Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
peenalaisessa Tammikuun 7 päivänä 1897 annetussa sitoumuksessa nimenomaan oli mainittu, mitä kaupungin omistamia alueita päätös, koski, ja kun kaupunki vasta vuonna 1905 oli tullut omistamaan nuo tilat; minkä vuoksi Raastuvanoi keus on hyljärnyt kanteen sekä velvoittanut Ylihallituksen korvaa, maan kaupungin oikeudenkäyntikulut sadalla viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi juttu oli Suomen Tio - ja Kesiraken nusten Ylihallituksen puolesta vetoamalla saatettu, on Toukokuun 28 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt sen Raastuvanoikeu den päätöksen varaan sekä velvoittanut Ylihallituksen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Savonlinneen kaupungilla Hovioikeudessa vastaupuhevallan valvomisesta olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Suomen Teoja Kesirakenneesten Ylihallituksen puolesta anottu muutosta perustelmatta, johon Savonlinnan kaupungin puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvitetyksi, että Savonlinnan kaupungin valtuusmiehet olivat Syyskuun 18 päivänä 1900 tekemällään päätöksellä kaupungin puolesta sitoutuneet korvauksella luovuttamaan puheena laista rautatietä varten tarvittavan, kaupungille kuuluvan maan ilman että tässä suhteessa olisi asetettu mitään rajoituksia maan laatuun tahi määrään nähden, sekä että Savonlinnan kaupunki, ennen kuin rautatien rakentamista varten pakkolunastus oli tapahtunut, oli mänut kysymyksessä olevat tilat omikseen, minkä vuoksi, ja kun mainitulla sitoumuksella selvästi oli tarkoitettu, luovuttaa ilmaiseksi kaikki kaupungin silloin omistama maa kuin pakkolunastus rautatietä varten toimitettiin huolimalla siitä, milloin kaupunki oli tullut tuon maan omista101
jaksi, harkitsee Keisarillinen Senaat ti oikeaksi, kumoton Raastuvanoikeuden päätöksen ja Hovioikeuden tuomion, velvoittaa Savonlinnan kaupungin heti Suomen Jaltiolle suorittamaan vaaditut kolmetoistatuhatta kahdeksansataa kuusikymmentäkaksi markkaa kolmekymmentäneljä penniä Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. trix Svenmk. Alfred Lillksiala. tens hanmik. Alper Luksiala. H. Anneberg. Samuli Koski. A. J. Brunblom Alfred Sarva
Helmikuun 29 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausjutussa, jossa Toiminimen Hugo Kaijan omistajat Nikolainkaupungista olevat Kauppiaat Tuomas Laurell ja Hugo Kaija ynnä Osakeyhtiö Laurell & Lahtinen Aktiebolag ovat hakijoina sekä Kuruun pitäjän Suolahden kylästä oleva Kuuppias Kalle Jalkola vastaajana: Annettu Oike usosastossa Helmikuun 29 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt pitun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kannun, Multian ja Pihlajävi. den pitajäin käräjäkunnan. Kihlakunnanoikeudessa ovat Kauppias Laurell ja hänen myötäpuolensa lausemeet, että he Lokakuun 9. päivänä 1912 tehdyllä kauppakirjalla olivat Kalle Halkolalle myyneet Toiminimen Läsnä: H. 1. J. T. R. K. A. Allan Dahlbeck 102 Såg. 111. R. D. 1914 No 446.
