Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
saattanut juteen, on 12. päivänä Huhtikuuta 1910. antanut asiasta tuomion ja koska Maanviljelijä Mäkki edellä berotulla välikirjalla oli määräajakei jättänyt Ratamestari Tuhosen myytäväksi puheena olevan rakennuksen mutta tästä huolimatta jo 8. päivä nä Maaliskuuta 1908. itse sen myynyt ja siten riistänyt Suhoselta tilaisuuden myynnin toimittamiseen sentähden ja hin oli näytetty että Tuhosen olisi määrääjässä onnusta nut rakennus myydä, on Kovioikeus batsonut Suhosen oikeutetuksi saamaan sovitun myyntipalkkion siitä hinnasta, josta Maanviljelijä Makki oli rakennuksen myynyt, eli 2,830. markasta ja siis, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, velvoitta nut Maanviljelijä Häkin suorittamaan Ratamestari Tuhoselle sata kahdeksankymmentä markkaa bor boineen viisi sadalta vuodessa Huhtikuun 24. päivästä 1908. kunnes täymaksu tapahtui; mutta asian lastuun nähden sai Ratamestari Tuhonen itse härsiä oikeudenkäyntikulunsä Hovioikeuden tuomioon on Ratamestari Purhonen anonut muutosta perustelmalla, johon Maanviljelijä Häkki on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Rätumestari Tuhonen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Katamestari Tuhonen suorittamaan Maanviljelijä Mäkille, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. P. Anneberg K. Auer. K. Auer. 31
Den 16 Januari 1914. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt reversskilling, från Kejserlige. Ilo Hofrätt inkommit mål emellan Aktiebolaget  Aria, från Helsingfors stadsökande, samt Tapitseraren Henrik Ekbom, från sagde stad, svarande, angående fordran: Gifven uti Justitiedepartementet den 16 Januari 1914. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad har Henrik Ekbom yrkat att, emedan Ekbom år 1908 i Aktiebolaget Aroas hus No 23 vid Georgsgatan i sagde stad belagt en golfytä af 261, 23 kvadratmeters vidd och tvenne trösklar med parkett äfvensom levererat åt bolaget särskilda möbler, bolaget måtte åläggas att därför till Ekbom enligt tvenne af bolaget godkända räkningar för den 10 November 1908 och den 22 påföljande December utgifva sammanOfde: S.S - 1.S. J. P. R. B. E. Th 22 No 33 Såg. 146. R. 1911.
lagdt 4153 mark 35 penni jämte ränta, dock efter afdrag af därå erlagda 3400 mark, hvarhos Ebom anhållit om rättegångskostnadsersättning. I anledning af käromålet har å Aktiebolaget Årvas vägnar väl med gifvits att Henrik Ekbom för bolagets räkning utfört ifrågavarande arbeten, men invändts, att parkettinläggningen varit så bristfulligt verkställd att parkettskifvorna spruckit och delvis lössnat utan att Ekbom trats flerfaldiga, af honom vidtagna försök, lyckats afhjälpa felen, hvarför och som jämväl mölterna varit i hög grad felaktiga, ehtiebolaget  Fredric Henrik Ekbom för sagda arbeten vara till fullo ersatt med hvad han af bilaget allaredan uppburit och medgifvit till afdrag. Vid anfördt förhållande och enär de å räkningarna gjorda anteckningarna om deras godkännas de endast innebure ett berättigande för bolagets disponent att för så vidt arbetena vore till betalenhet utförda och räkningarna riktiga, till Ekbom betala deras innehåll har bolaget emotsett käromålets förkastande Rådstufvurätten har uti den 5 Augusti 1909 afsagdt utslag funnit utredt våra, att Henrik Ekbom efter parterna emellan därom träffad öfverenskommelse utfört ifrågavarande parkettinläggningar, för hvilket arbete Ekbom beräknat sig en af bolaget icke motsagd ersättning af tretusen tvåhundra sjuttiofem mark trettiofem penni, äfvensom att Ekbom levererat åt bolaget de uti räkningen af den 28 September, rätteligen 22 December 1908 upptagna mökler till parterna emellan öfverenskommit och i räkningen närmare angifvet pris af inalles åtta hundra sjuttioåtta mark, å hvilka belopp tretusen fyrahundra mark udan guldits, äfvensom att genom vittnesmål af Byggmästaren Juho Ahde, som blifvit för granskning af förenämnda arbeten af hvarde23
