogilligt och Adolfina Sundberg åläggas att inom viss utsatt tid upplåta egendomen i makarna Sundbergs bo till laga skifte samt skyldigkännas att godtgöra Bokhållaren Sundberg och hans medparter deras umgälder i måmt. socken hörd har Adolfina Sundberg motsagt käromålet, därå Rådstufvurätten uti utslag af den 29. Mars 1909. sig i saken utlåtit och "Wunnit utredt vara, att Johan Wilhelm Sundberg, som vinterligen varit begifven på starka drycker och jämväl för fyttrigalenskap varit intagen å sjukhus, vid tiden för uppgörande af ifrågavarande testamente varit fri denna jerkdom samt att testamentet af honom upprättats vid sundt och 589
fullt förstånd och af fri vilja; i anseende hvartill Rådstufvurätten förkastat häromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Bokhållaren Sundberg och hans medparter i vadeväg draget må let, har medels dom af den 12. April 1910., såvidt nu är i fråga, faststält Rådstufvurättens utslag Uti Hofrättens dom hafva Bokhållaren Sundberg och hans medparter anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Herr sina Sundberg bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Bokhållaren Sundberg och hans medparter icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall bero; och hännas Bokhållaren Sundberg och hans medparter skyldige att, gemensamt eller den af dem som medel därtill eger, med sextiofem mark ersätta Adolfina Sundberg för hennes härstädes i T. E. Lilius. målet hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Kusten Saarinen Alfred Liukkala. Knutin Saarinen Alfred Liukkala. Johannes Pesonen. A. J. Olllellavassa. Johannes Pesonen. A. J. Olllellavassa. 590
Den 11 November 1913. Kejserliga Senatens för Finland lom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Wiborgs Hofrätt inkommet mål, angående återvinning till konkursbo, emellan Hofrådet Emil Bjugg, från Inkerois by i Sippola socken, i egen skap af syssloman uti Öfverstilöjtnanten Lennart Forstens och hans hustru Alma Forstens från Bredskall by i Pekkelaks socken, till konkurs upplåtna bo, sökande, samt Agronomer ne Gunnar och Regina Forstén, jämväl från berörda Bredskall by, svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 11. November 1913. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga inhämtat följande: På stämning, som delgifvits Gunnar och Ragnar Forstén den 24 Juli 1909, har Hofrådet Bde S.S. - A. L. - J. P. A. R. 39 N: 1529. Pag. 22. R. D. 1913.
Bjugg vid Häradsrätten i Wekkelaks och Sippola socknars tingslag anfört, att Öfverstelöjtnanten Forsten hvilken i anledning af därom den 3 Juli 1908 gjord ansökning blifvit den 19 Mars 1909 försatt i konkurstillstånd, i hvilken konkurs inställelse försiggått den 29 Juni 1909, medelst en den 28 April 1906 dagtecknad afhandling till sina söner ofvanbemälde Gunnar och Ragnar Forstén försålt särskilda nötkreatur, hästar, massiner, jordbruksredskap och möbel för ett sammanlagdt pris af 1200 mark; då emellertid särskilda omständigheter vidhandengåfve, att berörda öfverlåtelse icke vore en verklig försäljning utan att Öfverstelöjtnanten Forsten dymedelst under fulskt sken af försäljning velat undandraga sine borgenärer egen dom, som bort till dem upplåtas, samt nämnda föryttring vore ogiltig jämväl af sådan orsak, att den försälda egendomen vid tiden för föryttringen varit för gäld utmätt, har 392 Hofrådet Bjugg i sin förenämnda egenskap yrkat Gunnar och Rågnar Forsténs förpliktande att till konkursmassan utgifva värdet af ifrågavarande, allaredan förskingrade lösegendom. Sedan Gunnar och Rugnar Forstén motsagt käromålet, har Häradsrätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för sina rättegångsumgälder, medelst den 1 Februari 1911 afkunnadt utslag sig i saken utlåtit och funnit det väl vara utredt, att åtminstone en del af ofvannämnda till Gunnar och Rågnar Forsten försålda egendom den 25. September 1905 blifvit i laga ordning i måt tagen till gäldande af en hos Öfverstelöjtnanten Forsten utdömd fordran; men emedan utredning icke förebragts därom, att Öfverstelöjtnanten Forsten i afsikt att förnärma sina fordringsegares rätt under falskt sken af försäljning af händt sig ifrågakomna egendom d ler att Öfverstelöjtnanten Forsten här
