Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
sens försorg utföras på den hägnadsskyldiges bekostnad; dock får i anseende till sakens beskaffenhet Järnvägsstyrelsen själf vidkännas sina i målet hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättel se länder. Kejserliga Senaten för Finland: Felix Saarikoski. B Anneberg. K. Auer. Walter Anderain. K. R. Helanen Asian Schauman Den 16. December 1913. Kejserliga Senatens för Finland rätt utan afgifter inkommit bevisionsmål angående återbärande af arfvode emellan Landskontoret i kronan, sökande, samt Enkekaptenkan Johanna Prelius, från Helsingfors stad, uteblifven svarande: Gifven i Justitiedopartementet, den 16. December 1913. Kejserliga Senaten har låtet handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Landskontoret i Åbo och Björneborgs län har för Finska kronan uti en till Magistraten i Helsingfors ingifven skrift samt, sedan ärendet såsom tvistigt förvisats till vederbörlig domstol, efter stämning å Enkekaptenskan Arelius vid stadstufvurätten i sagde stad anfört, att Enkekaptenskan Sirelius aflidne son. Öfverstolöjtnanten Arvid Verner Sirelius i lifstiden under våren och sommaren år 1907. biträdt Åbo Hofrätt med tolkning till och från ryska språket vid behandÖfde: S.S. A. L. R. H. A¬ R. /F. O. L. 763a No 1679. Pag. 184 R.D dom uti ett från Kejserlige Åbo HofÅbo och Björneborgs län för Finska 1910.
lingen af det emot särskilda personer för delaktighet i myteriet å Sveaborg anhängigjorda målet samt därför i arfvode å Landtränteriet uti förenämnda län förskottsvis uppburit för 144 dagar efter femtio mark om dagen sammanlagilt 7.200. mark; dock som det Öfverstelöjtnanten Sirelius för omordade uppdrag tillkommande arfvodet af Kejserliga Sena ten för Finland den 19. November 1907. fastställts till tjugu mark om dagen eller tillhöra 2850 mark, har Landskontoret yrkat att Enkekaptenskan Sirelius i egenskap af Öfverstelöjtnanten Sirelius rättsinnehafvare måtte åläggas att återbära hvad Öfverstelöjtnanten Sirelius i sörenämndt afseende uppburit utöfver det fastställda beloppet och sålunda till kronan utgifva 4.320. mark jämte ränta. Isaken hörd har Enkekaptenskan Sirelius genmält, att Öfverstelöjtnanten Sirelius åtagit sig föreberörda uppdrag emot ett arfvode af femtio mark om dagen, hvilket jämväl honom tillförsäkrats; och har Enkekaptenskan Sirelius vid sådant förhållande emotsett käromålets förkastande. Härå har Rådstufvurätten medels den 24. Mars 1908. åkunnadt utslag i saken sig utlåtit; och emedan det icke kunnat påstus, mindre visas, att fverstelöjtnanten Sirelius, hvilken, då han vidtalats att åtaga sig omförmälda translatorsuppdrag, icke varit anställd i statens tjänst, vid beräknande af sitt arfvode för berörda uppdrag skulle varit bonden af några särskilda föreskrifter eller regligen ten, ty och då det af honom därför, efter femtio mark om dagen, debiterade arfvodet af Landskontoret i Åbo och Björneborgs län medels, tvänne särkilda anordningar af den 22. Juni och 6. Augusti 1907. utanördnats utan förbehåll om vidare pröfning af detsamma, har Rådstufvurätten vunnit Enkekaptenkan Arelius, såsom Öfverstelöjtnanten Erelius rättsinnehafvare, icke kunna åläggas att till kronan återbära någon del af sagda arfvode, hvarför den emot henne utförda talan af Rådstufverätten underkänts. Hofrätten, under hvars pröfning Landskontoret i Åbo och Björneborgs län i
