Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Toukokuun 10 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittetyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäsi vielä on kysymyksessä, saanut tietää: Gustaf ja Maria Rainnon myytyä syyskuun 25 päivälle 1911 päevätyllä kauppakirjalla Karl Aleksander ja Hulda Tapalalle omistamansa puolen taloa ja tonttia No 2 Turun kaupungin 7. nen kaupunginosan 22.ssa korttelissa 4000 markan kauppahinnasta ja kauppakirjassa lähemmin mainituilsa ehdoilla on Tehtailija Pahlman, joka omisti toisen puolikkaan sanottua taloa ja tonttia, haastatettuaan Rainnon ja Tapalan aviopuolet, sanotun kaupungin Raastuvanoikeudessa ilmoittanut haluavansa käyttää osatalokkaalle lain mukaan tulevaa lunastamisoikeutta sekä, tälle tettuaan Raastuvanoikeuteen kauppahinnan, 7000 markkaa, vaatinut että Tapalan aviopuollen ostama talon ja tontin puolikas julistettaisiin Pahlmanille kuuluvaksi ja että tunastushinnaksi määrättäisiin vain Otto markkaa, koska Rainnon aviopuolet jo Syyskuun puolivälissa vuonna 1911 olivat myyneet kysymyksessä olevan talon ja tontin puolikkaan Tapalan aviopuolelle 0,400 markan kauppahinnasta; minkä ohessa Pahlman on anonut korvausta oikeudenkäyntikuliustaan. Rainnon ja Tapalan aviopuolten vastustettua kannetta, mikäli se koski heidän velvoittamistaan luovuttamaan usiinmainitun talon ja tontin puolikas pienemmästä lunastussummasta kuin 7000 markasta, on Raastuvanoikeus Heinäkuun 15 päivänä 1912 julistamassaan päätöksessä, koska Tehtailija Pahlman, joka omisti puolen puheenaolevaa taloa ja tonttia, Maakaaren 7 luvun Armollisella asetuksella Kesäkuun 27 päivältä 1878 muutetun 1 SSn ja saman luvan 2 En mukaan oli oikeutettu Tapalan aviopuolilta heidän ja Rainnon aviopuotten kesken Syyskuun 25 päivänä 1911 tapahtuneen kaupan joh792
dosta lunastamaan puheenalaisen talonpuolikkaan, velvoittanut Tapalan aviopuolet Joulukuun 1 päivänä 1912 Tehtailija Pahlmanille luovuttamaan mainitun talonpuolikkaan Tapalan ja Rainnon aviopuollen välillä talonpuolikkaasta sovitusta seitsemänkymmenentuhannen markan ennen luosutuspäivää suoritettavasta kauppahinnasta ja muilla kauppakirjassa mainituilla ehdoilla; ollen kauppahin nasta kuitenkin vähennettävä Tapalan aviopuitten oikeudenkäynnin kestaessa Tehtailija Pahlmanin tallettamista lunastusrahoista nostamat viisituhatta seitsemänsataa kolmekymmentäyhdeksän markkaa seitsemän kymmentäyhdeksän penniä, viiden prosentin korkoineen viimeksimainittuun päivään saakka, kuin myös kin talonpuoliskoa rasittava velka minkä ohessa määrättiin että Tehtailija Pahlman asian laatuun nähden sai itse kärsiä kulunnojutussa Henoikeus, jonka tutkittavaksi Tehtailija Pahlman vetoamalla oli saattanut jutun, on Tammikuun 29 päivänä 1915 antamassaan tuomiossa jättänyt sen Raastuvanoikeuden päätöksin varaan muuten, paitsi että tehtailija Pahlmanin oli suoritettava Raastuvanoikeuden hänen maksettavakseen määräämä luovutussumma ja täytettävä muut puheenalaisessa kauppakirjassa mainitut ehdot ennen Kesäkuun 1 päivää 1915 ja velvoitettiin Tehtailija Pahlman korvaamaan Karl Aleksander Tapalan ja Gustaf Rainnon kulut Hovioikeudessa maksamalla heille kummallekin viisikymmentä markkaa Hovioikeuden tuomioon ovat, tehtailija Pahlmanin kuoltua oikeuden käynnin kestäessä, Elisabet Sählmanynnä hänen edellämainitut myötäpuolensa anoneet muutosta perustetmalla, johon Gustaf Rainto on vastannut, mutta Karl Aleksander Sarala, joka paikallatulopäivänä on tamne saapunut ei ole vastuuta antanut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jätun ja katsoo, etteivät Eli283