utinnan eljes förfarit bedrägligt mot sine borgenärer, ty och då den omständigheten, att en del af den föryttrade egendomen vid köpetillfället varit i mät tagen, så mycket mindre kunde förringa lagtigheten af samma köp, som icke ens påståtts än mindre visats, att sagda köp skulle utgjort hinder för fortbeståndet af omförmälda utmätning, som sedermera genom mellankommen betalning återgått, har Häradsrätten förkastat Hofrådet Bjuggs, å konkursmassans vägnar, i saken utförda talan samt skylligkänt Öfverstelöjtnanten Forstens och Alma Forstens konkursmassa att med trehundra mark godtgöra Gunnar och Ragnar Forstén för deras i saken hafda kostnader Hofrätten, under hvars pröfning Hofrådet Bjugg i vadeväg dragit målet, har medelst dom den 18 December 1912. låtit vid Häradsrättens utslag bero; hvarjämte Hofrådet Bjugg, i sin förenämnda egenskap, skyldigkänts att med femtio mark ersätta Gunnar och Ragnar Forstén deras i Hofrätten hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Hofrådet Bjugg anhållit om ändring medelst leduktion, den Gunnar och Ragnar Förstén bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Hofrådet Bjugg icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens dom änett Hofrådet Bjugg, i anseende till sakens beskaffenhet, befrias från skylligheten att utgifva rättegångskostnads ersättning åt sina motparter i målet Det alle, som vederbör till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: kanteri Saarinen Alfred Luuksiala. Suuteni Saarinen Alfred Lillksiala. Johannes Pesonen. A. V. Puusuvaara T. A. Lilius. 593
Den 13. November 1913 Kejserliga Senalens För Finland dom uti ett, rå nedsall sessions skilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Ingeniören Jalmar Mekring från Helsingfors stad sökande samt landet afvikne Tuomioin lösta Mathias Michelssons kenkursförvaltning, warande angående fastställande af fordran i konkurs: Gifven uti lustitioderarlemenhet den 13. November 1913 Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig fordragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtal följande. I inställebolagen i Ingeniören Michelssons vid Häradsrätten i Tuby sockens tingslag den 11. Mars 1911. anhängigtgjorda konkursmål hade Ingeniören Mekring, under förmälan att han under vintern 1908 genom tretekaren Nils Adolf Lindrag von Julin försträckt Michelsson 27,232 mark 19. penni, bevakat och uträkt Sarvarande: R: B. K. F. R. B. k. R: 1. §: 155. Talo 146 K. D. 1913.
nämnda befors, därå Häradsrätten hvarest. Mekrings fordringspråk motsagts på grund däraf att detsamma vore ostyrkt och icke heller godkänts i Ingeniören Michelssons tidigare år 1908 påkirjade konkurs, medels den 10. November 1911. i det senare konkurs målet åtkunnad dem förklarat Ingemaren Achrings fordran, genom hvad mot densamma anmärkts, hafva blifvit stridig samt förty anvisat tekring att genom särskild rättegång styrka riktigheten af samma fordran, hvarjämte Häradsrätten förordnat att det lefver, Ingeniören tekring kunde i den särskilda rättegången tilldömas eller högst 27.232 mark 19. penni, borde ur konkursmassans tillgångar utgå jämlikt 18 SS: i Kejserliga Förordningen den 9. November 1868 om borgenärers rätt och företräde för hvarandra till betalning ur egendom, som blifvit till honkurs afträdd. I anledning häraf har Ingeniören tekring, efter stämning å sysslomannen i Ingeniören Michelssons konkurs, Vicehäradshöfdingen