Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
dingen Alfthan icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken förty kommer att bero. Det alle som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Hannes Peltonen B. Amberg. Ostanus Peltonen B. Amieberg. Johannes Pesonen. A. W. Ruusuvaara. K. R. Helanen. S. Järnefelt. Toukokuun 22 päivänä 1912 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Kauppias Antti Manninen. Mikkelin kaupungista on hakijana sekä Wiipurin pitäjän Tervajärven kylästä kotoisin oleva Puutavarankauppias Johan August Collin vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22 päivänä Toukokuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Kauppias Collinille toimitetun haasteen nojalla on Kauppias Manninen Wiipurin pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Manninen asian osaisten välisen, 24 päivänä Marraskuuta 1904 tehdyn hankintakontrahdin mukaan oli Elokuussa vuonna 1905 Kauppias collinille toimittanut 745 kappaletta eli 9,6833, kuutiojalkaa niinkutsuttuja egyptiläisiä parriija, joista Kauppias Läsnä: L. W. A. J. P. B. å. t. 7b.  A. ANo 779. Pag 250 R. D. 1909
Manninen asianosaisten sopimuksen mukaan oli saapa 38 penniä kuutiojalalta eli siis yhteensä 5,689 markkaa 66 penniä, oikeastaan 3,679 markkaa 68 penniä; mutta kun Manninen tuotasaatavaansa vastaan ei ollut Kauppias Collinilta saanut enempää kuin 2948 markkaa 85 penniä, on Kauppias Manninen vaatinut Kauppias Collenia velvoitettavaksi suorittamaan Mannirelle parrujen jäännöskinä kuin myös korvaamaan hänen oikeudenkäynti kulunsa. Jutussa kuulustettuna, on Kauppias collin väittänyt, että Kauppias Manni nen puheenalaisessa kontrahdissa oli sitoutunut hankkimaan Kauppias collinille ennen 15 päivää Heinäkuuta 1905 30,000 mainitun lajista rärrua, joiden hinnasta, 38 pennistä kuuttiojalalta, oli 20 penniä kuuliojalalta suoritetlava sikäli kuin tavara mitattiin ja varustettiin ostajan merkilla, ja jäännös sitten kuin hankinta oli täytetty; ja koska Kauppias Manninen oli hankittavastaan parrimäärästä toimittanut Kauppias Collinille ainoastaan ilmoittamansa määrän eikä hankintaa niinmuodoin vielä oltu täytetty, on Kauppias Collin vaatinut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on 8 päivänä Huhtikuuta 1907 julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Kauppias Collenin suorittamaan Kauppias Manniselle parru jen jäännöskinnan 740 markkaa 81 penniä sekä Mannisen oikeudenkäynlikulujen korvaukseksi 225 markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Collin oli vetoamalla saat tanut jutun, on 19 päivänä Kesäkuuta 1909 antamallaan tuomiolla antanut lausuntonsa; ja koska puheena olevan kontrahdin määräyksien mukaan hankittavan parrumäärän hinnasta kolmesta kymmenestäkahdeksasta pennistä kuutiojalalta kaksikymmentä penniä kuutiojalalta oli maksettava sen mukaan, kuin tavaraa mitattiin ja varustettiin ostajan merkillä sekä jäännös vasta sitten kuin 447
hankinta oli täytetty, mutta Kauppias Manninen itse oli myöntänyt jättäneensä hankinnan täyttämättä, voimatta tälle laiminlyönnilleen esiintuoda pätevää syytä; sentähden ja kun Kauppias Manninen niin ollen Kauppias Collinille hankkimistansa parrista oli kantanut enemmänkin, kuin mitä hänelle kontrahdin mukaan olisi ollut tuleva, on Hovioikeus, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, sillä kertaa hyljännyt Kauppias Mannisen kanteen Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Manninen anonut muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskuppaleen Kauppias Collin on täältä ottanut, kuitenkaan vastaamatta asiaan. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvitetyksi että Kauppias Manninen on asianosaisten kesken tehdyn edellämainitun hän kintakontrahdin nojalla toimittanut Kauppias Collinille seitsemän tuhatta neljäsataa viisitoista kappaletta eli yhdeksiintuhatta kuusisataa kahdeksankymmentäkolme ja kolmekymmentä kahdeksan sadasosaa kuutiojalkaa parruja, jotka Kauppias Cöllen on vastaanottanut ja joiden hinta hänkintasopimuksen mukaan on ollut kolmetuhatta kuusisataa seitsemänkymmentäyhdeksän markkaa kuusikymmentäkahdeksan penniä; minkä vuoksi ja kun Kauppias Collin, nuo parrut vastaanotettuaan, on luopunut oikeudestaan jälellä olevan parrumäärän saamiseen sekä hankintasopimus näin ollen on pidettävä päättyneenä ja parrujen koko hinta maksettavaksi lanjenneena, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, velvoittaa Kauppias Collinin maksamaan Kauppias Manniselle vastaanottamiensa parriijen hinnan, siitä vahenläen jo saaduiksi myönnetyt kaksituhatta yhdeksänsataa neljäkymmentäkahdeksan markkaa kakdeksankymmentäviisi penniä, eli siis Kauppias Manniselle vielä suorittamaan seitsemänrataa kolmekymmentä markkaa kahdensankymmentäkolme penniä; jota paitsi 448
Kauppias Collinin tulee kahdellasadalla kahdellakymmenelläviidellä markalla korvata Kauppias Mannisen oikeudenkäyntikulut Kihlakunnanoikeudessa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Yllämme Manna Peltonen R. Anneberg. A. W. Rullsuvaara Johannes Pesonen. Revan och auman. Toukokuun 23. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, tilanosan luovuttamista koskevaspitäjän Purmijärven kylässä asuvat Talolliset Matti Juhonpoika Waris ja Lauri Laurinpoika Kärhä, viimeksimainittu sekä omasta puolestaan että vaimonsa Anna Matintytär Höyhän edusmiehenä, yhteisesti ovat hakijoina sekä Talollinen Tuomas Tuomaanpoika Waris, sanotusta kylästä, ja Joutsenon pitäjän Korven kylästä kotoisin oleva Talollinen Nooses Waris tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 23. päivänä Toukokuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Tuomas Tuomaanpoika ja Mooses Warikselle toimitetun haasteen nojalla ovat Matti Waris ja Luuri Kärkä RuoLäsnä: J. P. B. t. f.  do A. R. 440. No 782. Pag. 289. R. D. sa nostojutussa, jossa Rautjärven 1909.
kolahden ja Rautjärven pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Moses Waris oli 6. päivänä Syyskuuta 1897. laaditulla kauppakirjalla myynyt Tuomas Tuomaanpoika Warikselle 4/81 osaa Suurvaris nimisestä perintötalosta No 2, edellämainitussa Purnejärven kylässä, vaikka hän jo vuonna 1875. tehdyllä kauppakirjalla, joka sittemmin oli hävinnyt, oli luovuttanut saman talonosan veljilleen, Matti Wariksen isävainajalle ja Anna Häyhän ensimmäiselle miehelle, Talolliselle Juho Warikselle sekä Tuomas Tuomaanpoika Wariksen isävainajalle, Talolliselle Tuomas Warikselle yhteisesti; ja ovat Matti Waris ja Lauri Kärhä sen vuoksi vaatineet, että ensiksimainittu, Mooses ja Tuomas Tuomaanpoika Wariksen välinen tilankauppa, mikäli se koski Juho Warisvainajalle sitä ennen myytyä osaa puheenalaisesta talonosusta, ynnä Kihlakunnanoikeuden 12. päivänä Syyskuuta 1905. ja 12. päivänä Helmikuuta 1906. Tuomas Tuomaanpoika Warikselle tälle maansaannolle myöntämät lainhuudot julistettaisiin mitättömiksi sekä että Tuomas Tuomaanpoika Waris velvoitettaisiin luovuttamaan Matti Wariksen ja Lauri Kärhän hallintaan heille Juho Wariksen oikeuden omistajina tuleva osa sanotusta talonojasta minkä ohessa Matti Waris ja Lauri Kärhii ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. " Tuomas Tuomaanpoika Wariksen vastustettua kannetta sekä Mooses Wariksen selitettyä ei muistavansa, oliko hän vuonna 1875. veljilleen Tuomas ja Juho Warikselle myynyt omistamansa osan kysymyksessä olevasta tilasta, vaan tarkoittaneensa 6. päivänä Syyskuuta 1897 tehdyllä kauppakirjalla myydä Tuomas Tuomaanpoika Warikselle ainoastaan puolet siitä, on Kihlakunnanoikeus 3. päivänä Helmikuuta 1908. julistamallaan päätöksellä, koskeivät Matti Waris ja Lauri Kärkä olleet voineet näyttää, että Moses Waris ennen 6. päivänä Syyskuuta 1897. hänen ja Tuomas Tuomaanpoika Wariksen tekemää tilankauppaa olisi laillisessa järjestyksessä myynnyt puheenalaisen tilanosan vanhemmalle Tuomas Wiirikselle ja Juho Warikselle, hyljännyt Matti Wariksen ja Lauri Kärkän kanteen. 450