luga Kaijan omistaman Wäinölä nimisessä kauppakartanossa Pitäjäveden seurakunnan kirkkoherran virkatalon maalla olevan kauppatavaravaraston muun muassa ehdoilla, että Kalle Walkolan tuli maksaa varastosta sanotun vuoden Syyskuun 8 päivänä päätetyn tavaräluettelon yksikkohintain mukaan laskettu kauppahinta, siitä kuitenkin vähentämällä 1,500 markan alennus, ja ottä tavarain vastaanotto tapahtuisi saman Lokakuun 20 päivänä, jolloin tavaravaraston tarkastus myös oli alotettava ja ostajan maksettava kauppahinnasta 10.000 markkaa, jota vastoin kauppahinnan jäännös oli suoritettava kolmen kuukauden korottomalla vekselillä; että tavarain tarkastus oli alotettu viimeksimainittuna päivänä, mutta kun Kalle Walkola seuranneena päivänä oli kieltäytynyt tavaroita vastaanottamasta ja ilmoittanut peruuttavansa kaupan eikä myöskäiän maksanut kauppahinnasta silloin maksettavaa määrää, oli tarkastus koskeytetty, minkä jälkeen Kalle Walkolan etua valvomaan oli hankittu uskottu mies ja turhastusta sitten jat kettu seuranneen Marraskuun 6 p päivinä, jolloin tavaravaraston hinta oli noussut 25.768 markkaan 16 penniin; että Kalle Walkolalle o li ilmoitettu, että, ellei hän kauppa ehtoja täyttäisi, tavaravarasto myytäisiin hänen lukuunsa enimmän tarjoavalle ja hinnanero haettaisiin häneltä; sekä että varasto sitten olikin mainitun Marraskuun 23. päivänä toimitetulla huutokaupalla 21902 markan 94 pennin kauppa hinnasta myyty enimmän tarjoavalle samoilla ehdoilla kuin aikaisemmin Kalle Walholalle, eli siis 2,365 markkaa 22 penniä halvemmasta kuin Kalle Walkola oli sitoutunut siitä maksamaan Tämän vuoksi ja kun Kauppias Laurell ja hänen myötupuolensa olivat siitä, ettei Kalle Walkola ollut kaupassa pysynyt ja 103
sen ehtoja täyttänyt, kärsineet vahinkoa mainitut 2,365 markkaa 22 penniä ja korkotappiota 10.000 markalle Lokakuun 20 päivästä 1912 seuranneen Marraskuun 23 päivään sekä tavarain tarkastuksesta maksetut 200 markkaa ynnä huutokaupan tuottamat kustannukset 200 markkaa, ovat Kauppias Laurell ja hänen myötäpuolensa vaatineet Kalle Walholaa velvoitetta vaksi heille maksamaan yhteensä 2765 markkaa 22 penniä ja kuuden prosentin korko 10,000 markalle äskenmainitulta ajalta se kä korvaamaan heidän oikeuden käyntikulunsa. Kannetta vastustaen on Kalle Kalkola väittänyt, että puheenalainen kauppa oli tehty edellytyksellä että Walkola saisi jatkaa kauppäliikettä samassa Wäinölän kauprahartanossa, jossa Kauppias Kaijakin tällä samalla varastolla oli kauppaa harjoittanut ja jonka Kauppias Laurell oli samana päivänä, kun tavaravaraston kauppa tehtiin, myynyt. Kalle Walkolalle täydellä omistusoikeudella, vakuuttaen että kirkkoherranvirkatalon haltija myöntyisi vuokravikauden siirtoon Walkolalle; mutta kun Kauppias Laurell, kuten Walkola tavaravaran ton tarkastuksen kestäessä oli saanut tietää, ei ollut omistanutkaan kauppakartanoa, joka oli rakennet tu virkatalon metsästä otetuista puista, eikä virkatalon haltija ollut hyväksynyt siirtoa, on Kauppias Kalkola, joka siitä syystä oeli katsonut olevansa oikeutettu purkamaan tavaravaraston ja kauppakartanon kaupan ja jonka suostumusta huutokauppaan ei ottu saatu, vastustanut kannet ta Kihlakunnanoikeus on Helmikuun 13 päivänä 1913 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Kalle Walkolan maksamaan Kauppias Laurellille ja hänen myötä puolilleen vaaditut 2.365 markkaa 22 401