John Grem man, inför bemälde Häradsrätt nokal, att Mekrings ofvanberörda fordran måtte blifva till betalning är till gångarna i Michelssons konkurs boLastslättd. Tafseende å genmäle i saken har Suonioren Michelssons konkursförvalning uttalat tvifvelsmål därom, huuvida Michelsson ens fätt emottaga ofvanuppgifna penningbelopp, samt för öfrigt framhållit att, äfven om belarret skulle visas hafva blifvit och Protekaren von Julin å Ingeniören " Mekrings vägnar åt Michelsson erlagdt, därmed ingalunda vore utredt att Ingeniören Michelsson Lått emottaga belofvit såsom försträckning eller att försträckningen ännu fortvarit vid början af Michelssons första konkurs; och har kenkurs förvaltningen förty emotsett käromålets Förkastande Häradsrätten har genom den 27 tril 1912 afkunnadt utslag förklarat 595
utredt vara, att Ingeniönne Michelsson på våren 1898 af Ingeniören Alekring erhållit såsom försträckning minst 27000 mark; hvarför och då Michels sons konkursförvaltning ej oittat styrka, att Michelsson återguldit sagda lån Häradsrätten fastställt Ingoniemen tekrings ifrågavarande, i Ingeniören Michelssons senare konkurs bevakade fordran till tjugusjutusen mark samt förordnat, att densamma skulle ur tillgångarna i nämnda konkurs utgå med den rätt, som i konkursdomen föreskrifvits. Herrätten, under hvars pröfning Ingeniören Michelssons konkurss för valtning i vadeväg dragit målet har uti den 28. April 1913 gifven dem funnit Ingeniören Alhring mot konkursförvaltningens bestridande icke hafva gittat styrka riktigheten af sin ifrågavarande fordran; i anseende hvartill befrätten med upphäfvande af Häradsrättens utslag, förkastat Ingeniören Alehrings i saken utförda talan. Uti Hafrättens dom har Ingeniören tekring anhållit om ändring medels deduktion den Ingeniören Michelssons konkursförvaltning bemätt. Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och pröfvar rättvist, ned urakäfvande af befrättens dom, låta vid Häradsrättens i målet af kunnade utslag beror det alle, som viderbör, till återrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland. tina Karikoski. Walter Andersin. tina Karikoski. Walter Andersin. Hemmans K. R. Halanen R Annberg K. R. Halanen K. Auer. Ruan ochausnan 396
Marraskuun 15 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa, kauppakirjan tulkitsemista ja lainhuudatuksen moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Maanviljelijä Anshelm Matinpoika Sipilä, Wirtain pitäjän Wirtain kylästä, hakijana sekä Kauppias Emanuel salokoski ja hänen vaimonsa Fanny Maria Matintytär Tampereen kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Marraskuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedotHuistatettuaan Emanuel ja Tanny Maria Talokosken Wirtain ja ttitärin pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, on Anshelm Sipilä siellä lausunut: että hänen ja Tanny Maria Jakosken isäHaanviljelijä Matti Abrahaminpoika Sipilä, joka oli omistanut Sipilan rälssitalon No 7 Wirtain kyLäsnä: S.S. J. P. A. B. K.t. J. E. W. 697 No 1549. Pag. 283 R. S. 1910.
lässä oli kauppakirjalla 13 päivältä Huhtikuuta 1897 tuosta talosta, joka kauppakirjaan oli merkitty 1/8 manttaaliseksi mutta sittemmin havaittu ainoastaan 0,0770 manttaalin suuruiseksi, myynyt puolet Anshelm Sipilälle muun muassa sellaisin välipuhein että raja talon myymättä jääneen ja myydyn osan välillä tuli siksi kunnes laillinen jako tapahtuisi olemaan Ylösen Suonijärven laodosta Pasanteen torpan ylipuolimaiseen johteeseen; minkä jälkeen Anshelm Sipilä tuon kauppakirjan nojalla oli saanut kolme lainhuutoa ja Maaliskuun 11 päivänä 1898 kiinnekirjan 1/16 teen manttaalia Sipilän talosta; että, sittenkun Matti Sipilä, joka kaupanteen jälkeen oli omanaan viljellyt ja pitänyt sitä Kiviniemeksi kutsuttua osaa Sipilän talosta, joka oli pohjoispuolella