Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
233 No 440. Sig 46 Rd 1905. Den 27. April 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Spårvägs - och Omnitus - Aktiebolaget i Helsingfors, sökande, samt Helsingfors Telefönförening i samma stad, svarande, angående ersättning Sifven uti Justitiedepartementet, den 27. April 1906, Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Efter stämning å Spårdägs - och Omnitus - Aktiebolaget i Helsingfors har Helsingfors Telefonförening vid Rådstufpurättens i nämnde stad sammanträde den 4. Januari 1902. anfört: att selegrafmekanikern, Kollegiiassessorn Daniel Johan Wadén genom nådig resolution den 31. Januari 1882. erhållit tillstånd att Helsingfors bilda en teleförening, hvars verksamhet dock icke finge vidtaga innan stadens myndigheter granskat och godkänt planen för företagets utförande; att en i sådant afseende uppgjord Öfde R. A. W. G. H. F. L. C. AHaf H.
plan blifvit af Stadsfullmäktige i Helsingfors den 24. Februari 1882. och af stardens Magistrat den 18. derpå följande Mars godkänd under särskilda villkor, hvilka vid telefoninrättningens uppställande i akttagits; att Kollegiiassessom Wedén sedermera öfverlåtit omförmälda rätt åt ett aktiebolag, benämndt Helsingfors Telefon Aktiebolag, hvars bolagsordning stadfästats den 6. Juni 1883., hvarefter Kelsingfors, Telefon Aktiebolag åt Helsingfors Telefonförening föryttrat såväl rättigheten att drifva omordade telefonen rättning som och eganderätten till bolagets egendom, med undantag af ledningarna från bolagets contialstation till contpalstationer utom staden; att Guvernören i Nylands län den 30. Maj 1891. tillåtit Helsingfors Telefonförenings sildande och fastställt föreningens stadgar; att Spårvägs och Omnitus - Aktiebolaget i Helsingfors, som af stadens Drätselkammare, enligt Stadsfullmäktiges beslut, genom kontrakt den 10. Juni 1890. undfått tillstånd att anlägga och trafikera spårvågar i Helsingfors stad och å dess afhysta egoområde, medels ett emellan Drätselkammaren, jämlikt Stadsfullmäktiges därtill gifna bemyndigande, och bolaget den 31. Oktober 1898. öfverenskommet tillägg till berörda kontrakt berättigats att för spår vägsanläggningens drifvande med dektrisk kraft uppställa och begagna stolpar och elektriska ledningar ofvan jord under villkor, bland annat, att bolaget ålåge ställa sig till efterrättelse de föreskrifter offentlig myndighet kunde finna skäligt i säkerhetens intresse påbjuda samt att bolaget vore förbundet att, innan öfvergång till begagnande af dektrisk drifkraft egde rum, till stadsfullmäk tiges granskning och godkännande af lämna fullständiga, detal förslag beträffande de för sådant ändamål nödiga anordningarna hvarvid, utom annat borde uppgifvas såttet för saberställandet af telefonledningar; att Stadsfullmäktige den 12. Juni 1899. gillat särskilda af Spanvägs och Omnitus Aktiebolaget i omförmäldt afseende upp234
gjorda ritningar, dock under vissa förbehåll, bland hvilka ingått en ytterligare erinran om bolagets skyldighet att ersätta all den skada, som möjligen kunde genom dektrolys eller af spårvägskriften öfverhufvud förorsakas. stadens eller enskildas anläggningar och egendom; samt att Magistraten genom utslag den 13. Februari 1901. ålagt Helsingfors Telefönförening att innan utgången af November månad samma år anbringa smättstycken, enligt af stadres elektrotekniker godkänd modell, å föreningens samtliga telefonledningar såväl vid centsstationen som och hos blefonabonnen ter, föreningen emellertid obetaget att, ifall af fog, för densamma härigenom åsamkade kostnader söka ersättning af den, som viderborde; och som Helsingfors Telefonförenings rätt till telefoninrättningen och dess ledningar bestått innan Spårvägsoch Omnitus - Aktiebolaget vidtagit med den elektriska spårvägsdriften samt Magistratens föreskrift om smättapparaternas införande vid belefoninrättningen utestutande föranledts af