rahat Pahlman ja hänen myötäpuolensa ole osittanut syytä muuttaa, Hovioikeuden tuomiota, joka siis jaapysyväksi kuitenkin siten, että puhanalaisen lunastussumman suorittaminen ja kauppakirjassa mainittujen ehtojen täyttäminen on tapahtuva ennen Syyskuun 1 päivää 1916, ja velvoitetaan Elisabet Pahlman ynnä hänen myötäpuolensa maksamaan Gustaf Reinnolle korvaukseksi hänellä täällä olleista kuluista kuusikymmentä markkaa sekä suoritta maan Karl Aleksander Tapalalle maksut tämän kappalesta Keisarillisen Senaatin tuomiota, kaksikymmentakahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. tens Landenki Alfredtuksiala. B. Anneborg. K. Auer. B. Amberg. K. Auer. Samuli Koski. Tilj, Grömsson Toukokuun 15 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullus sa velkomesjutussa, jossa Karstulan pitäjän Vastingin kylässä asuva Kauppias Elias Wiik on hakijana sekä Kauppiaan, Kokkokonkurssipisän toimitsijames Tata kaupungista vastaajana. Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 15 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on tselniistä saanut seuraavat tiedot Häastatettuaan Elias Heikin Karstulun pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeuteen on Ombel Kojaluelta konkurssipesän hallinto siellä vaati nut että Elias Heik, joka konttakunut tilaskun mukaan oli Ovalet Hoff tedtilla ostamistaan kauppatavaroista jäänyt velkaa 904 markkaa 37 penniä, velvoitettaisiin konkumpisälle suorittamaan sanottu rahamää Loonas. H. b. — J. S. K. R.t. Wäinö Hirvinen 84 Pag: 47. k. D. 1916 lan kaupungista Evald Hoffstuttin ratuomari Uno Björklund, samaslensä esittelyttänyt jutun kirjat ja No 999.
rä korkoineen. Kanteesta kuulustettuna on Elias Wick kieltänyt tilanneensa taikka vastaanottaneensa laskussa mainittuja tavaroita sekä sen vuoksi anonut kannetta hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan en Marraskuun 7 päivänä 10/4 julistamassaan päätöksessä katsonut näytetyksi, että Elias Wiik kauppasuhteissaan Evald Hoffstedtin kanssa oli jäänyt hänelle velkaa edellä mainitun konttokuranttilan osotta man määrän, ja sen tähden velvoitta nut Elias Heikin kuittia vastaan Ovald Hofslidlin konkurssisälle marksamaan vaaditut yhdeksänsataa kaksikymmentäneljä markkaa kolmekymmentäneljä penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna oikeu denkäyrynin alusta Marraskuun 10 päivästä 1913 kunnes täysi maksu tapaktui, sekä korvaamaan konkurssi pesän kulut asiassa kuudellasutulla kuudellatoista markalla seitsemälläkymmenellä pennillä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Elias  Viik vetoamalla oli saattanut jutun ja jossa hän oli vaatinut, että todistajina jutussa kuulustellut Kauppapalvelijat Karl Viktor Molander ja Fridolf HaukiKauppamattustaja Leino Leppälän ja Ronttoristi Nämä Pettersson julistettaisiin peräytystodistajiksi, koskee heillä oli oli tettavana hyötyä tai vahinkoa asiasta, on Joulukuun 16 päivänä 1915 antamallaan