ra parten gemensamt utsedd, framgått att härkitten i fråga varit ojämnt lagd samt att parkettskifvarnas lössnande förorsakats af saktighet i själfva virket, likasom verra att felaktighetena å omordade möbler uppstått i följd af att det till dem använda virket varit fektigt; i anseende hvartill och jämte det bolaget genom uraktlåtenhet att tidigare framställa anmärkning om purhettens läggning måste anses hafva förlorat sin rätt att vidare på denna grund undandraga sig fullgörandet af sin betalningsskyldighet genremot Henrik Ekbom, Karl stufvurätten ansett att ofvannämnda fuktighet hos virket till parketten och möblerna varit ett sådant förborgadt fel i varan, att bolaget icke kunde anses skyldial utgifva det af Ekbom utsökta fordringsbeppet innan de å punket ten och möbleena förefintliga felaktigheterna blifvit aftjälpta, hvarför Rådstufvurätten för närvarande förkastat käromålet Hofrätten, under hvars pröfning Henrik Ekbom, i vadevåg dragit målet, har medels dom den 24. Mars 1911 funnit det icke vara utredt, att virket till parkitten och möklerna varit fuktigt eller haft förborgadt fölhvarför och då Aktiebolaget trea icke tidigare framställt någon anmärkning mot arbetets beskaffenhet, utan tvärtom godkänt till betalning Henrik Ekboms förberörda räkningar Hofrätten, med upphäfvande af Railstufvurättens utslag, ålagt Aktiebolaget Aria att emot kvitto till Henrik Ekbom betala ifrågavarande räkningars återstående oguldna innehåll sjuhundra femtiotre mark trettiofem penni jämte fem procents årlig ränta därå från stamningsdagen den 24. April 1909, hvarhos Hofrätten skyldigkänt Aktiebolaget trea att med etthundraåttio mark trettio penni ersätta Henrik Ekbom dennes kostnader i Rådstufvurätten Uti Hofrättens dom har Aktiebo24
laget Aro anhållit om ändring medels deduktion, den Henrik Ekbom bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Ahtiebolaget tred, som, efter att utan anmärkning hafva emottagit omordade möbler äfven efter det ofvanantydda felaktigheter yppat sig hos desamma obestridt behållit och nyttjat dem, icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, för såvidt bolaget ålagts att till Henrik Ekbom utbetala oguldna återstoden af priset för sagda måbel med fyrahundra sjuttioåtta mark jämte fem procents årlig ränta därå från den 24 April 1909. I öfrigt finner Kejserliga Senaten bolaget hafva tillförlitligen styrkt att de hos ifrågavarande parkettinläggningar anmärkta bristerna berött på att det till dem använda virket delvis varit folaktigt i anseende hvartill Kyrserliga Senaten, med upphäfvande af Hofrättens dom i denna del afvensom beträffande rättegångskostnads. ersättningen låter bero vid Rådstufvarättens därutinnan afkunnade utslag. Ort alle som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Lenteri Saarinen Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. Johannes Pesonen. K. Relanen. A. J. Ollisuvaara. 25
s Tammikuun 16 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuilla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa testamentin mailella koskevassa nostajutus sa, jossa ovat Suutari Werner Emokinpoika Salminen ja hänen vaimonsa Aleksandra Maria Heikintytär ynnä heidän alaikäisten lastensa määrätty asian valvoja Torppari Kaarle Lopatöyry eli Lepola, kukin Korpilahden pitäjän Weijen kylästä hakijoina, sekä Mäkilupalainen Kasper Heikinpoika Palonen sanotun pitäjän Kirkonkylästä, vaslaajana: Annettu Oikeusoslossa 16 päivänä Tammikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensa esittelyttänyt asiaan kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää. Sittenkun Weijon kylästä kotoisin ollut Itsellinen Heikki RantaLäsnä: F.  W. A. E. N. K. A 26 No 36 Siv, 205 R. D. 1910