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Waris ja Lauri Kärkä olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 31. päivänä Keinä kuuta 1909. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Matti Wariksen ja Lauri Kärhän neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Tuomas Tuomaanpoika Warikselle vastuupuhevallan valvomisesta Hovioikeudessa johtuneet kulut. Hovioikeuden tuomioon ovat Matti Waris ja Lauri Kärkä anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Matti Waris ja Lauri Kärhä ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Johanna Sevonen. B Amberg. Mannes Pesonen. B Anneberg. Johannes Pesonen. A. W. Kullsulaara. Johannes Pesonen. A. W. Kullsulaara. Asian Sikautta 99 Toukokuun 23 päivänä 1912. sesta Turun Hovioikeudesta lulleessa, perinnönjaon ja lain huudatuksen moittimista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Männäisten kylästä, on hakijana sekä saman pitäjän Sairisten kylästä kotoisin oleva Talollinen Frans David Juhonpoika Wirtanen eli Isotalo, alaikäisten lastensa Aina Marian, Hilja Erikan Tuoma Matildan, Frans Oinon, Taimi Fredrikan ja Olli Josefman holhoojana, vastaajana: Annettu Oikeusosas tossa 23. päivänä Toukokuuta 1912. Pag. 335. R. D. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla KeisarilliKaarlo Gotthard Juhonpoika Wahäkudila, Uudenkirkon pitäjän Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraaFrans David Wirtaselle toimitetun Läsnä: J. R. B. b. J. P. - 1.R. Ossian Schauman. 1909 No 783.
haasteen nojalla on Kaarlo Gotthard Wähäkudila Laitilan, Pyhämaan ja Uudenkirkon pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessä lausunut että sittenkun Kaarlo Gotthard Wähäkudilan vaimo Maria Amanda Abrahamintytär oli kuollut 29. päivänä Maaliskuuta 1873., jättäen jälkeensä avioliitosta Kaarlo Gotthard Wähäkutilan kanssa syntyneet tyttäret Maria Josefman ja Amanda Wilhelminan, niin oli mainitun vainajan jälkeen 1. päivänä seurannutta Heinäkuuta toimitetussa kalunkirjoituksessa ja perinnönjaossa merkitty kuolinpesään kuuluvaksi Männäisten kylässä oleva Wähäkudilan perintötalo, josta Kaarlo Gotthard Wähäkuutilalle oli jaettu naimaosana 2/3. osaa sekä tyttärille Maria Josefina ja Amanda Wilhelmina Kaarlontyttä rille kummallekin, 1/6 osa; sekä että Frans David Wirtunen, joka oli ollut naimisissa nyttemmin myöskin kuolleen Maria Josefina Kaarlöntyttären kanssa, oli edelläkerrotussa holhoojantoimessaan Kihlakunnanoikeudessa saanut kaksi lainhuutoa mainituille alaikäisille lapsilleen 1/6. osaan Wähäkudilan taloa, mutta koska Kaarle Gotthard Huha kudila, joka oli Maria Amanda Abrahamintyttären kanssa vihitty avioliittoon 27. päivänä Joulukuuta 1866, oli jo sitä ennen eli 16 päivänä Helmikuuta 1864. tehdyllä kauppakirjalla ostanut Wähäkudi lan talon, eikä Maria Amanda Abrahamintyttäreltä ollut odistut naimaosaa sanottuun tilaan ja hänen jälkeensä toimitetussa perinnönjaossa siis oli jakoon otettu sellaistäkin omaisuutta, joka ei kuulunut kuolinpesään, sentähden on Kaarlo Gotthard Wähäkudila vaatinut että kerrottu perinnönjako, mikäli siinä oli Maria Josefina Kaarlontyttärelle jaettu 1/6 osa Wähäkudilan talosta lainvastaisena kumottaisiin ja etlä Frans David Wirtasen alaikäi152