vadeväg dragit målet, har medels dom af den 23 Maj 1910. låtit vid Rådstufenrättens utslag i saken bero. Uti Hofrättens dom har Landskontoret i Åbo och Björneborgs län sökt ändring medels deduktion. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Landskontoret icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, hvarvid förty kommer att bero. Det alle, som vederbörtill efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Santin Saarinen Alfred Liukiala. Santin Saarinen Alfred Liukiala. K. R. Helanen A. H. K. Lullis Wara K. R. Helanen A. H. Lillsuvaara. F. O. Lilius. Joulukuun 16. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, metsänhakkausvälikirjan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Talollisenleski Maria Heikintytär Anttila ja Talollinen Otto Adolf Eero ynnä hänen vaimonsa Aina Kristiina Eero, kaikki Turtolan kappelin Turtolan kylästä; yhteisesti hakijoina sekä Luusajan kaupungiava Ruotsin kuningaskuntaa reisteröity, oikeudenkäynnin aikana suoritus tilaan joutunut osakeyhtiö Nordiska Trävoruaktiebolaget vastaajana: Annettu Oikeus osaston sä Joulukuun 16. päivänä 1913. Keisarilliseen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Osakeyhtiölle Nordiska Tråvaruak tiebolaget toimituttamansa haasteen nojalla ovat Maria Anttila ja hänen mainitut asiakumppaninsä Ylitoinion Läsnä: S. f. R. B. K. - R.B. 764 No 1678. Pag. 140. R. D. 1910.
pitäjän sekä Turtolan ja Notarin kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudes sa lausuneet, että heidän yhteisesti omistamansa Turtolan kylässä olevan Kihkolan verotalon No 11. aikaisempi omistaja Maria Anttilan kuollut mies ja Aivo Kristiina Eeron isä Talollinen Pekka Heikinpoika Anttila eli Piippola oli, sen mukaan mitä osakeyhtiön puolelta oli väitetty, sanotun tilan vielä olleena kruununtuontoisena 27. päivänä Maaliskuuta 1888. päivätyllä, siirrettynä osakeyhtiölle sittemmin joutuneella välikirjalla myynyt metsän eräättä tilan ulkopalstältä hakattavaksi kahdenkymmenen vuoden kuluessa siitä kun tila tulisi perinmöksi ostetuksi; mutta kun tuo väli kirja, vaikka se olisi oikea, ei voinut olla heitä sitova, koska se oli tehty kruununluontoisesta tilasta, jota Pekka Anttila, kun hän välipuhetta tehdessään vielä oli ollut Ruotsin alamai nen, lain mukaan ei edes ollut ollat oikeutettu hallitsemaan, ja sitä paitsi vailla Maria Anttilan suostumusta ei kä ollut tilaan kiinnitetty, ovat Maria Anttila ja hänen asiakumppaninsa vaatineet että kyseenalainen välikirja julistettaisiin heikin nähden mitättömäksi. Karvelta on osakeyhtiö vastusta nut, väittäen muun muassa: että väli kirja oli kaikin puolin oikea ja, siihen nähden että kyseenalainen talo oli perinnöksi ostettu 6. päivänä Helmikuuta 1895, vielä voimassa; että Maria Anttilan suos tunnusta välikirjaan ei oltu tarvittu, koska hänen avioliittonsa Pekka Antti lan kanssa oli solmittu ennen 15. päivänä Huhtikuuta 1339 aviopuolisojen omaisuus - ja velkasuhteista annetun lain voimaan astumista; sekä että Maria Anttila ja hänen asiakumppaninsa olivat velvolliset noudattamaan välikirjaa kiinnittämättömänäkin, koska he olivat saaneet talon omakseen osaksi naimaosaksi perintöikeuden perusteella. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan, on 17. päivänä Lokakuuta 1908. julistamallaan päätöksellä ratkoissut jutun ja katsonut siinä selville käyneen, että Pekka Antti765