sanottua rajalinjaa, kun sitä vastoin Anshelm Sipilä oli hallinnut talon toista osaa jota yhä oli kutsuttu Sipiläksi, 15 päivänä Kesäkuuta 1907 oli kuollut Inshelm Sipilä ja Tanny Maria Salokoski olivat hänen jälkeensä Kiviniemen osuudesta perineet kumpikin puolet sekä Anshelm Sipilä puolestaan jo senjälkeisen Heinäkuun 22 päivänä tehdyllä kauppakirjalla myynyt tuon perimänsä osuuden Fanny Maria Julokoskelle, jolloin oli nimenomaan sovittu ja kauppakirjaankin pantu että Kiviniemen ja Sipilän talonosuuksien yllämainittua väkrajaa oli tapahtuvassa laillisessa jaossa noudatettava; että tusta huolimatta oli erehdyksestä merkitty askonkerrottuun kauppakirjaan, että sillä oli myyty määrätty manttaaliosuus eli 13/32 manttaalia, sekä Matti Sipilän jälkeen 3 päivänä Joulukuuta 1907 tehdyssä perinnönjaossa laadittuun toimituskirjaan, että kuolinpesään oli kuulunut 1/16 manttaalia Sipilän talosta ja että siitä olivat perineet Ansholm Sipilä ja Fanny Maria salokoski kumpikin puolen, minkä 598
ohessa, Fanny Maria Jalokoski sittemmin tämän nojalla oli 13 päivänä Maaliskuuta 1908 hankkinut itselleen ensimmäisen lainhuudon 1/16 sta manttaalia talosta; sekä että maanmittari, joka oli määrätty jakamaan erillan Anshelm Sipilän ja Tanny Maria Jalokosken talonosat toisistaan oli, kun Fanny Maria Jalokoski oli vaatinut että kumpikin osa saisi jaossa saman verran manttaalia. ja sitä vastaavat tilukset sekä talonosuuksien yhteenlaskettu manttaali jaossa esitettyjen lainhuudatuskirjain mukaan oli suurempi kuin talon nykyinen vahvistettu manttaali, joten puuttui manttaateihin nähden oikeaa varmaa jako perustusta, määrännyt jakotoimituksen keskytettäväksi siksi kunnes asianomaiset olisivat toiminut manttaaliosuuksiensa suhteen oikeut lainhuudatukset; ja on Anshelm Sipilä näillä perusteilla vaatinut niin hyvin että Heinäkuun 22 päivänä 1907 tehdyn kauppakirjan ja puhuksitulleen perinnönjakirjan selitettäisiin tarkoittavan, ensinsanotun että hän sillä oli Fanny Maria Jalokoskelle myynyt puolen siitä osuudesta Sipilän 0,0710 manttaalin rälssitalosta, joka oli sen linjan pohjoispuolella, joka saatiin jos vedettiin suora viiva Yläsen Suonijärven luodosta Palantien torpan ylipuolimaisen johtaseen, sekä perinnönjakirjan että Anshelm Sipilälle ja Fanny Maria Jalokoskelle jaossa oli jaettu kummallekin puoli äskenmainitusta määraalueesta, kuin myöskin että kysymyksessä oleva linja julistettaisiin Sipilän ja Kiviniemen talonosuukrien välinajaksi sekä Fanny Maria Jalokoskelle myönnetty lainhuuto 1/16 sta manttaalia talosta olevan merkitystä vailla. Tätä kannetta ovat Emanuel ja Fanny Maria Jalokoski vastustaneet; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 15 päivänä Maaliskuuta 699
1909 julistetussa päätöksessä on lausunut selville käyneen että Matti Sipila omistamastaan Sipilän rälssitilasta jota Sipilän ja Vermas nimisten tilojen entisten omistajain sopimuksen nojalla oli pidetty 1/8 manttaalin suuruisena kunnes näiden tilojen välillä vuonna 1902 tapahtui laillinen lohkojako ja Sipilän tilan katsottiin kasittavan ainoastaan 0,0770 manttaalia, 13 päivänä Huhtikuuta 1897 tehdyllä kauppakirjalla oli myynyt Anshelm Sipilälle puolen ilman muuta määräystä taikka rajvitusta tilusten suhteen kuin että raja myydyn talonpuolikkaan ja Matti Sipilälle jäänun toisen puolikkaan välillä tulisi olemaan Yläsen Suonijärven luodosta Talanteen torpan yläpuoliseen johteeseen kunnes maanmitta. si nämä talonosuudet laillisesti eroittaisi; että Matti Sipilälle itselleen jääneestä talonpuolikkaasta soclukuun 3 päivänä 1907 hänen jälkeensä toimitetussa perinnönjaossa puoli oli jaettu Anshelm Sipilälle ja toinen puoli Tanny Maria Jalokoskelle, jotka olivat Matti Sipilän, ainvat elossa olevat lapset, ja että Inshelm Sipilä oli jo sitä ennen 22 päivänä Heinäkuuta 1907 laaditulla