nen oli 8 päivänä Heinäkuuta jol kuollut ja Salmisen aviopuokolivat Korpilahden pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudesja 4 päivänä Syyskuuta 1906 välvened suullisen testamentin ja la Heikki Rantanen, heidän ilmotuksensa mukaan, oli juhannus päivänä samana vuonna Kihonjärven torpassa sanotun pitäjän Wilikkalan kylässä määrännyt että hänen kuolluansa hänin jälkeen jäävästä omaisuudestaa päältäpäin oli otettava Salmian aviopuollen lapsille seitsemän taa markkaa ja jäännös omasuudesta lankeava Aleksandra Maria Heikintyttärelle niin on Maper Palonen haastateltuansa Talsen aviopuolet käräjäkunnan No vuoden talvikäräjiin Kihlakunnan oikeudessa lausunut että tästä mentin todistajina puheenala sessa tilaisuudessa saapuville olleet Torppari Matti Niklaa poika Wehkajärvi ja tämän vamo Eeva Stiina Wehkajärvi olivat ollut esteelliset testamenttia lodistamaan siitä syystä että Matti Wehkajärvi oli Werner Salmisen serkku, minkä vuoksi ja kun testamentti siis ei ollut jääviltomien henkiloiden todistama Karper Palonen, ilmoittaen olevansa Heikki Rantasen veli, en anonut että testamentti kumottaisiin. Asiasta kuulustettuina ovat Werner ja Aleksandra Maria Talminen sekä Kaarle Lepologry, jonka Kihlakunnanoikeus oli määrännyt Salmisen aviopuollen alaikäisten lasten asianvalvojaksi esillä olevassa riidassa ja joka oli saapunut Kihlakunnanoikeuteen valvauksensa mainittujen lasten oikeutta, vastustaneet kannetta, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus 10. päivänä Syyskuuta 190/ julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla on kyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kar27
per Palonen oli velaamalla saattanut julun on 20 päivänä Toukokuuta 1911 antanut siitä luomion; ja koska Werner Salmi sella oli asiasta ruutoa laki vahinkoa edotettavana ja Matti Merkäjärvi, jota testamenttia valvolliessa oli testamentin oikeellisuuden la valalla kuulustettu Verner Talmisen serkkuna O. K. Wuvun SS mukaan siis oli ollut esteellinen asiassa todistamaan: sen lahden ja julistaan Matti Wehrsjärven peräytystodistajaksi, on kivioikeus katsonut laillista näilöstä puuttuvan siitä, että Heikki Rantanen oli siinä järästä sessä kuin laki S. K. 16 luvun 1/32 sääsi tehnyt puheenalaisen testamentin, minkä vuoksi Hevioikeus kumolen Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on julistanut Salmi sen aviopuollen valvoman lestamentin mitättömäksi mikäli se koski Kasper Palosen oikeus la Hovioikeuden luemion ovat salmisen aviopuolet anonut muulosta perustelmalla, jonka alle on kirjoitettu myöskin Kaarle Tynlöyryn nimi ja johon Kasper Palonen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja sen ohes sa ettei Keisarillinen Senaalliola tulkittavaksi mitä muutoksen hakemuksessa on Kaarle lyöby tyn puolesta täällä lausuttu Hevioikeuden tuomion muuttamiseksi, koskii Lääninsihteeri VilhoHelinheimo, joka on muutoksen hakemuksen tänne antanut, eli osottanut että Kaarle Lepoteyry on hänet asiamiehekseen valtuuttanut, katsoo Keisarillinen senaatti, etteivät Salmisen aviopuolet ole esittäneet syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Salmisen aviopuolet suorittamaan Kasper Paloselle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen kor28
vaukseksi, viisikymmentä mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset uudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Erik Savikoski. Walter Andersson. B. Anneberg K. Auer. E Nyman Tammikuun 16 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudes ta tulleessa tilan luovuttamis ta koskevassa nosteasiassa, jossa Talollinen Ivan Svessonen, Suistamon pitäjän Kontuvaaran kylästä, on hakija na ja Kauppias Konstantin Surakka, sanotun pitäjän Ulmalahden kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 16 päivänä Tammikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt asiaan kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää: Suistamon pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Ivan Svessonen lausunut, että hän vuonna 1903 oli siirtänyt Konstantin Turakalle asukasoikeutensa hallitsemaan sa kruununluontoiseen osaan taloa No 11 mainitussa Konturaaran kylässä ehdolla että, sittenkun Surakka ostaisi tilan perinnöksi Liisa: F.S. - P. A. - E. S. - K. Å. 29 No 37. Pag. 327. R. D. 1910.