sa oli tehnyt viidenalaisen välikirjan Kauppias Albert Ekmanin kanssa, joka oli siirtänyt sen Aktiebolaget Bergman, Hummel & Co nimiselle yhtiölle ja tämä vuorostaan osakeyhtiölle Nordiska Trävaruaktiebolaget, sekä että Pekka Anttila sitten sen nojalla oli antanut hakata puita Pippolan tilalta; minkä vuoksi ja kun Pekka Anttila oli ollut oikeutettu tekemään tuottaisen välikirjan tilan metsästä, koska myyty metsänhakkaus oikeus oli astuva voimaan vasta sen jälkeen kun tila oli tullut ostetuksi verotte, mikä olikin tapahtunut, eikä oilut tarvinnut hankkia vaimonsa kuostumusta samaan välikirjaan ja Maria Anttila asiakumpponeineen Pekka Antti lan oikeudenomistajina olivat velvolliset noudattamaan välikirjaa, Kihlakunnan oikeus on hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Maria Anttilan ja hänen asiakumppaninsa korvaamaan osakeyhtiolle sen oikeudenkäyntikulut kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maria Anttila ja hänen asiakumppaninsa jolivat vetoamalla saattaneet jutun, on 12. päivänä Huhtikuuta 1910. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomio on ovat Maria Anttila ja hänen asiakumppaniinsa hakeneet muutosta perustelmällä, johon osa keyhtiön puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Maria Anttita ja hänen asiakumppaninsa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, jonka varaan asia siis jää, ja velvoitetaan Maria Anttila ja hänen asiakumppaninsa, yhteisesti toi kenellä heistä varoja on, suorittamaan osakeyhtiölle Nordiska Trävaruaktiebolaget kuusikymmentä viisi markkaa korvaukseksi sen täällä jutun vuoksi olleista kustannuksista. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Santios Saarinen Alfred Luksiala. Santios Saarinen Alfred Luksiala. Johannes Pesonen K. R. Helanen A. W. Rullisluvaara. F. A. tilius. 766
1913 Joulukuun 16 päivänä. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulluessa oikeutta torpan - tilusten itsenäiseksi tilaksi erottamiseen koskevassa jutussa, jossa ovat Torpparinleski Kustaava Juhontytär Pihlais eli Männistö Kiukaisten kappelin Panelian kylästä, hakijana sekä entinen Talollinen Nestori Kaarlenpoika Pähäjaakkola, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeuso astossa 16 päivänä Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kesäkuun 5 päivänä 1844 laaditulla kauppakirjalla ovat Talollinen Juho Jusu ja tämän vaimo Anna Tuomaantytär myyneet 100 hopearuplan kauppa hinnasta Panelian kylässä omistaman ra puolen Jusun verotaloa vanhimmalle pojalleen Juho Juhonpojalle ja samaLäsnä: S.S. - A. L. - J. P. R. H. A. B. No 1680. Pag. 245. R. D. 1910
na päivänä tehdyllä kontrahdilla määränneet, muun muassa, että hei dän toinen poikansa, Kustaara Männiston kanssa sittemmin naimisiin joutunut Isak Juhonpoika saisi joko mainittuun taloon kuuluvan Pihlaisnimisen torpan sen vapaaksi joudut tua, kuitenkin määrättyä, taloon mosittain suoritettavaa veroa vastaan, taikka, jos Isak Juhonpoika miehemmmin lahtoisi, viisikymmentä ruplaa hopeassa, ollen Isak Juhonpoika, joka oli ottanut kysymyksessä olevan torpan, Juho Juhonpojan sanottuun kontrahtiin 13 päivänä Joulukuuta 1853 tekemän tisäyksen mukaan oikeutettu sitä paitsi viljelykseen ottamaan neljä tynnyrin alaa peltoa ynnä niityksi puolet Raku järven maatumasta ja samoin Lammin maatumasta öjien välissä maan puolella. Isak Juhonpojan kuoltua 7 päivänä Heinäkuuta 1898, oli Kustaava Männistö 30 päivänä Joulukuuta 1905 Turun ja Porin läänin Kuvernöörille jätetyssä hakemuskirjassa, viitalen 12 päivänä Kesäkuuta 1895 maatilojen osittamisesta annetun Keisarillisen asetuksen 11. SS:ään anonut että maanmittari määrättäisiin edelläkosketellun kontrahdin ja siihen tehdyn lisäyksen perusteella erottamaan puheenaoleva Pihlaisten eli Männis tön torppa Nestori