sille lapsille tuohon tilanosaan myönnetyt lainhuudot julistettaisiin mitättömiksi, minkä ohessa Kaarlo Gotthard Wihäkvedila on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Sittenkun Frans David Wirtunen oli kannetta vastustanut, on Kihla kunnanoikeus, jossa Amanda Wilhelmina Kaarlontytästä ja tämän miestä, Renki Emil Salosta myös oli kuultu, 15. päivänä Huhtikuuta 1907. julistamillaan kahdella eri päätöksellä antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Kaarlo Gotthard Wähäkudita vaimovaina jansa Maria Amanda Abrahaminlyttären jälkeen 1. päivänä Heinäkuuta 1873. toimitetussa perinnönjaossa oli itse saapuvilla ollen piitänyt puumerkkinsä jaossa laadi hin toimituskirjan alle ja siinä selittänyt olevansa tyytyväinen sanottuun jakoon, jossa Kuuslo6 att hard Wähäkudilan tyttärelle Maria Josefina Kaarlontyttärelle äitivainajansa jälkeen oli jaettu kuudesosa Wähäkudilan talosta, huolimatta siitä ettei Maria Amanda Abrahamintyttärellä siihen ollut ollut naimaosaa, mikä tilanosa sittemmin Maria Josefina Kaarlöntyttären 12 päivänä Kesäkuuta 1905. tapahtuneen kuoleman jälkeen li perintönä joutunut Frans David Wirtasen alaikäisille lapsille, sen vuoksi ja kun Frans David Wistasen alaikäisten lasten saanto puheenalaiseen osaan Kähäkudilan talosta perustui kysymyksessä olevaan perinnönjakoon ja siis oli pidettävä laillisena, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Kaarlo Gotthard Wähäkudilan asiassa ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarlo Gotthard Haheikuelila oli vitoumalla saattanut jutun, on 22 päivänä Lokakuuta 1909 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon on Kaar453
lo Gotthard Wähäkudila anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Frans David Wirtanen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kaarlo Gotthard Wähäkudila oli i siintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kaarlo Gotthård Wähäkudila suorittamaan Frans David Wirtaselle, korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi olleista kuluista, seitsemänkymmentäviisi markkaa: Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Keisarillinen Suomen Senaatti. J Mannis Peltonen B. Amnberg. Johannes Pesonen. A. W. Ruusuvaara Johannes Pesonen. A. W. Ruusuvaara Asian Länsman  toukokuun 24 päivänä 1912 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisa rillisestä Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta. koskevassa jutussa, jossa ovat Talonomistajat Alfred ja Juho Aarne Paslinen, Lappeenvannan kaupungista, yhteisesti hakijoina sekä Puumalan pitäjän Miettulan kylästä kotoisin oleva Maakauppias Matti Koponen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 24 päivänä Toukokuuta 1912. Käraillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä. saanut tietää seuraavaa: Matti. Koposelle toimitetun haasteen nojalla ovat Alfred ja Juho Aarne Partinen Tuumalan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet että, sittenkun he kaupLäsnä: J. H. F. P.  do  do P. A. B. Pag. 31/32. R. D. 1909 No 793.
pakirjalla 29 päivältä Elokuuta 1905 olivat Ravintolöitsija Gustaf Almi'ilta ostaneet 1/2 perintötalosta No 1 ja 1/4 perintötalosta No 2 viimeksimainitun pitäjän Sivinsaaren kylässä, oli Matti Koponen, jonka Gustaf Alm välikirjalla 7 päivältä Lokakuuta 1903 oli oikeuttanut sanottui hin tiloihin kuuluvalta Riihonlahden ulkopalstalta hakkinut tamaan välikirjassa lähemmin määrätyt mitat täyttävät koivu- näre - ja mäntypuut, ilman Alfred ja Juho Aarne Pastisen lupaa ja vastoin heidän kieltoinen talvella 1906 1907 mainitulta ulkopalstolta valmistanut ja poisvienyt, toimitetun kertselmuksen ja arvion mukaan, 1474 syltä metrin pituisia ja 396 3/4 nyltä 40 senttimetrin pituisiä koivissa ja pitäjänsiä holkoja; ja ovat Alfred ja Juho Aarne Paistinen sen vuoksi vaatineet, että Matti Koponen velvoitettaisiin sanotun arvion mukaan 2,253 markalla korvaamaan hakattujen puiden arvo korkoineen ja sen ohessa palkitsemaan Alfred ja Juho tarne. Tastisen oikeudenkauptikulut. Jutussa kuulustettuna, on Matti Koponen huomauttanut. että Alfred ja Juho Aarne Pastinen, ostanssaan edellämainitut tilat Gustaf Alm'ilta, ohvart tietäneet, että Gustaf Alm ylläkerrotulla välikirjalla oli luovuttanut Matti Koposelle hakhuutoikeuden puheenalaisella ulkopalstolla kasvavaan metsään; jonka vuoksi ja kun tuo välikirja näin ollen oli sitova Alfred ja Juho Aarne Tastista ainakin siihen asti, kuin Matti Koponen tulisi sanotun metsän käyttämisestä laillises sa järjestyksessä irtisanotuksi ja erotetuksi, Matti Koponen on vastustanut kannetta. 455