tuomiollu, hyljäten sanotun vailimuksen toteennäyttämätönnä, jättänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksen pysyaksi ja velvoittanut Elias Heikin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan konkurssipesän Hovioikeudessa häremot kustannuksel Voirioikeuden tuomioen on Elias Vuhanonut muutosta perustelmalla, johon taratuomari Björklund edellä sanotussa toimessaan on vastannut Keisarillinen Senuutti on tutkinut tämän jutun ja katsoa ettei Elias Vikote esittänyt syytä muulla tavoin 285
nuuttaa Hovioikeuden tuomiota kuin että, koskei ole esitetty selvitystä siitä että Elias Wiik lain mukaan olisi velvollinen maksamaan puheenalaiseen konttokuranttilaskuun hänen maksettavakseen merkittyä yhdeksänkymmenenseitsemän markan seitsemäntoista pennin korkoverää Elias Wiik vapautetaan suorittamasta sanottua erää kuin myös Emil Hoffstedtin konkurssipesälle vastuupukirallan valvomisesta Hovioikeudessa määrättyä korvausta viittäkymmentä markkaa joten Elias Wiikin tulee Evald Hofstedtin konkurssipesälle maksaa, paitsi Kihlakunnanoikeuden tuomitsemaa kuudensadan kuudentoista markan seitsemänkymmenen pennin oikeudenkäyn tikulujen korvausta, kahdeksansa saa kaksikymmentäseitsemän markkaa seitsemäntoista penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen Marraskuun 10 päivästä 1913 täyden suorituksen tapahtu miseen. Tälä kaikki asianomaiset naulutta kolKeisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersson Johannes Pesonen. Walborg Andersson Johannes Pesonen. K. R. Helonen. K. Auer Väinö Hirvinen. Toukokuun 15 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillijosta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa testamentinnoiteputussa jossa ovat Tehtaanjohtaja Gösta serlachius ja hänen vaimonsa Sigrid Serlachius, Vilppulan pitäjän Keuruun kylästä, Varakonsuli Axel Ernst Serlachius, Tampereen kaupungista, Tehtaamisännoitajan leski Thomelius, Helsingen kuupungista, ja osakeyhtiö G. A. Sorlachius Aktiebolag, Vilppulan pitäjästä, hakijoina sekä Kemin kaupunoissa asuva entinen Prokurusti Carl David Skippare vastaaja na: Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 15 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselken edittelyttänyt jirtun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Tehtaanjohtaja Serlachius vaimoineen, Karakonsuli Serlachius ja Leskirvuva Jurvelius ovat Keuruun, Multian ja Pihlajaveden pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Keuruun Sämä: F. S. A. L. B. t. Å. R. —S.R. Jacob No 1000. Sag. 34. R. D. 1915
pitäjän Keuruun kylässä asunut Kauppaneuvos Gustaf Adolf Serlachius ja hänen vaimonsa Alec Serlachius oli vat Marraskuun 7 päivänä 1898 laadetulla keskinäisellä testamentilla säätäneet, että Prokimisti Skepparille, joka kauvan ai kaa oli ollut ja silloin vielä oli heidän palveluksessaan, oli testamentintekirjain kuoleman jälkeen maksettava viisikolmattatuhatta markkaa pesän omaisuudesta, ehdolla että Skippari vielä oli jälkeenjääneen aviopuolen palveluksessa tämän kuollessa; että Kauppaneuvos Serlachius ja hänen vaimonsa jälestä päin olivat vahvistaneet tuon määräyksen kirjallisissa testamenttilaänyksissä, edellinen Marraskuun 12 päivänä 1900 ja Kauppaneuvoksetar Serlaihius Lokakuun 21 päivänä 1901, mutta jälkimäinen