Vähäjaakkolan silloin omistamasta Jusun talosta eri palstatilaksi mitä hakemusta Nestori Säkäjaakkola, hakemuksesta kuulus tettuna, kuitenkin oli vastustanut; jon ka jälkeen Kuvernööri 30 päivänä Tammikuuta 1907 antamassaan päätöksessä ylläviitatun asetuksen 17 ja 41 SS:n nojalla oli hyljännyt hakemuksen, mutta oi kuuttanut Kustaava Manniston asian omaisessa tuomioistuimessa todistamaan omistus- ja erottamisoikeutensa Männiston torppaan. Nestori Vähäjaakkolalle tämän johdosta Euran, Köyliön ja Säkylän pitäjien sekä Kiukaisten ja Honkilahden kappelien käräjäkunnan 1907 vuoden talvikäräjiin toimituttamansa haasteen nojalla on Kustaava Mannisto, uudistaen mitä hän oli Kuvernöörin luona 768
asiasta lausunut Kihlakunnanoikeudessa anonut, että hänet julistettaisiin oikeuteksi saamaan puheenaoleva Pihlaisten eli Männistön torppa eroletuksi puolesta Jusun taloa eri palstatilaksi Nestori Vähäjaakkola on vastustanut Kustaava Männistön kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 11 päivänä Huhtikuuta 1908 julistetussa päätöksessä esittämillään perusteillä, nojautuen 12 päivänä Kesäkuuta 1825 annetun Keisarillisen asetuksen 11 SS:ään, oikeuttanut Kustaava. Mänristön mies-vainajansa oikeudenemistajana, saamaan Pihlaisten eli Männistön torpan tilukset Jusun tilasta laillisesti erilleen Aetuiksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Nestori Vähäjaakkola oli veloamalla saattanut jutun, on tuomiolla 30 päivältä Kesäkuuta 1910 ratkaissut asian, ja koskei Pihlaisten torppaa Myltämainitulla 5 päivänä Kesäkuuta 1844 tehdyllä kontrahdilla luovutettu Isak Juhonpojalle perintöosan vastikkeeksi tahi muuten ainaiseksi eikä kosketettu maan luovutus siis täyt tänyt lohkomiselle tai palstatilaksi esättämiselle äskenmainitussa lain kohdassa säädettyjä edellytyksiä, on Hovioikeus kumonnut Kihlakunnan oikeuden päätöksen ja hyljännyt. Kustaava Männistön jutussa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon on Kustaa va Männistä hakenut muutosta perustelmalla, johon Nestori Vähäjaakkola sekä Talollinen Oskari Vähäjaakkola, ilmoittaen olevansa kysymyksessä olevan Jusun talon nykyinen omistaja, ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettei. Kustaava. Männistä ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kustaava Nännistä suorittamaan Nestori ja Oskari Vähäjaakkolalle, heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmen 769
tä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Sentin Saarinen Alfred Liuksiala Sentin Saarinen Alfred Liuksiala Johannes Pesonen. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. R. Helanen A. V. Kullenvaara " G. E. Winter Den 16 December 1913. Kejserliga Senalens för Finland dom uti ett, utan erlagda af gifter från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet revisionsmål emellan Järnvägstyrelsen i Finland, sökande, samt Bönderne Johan Broända, Anders Slatte Matts Svenlin, Johan Ahlkvist Jakob Wik, Jakob Wikman, Ivan der Brunell, Alfred och Anders Lillberända, Johan Kronström eller Harabacka och Anders Sandström samt Bondeänkan Katarina Lybäckalla från Öfrebråtö by i Kronoby socken, Bönderne Erik och Matts Bohm, från Yttrebrålö by i samma socken, äfvensom i sagda socken hemmähörande förman Kronoby Tåg och Hysterbolag, gemensamt svarande, angående stängsel skyldighet: Elfven uti Justilie departementet den 11. December 1913. Kejserliga Senaten har låtit handingagna i målet sig föredragas och af förvarande: F. W. F. R. A. E. N. B. A; 770 No 1681. Pag. 192. R. D 1910.