ja saisi suorituksen 300 markan saa tavastaan Svesselta ynnä perinneksi hakemisesta koituvista kustannuk sista, Surakka oli velvollinen luovut tamaan talonosan Ivan Svesoselle: mutta kun Konstantin Surakka, joka vuonna 1906 oli saanut perintökirjan talonosaan, ei ollutkaan täyrä nut sitä Ivan Svessoselle luovuttamaan, on Ivan Sversonen vaatinut Surakkaa velvoitettavaksi joko luovuttamaan sanottu talonosa Svessosen omistettavaksi ja hallittavaksa taikka korvaamaan sen arvo 4000 markalla, minkä ohessa Ivan Svesso nen on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Konstantin Surakka on vastusta nut kannetta; ja on Kihlakunnan oikeus 18 päivänä Maaliskuuta 190. julistamallaan päätöksellä hytyän nyt sen toteensaattamattomana. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ivan Svessonen oli vetoamalla saatanut asian, on tuomiolla 21 päivältä Lokakuuta 1910 jättänyt 30 asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Ivan Vessosen suorittamaan Konstantin Surakalle maksut hänen kappalees taan Hovioikeuden tuomiota, yksitoista markkaa kolmekymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Ivan Svessonen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettu Ivan Sversonen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti tnie Kaarisoski. Walter Andersin. H. Anneberg. Nyman K. Auer
Tammikuun 17. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulkessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Kontiolahden pitäjän Paiholan kylässä asuva Talollinen Konsta Kiiskinen alaikäisten lastensa Ksenia ja Lauli Kiiskisen holhoojana, hakijana, sekä Talolliset Simo ja Petter Hovatoff, Polvijärven pitäjän Sotkuman kylästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosaston. sa. 17. päivänä Tammikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Simo ja Petter Hovatorofille toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla on Konsta Kiiskinen edellä mainitussa holhoojatoimessaan Polvijärven pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että se keskinäinen testamentti 25. päivältä Tammikuuta 1903. jolla Simo ja Petter Kovutoffin sekä Konsta dedlar: 4. 50 - 31. l/3 - 6. slt - 3 1/16 3 7. R.Sr No 40. Pag. 18. R. D. 1910.
Kiiskisen edesmenneen vaimon Kaisa Hovatofin vanhemmat, 29. päivänä Tammikuuta 1903. kuollut Teppänä Hovatoff ja 6. päivänä Helmikuuta 1906. kuollut Maria Kiiskinen olivat määränneet, että jommankumman heistä kuoltua jälelle vänyt puoliso saisi elinaikansa hallita kaikkea heidän pesäänsä kuuluvaa omaisuutta sekä että sanottu omaisuus hädän molempain kuoltua oli lankeava Simo ja Petter Hovatorille, julistettaisiin mitättömäksi sillä perusteella, etteivät Simo ja Petter Hovatoff olleet testament tia Teyrana Hovatolin jälkeen valvoneet Asiassa kuulustettuina Simo ja Petter Hovatoff kyllä ovat myöntäneet, etteivät he Teppänä Hovatoffin kuoleman jälkeen olleet kysymyksessä olevaa testamenttiin valvoneet, mutta katsoneet sitä tarpeettomaksi, kun Maria Kiiskinen 11. päivä nä Helmikuuta 1903. oli tuon testamen tin valvonut sekä Simo ja Petter Hovato9. päivänä Toukokuuta 1906. olivat samalsen testamentin Maria Kiiskisen kuoltua valvoneet; ja ovat Simo ja Petter Kortoff sentähden vastustaneet kannettaKihlakunnanoikeus on 16. päivänä Toukokuuta 1908. julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian, ja koska Simo ja Petter Hovatoff, joille Teppä na Kovatoff kysymyksessä olevalla testamentilla oli jättänyt omistusoikeuden jäämistönsä suurimpaan osaan mitä jäämistöä Maria Kiiskinen testamentin mukaan oli ollut oikeutettu elinaikansa hallitsemaan, lain mukaan olisivat olleet velvolliset päästäkseen testamentissa heille määrättyjen etujen nautintoon säädetyn ajan kuluessa sen omasta puolestaan valvomaan, mutta Simo ja Petter Kovatoff, joiden tiedossa mainittu testamentti jo useita vuosia oli ollut, olivut ien valvomisen laiminlyöneet, sentähden ja kun Maria Kiiskinen valvoessaan testamentin ei ollut voinut siinä valvoa muuta kuin hänelle tulevan edun eli hallintaoikeuden elinkaudeksensa Teppäna Kovatoffin jäämistöön, on Kihlakunnanoikeus julistanut puheenaolevan testamentin mitättömäksi, mikäli siinä Simo ja Pet82