Kihlakunnanoikeus on 10 päivänä Syyskuuta 1907 julistämallaan päätöksellä mainitsemillään perusteilla velvoittanut Matti Koposen suorittamaan Alfred ja Juho Aarne Tastiselle varaditut 2,253 markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien oikeuden käynnin alusta, 14 päivästä Kesäkuuta 1907, kunnes täysi makon tapahtui, kuin myös kolme lasadalla markalla korvaamaan Alfred ja Juho Aarne Tastisen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavarsi Matti Koponen oli vetaamalla saattanut jutun, on 18 päivänä Syyskuuta 1909 siinä antamallaan tuomiolla ratkaisnet asian; ja koska oli käynyt selville, että Alfred ja Juho Aarne Pentinen, ostaessaan kysymyksessä olevat tilat Gustaf Almälta, olivat tietäneet, että Alm sitä ennen kirjoillisella kontrahdilla oli luovuttanut Matti Koposelle oikeuden ottaa puita edellämainitulta, sanottuihin tiloihin kuuluvalta Riihonlahden palstalta, Alfred ja Juho Aarne Pastisen voimatta edesväittää, vielä vähemmän näyttää tarkoituksensa olleen tehdä puheenalainen tilojen kauppa sillä edellytyksellä, että he saisi vat hyväkseen käyttää myös ne tiloilla kasvavat puut, jotka Matti Koponen mainitun kontrahdin nojalla oli oikeutettu hakkuuttamaan, on Hovioikeus kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Alfred ja Juho Aarne Pastisen asiassä ajaman kanteen sekä vapänttanut Matti Koposen kaikesta maksuvelvollisuudesta ersiassa Hovioikeuden tuomioon ovat Alfred ja Juho Aarne Pastenin ononeet muutosta perustelmalla, johan Matti Koponen on vastan 456
nut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän pitiin; ja koskei Matti Koponen ole Alfred ja Juho Aarne Postisen kieltoa vastaan voinut näyttää, että nämä ostaessaan kysymyksenalaiset tilat Gustaf Almilta olisivat suortuneet noudattamaan Tastisten jer Gustaf Almén kesken tehtyä edellämainittua metsähakkuukontrahtia tahi että tuo kontvahti muutoinkaan olisi ollut Alfred ja Juho Aarne Fastista sitova, sen vuoksi ja kun ei Matti Koposta kuitenkaan ja tussa ilmennöihin asianhaa voihin nähden voida pitää velkapäänä maksamaan Alfred ja Juho Aarne Turtiselle ennen pää korvausta kuin puheena oleenen halkojen tekeon käytet tyjen puiden arvon. Keisaril linen Senaatti harkitsee oike aksi. kunnaten Hovioikeuden tuomion, velvoittaa Martti Koposen sanottuna puiden arvora suorittamaan Alfred ja Juho Aarne Protiselle hankinnan mukaan yhteensä tuhat kolmesataa kahdeksankymmentäneljä mark kaa viisikymmentä penniä viiden prosentin vuosikorkoineen edelläsänotusta 14 päivästä Kesäkuuta 1907, kunnes täysi maksu tapahtuu, sekä sen ohessa kolmellasadalla markalla korvaamaan Alfred ja Juho Aarne Torstisen Kihlakunnanoikeudessa kärsimät oikeudenkäyntikulut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Yläkunnassa Manna Peltonen. Johannes Pesonen A. W. Ruusavaara. Ossian Haurman. 157
Toukokuun 24 päivänä 1912 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Kaisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, irtaimen omaisuuden kaupan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa Perämies Kalle Hyväriren, Oulun kaupungista, on hakijana sekä samassa kaupungissa asuva Kauppias Juhani Nousi ainen, Oulun pitäjän Oulunsuun kylästä kotoisin olevan Ajurin Herman Hyvärisen ja hänen vaimo - vainajansa Maria Sofia Hyvärisen konkurssipesän toimitsijamiehenä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 24 päivänä Toukokuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itselleen esitte tyttänyt pittuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Läsnä: D. W. t. J. P. A. R. d. S. 158 No 794. Tåg. 186. R. D. 1911.