penniä, kuuden prosentin koron 10,000 markalle Lokakuun 21 päivästä Marraskuun 23 päivään 1912 sekä korvauksona kauppatavara varaston uudesta tarkastuksesta ja hinnoituksasta, sekä sen huutokauppakustannuksista yhteensä 400 markkaa kuin myöskin korvaamaan Kauppias Laurellin ja hänen myötäpuoltensa kuhet 225 markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kalle Walkola oli vetoamalla suattanut jutun, on Maaliskuun 31 päivänä 1914 antamassaan tuomiossa lausunut selvitetyksi että Kalle Walkola mainitulla Lokakuun 9 päivänä 1912 tehdyllä kauppakirjalla oli siinä määrätyillä ehdoilla ostanut Kauppias Luurellelta ja hänen myötäpuolikaan, Toiminimen Ingo Kaijan omistajilta, puheenalaisen kauppakuaravaraston, joka oli hänen vastaanotettava saman kuun 20 päivänä, ja ettei Kalle Kulkola ollut voinut näyttää, että tämä kauppa olisi ollut riippuva hänen ja Kauppias Laurellin välillä samana päivänä tehdystä Wäinölä viimisen kauppakartanon kaupasta, tahi esittää muuta päterää syytä kieltoonsa täyttää kaupan ehtoja, kuin myöskin että Kalle Walkolan tavaravarastosta maksettava hinta kauppakirjan ehtojen mukaisesti määrättynä nousi 24,268 markkaan 16 penniin ja että tavarararastosta Kauppras Laurellin ja hänen myötäpuollensa myydessä sen Kalle Kalkolan vaskuun julkisella huutokaupalla oli saatu ainoastaan 21.9002 markkaa 94 penniä; mutta koskeivät Kauppias Lausell ja hänen myötäpuolensa, vaikki Kauppias Kalkola ollut tahtonut kauppa ehtoja täyttää, olleet ollut oikeutettu ja ilman Kalle Walkolan myönnytystä hänen lukuunsa myymään kauppatavaravarastaa ja he toimittamalla tällaisen myynnin olivat kutsottavat puolestaan purkaneen kaupan, ei vätkä he siis onään olleet witeet siihen perustaa mitään oikeutta Kalle Walholaa vastaan, on toivoikeus, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt kanteen. Hovioikeuden tuomioen ovat Kauppias Laurell ja hänen myötäpuo 105
lensa anoneet muutosta perustelmalla, johon Kalle Walkola on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppras Laurell ja hänen myötäpuolensa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kauppias Laurell myötäpuolineen suorittamaan Kalle Walkolalle korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi ollaista kuluista seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. "Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen. F. Auer. Allan Dahlbeck Den 2 Mars 1916. Kejserliga Senatonsför Finland dom uti ett på nedsatt revers sionskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål mellan Möbel handlaren Wilhelm Julius Lehtiö, från Ekenäs stad, sökande, samt Kiehäradshöfdingen Herman Koroloff, såsom sysslomän i Aktiebolaget J. H. Mäkelä & Co Osakeyhtiös, från samma stad. till konkurs upplåtna bo, svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 2 Mars 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt numera är i fråga inhämtat följande: Åberopande ett den 5 Januari 1914 upprättadt kontrakt, dessmedelst Aktiebolaget J. H. Mäkelä & Co Osakeyhtiö från den 15 i samma månad intill den 15 Januari 1919 till Handlanden Lehtiö emot en hyra af 141 mark 70 penni i månaden upplåtit såsom Ofe: W. F. P. - R. H. - A. R. K. A. Pag 251. R. D. 1915 No 464.
mickeriverkstad, bland annat, hela öfre väningen af byggnaden å tomton No 271 vid Fromondedgatan i Ekonäs samt tillika förbundet sig att hålla väningen med behöflig värme, äfven i afseende å kokning af lim, genom ledning från den redre väningen befintliga ängpannan, har Vicehäradshöfdingen Kopoleff, i sin ofvan angifna egenskap vid Rådstufvurätten i Ekenäs den 9 November 1914 yrkat att, emedan kyran för sagda lägenhet under nästföregående Juni, Juli, Augusti, September och Oktober månader vore oguden, Lehtiö måtte förpliktas att till aktiebolagets konkursmassa gälda berörda hyra eller 708 mark 50 penni jämte ränta, efter afdrag af häremot erlagda, den 24 i sistsagda månad 96 mark och den 8 påföljan de November 75 mark, samt af 21 mark 70 penni i godtgörelse för icke levererad värme under Oktober månad. I saken hörd har Handlanden Lehtiö genmält, att sedan han den 5 Mars 1914 inflyttat i ofvanberörda lägenhet samt Aktiebolaget J. H. Häkelä och Osakeyhtiö den 9 i samma månad afträdt nu egendom till konkurs, hade Konkursmassan icke levererat den kontraktsenliga värmen, till följd hvaraf Lehtiö åsamkats on skada, hvilken uppskattats till minst 70 mark i månaden; och enär Lehtiö, af hvilken konkurs massan uppburit hyran under Mars, April, och Maj månader med tillhopa 425 mark 10 penni samt därutöfver fått emottaga i afbetalning å senare upplupen fyra 171 mark el ler således sammanlagdt 596 mark 10 penni, alltså i hyra under den tid käromålet omfattade guldit 1/4 mark 50 penni per månad samt konkursmassan, hos hvilken Lehtiö i ersättning för icke levererad vär me egde fordra 70 mark i måna den, vid antydt förhållande icke tillkomme något utöfver hvad allaredan erlagts, har Lehtiö emot107