omordade Alektriska drift har Helsingfors, Telefonförening yrkat Spårvägs - och Omnitus - Aktiebolagets förpliktande att ersätta föreningen kostnaden för anbringandet af smältstycken till föreningens den 1. September 1900. förefintliga 3675. ledningar samt att i sådant afseen de utgifva 5181 mark 75. penni jämte fem procents ränta därå från förenämnde 4. Januari 1902 I saken hördt, har Spårvägs och Omnitus Aktiebolaget motsagt befogenheten af Helsingfors Telefonförenings talan hufvudsakligast på den grund, att bland bolaget förelagda koncessionstillkor icke inginge föreskrift om skyldighet förbolaget att bekosta smättstycken å Helsingfors Telefonförenings ledningar samt enär föreningens ersättningsänspråk jämväl saknade stöd i lag Rådstufvurätten har medels den 30. Juni 1902. afkunnadt utslag utlåtit sig målet; och emedan anbringandet af ifrågavarande smältstycken, hvarom i den allmänna säkerhetens intresse förordnande meddelats af Magistraten 235
uti utslag den 13. Februari 1901., nödvän diggjorts uteslutande genom tillkomsten af Spårvägs - och Omnitus - Aktiebolagets oisiterade starkströmsledningar samt Helsingfors Telefönförening, såsom egare af den med vederbörligt tillstånd och enligt af stadsmyndigheterna godkänd plan utförda telefoninsättningen, icke bort till skyddande af sina tidigare än spårvägsanläggningen tillkomna ledningar för fara i följd af spärvägskriften åhvälfvas kostnader, hvilka ej påkallats af förefintliga bristes i själfva bebefoninrättningen, ty och då det afven enligt bestämningarna uti förberörda emellan staden samt Spårdågs - och Omnibus - Aktiebolaget upprättade kontrakt af den 31. Oktober 1898. ankommit å nämnda bolag att vidtaga åtgärder för telefonled ningarnas säkerställande i nyss antydt afseende, har Rådstufvurätten ålagt Spårvägs - och Omnitus - Aktiebolaget i Helsing förs att till Helsingfors Telefontörening, som för omförmälda smällstyckens anbringande obestridt fått vidkännas en kostnad af femtusen etthundra åttatioen mark sjuttiofem penni, emot kvitto utgifva nämnda belopp med fem pro cents ränta därå från den 4. Januari 1902 Hofrätten, under hvars pröfning Spårvägs - och Omnitus Aktiebolaget i Helsingfors i vadeväg dragit målet, har genom dom den 3. Februari 1905. fastställt Råd. stufvurättens utslag uti nu ifrågavarande del. Uti Hofrättens dom har Spårvägs - och Omnitus - Aktiebolaget i Helsingfors anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Helsingfors Telofönförening i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt finner Spår vägs - och Omnitus - Aktiebolaget i Helsingfors icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom; vid hvilken förty skall förblifva, hvarhos bolaget ålägges att till Helsingfors Pelefontörening, i ersättning för dess härstädes i saken hafda kost nader, utgifva åttatio mark. Det alle, 236
som vederbör till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Bode L. Wirkman 1outragust. C. J. Timgren 2 Reds. Lundenius Hafstellen Huhtikuun 30. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Wiitasaaren pitäjän Ilmolahden kylässä asuvat Talolliset Iivar Tenhunen ja Heikki Kinnunen, ensinmainittu sekä omasta puolestaan että vaimonsa Matilda Kauppisen edusmiehenä, hakijoina sekä Laukaan pitäjän Aänekosken kylästä kotoisin oleva Maanviljelijä Kalle Piilonen, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosas tossa, 30. päivänä Huhtikuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Wiitasaaren pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kalle Piilonen kertonut: että sittenkun hän 4. päivänä Maaliskuuta 1885. tehdyllä kontrahdilla oli Aution eli Tenhunen perintötilan No 2. Wiita saaren pitäjän Niinilahden kylässä silloiselta omistajalta Matti Autionelta eli Liimataiselta 450. markan hinnasta ostanut kaikki tähän taloon kuuluvalla, niin kutsutulla Sydänmaan palstalla Läsnä: Hs- RK - Ei - W. K. 237 No 445. Pag 198. R. D. 905.