Kalle Hyväriselle toimitetun haasteen nojalla on Kauppias Nousiainen, yllämainitussa toimessaan, Oulun ja tailuodon pitäjäin käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että, sittenkun Herman Hyvärinen oli 14 päivänä Joulukuuta 1909 hyväksynyt Kalle Hyvärisen asettaman 400 markan suuruisen kolmen kuukauden vekselin, joka oli myyty KansallisOsake-Pankin haarakonttoriin Oulussa, oli Herman Hyvärinen saman kuun 21 päivänä tehdyllä kauppakirjalla 400 markan hinnasta, joka kauppakirjaan oli merkitty kuitatuksi vekselitunnusteella, myynyt Kalle Hyväriselle neljä lehmää, minkä jälkeen viimeksimainittu, Herman Hyvärisen seuranneen Tammikuun 19 päivänä luovutettua omaisuutensa konkurssiin, oli sanotuista lehmistä myynyt kolme yhteensä 525 markan hinnasta; jonka vuoksi ja kun tuossa kauppakirjassa mainitut lehmät kaupan jälkeenkin edelleen olivat jääneet Herman Hyvärisen huostaan, ilman että niitä millään tavalla oli erotettu Herman Hyvärisen muista lehmistä, eikä Herman Hyvärinen ollut mitään vekselitunnustettu lehmien hinnan suoritukseksi saanut sekä sanotun kolmenkymmenen päivän kuluessa ennen konkurssin alkua tehdyn kauppakirjan tarkoituksena nähtävästi oli ollut ainoastaan turvata Kalle Hyväristä siltä varalta, että hän joutuisi maksamaan asettamansa vekselin, on Kauppias Nousiainen vaatinut, että puheenalainen kauppa julistettaisiin mitättömäksi ja Kalle Hyvärinen velvoitettaisiin suorittamaan konkussipesälle yllämainituista kolmesta lehmästä myymällä saamansa hinta, yhteensä 525 markkaa, kuin myös edelleen jättämään konkurssipesän haltuun neljäs lehmä, jota hän ei vielä ollut pesällä haltuunsa saanut. Kanteesta kuulustettuna on Kalle Hyvärinen väittänyt, että kysymyksessä oleva kauppa oli tehty ja Joulukuun alussa vuonna 1909, vaikka 459
kauppakirja oli kirjoitettu vasta saman kuun 21 päivänä; että lehmien hinta oli maksettu siten, että hän oli ottanut vastatakseen puheenalaisen vekselin lunastamisesta pankista; sekä että vekseliä vastaan saadut rahat oli käytetty Herman Hyvärisen samaan aikaan suoritettavaksi langenneen 300 markan vekselin ja erään toisen hänen velkansa maksamiseen, jonka tähden ja kun tuo kauppa oli kaikin puolin rehellinen, Kalle Hyvärinen on vastustanut kannetta. Sittenkun Herman Hyväristäkin oli jutussa kuultu, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan 8 päivänä Syyskuuta 1910 julistamassaan päätöksessä lausunut. selville käyneen että Herman Hyvärinen, jonka kanssa Kalle Hyvärinen oli lupautunut menemään vekselisitoumukseen, oli turvataksensa Kalle Hyväristä tuosta siten muksesta, ensin Joulukuun alkupuolella vuonna 1909 suullisesti ja sittemmin saman kuun 21 päivänä kirjallisesti tehnyt sellaisen välijuheen, että Herman Hyvärinen yhteensä neljänsadan markan hinnasta luovuttaisi Kalle Hyväriselle neljä lehmää karjastaan, jotka lekmät kumminkin eri sopimuksen mukaan jäisivät toistaiseksi Herman Hyvärisen haltuun ruokolle; että Kalle Hyvärinen saman Joulukuun 14 päivänä oli asettanut neljänsadan markan suuruisen vekselin, minkä Herman Hyvärinen oli hyväksynyt, ja sillä Kansallis - Osake-Pankista nostanut vastaavan rahamäärän, jonka Kalle Hyvärinen erä - päivänä oli pankkiin maksanut; sekä että Kalle Hyvärinen Herman Hyvärisen hallusra olleista lehmistä oli konkurssin aikana myynyt kolme lehmää yhteensä viidensadan kahdenkymmenenviiden markan hinnasta; ja koskei Kalle Hyvärinen ollut vastoin Kauppias Nousiaisen kieltoa 100