sittemmin kirjallisella määräyksellä Joulukuun 16 päivältä 1903 omasta puolestaan peruuttanut ja mitättömäksi selittänyt kerrotun säädöksen; sekä että Prokuristi Skippari, valvottuansa keskinäisen testamentin lijäyksineen Kauppaneuvos Serlachiukun Kesäkuun 13 päivänä 1901 ja Kauppaneuvoksetar Serlachiuksen Tammikuun 28 päivänä 1912 tapahtuneen kuoleman jälkeen, oli vaatinut, että hänen mainitut vastapuolensa, joista Varakonsu li Serachius sekä Sigrid Serlachius ja Thyrä Jurvelius olivat Kauppneuvos Serlachius-vainajan lapsia, suorittaisivat hänelle puheenalaisen määrän. Mutta kun Prokuristi Skeppari ei ollut moneen vuoteen ollut Kauppanen voksetar Serlachiuksen eikä myöskään G. A. Serlachius Aktiebolagain palveluk. sessa, minkä yhtiön Kauppanumoksetar Serlachius ja hänen vastamainitut lapsensa yhtiöjärjestyksen mukaan Helmikuun 21 päivältä 1902 olivat muodostaneet jatkaaksensa Kauppaneuvos Serlachiuksen harjoittamaa tehdasliikettä Vilppulan pitäjässä, niin ovat Tehtaanjohtaja Serlachius ja hänen mainitut myötä puolensa vaatineet, että kysymyksen alainen testamenttimääräys julistettaisiin olevan voimaa ja vaikutusta vailla 781
Jutussa kuultuna on Prokuristi skippari selittänyt, että Kauppaneuvos Serlachius - vainajan jälkeensä jättämä omaisuus, sittenkuin Prokuristi Skifparille ynnä erinäisille muille henkilöille maksettaviksi määrätyt summat ja pesän muut velat olivat lyhennetytoli jaettu Kauppaneuvoksetan Serlachouksen ja hänen lastensa kesken, minkä jälkeen nämä olivat muodostaneet ylläsanotun osakeyhtiön, ja oli yhtiö nimenomaan ottanut vastalakseen kaikista vainajan sitoumuksista; sekä että Prokuristi Skippari Kauppaneuvos Serlachiuksen kuoleman jälkeen oli ollut ensin Kauppaneuvoksetar Serlachuiksen ja sitten G. A. Serlachius Aktiebolagin palveluksessa, josta hänet kuitenkin Joulukuun 20 päivänä 1909 ilman syytä ja vastoin Kauppanen oksetar Serlachiuksen lahtoa oli eroitettu. Näillä perusteilla on Prokuristi Skippari vastustannet hän netta, huomauttaen että hän joka tapauksessa oli oikeutettu niin suureen osaan testamentatusta määrästä, joka vastasi Kauppaneuvos Serlachuksen naimaosaa pesässä, eli siis kahteen kolmasosaan viidestäkolmatta tuhannesta markasta. Kustineen johdosta ovat Tehtaan johtaja Serlachius ja hänen myöläpuo lensa kieltäneet, että osakeyhtiö G. ASerlachius Aktiebolag olisi sitoutunut vastaamaan puheenalaisesta määrästä kuin myöskin että Prokuristi Kipparin eroittaminen yhtiön palveluksesta olisi tapahtunut vastoin kauppanenvoksetar Serlachiuksen tahtoo, selittäen että eroittaminen oli johtu nut siitä, että Skeppari oli tehnyt itsensä mahdottomaksi jäämään yhtiön palvelukseen; minkä jälkeen ja sittenkuin G. A Serlachius Aktiebo lagen puolesta oli yhdytty kanteseen, Kihlakunnanoikeus on Helmikuun 17 päivänä 1913 julistamallaaen päätöksellä siinä mainituilla perusteilla, kumaten kysymyksessä olevan testamentin Kauppanenvoksetar Serlachiuksen osalta eli siis kolmanna ta osalta, pysyttänyt testamentin voi708