dem såvidt nu är i fråga, inhämtal följande Efter Johan Broända och dennes ofvanbemälde medparter ågången stämning har å Järnvägslyrdsens vägnar vid Häradsrätten i Krono by och Terijärvi socknars tingslag anförts, att vid år 1884 verkställd upproparation af mark för Uleåborg Seinäjoki järnvägs behof Johan Konström, såsom egare af en andel utaf hemmanet N 12. i Örebråtö by, och Anders Lillbrända, såsom egare af en andel utaf hemmanet No 14 i samma by, samt särskilda andra personer, i egenskap af innehafvare utaf andelar af sagda hemman äfvensom af hemmanen Nris 15 och 15 i omförmälda by samt af hemmanet No 12 i Yttrebråtö by, hvilka hemmansdelar, på sätt närmare angifvits, numera tillhörde Johan Bevända och dennes öfrige medparter, tillagts ersättning för uppförande och framtida underhålla af hägnader emellan järnvägens område och därtill gränsande berörda hemmansdelar underlydande eger men enär Johan Broända och hans medparter försummat att under hålla dessa hägnader, med den påföljd att desamma förfallit och kreatur inkommit å järmägens område, har å Järnvägstyrelsens vägnar yrkats, att Johan Broända och hans medparter måtte åläggas att vid lämpeliga viten icke alle nast inom viss tid i de förfallna hägnadeenas ställe uppföra nya så dana än äfven i framtiden underhålla desamma. Johan Broända och hans medparlä hafva motsagt käromålet såsom obefogadt. Häradsrätten har medels den 1 Oktober 1908 afkunnadt utslag på däri upptagna skäl ålagt Johan Broända och hans medparter att vid etthundra marks vite för dem enhvar före den 15 Juni 1909 försätta och vid samma äfventyr afven framdeles hålla ifrågavarande hägnader 271
i behörigt skick Hofrätten, under hvars pröfning Johan Broända och hans medparter i vadeväg dragit målet, har genom den 13 Maj 1910 gifven dom väl funnit, att vid armoprialion af mark för ifrågavarande jämvigs behof dåvarande ega rene till ofvannämnda hemmans delar tillagts ersättning för uppför rande och framtida underhåll af hägnader emellan deras egor och järn vägens område; men emedan vid expropricationsförrättningen, på sätt en till Hofrätten ingifven afskrift af det därvid förda protokollet utvisade, tillika uttryckligen framhållits att å järnvägens vägnar icke fordrades, att dess omrade hägnades, men väl förbjöds allt obehörigt intrång och beträdande af delsamma har Hofrätten ansett, att med bestämmandet och utgifvan det af omförmälda ersättning icke afsetts att åhvälfva sagda hemmansdelar en ovilkorlig hägnads skyldig het i anlydda afseende utan att ersättningen fastställs endast så som godtgörelse för den förekade lägenhet, järnvägen medförde förlägenhetenas innehafvare vid vår den af deras kreatur, samt förlymed upphäfvande af Häradsrättens utslag, förkastat Järnvagsstyrelsens i målet utförda talan Olli Hofrättens dom har Järnvägstyrelsen anhållet om ändring medels deduktion den Johan Bröän da och hans medparter bemält. Kejserliga Senaten har lagit målet i öfvervägande; och enär skyldighet att uppsoilla och för framtiden underhålla hägnad emot ifrågavarande järnvägsomräde blifvit vid ofvanberörda aflupiditions förrättning emot därvid fastställd och en gång för alla gulden ersätt ning åhvälfd innehafvarene af ifrågakomna hemmansdelar, till den del järnvägsområdet gränsar till nämnda lägenhetens egor, forden skull och som Johan Kriända och 172