ter Hovatofin hyväksi tehtyjen säädösten kautta Ksenia ja Pauli Kiiskisen perimysoikeutta Terranu Hovatoffin jälkeen oli supistettu. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Simo ja Petter Hovatoff olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 4. päivänä Joulukuuta 1909. antanut siihen tuomion; ja koskeivät Simo ja Petter Kovatoll, siihen nähden, että he vasta molempien vanhempainsa kuoltua olivat tulevat heille testamentatun omaisuuden omistajiksi ollut olleet velvolliset päästäksensä testamentissa heille määrättyjen etujen nautintoon valvomaan puheenaolevaa testamenttia aviopuolisoista aikaisemmin kuolleen Teppäna Kovatofin jälkeen, sentähden ja kun Simo ja Petter Kovatoff lain säätämässä ajassa olivut valvoneet testamentin Maria Kiiskisen kuoltua, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Konsta Kiiskisen kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Konstu Kiiskinen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo oikeaksi kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman päätöksen varaan. sitä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersson. B. Anneberg. Walter Andersson. B. Anneberg. Nyman K. Auer. Johannes Pesonen. 33
No 65 Pagl 92. 1913. Tammikuun 20. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullees sa, lakaisin saantia konkurssipesään koskevassa jutussa, jossa Kauppias Juho Fredrik Olin, Helsingin kaupungista, on hakijana osekä Nurmijärven pitäjän Palojoen kylästä olevan Talollisen Johannes Heikinpoika Laineen konkurssipesän toimitsijamies Kruununnimismies Karl Ivar Thes man saapuville tulleena vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 20. päivänä Tammikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin paikalle tulopäivä Johannes Laineen konkurssissa oli ollut 12. päivänä Tammikuuta 1911. on Kruununnimismies Thesman konkurssipesän velkojain valtuuttanana, Kauppias Olinille ja Johanres Laineelle ja hänen vaimolleen Säsnä: F S. W. A. B A-K A.
Aurora Wilhelmina Laineelle seuranneen Helmikuun 9. ja 11. päivänä toimituttamansa haasteen nojalla Nurmijärven pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska se kauppa, jolla Laine Syyskuun 7. päivänä 1909 oli ollut myyvinään omistamansa Ali- Salla nimisen Lallan perintötalon puoliskon Palojoen kylässä talonpuoliskolla löytyvine sahalaitokineen ja irtaimistoineen Johannes Laineen sisar - vainajan miehelle ja Aurora Wilhelmina Laineen veljelle Kauppias Olinille ei ollut todellinen, vaan Laineen tarkoitus oli ollut, saavuttaaksensa itselleen ja Olinille aineellista etua myymisen varjalla kavaltaa velkojiltaan heille luovutettavaa omaisuutta, sekä Laine niin muodoin oli syypää pelokseen velkojaan kohtaan, sanottu kauppa julistettaisiin mitättömäksi ja Ali-Sallan talonpuolisko irtaimistoineen tuomittaisiin peräytymään takaisin konkurssipesään. Kantasta kuultuina ovat Kaupnias Olin ja Laineen aviopuolisot selittäneet talonkaupan olleen todellisen; ja kun Kauppias Olin oli ostanut Ali- Callan talonpuoliskon irtainistoineen lähes vuotta ennen Heinäkuun 22. päivää 1910., jolloin Johannes Saine oli asetettu konkurssitilaan, sekä saanut talonpuoliskoon ensimäisen lainhuudon talvikäräjissä sama na vuonna, Olin ja Laineen aviopuolisot ovat anoneet kannetta hyljättäväksi ja korvausta oikeudenkäymiskustannuksistansa Kruununnimismies Kiesmanin muistutettua, että tämän asian ratkaiseminen oli riippuvainen Kihlakunnanoikeudessa silloin vireillä olleesta jutusta, jossa hän virallisena syyttäjänä oli vaatinut rangaistus ta Johannes Laineelle tämän petollisesta menettetystä, edellämainitussa kaupassa, on Kihlakunnanoikeus 9. päivänä Toukokuuta 1911. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen 35