kauppakirjalla myynyt tämän perintöosuutonsa eli neljänneksen taloa Tanny Maria Jalokoskelle, joten tämä, ottaen lukuun hänen oman perintöosansa, tuli saamaan puolet Sipilän taloa yhtä suurella oikeudella talon tiluksiin kuin tnshelm Sipilälläkin toisen puolikkuun omistajana oli; mihin nähden ja huolimatta tuosta väliaikaisesta rajasta taikka Anshelm Sipilälle annetusta kiinnekirjasta ja Tanny Maria Talokoskelle myönnetystä lainhuudosta vaariin manttaaliosuuksiin, Kihlakunnanoikeus on katsonut selvitetyksi, että Sipilän 0,0770 manttaalisesta rälssitilasta omisti Anshelm Sipilä puolen ja Fanny Maria Jalokoski toisen puolen, jota omistussuhdetta oli noudatettava tilan halkomisessa ja huuda300
tuksessakin; minkä ohessa Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Anshelm Sipilän palkitsemaan Emanuel ja Tanny Maria Jakokosken oikeuden käyntikulut kahdellasadalla markallaHovioikeus, jonka tutkittavaksi Anshelm Sipilä oli vetoamalla saat tanut jutun, on 22 päivänä Heinäkuuta 1910 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Anshelm Sipilän maksamaan Emanuel ja Fanny Maria Jalokoskelle, heillä jutusta Hovioikeudessa olleiden kulujen korvaukseksi viisikymmentäviisi markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Anhelm Sipilä hakenut muutosta perustelmalla, johon Emanuel ja Fanny Maria Juokoski ovat vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Anshelm Sipilä ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan G. E Winter Inshelm Sipilä suorittamaan Emanuel ja Fanny Maria Jalokoskelle korvaukseksi heillä täällä jutusta olleista kuluista kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Kateri Karinen Johannes Pesonen. Kateri Karinen Johannes Pesonen. A. W. Ruusuvaara. K. Auer. A. W. Luusuvaara. K. Auer. 601
Marraskuun 17 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaaten tuomio nostorahalla Keisallisesta Waasan Hovioikeudesta tullas sa, omaisuuden erottamista konkurssipesästä koskevassa jutussa, jossa ovat Nikolain kaupun gissa oleva Hasselblatt & Bke ström" niminen asianajo toiminimi hakijana sekä Alaternion pitäjän Raakamon kylässä asuvan Kauppiaan Olli Pekka Savolaisen konkurssipesän toimitsijamiehet, Kauppias Oini Lehto ja Prokuristi Aksel Korpelainen, molemmat Kemin kaupungista, yhteisesti vastaa iina: Annettu Oikeusosastossa 17 päivänä Marraskuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Kauppias Lehdolle ja Prokuristi Korpeläiselle toimitetun haasteen nojalla on asianajotoiminimi Hasselblatt Boström Alatornion ja Karungin piLäsnä: F. S. W. A. B. A- A. K. A O. S. No 754. Såg. 216. R. D. 1913.
täjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeu dessa lausunut että Nikolain kaupungissa oleva Aktiebolaget Carl Finnilä Osakeyhtiö" niminen yhtiön joka Kauppias Savolaisen kanssa oli ollut liikeasioissa, oli Savolaisen tilauksesta 11 ja 12 päivänä Syyskuuta 1911 lähettänyt tälle Kaakamon rautatienpysäkillä vastaanotettavaksi ruisjauhoja, edellisellä kerralla 1.202 markan 50 pennin ja 12 päivänä Syyskuuta 3.372 markan 50 pennin ervon, eli siis yhteensä 4575 markan edestä; että mainittu yhtiö oli sen jälkeen, kuin tavara jo oli lähetetty, saanut Kauppias Savolaiselta saman kuun 11 päivälle päivätyn kirjeen, jossa Savolainen ilmoittaen paraikaa ottavansa selvää liikkeensä tilasta, oli kieltänyt yhtiö tä toistaiseksi lähettämästä hänen tilaamiansa tavaroita; että Kauppias Savolainen, vastaanotettuaan ylläsanotut jauholähetykset mainitulla pysä killä, oli myynyt ne, ei kuitenkaan omaan laskuunsa, vaan yhtiön puolesta, sekä sittemmin tallettanut niistä saadut rahat 4,575 markkaa, Kaasallis-Osako-Pankin haarakontteriin Kemissä yhtiötä varten, vaikka omaan nimeen sä; sekä että Kauppias Savolainen sen jälkeen saman Syyskuun 20 päivänä oli luovuttanut omaisuutensa konkurssiin; ja