massa, mikäli se koski Kauppanouvos Serlachiuksen osalla Prokuristi Skepparille määrättyä kahta kolmatta osaa viidestäkolmattatuhannesta markasta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tehtaanjohtaja Serlachius ja hänen myötäpuolensa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Joulukuun 18 päivänä 1914 antamallaan tuomiolla katsonut, että Prokuristi Skippari joka noin vuonna 1882 oli tullut Kaupranenvos Serlachiuksen palveluksen, oli keskenpymättä hoitanut tointan ja vainajan kuolemaan saakka ja sen jälkeen jatkanut sitä ensinvainajan perikunnan ja sitten osa keyhtiö G. A Serlachius Aktiebolagin palveluksessa, kunnes hänet Joulukuun 30 päivänä 1909 oli siitä eroittu, ja että Prokuristi Skippari näin ollen oli täyttänyt velvollisuutensa saadaksensa nauttia hyväkseen Kauppaneuvos Serlachuuksen 7 päivä na Marraskuuta 1898 ja 12 päivänä tarraskuuta 1900 tehdyissä testamenteissa skipparille myöntämää etua, sikäli kuin se koski vainajan kahta kolmasosaa pesästä käsittävää naima osaa, minkä vuoksi Hovioikeus on jättänyt jertun sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikus oli asiasta johtunut, sekä velvoittanut Tehtaanjohtaja Serlachius sen myötäpuolineen seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Prokuristi Skipparin Hovioikeudessa kärsimät kustannukset. Hovioikeuden tuomiooon ovat Tehtaanjohtaja Serlachius ja hänen myötapuolensa anoneet muutosta perustelmalla, johon Prokuristi Skippari on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkivit tämän juhon ja katsoo, etteivät Tehtaanjohtaja Serlachius ja hänen myötäpuolensa ole esittäneet syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Tehtaanjohtaja Serlachius myötäpuolinun suorittamaan Prokuristi Kipparille, korvaukseksi hänellä jutun 759
vuoksi täällä olleista kuluista, kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: telä Saarikoski Alfred Kiksiala. 38. Annberg A. H. R. L. Lill Häll 38. Anneberg A. W. Lillinnettren Sameli Koski. No 1001. Säg 20. R. D. 1915 Toukokuun 15 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Talonomistaja Salomon Koivuniemi, Lahden kaupungista, on hakijana sekä Talolliset Myrskylän pitäjän Grefnäsen kylästä Saan Tähtinen Alexander Hultman vanhempi, Aleksander Hellman, nuorempi, Robert Rönn, Antti Ojala, Kaarle Forss,Kaarle Pelto la ja Vihtori Virtanen, saapuville tulleina, ynnä Asioitsija Kaarle Salminen, Heinolan kaupungista, poisjääneenä, vastaajina Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 15 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niisti, mikäli enää on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin omistusoikeus kolmeen neljännekseen elpesnäsen kylässä olevaa Antmarkuksen perintötaloa oli siirtynyt kauppakirjalla MaalisLäsnä: F. S. A. B. K. F. Å - 53. J. F.
kuun 3 päivältä 1908 Salomon Koivuniemeltä Talonomistaja Otto Vainiolle, seuraavan Kesäkuun 20 päivänä laaditulla kauppakirjalla Vainiolta Kaarle Salmiselle ja Talolliselle Artur Tainiolle, sekä kauppa kirjalla Toukokuun 11 päivällä 1909 salmiselta ja Tainiolta Taavi Tahtiselle, vanhemmalle ja nuoremmalle Alexander Hultmanille, Robert Kainen Antti Ojalalle, Kaarle Forssille,Kaarle Peltolalle ja Vihtori Virtaselle, jotka olivat saaneet siihen kiinnekirjan Myrskylän pitäjän käräjjäkunnan 1912 vuoden talvikäräjissä, niin on Salomon Koivuniemi sanotun käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että, koska Taavi Pähtinen ja hänen äskenmainitut myötäpuolensa ynnä Kaarle Salminen olivat Helmikuun 25 päivänä 1911 sitoutuneet