sett käromålets förkastande. Rådstufvurätten, hvarest Vicehäradshöfdingen Koroleff jämväl gjort anspråk på ersättning för konkursman sans umgälder i rättegången, har genom utslag, afsagdt den 25 Januari sy15, förklarat utredt vara, att Aktiebolaget J. H. Mäkelä & Co Osakeyhtiö enligt förberörda kontrakt till Handlanden Lehtiö förhijst ifrågavarande lägenhet att användas såsom smickeriverkskstad och tillika förpliktat sig att leverera för lin kokning och uppvämming af verk staden nödig värme, men att Lehtiö icke bekommit för sagda ändamål erforderlig änga under tiden från och med Juni till och med Oktober år 1914, i anseende hvartill och som den genom berörda maktlåtenhet uppkomna skadan borde, med hän syn till den i målet föreställda utredningen, uppskattas till femtio mark för hvarje af månaderna Jemi, Juli, Augusti och September samt till sjuttio mark för Oktober månad, Rådstufvurätten ålagt Handlanden Lehtiö att till Aktiebolaget J. A. Mäkelä & Co Osakeyhtiös konkursmassa utgifva i hyra för nästsagla som månader sjuhunchgåtta mark femtio penni, med afslag af sammanlagdt tvåhundra sjuttio mark i ersättning för omförmälda skada, eller sålunda syrahundra trettioåtta mark femtio penni jämte fem procents årlig ränta från förenämnda 9 November 1914, efter afdrag likväl af de etthundrasjuttioen mark, konkussa massan å hyran fått uppbära, hvarutom Lehtiö känts skyldig att i godtgörelse för rättegångskostnaden till konkursmassan utbetala sjuttiofem mark. Hofrätten, under hvars pröfning parterna ömsesides i vudeväg dagit målet, har medels dem af den 30. September 1913, jämte det Handlanden Lehtiös ändrings ansökan icke föranledt ändring i Rådstuf verättens utslag, förklarat utredt 408
vara, att Aktiebolaget J. A. Mäkelä & Co Osakeyhtiös konkursmassa under Juni, Juli, Augusti och September månader 1914 åt Handlanden Lehtiö levererat kontraktsen lig värme, i anseende hvartill Hofrätten, med ändring af Rådstufvurättens utslag, ålagt Handlanden Lehtiö att till konkursmassan utgifva fordrade sjuhundraåtta mark femtio penni, efter afdrag dock af ej mindre förberörda etthundra sjuttioen mark än de tjuguen mark sjuttio penni, konkursmas san medgifvit till afdrag å hyran för Oktober månad, eller sålunda återstoden femhundrafemton mark åttio penni jämte fem procents årlig ränta härå från ännämnda 9 November 1914, med hvilken ändring vid Rådstufvurättens utslag i öfrigt, eller såvidt angår den konkursmassan tillagda rätte gångskostnadsersättningen, fätt bero. Uti Hofrättens dom har Handlanden Lehtiö sökt ändring medels deduktion, som af Vicehäradshöfdingen Kroloff bemälts Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande och pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hefrättens dom, fastställa Rådstaf variättens i saken afkunnade utslag. Det alle, som vederbör, till ef terrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin K. R. Helanen K. Auer. Johannes Pesonen. A. J. C. Lillmarara Titl, Gröndere 409
Maaliskuun 3 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuutta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, lahjakirjan mitättömäksi julistamista koskevassa nostojutussa, jossa Soinen pitäjän Kuninkaanjoen kylästä olevat Itsellinen Kristian Kustaanpoika Honkola ja hänen vaimonsa Johanna Juhontytär Honkola ovat hakijoina sekä Karstulan pitäjän Wahangan kylästä oleva Talollinen Heikki Juhonpoika Jokinen eli Koskelä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 3 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Karstulan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Kristian ja Johanna Honhola 1912. moden talvikäräjissä lausuneet, että Läsnä: W. A. J. P. R. H. - Kit. 110 No 470. Pag. 37. R. D: 1914