olevat tukkipuut, jotka kolmen sylen korkeudelta täyttivät kahdeksan tuumaa ja sitä suuremmat vapaasti hakattu viksi ja poisvietaviksi viidentoista vuoden kuluessa kaupantekopäivästä lukien ja sanottu talo, joka Syyskuun 22. päivänä 1885. oli kiinnitetty tuon kontrahdin vakuudeksi, sittemmin oli myyty pakkohuutokau, ralla, jolloin Vuokraaja Juho Puupponen oli sen ostanut ehdolla, että edelläkerrottu kontrahti pysytettiin voimassaan ja että Puupposen tuli vastata sen täyttämisestä, oli mainittu kiinnitys epähuomies ta saanut vanhentua, minkä jälkeen Kulonen, Juho Puupposen silloin vielä omistaessa sanotun talon, Kihlakunnanoi keudessa oli anonut, että talo uudestaan kiinnitettäisiin vielämainitun kentrahdin vakuudeksi, sekä että Juho Puupponen tämän kiinnitysasian Kihlakunnanoikeudessa vireillä ollen oli myynyt talon veljelleen Aleksanteri Puupposelle ilmoittamatta ostajalle kontrahdin olemassa olosta tahi velvoittamatta häntä kontrahtia noudattamaan, jonkatähden kiinnitysanomus, kun Aleksanteri Puupponen oli myynyt vielämainitun talon pojalleen Robert Puupposelle, mutta tämä taas äs kennmainitusta kiinnitysanomuksesta kuulusteltuna oli vastustanut kiinnitystä, hakkuuajan sillä välin umpeen kuluttua oli saanut rausta; ja koska Juho Puupponen siis oli ollut syypää siihen, ettei Kalle Pielonen ollut saanut hyväkseen nauttia kontrahdissa mainittua hakkanoikeutta, sekä Iivar Tenhunen ja Matilda Kauppinen ynnä Heikki Kinnunen, joista Matilda Kauppinen oli ollut naimisessa sittemmin kuolleen Juho Puupposen kanssa ja Heikki Kinnunen oli hänen alaikäisten lastensa holhooja, Juho Puupposen oikeudenomistajina olivat vastuunalaiset hänen ritoumuksistaan, on Kalle Piilonen, joka 15-19. päivinä Syyskuuta 1902. oli metsässä toimituttanut katselmuksen, jossa kahdekran tuumaisten puitten luku oli laskettu 1324. kappaleeksi ja niitä paksumpien 245. kappaleeksi eli siis yhteensä 2269. kap. paleeksi, vaatinut, että Tivar Tenhunen ja hänen mainittu vaimonsa sekä Heikki Kinnunen, viimemainittu kuitenkin ainoastaan holhottiensa omaisuudella, vel238
voitettaisiin yhteisesti tahi se heistä, kellä varoja oli, Pieloselle korvaamaan tuonkatselmuksen perusteella hänen ylläkirrotussa suhteessa kärsimänsä vahinko neljällätuhannella kahdellasadalla kahdeksallakymmenellä kuudella markalla kahdeksallakymmenellä yhdeksällä pennillä tahi ainakin maksamaanpuheena olevasta metsästä suoritettu hinta neljäsataa viisikymmentä markkaa korkoineen. Kanteesta kuulusteltuina ovat Iivar Tenhunen ja hänen vaimonsa sekä Heikki Kinnunen sitä vastustaneet, koskei Juho Puupponen ollut syypää siihen, että Kalle Piilonen oli kärsinyt kerrottua vahinkoa ja sitä paitsi vahinkoa määrättäessä metsän lisäkasvua ei oltu huomioon otettu. Sittenkun todistajia oli jutussa kuulustettu ja asianosaiset molemmin puolin olivat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Kihlakunnan oikeus Maaliskuun 14. päivänä 1903. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla kumonnut kanteen sekä kuitannut kulut asiallisten keskenHovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Kalle Piilonen että Iivar Tenhunen ja Heikki Kinnunen vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 30. päivänä Kesäkuuta 1905. antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että Juho Puupponen ostaessaan pakkohuutokaupalla Elokuun 16. päivänä 1894. puheena olevan Aution eli Tenhulan tilan oli sitoutunut vastaamaan siitä, että kon trahti 4. päivältä Maaliskuuta 1885., jolla Kalle Piiloselle oli luovutettu hakkuusikeus kontrahdissa likemmin määrättyyn, metsään viidentoista vuoden ajaksi kon trahdin tekopäivästä lukien, pysytettäisiin voimassa, ja että Juho Tuupponen, kun hän vittemmin oli luovuttanut saman tilanosuuden veljelleen Aleksanteri Puupposelle, oli laiminlyönyt luovutusvälikirjaan ottaa velvoitusta Aleksanteri Puupposelle edelläsanotun kontrahdin noudattamisesta, minkätähden ja kun Juho Puupronen tuon lainintyömisen kautta, syystä että Robert Piupponen, joka Aleksanteri Puupposelta oli ostanut tilan, oli kieltänyt kontrahdin olevan häntä vastaan sitova, oli ol239
lut syypää siihen, ettei Kalle Piilonen ollut saanut hyväkseen käyttää hänelle useinmainitun kontrahdin mukaan tulevan hakkuuoikeutta ja siten matkaansaatta nut Kalle Piiloselle vahingon, joka, kun15. 19. päivinä Syyskuuta 1902. toimitetun tarkastuksen tuloksesta, neljästätuhannesta viidestäsadasta neljästäkymmenestä yhdestä markasta kahdestakymmenestä rennistä, siihen nähden että niinä kolmenä kesänä, jotka olivat kuluneet hakkuvajan umpeen menemisestä tarkastuksen tapahtumiseen saakka, jutussa esitetyn selvityksen mukaan puut olivat paksuudeltaan kasvaneet keskimäärin kuusi millimetriä ja että metsän arvo puiden vahvenemisen kautta oli noussut korkeintaan kahdellakymmenellä prosen tilla, vähennettiin ei ainoastaan kahdeksan tuumaisten mänty - ja kuusipuitten arvo, tuhat seitsemänsataa neljäkymmentäyksi markkaa seitsemänkymmentä seitsemän penniä, sekä tarkastuksessa arvattujen latoaja hionopuitten arvosta, kuudestasadasta kolmetakymmenestä kolmesta markas ta yhdeksästäkymmenestäviidestä pennistä, kahdeksan tuumaisten puitten lukua vastaava suhteellinen määrä, kolmesataa kuusikymmentä yhdeksän markkaa kuusikymmentä penniä, vaan myöskin jännöksestä, kahdestatuhannesta neljästisadasta kahdestakymmentä yhdeksästä markasta kahdeksastakymmenestä kolmesta pennistä, kaksikymmentä prosenttia eli neljäsataa kahdeksankymmentä viisi markkaa yhdeksänkymmentäkuusi penniä, niinmuodoin oli arvattava ainakin tuhanteen yhdeksään sataan neljäänkymmeneen kolmeen markkaan kahdeksaankymmeneen seitsemään penniin; johon nähden Hovioikeus, kumo ten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoitti Iivar Tenhusen ja Matilda Kauppisen, edellisen vaimonsa edusmiehenä, sekä Heikki Kinnusen, holhoojatoimensa puolesta, yhteisesti tai sen heistä, jolla varoja oli, Kalle Pieloselle kuittia vastaan heti maksamaan sanotut tuhat yhdeksänsataa neljäkymmentä kolme markkaa kahdeksankymmentä seitsemän penniä sekä sen ohessa korvaamaan Kalle Piilosen kulut jutusta Kihlakunnanoikeudessa kahdeksallasadalla ja Hovioikeudessa 240
viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon ovat Iivar Penhunen ja Heikki Kinnunen, edellinen sekä omasta että Matilda Kauppisen puolesta, hakeneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo Iivan Tenhusen ja hänen myötäpuolensa ei esiintuoneen syytä muut la tavoin muuttaa Hovioikeuden tuomiota naitsi että, koska 15-19. päivinä Syyskuuta 1902. toimitetun katselmuksen tuloksesta neljästätuhannesta viidestäsadasta neljästäkymmenestä yhdestä markasta kahdestakymmenestä rennistä Hovioikeuden mainitsemilla perusteilla vähennettävä määrä tekeekahdeksan tuumaisten mänty- ja kuusi puitten arvo kaksituhatta kaksisataa viisi markkaa seitsemäntoista penniä, latva- ja hiomopuitten arvosta yhdeksästä sadasta neljästäkymmenestä kahdesta markasta viidestätoista pennistä kahdeksan tuumaisten puitten lukua vastaava suhteellinen määrä viisisataa neljäkymmentäyhdeksän markkaa seitsemänkymmentä kuusi penniä ja jäännöksestä yhdestätuhannesta seitsemästäsadasta kahdeksastakymmenestä kuudesta markasta kahdesta kymmenestä seitsemästä pennistä kaksikymmentä prosenttia kolmesataa viisikymmentä seitsemän markkaa kaksikymmentäviisi penniä, mainitun katselmuksen tuloksesta siis on vähen nettävä yhteensä kolmetuhatta sata kaksitoista markkaa kahdeksantoista penniä; jonka vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi velvoittaa Iivar Tenhusen ja Matilda Kauppisen, edellisen vaimonsa edusmiehenä, sekä Heikki Kinnusen, holhoojatoimensa puolesta, yhteisesti tai sen heistä, jolla varoja löytyy, Kalle Pieloselle kuittiä vastaan maksamaan tuhat veljäsataa kaksikymmentä yhdeksän markkaa kaksi penniä - Näin oikäistuna jää Hovioikeuden tuomio muuten eli oikeudenkäyntikulujen suhteen pysymään Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A. Henr. IngmanEdvard Padani Alex. Kumlin Helan klander. Oscar Karsten. 241
Huhtikuun 30. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa torpankontrahdin hyväksymistä koskevassa jutussa, jossa ovat Torppari Kaarle Kustaa Kaarlenpoika Pirttikorri, Kiikan kappelin Teukkulan kylästä, hakijana sekä Talolliset Antti Wilhelmi Impola, Tyrvään pitäjän Liuhalan kylästä, ja Eevertti Loppa, ensinmainitusta kylästä, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, 30. päivänä Huhtikuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Tyrvään pitäjän sekä Kiikan ja Kiikoisten kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kaarle Kustaa Pirttikorpi, Antti Wilhelmi Impolalle ja Eevertti Sopalle toimittamansa haasteen nojalla, lausunut, että Talollinen Wille Antinpoika Hulttinen, Teukkulan kylässä olevan Hulttisen verotalon senaikäisenu omistajana, oli 13. päivänä Keinäkuuta 1868. tehdyllä välikirLäsnä: Hs- Iitst - El P W. ./. F. L. 242 No 448. Tåg. 207. R. D.