samana päivänä 1912 suosittamaan ne 6758 markkaa 25 penniä, jotka Koivuniemellä vielä oli jaamatta Maaliskuun 3 päivänä 1908. tehdyssä kauppakirjassa mainitusta Taavi Tähtinen ja hänen ylläluetellut myöläpuolensa ynnä Kaarle Salminen kieltäneet sitoutuneensa maksamaan mitään Salomon Koivunimen Otto Vainiolta saatavana olevasta Antmarkuksen talonosuuden kauppahin nasta ja sen vuoksi pyytäneet kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on Helmikuun 4 päivänä 1913 julistanut päätöksen asiaan; ja koskee Salomon Koivuniemi ollut näyttänyt, että Tuavi Tähtenen ja hänen myötäpuolensa tahi Kaarkysymyksessä olevan tilanosan kauppahinnasta, Tähtinen ynnä hänen puheenalaiset myötapuolensa ja Salminen velvoitettaisiin yhteisvastuullisesti Koivuniemelle maksamaan kuusituhatta seitsemänsataa viisikymmentäkahdeksan markkaa viisikolmatta penniä kuuden prosentin korkoineen Helmikuun 25 päivästä 1912 kuin myöskin korvaamaan Koivuniemen oikeudenkäyntikulut. Kanteesta kuulusteltuina ovat 791
le Salminen olivat sitoutuneet maksamaan Koivuniemelle kysymyksessä olevaa Antmarkuksen talonosuuden kauppahintaa, sentähden ja huuTähtinen ynnä hänen useinmaine tut myötäpuolensa olivat saantinsa talonosuuteen huudattaneet ja saanut miehen kiinnekirjan eikä Koivuniemen puheena olevaa saatavaa oltu talonosuuteen kiinnitetty, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Salomon Koivuniemi vetoamalla oli saattanut jintun, on Joulukuun 14 päivänä 1914 antamassaan tuomiossa jättänyt sen puheena olevassa osassa Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon on Salomon Koivuniemi anonut muutosta perustelmalla, johon Taavi Tähtenen, vanhempi ja nuorempi Aleksander tultman, Robert Rönn, Antti Ojala, Kaarle Forss, Kaarle Pellola ja Vihtori Kertanen ovat vastanneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Salomon Koivuniemi ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoi tetaan Salomon Koivuniemi suorit tamaan Taavi Tähtiselle ja hänen tänne saapuneille myötäpuolilleen korvaukseksi heillä täällä olleista kuliusta kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoolKeisarillinen Suomen Senaatti: tela Saarikoski. Alfred Liuksiala. B. Anneberg K. Auer. B. Anneberg K. Auer. Samuli Koski. Till: Gröndar 92
Toukokuun 16 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio makautta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa häätöjutussa jossa kuolleen Työmiehen Jakob Waltanen leski Josefina Waltanon, Uudostakaupangista, omasta puolestaan ja heidän alaikäisten lastensa Paul Albin Emil Melton ja Linnea Josefina Waltasen holhoojana, on hakijana sekä Kauppäpörvarinleski Serafia Ahlqvist samasta kaupungista vastaajana Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 16 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on ilallen vettelyttänyt julun kirjat ja niistä, mekäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Jakob ja Josefina Kattaselle toimitetun haasteen nojalta on Serafia Ahlqvist Uudenkaupungin Kaastuvanoi keudessa lausunut, että Puosimies Gustaf Blomqvist oli Elokuun 10 päivänä 1800 laaditulla kauppakirjalla. Jeremies Gustaf Adolf Stornbergille myynyt silloin omistamallaan lontilla No 277 sanotun luomi. 15. 12. 8. l mk. 18. 293 No 101 Pag. 164 Rs. 1915.