hans medparter, hvilka vid sådant förhållande äro plikliga att denna slånesd skyldighet fortfarande fullgöra underlåtit att hålla hägnaderna vid makt, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hefrättens dem, ålägga Johan Ruanda och hans medparter att föreden 1 Juli 1914 iståndsatta enhvar sin ifrågavarande hägnad, vid äfventyr att arbetet eljes för genom färnvägstyrdsens försorg utföras på den hägnads skyldiges bekostnad. Pelolli som vederbör till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: teris Saarikoski. B. Anneberg. K. Aueri Walter Andersin Nyman Ouran Aihannan Joulukuun 16 päivänä 1913 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio mestarahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullusia torpan tilusten erottamista koskevassa jutussa, jossa ovaf Euran pitäjän Sorkkisten kylässä asuva Talollinen Viktor Korpela, Kiukaisten kappelin Panelian kylässä. asumitten nyt jo kuolleiden Torpparin Juho Fredrik Järvisen ja hänen vaimonsa Maria Sofia Järvinen alaikäisten lasten Juho Vihtori, Frans Nestori, Kustaa Allinus ja tulda Maria Järvisen holhooja na, hakijana sekä Talollisenleski Emma Fabina Heinilä, sanotusta Tanelian kylästä, omasta puolestaan ja alaikäisten lastenja Saima Marian, Einari Johan riksson, Puoman, Eric Ilmarin, Eino Henrikin ja Pigne Margaretan holhoojana, ynnä Emma Takina Heinilän holhoojakumppani Talollinen Kaarle Maijala, R.S. 12. Sr. R.G. l. B. läsnä: Klders SSivu 241. K. S. 1910.
Pemelian kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 16 päivanä Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen vittelyttänyt jatun asiakirjat ja niis tä saanut seuraavat tiedet: Sittenkun Talollinen Johan Matinpoika Heinilä, 1 päivänä Toukokuuta 1855 tehdyllä kauppakirjalla myydessään vaimonsa Kristina Ratintyttären suostumuksella Heineläksi kutsutun puolen perintötaloa No 2 Panelian kylässä, oli määrän nyt että hänen poikansa Mikko Peltomaan tuli perintöoikeudestaan saada sanottuun talonpuoliskoon kuuluva Pellomaan torppa, oli Mikko Peltomaa Turun ja Porin läänin Kuvernöörille 16 päivänä Syyskuuta 1905. tuomassaan hakemuskirjassa anonut, että puheenaolevan torpan tilukset maatilojen osittamisesta 12 päivänä Kesäkuuta 1895. annetun Keisarillisen asetuksen 41 SS:n nojalla erotettaisiin Niinelän talonpuolisken muista tiluksista, mitaten Mikko Peltomaa hakemukseen tietämäänsä Tillomaan torpan tiluksista 21. päivänä Tammi kuuta 1804. tehtyyn vuokravälikirjaan näyttääksiin että ano tiluksel ja silloin olivat ollut rajoittaan määrätyt. Sittenkun Emma Sakina Heinilä ja Kaarle Maijala, joista ensiksi mainittu yhdessä ylempänä lueteltujen lastensa kanssa omisti Heinilän tilan, olivat vastustanut kerrottua hakemusta, on Kuvernööri 6. päivänä Helmikuuta 1906. antanut hakemuksen johdosta päätöksen ja katsonut selville käynin että Johan Heinilä, 1. päivänä Toukokuuta 1855. tehdyllä kauppakirjalla myydessään Seinilän talon puo liskon, oli pidättänyt siitä MikkoPeltomaalle perintöosana Peltomaan torpan; mutta koska Emma Fabina Heinilä ja Kaarle Maijala olivat väittäneet, ettei toriraa oltu jätet ty Mikko Peltomaalle ainaiseksi eikä perintöosan vastikkeeksi, eikä se myöskään suuruudeltaan ja rajoiltaan 714