jalla erinäisillä ehdoilla luovuttanut sanotun talon Eläkemies Kristian Kaarlenpoika Kulttiselle ja hänen vaimollensa heidän hallittavaksi ja nautittavaksi kuolemaan sa saakka, sekä että Kristian Hulttinen oli sen jälkeen eli 2. päivänä Huhtikuuta 1872. tehdyllä välikirjalla vuokrannut Kaarle Kustaa Pirttikorvelle, hänen elinajakseen Hulttisen taloon kuuluvan Pirttikor ven torpan; ja koska Kristian Hulttinen ja hänen vaimonsa nyttemmin olivat kuolleet, on Kaarle Kustaa Pirttikorpi vaatinut että Antti Vilhelmi Impola ja Eevertti Loppa, jotka nykyjään omistivat ja hallitsivat Huhtisen taloa, velvoitettaisiin hyväksy mään noudatettavaksensa vastamainittu torpanvälikirja, minkä ohessa Kaarle Kustaa Pirttikorpi on pyytänyt oikeudenkäyn tikustannusten korvausta. Antti Wilhelmi Impolan ja Eevertti Soran vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 20. päivänä Huhtikuuta 1903. julistamassaan päätöksessä asiasta antanut lausunnon; ja koska Kristian Hulttisella välikirjan mukaan 13. päivältä Heinäkuuta 1868. oli ollut ainoastaan elinkautinen hallintaoikeus Antti Wilhelmi Impolan ja Eevertti Sopan sittemmin yhteisesti omistamaan Huhtisen taloon eikä tuo välikirja osoittanut, että Kristian Hulttisella oli ollut valta tehdä talon omistajaa sitovia vuokrakirjoja siihen kuuluvista torpista, sen tähden ja kun Kaarle Kustaa Pirttikorpi, joka ei ollut edes välttänyt Antti Wilhelmi Impolan ja Eivertti Sopan hyväksyneen. Kristian Hulttisen Pirttikorvelle 2. päivänä Huhtikuuta 1872. tekemää torpankontrahtia, ei ollut näyttänyt Kristian Hulttiselle suulliestikaan annetun oikeutta torpanvälikirjain tekemiseen, ei Kihlakunnanoikeus ole katsonut Antti Wilhelmi Impolaa ja Eevertti Loppaa velvollisiksi kysymyksenalaista torpanvälikirjaa noudattamaan, jonka vuoksi Kaarle Kustaa Pirttikorven asiassa tekemä kanne hylättiin. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Kamle Kustaa Pirttikorpi oli vetoamalla gattanut jutun, on 31. päivänä Heinäkuuta 1905. antamallaan tuomiolla sen 243.
rätkaissut; ja koska Kristian Kulttinen, siihen nähden että hänelle ynnä hänen vaimollensa välikirjalla 13. päivältä Heinäkuuta 1868. annettu Huhtisen talon hallintaoikeus välikirjassa oli rajoitettu heidän molempain elinajaksi, oli katsottava olleen oikeutettu tekemään vuokravälikirjan taloon kuuluvasta Pirttikorven torpasta ainoastaan Hulttisen aviopuolten omaa hallintakautta vastaavaksi ajaksi, sentähden ja kun puheenalainen Kristi an Hulttisen Kaarle Kustaa Pirttikor velle 2. päivänä Huhtikuuta 1872. sanotusta torpasta tekemä välikirja siis oli Hulttisen aviopuollen sittemmin kuoltua menettänyt voimansa, on Hovioikeus vahvistanut sen lopputuloksen, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut, samalla kuin Kaarle Kustaa Pirttikorpi velvoitettiin Antti Wilhelmi Impolalle ja Eevertti Sopalle suorittamaan maksut hadän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota viidellätoista markalla kahdeksallakymmenellä pennillä. Kovioikeuden tuomioon on Kaarle Kustaa Pirttikorpi hakenut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kaarle Kustaa Pirttikorpi ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A. 11 M. hemman¬ Alex. Kumbu A. 11 M. hemman¬ Alex. Kumbu Vidossd Sawoni. Edam klander. F. Erk. Lilius 244.