sekä velvoittanut Johannes Laineen konkussipesän suorittamaan oikeudenkäyntikulunkien korvaukseksi Kauprias Olinille kaksisataa viisikymmentä markkaa ja Laineen aviopuolisoille seitsemänkymmentä viisi markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kruununnimismies Thesman oli vetoamalla saattanut jutun, on 18. päivänä Marraskuuta 1912 antanut asiasta tuomion; ja koska Hovioikeus 20. päivänä Joulukuuta 1911. antamassaan päätöksessä Asianajotoiminimi bastren & Snellmanin valitukseen Kihlakunnanoikeuden päätöksestä vastamainitussa syytejutussa oli katsonut selvitetyksi, että Johannes Laine saavuttaakseen itselleen aineellista etua, oli 7. päivänä Syyskuuta 1900. myymisen varjolla luovuttanut AliSällän talonpuoliskon sahalaitoksineen ja irtaimistoineen Kauppias Olinille ja siis kavattanut velkojiltaan, mitä heille oli luovutettava, sekä Hovioikeus sentähden, nojautuen Rikoslain 39. luvun 1. SS:n 1. kohtaan, oli tuominnut Laineen rengais tukseen pelollisena velallisena, on Hovioikeus, nojautuen 9. päivänä Marraskuuta 1868. annetun Keisarillisen konkurssisäännön 46. SS:n a) kohtaan, julistanut kysymyksessä olevas kaupan mitättömäksi ja määrännyt, että Ali-Lallan talonpuolisko sahalaitoksineen ja irtaimistoineen oli heti peräytyvä lunastukset ta Johannes Laineen konkurssi pesaan takaisin, minkä ohessa Hovioikeus on vapauttanut konkurssipesän maksamasta Kauppias Olinille ja Laineen aviopuolisoille Kihlakunnanoikeuden päätöksessä tuomittua kulujenkorvausta. Asian näin päättyessä on Hovioikeus hyljännyt Kauprias Olinin pyynnön saada korvausta kulungeistansa Hovioikeudessa - Hovioikeuden tuomioon on Kauprias Olin anonut muutosta perustilmalla, johon Kruununnimismies hesman on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut 36
tämän jutun; ja koska on tullut selville, että Johannes Laine on petollisesti velkojainsa vahingoksi kaupan varjolla Kauppias Olinille luovuttanut Ali- Lallan talonpuoliskon saha laitoksineen ja irtaimistoineen, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Kauppias Olinin valitus anna oiketta muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut ja jonka varaan asia siis jääja velvoitetaan Kauppias Olin Kruununnimismiehelle Thesmanille siarillamaan hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kustannusten korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Felis Savikoski Walter Andersin B. Anneberg. K. Auer. B. Anneberg. K. Auer. Den 20 Januari 1914. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsätt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit konkursmål emellan. Kommerserådet Robert Wilhelm Ekblom, från Bergå stad, sökande, samt Senatsentrakopi sten Ossian Linderos. Kontoristen Gustaf A. Knutti, Fabri kanten Albert Helsingius, Inge nionen Johan Vilhelm Jansson, Stadsfiskalen Gustaf Alexander Filomon Holst, Fårdsegaren Johan Edvard Johansson, Verkmästaren Johan August Bergström, Handlanden August Vilhelm Johansson, Trädgårdsmästaren Ar tur Emil Thesslund och Rådhus vaktmästaren Anders Gustaf Sundberg, samtlige från Borgå stad, i egenskap af fordringsaga re i Fabrikanten Frans Sandbergs, från samma stad till konkurs upplåtna bo, svarande: Sifven i JuTitio departementet den 21 Januari 1844. Kejserliga Senaten har låtit handlinlo: F. S. W. A. B. A: - K. A.) C. Ln No 67 Pag. 103 R. D. 1913