ollut sekä, oli Kummiäri, asian täten tultaa riitaiseksi, sillä kertaa kylännyt hakemuksen, oikeuttaen kuitenkin Mikko Peltomaan laillisessa tuomioistuimessa todistamaan omistusoikeutensa riidanalaisiin maikin sekä niiden rajat, minkä jälkeen Peltomaa, saatuaan näistä siikoista Oikeuden lakivoimaisen päätöksen, sai Kuvernöörille uudistaa pyyntönsä. Tämän johdosta on Mikko Nillemaa toimitettuaan Emma Fabina Heinilälle ja Kaarle Maijalalle haasteen Euran, Köyliön ja Säkylän pitäjien sekä Kiukaisten ja Honki lahden kappelien käräjäkunnan Riklakunnanoikeuteen, siellä toistanut Kuvernöörin luona tekemänsä hakenuksen ja sitä paitsi huomauttanut, että Peltomaan torpan tilukset oli val ja edelläsänotussa välikirjassa 91. päivältä Tammikuuta 1804. niin tarkoin määrätyt, että Komissionimaan mittari Henrik Kahlroos oli sen perusteella vuonna 1866 valmistanut kartan kaikista torpan tiluksista, sekettiin Mikko Peltoman vielä että Kihlakunnanoikeus, siihen nähden, että Sitte man oli vuonna 1903. Panelian by, lässä päättyneessä isonjaonjärjestä lysa minettänyt hallitsemansa Vittomaan torpan maat, oli 24 päivä sä luhtikuuta 1906. julistamallaan, lain voiman saapulla päätöksellä velvoittanut Emma Palina Heini lan ja Kaarle Maijalan maan mittarin toimalla määräämään ja Mikko Pellomaan viljelläväksi luovuttamaan Soinilän tilasta aivan samanarvoiset maat kuin ne joita Peltomaa edelläsanetun välikirjan nojalla oli hallinnut. Emma Fabina Seinilän ja Manle Maijalan vastusteltua kannetta on Kihlakunnanoikeus, jossa Mikko Rittemaa myös on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 13 päivänä Huhtikuuta 1907 julistetussa päätöksessä siinä mainituilla perusteilla katsonut, että Mikko Pelto maa oli oikeutettu yllämainitun 775
maatilojen osittamisesta annetun Keisarillisen asetuksen 41 SS:n najalla saamaan Peltomaan torpan nykyiset tilukset erotetuiksi Heinilän tilasta merastaan Kruunulle veroa maksavaksi tilaksi minkä ohessa Emma Fabina Heinilä ja Kaarle Maijala ovat velvoitetut sadalla markalla korvaamaan Mikko Pellomaan oikeudenkäyntikulut Emma Fabina Seinilä ja Kaarle Naijala ovat vetoamalla saattaneet jutun Hovioikeuden tutkittavaksi, nin kä jälkeen ja sittenkun Mikko Pello maa oli kauppakirjalla 3. päivältä Heinäkuuta 1907 Juho Fredrik ja Maria Sofia Järviselle myynyt Pellemaan torpan sekä järvisen aviopuolisat kohta tämän jälkeen olivat kuolleet, on Viktor Korpela 25 päivä nä Helmikuuta 1910. Hovioikeuteen annattamassaan kirjelmässä ilmoittautunet Järvisen aviopuolisoilta eloon jäämeiden alaikäisten lasten Juho Vihtarin, Frans Nestorin, Kustaa Albinuksen ja Hulda Marian laillisesti määrättynä holhoojana valvemaan holholliensa oikeutta ja tussa. Hovioikeus on luomiolla 31 päivänä Kesäkuuta 1910 rättäiset asian; ja koska ei ollut näytetty että edelläkerrotulla kauppakirjalla 1. päivältä Toukokuuta 1855. Vitto maan torppa olisi luovutettu Mikko Peltomaalle perintöosan vastikkeeksi laki muuten ainaiseksi, ei kä tuo maanluovutus siis täyttänyt lohkomiselle tahi palstatilaksi erottämiselle edellämainitussa lainkohdassa säädettyjä edellytyksiä Hovioikeus on kumennut Kihla kunnanoikeuden päätöksen ja hyljännyt jutussa ajetun kanteen Hovioikeuden tuomioen on Viktor Korpela, edellämainitussa holhu toimessaan, hakenut muutosta perustilmalla, johon Emma Fabina Heinilä ja Kaarle Maijala ovat vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän julun ja katsoo, ettei 776