Huhtikuun 30. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa häätämisjutussa, jossa ovat Torppari Kaarle Kustaa Pirttikor ri, Kiikan kappelin Teukkulun kylästä hakijana sekä Talolliset Antti Wilhelmi Impola. Tyrvään pitäjän Liuhalankylästä, ja Eevertti Soppä, ensinmainitusta kylästä, poisjääneinä vastaajina Annettu Oikeusosastossa, 30. päivänä Huhtikuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kaarle Kustaa Pirttikorvelle toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla. ovat Antti Wilhelmi Impola ja Eevertti Soppa Tyrvään pitäjän sekä Riikan ja Kiikoisten kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Talollinen Wille Antinpoika Hulttinen, joka siihen aikaan omisti Antti Wilhelmi Impelan ja Eevertti Sepän nykyjään omistamaa, Toukkulan kylässä olevaa Hulttisen verotaloa oli 13. päivänä Heinäkuuta 1868. tehdyllä välikirjalla luovuttanut sanotun talon Läsnä: Hs - Iitik - Ed - Wik. / F. os. 145 No 449. Pag. 206. R. D. 1905
Eläkemies Kristian Kaarlenpoika Hulttiselle ja hänen vaimollensa, heidän molempain kuolemaansa asti hallittavaksi ja nautittavaksi, sekä että Kristian Hulttinen sittemmin eli 2. päivänä Huhtikuuta 1872. tehdyllä välikirjalla oli vuokrannut mainittuun taloon kuuluvan Pirttikorven torpan Kaarle Kustaa Pirttikorvelle hänen elinajakseen; mutta koska Hulttisen talon omistajat eivät koskaan olleet hyväksyneet sanottua torpankontrahtia ovat Antti Wilhelmi Impola ja Eevertti Soppa vaatineet, että Kaarle Kustaa Pirttikorpi velvoitettaisiin perheineen muuttamaan Pirttikorven torpastaKanteesta kuultuna on Kaarle Kustaa Pirttikorpi turvautunut edellä mainittuun Pirttikorven torpasta hänelle tehtyyn välikirjaan, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 20. päivänä Huhtikuuta 1903. julistamassaan päätöksessä ratkaissut jutun; ja koska Antti Wilhelmi Impola ja Eevertti Loppa eivät olleet velvolliset noudattamaan Hulttisen talon entisen vuokraajan Kristian Hulttisen Kaarle Kustaa Pirttikorvelle 2. päivänä Huhtikuuta 1872. Pirttikorven torpasta tekemää välikirjaa, jonka perusteella Kaarle Kustaa Pirttikorpi oli torppaa hallinnut, eikä Kaarle Kustaa Pirttikorpi ollut näyttänyt muutakaan Antti Wilhelmi Implaa ja Eevertti Soppaa sitovaa oikeutta asua. sanottua torppaa, sentähden ja kun Kaarle Kustaa Pirttikorpi ennen Tuomaanpäivää vuonna 1902. asiassa toimitetulla haasteella oli irtisanottu torpasta, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Kaarle Kustaa Pirttikorven, laillista muuttoaikaa nautittuaan eli siis viimeistään ennen 14. päivää Maaliskuuta 1904, väkineen kaluineen muuttamaan Pirttikorven torrasta ja jättämään se maineen ja torpraan kuuluvine rakennuksineen Antti Wilhelmi Impolan ja Eevertti Sepan vapääseen nautintaan Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Kustaa Pirttikorpi oli vetoamalla saatta nut jutun, on 31. päivänä Heinäkuuta 1905. antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen samalla kuin Kaarle Kustaa Pirttikorpi velvoitettiin suorittamaan Antti Wilhelmi Impo 246