on asianajotoiminimi Kosselblatt & Boxström, jolle Aktiebolaget Carl Finnilä Osakeyhtiö oli siirtänyt kaiken oikeutensa kerrottuihin tava roihin ja niiden arvoon, vaatinut että Kauppias Lehto ja Prokuristi Korpelai nen yllämainitussa toimessaan velvoitettaisiin luovuttamaan toiminimelle puheenalaiset 4.575 markkaa sekä suorittamaan sanotulta summalta kuuden prosentin vuotuinen korko kuin myös korvaamaan toiminimen oikeudenkäyntikulut Kauppias Lehto ja Prokuristi Korpeläinen ovat vastustaneet kannetta; minkä jälkeen ja sittenkun asianojotoiminimi Hasselblatt & Boxström vielä oli ilmoittanut, että toiminimi oli valvonut kysymyksessä olevan rahämäärän Kauppias Savolaisen konkurssissa ja että edellämainittu Kihla603
kunnanoikeus konkurssissa 10 päivänä Huhtikuuta 1912 julistamallaan tuomiolla oli vahvistanut vieläsano tun määrän maksettavaksi konkurssipesän varoista siinä tapauksessa, ettei esillä oleva juttu päättyisi toiminimen eduksi, mutta etuoikeudella 9 päivänä Marraskuuta 1868 velko jain oikeudesta ja etuudesta toistensa edellä maksun saamiseen konkurssiin luovutetusta omaisuudesta annetun Keisarillisen Asetuksen 2 SS:n mukaan, jos juttu päättyisi toiminimen eduksi, Kihlakunnanoikeus on 7 päivänä Joulukuuta 1912 julistamallaan päätöksellä lausunut selvitetyksi, että Aktiebolaget Carl Finnilä Osakeyh tiön ja Kauppias Savolaisen välillä tehty, kysymyksessä oleva jauhakauppa oli lopullisesti päätetty jo ennen kuin Savolainen 20 päivänä Syyskuuta 1911 oli jättänyt konkurssihakemuksensa; senvuoksi ja kun asianajotoiminimi Hasselblatt & Boxström ei o lut voinut näyttää, että tuo kauppa sitä ennen olisi piirettu, sekä puheena laiset jauhot niinollen eivät enää konkurssin alkaessa olleet yhtiön omat, on Kihlakunnanoikeus, 9 päivänä Marras kuuta 1868 annetun Keisarillisen Konkurssisäännön 49 SS:n nojalla, hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianajotoiminimi Hasselblatt Abaström oli vetoamalla saattanut jutiin, on 27 päivänä Kesäkuuta 1913 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut toiminimen suorittamaan Kauppias Lehdolle ja Prokuristi Korpelaiselle maksut, kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä, heidän kappalus taan Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on asian ajotoiminimi Hasselblatt & Boxström anonut muutosta perustelmalla, johon Kauppias Lehto ja Prokuristi Korpeläinen ovat vastaneet Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettei asianjotoiminimi Hasselblatt & Boxström 604
le esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan asianajotoiminimi Kasselblatt & Boxström suorittamaan Kauppias Lehdolle ja Prokuristi Korpelai selle, heidän puheenalaisessa toimessaan, korvaukseksi heillä täällä jutun vuoksi olleista kuluista, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: till Svankoski Walter Andersin. till Svankoski Walter Andersin. B Anneberg K. Auer Asian SchaumanMarraskuun 17 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahoilla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa, saamista koskevassa jutussa, jossa kauppatoiminimi Westerlund C. Helsingin kaupungista, ja sortavalan Rauta - ja Rakennus aineiden kauppasäkyhtiö, Sortavalan kaupungista, ovat vuoroin hakijoina ja vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 17 päivänä Marraskuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niis tä saanut tietää: Sortavalan kaupungin Raastuvanoikeudessa on toiminimen Westerlund, Co puolesta lausuttu, että toiminimi kauppamattustajansa kautta oli 13 päivänä Joulukuuta 1907 Sortavalan Rauta- ja Rakennusaineiden kauppaosakeyhtiön kanssa tehnyt sellaisen sopimuksen, että toiminimi 1908 vuoden kuluessa tarpeen mukaan toimittaisi osakeyhtiölle 30,000 kilogrammaa Läsnä: R.G. H. B. K. R. H - KetE. Th. 305 No 1556. Sog 25. R. B. 1911.