kaupungin ensimäisen kaupungin osan kuudennessa eli Ralsarberg nimisessä korttelissa sijaitsevan 11 kyynärän levyisen asuinrakennuksen sekä sitä varten samasta tontista alueen, joka myös oli 11 kyynärää tämä, laskettuna pohjoiseen tontista No 27. samassa korttelissa, ja 24 kyynärää pitkä luettuna tontinetäisestä rajalinjasta länteen päin, sekä että Wallasen aviopuolet olivat sitten kauppakirjalla Syyskuun 2 päivältä ynGustaf Adolf Köenbergin perillisillä ostaneet sanotun tonttioniuden. KunJakob ja Josefina Waltasen tällä lonttialueella oleva asuinrakennus osittain ulottoi muuhun osaan mainitusta torlista, johon Serafia Ahlqvist ja hänen avioliitosta miesvainajansa Kauppalaivare Olof Viktor Ahlqviden kanssa syntyneet lapsensa Lankinkonttoristi tovi Maria Ahlqvist Kauppiaal AntGabriel Ahlqvist ja Viktor Krono. Alqvist, Merimies Olof Filip Ahlqvist ja Kansakoulunopellajanvaimo Ting Petrine Niemman olivat saaneet kiinnekirjan, mutta johon Serafia Ahl qvistella Olof Viktor Ahlqvisten Marraskuun 29 päivänä 1881 tekemän testamentin nojalla oli elinaikainen hallen taoikeus, on Serafia Ahlqvist vaatinut että Jakob Waltanen velvoitettamin luovittamaan Serafia Ahlqvistin vapaa nen maatintaan se osa sanotusta tontista, joka mainittugen kauppakirjojen perusteella ei kuulunut Wallaan aviopuolille. laasta kuultuina ovat Kaltasen aviopuolet kieltäneet, että heidän rakennuksensa sijaitsi Serafia Ahlqvistin hallitseman tontlialueen puolella ja siitä syystä vaatinut kannetta hyljättäväksi Sittenkuin Civil Maria, Axel Gabriel, Viktor Bruno ja Olof Filip Ahlqvistia sekä Tnes Elfrini Kronnasia ynnä hänen mestään Kansakolun opettaja A. Kronmania oli jutussa kuultu on Raastuvanoikeus, jossa Josefina Waltanen, hänen mainitun miehensä kuoltua ja jätettyä jälkeensä oikeuden omistajinaan Josefina Wallaan ja hei dän edellämainitut alaikäiset lapsen 191
sa, on pyytänyt korvausta oikeudenkäyn likustannuksestaan, Tammikuun 13 päivä nä 1913 julistetussa päätöksessä lausuinut selvitetyksi, että kysymyksessä ole va asuenrakonnus, joka Josefina Waltasen ilmoituksen mukaan Jakob Waltasen kuoleman jälkeen kuului hänelle ja hänen alaikäisille lapsilleen, puheenalaisen tonttionuiden itäräjälla, alkaen edelläsanotun korttelin lontista No 270 pehjoiseen päin, oli pituudeltaan yhdeksän metriä kaksikymmentäkolme senttimetriä mutta koska Jakob Waltasen kuolinpesälle edellämainittujen kauppakirjojen mukaan kuului tonttiosuus, jonka mittana tontesta. No 26 alkaen pohjoiseenpäin oli kuusi metriä viisikymmentäkolme senttimetriä, ja sanottu asuinrakennas siis ulollai kaksi metriä seitsemänkymmentä senttimetriä yli mainitun kuolinpesän tonttiosuu den pohjoisrajan, sijaiten tällä osalta Serafia Ahlqvistin hallitsemalla tontilla, on Raastuvanoikeus velvoittanut Josefina Waltasen häädön uhalla siirtämään puheenalaisen asuin rakennuksen pois kysymyksessä olevalta alualta ja jättämään tä mäntentinosan Serafia Ahlqvistin vapaasan nautintaan; ja sai Josefina Wallanen itse käräjiä kulunsa asiasta Hovioikeus, jonne Josefina Waltanen, omasta puolestaan ja edellämäinittujen lastensa holhoojana, oli vaimon nut Raastuvanoikeuden päätöksestä, on Toukokuun 17 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt asian sanotun päätöksen varaan sekä velvoittanut Josefina taltasen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Serafia Ahlqvistella Hovioikeudessa ollut kulut Hovioikeuden tuomioen on Josef na Haltanen, myös yllämainitussa helhoojatoimessaan, anonut muutosta perustelemalla, johon Serafia Ahlqvist on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja koska kauppakirjalla Elokuun 10 päivältä 1811 Gustaf Adolf Hömbergille on myyty tonttialvetta umalla kauppakirjassa mainitun rakennuksen leveydeltä ja sanottu rakennus195