Johanna Honkolan ja Heikki Jokisen 28 päivänä Maaliskuuta 1898. kuollut isä Talollinen Juho Juhonpoika Kaskela eli Möttönen, joka omisti 1/16 osan manttaalia osaksi perintömaan ja osaksi kruunun lisäysmaan luontoista Koskelain eli Möttölän taloa No 1 mainitus ja Wähängan kylässä, mistä talon osuudesta hän oli perinyt vanhemmiltaan Juho Eljaksenpoika ja Maria Eljakontytär Koskelalta kaksi kolmannesta eli 1/24 osan manttaalia, oli Syyskuun 27 päivänä 1893. tehdyllä lahjakirjalla yhdessä vaimonja Leinä Sofia Koskelan kanssa antanut koko omistamansa talonosuuden Heikki Jokiselle, vaikki ei Juho Koskela ollut ollit oikeutettu lahjoittamaan perimäänsä talonosuutta, minkä vuoksi Kristian ja Johanna Honkola, ilmoittuen että Heikki Jokinen oli saanut kiinne kirjan saannolleen Lokakuun 5 päivänä 1894 ja että Kristian Honkola, matkustettuaan vuonna 1889 ulkomaille, oli palannut kotia Tammikuulla vuonna 1918, ovat vaatineet, että puheenalainen lahjakirja julistettaisiin mitättömäksi, mikäli se koski Juho Koskelan perimää osuutta sanotusta talosta; ja että perimysmaan luontoinen talon omus määrättäisiin jaettavaksi Juho Koskela- vainajan perillisten kesken sekä että Heikki Jokinen velvoitettaisiin korvaamaan Honkolan anopuollen oikeudenkäyntikulut. Heikki Jokisen vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus Syyskuun 30 päivänä 1912 julista masiaan päätöksessä siinä muine tuilla perusteilla hyljännyt kan teen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kristian ja Johanna Honkola olivat velonmalla saattaneet jutun, on Joulukuun 15 päivänä 1913 antamal laan tuomiolla, koska Johanna Honkola oli Kristian Honkolan olles ja ulkomailla edustanut heidän yhteistä pesäänsä ja siis myös ollut 411
oikeutettu Heinäkuun 18 päivänä 1893 antamallaan kuitilla luopumaan vastaisesta perintöosuudestaan isänsä jälkeen, mihin perintöosuuteen myös kin kuului puheenalainen talono mus, jättänyt asian sen loppupää töksen varaan johon Kihlakunnan oikeus oli johtunut, sekä velvoitta nut Kristian ja Johanna Honkolan viidelläkymmenellä markalla komaamaan Heikki Jokisella ja tun vuoksi Hovioikeudessa ollut kulut. Hovioikeuden tuomioon ovat Kristian ja Johanna Honkola anonut muutosta perustelmailla, johon Heikki Jokinen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo näyte tyksi, että Johanna Honkola on miehensä Kristian Honkolan ulkomailla olleen, anoen lapsineen kotona ja tarviten elatusta itselleen ja heille saanut isältään Juho Juhonpoika Koskelalta hänelle isänsä kuoleman jälkeen Koskelan talosta tulevan perintöomuiden arvon ja sen johdosta 18 päivänä Heinäkuuta 1893 isänsä kanssa tekemänsä sopimuksen mukaan kirjallisesti luopunut oikeuksistaan ja nottuun taloon; minkä vuoksi Keisarillinen Tingatti harkitsee oikeaksi, nojautuen Saimiskaaren 11 luvun 6 SS:ään, jättää sen loppupäätöksen pyyväksi, johon Oikeudet ovat jutusen johtuneet, ja velvoitetaan Kristian ja Johanna Honkola yhteinastuullisesti suorittamaan Heikki Johintle, korvauksi hänellä täällä pitun maksi ollusta luhesta kahdeksankymmentäviisi markkaa. Tiitä kaikki asianomainet noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer Allan Gahlbeck112
Maaliskuun 4. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nesterahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa testamentinmoitetta koskevassa jutussa, jos sa ovat Talolliset Oskari Wilho Hakala, Moukijärven pitäjän Lampisten kylästä vaimonsa Emma Maria Taavetintytär Hakalan edusmiehenä, ja Oskari Mäkinen, Suodenniemen kappelin Pujuniemen kylästä alaikäisen Talollisenpojan Väinö Johannes Ylirosen holhoojana, yhteisesti hakivoina sekä Talollisenleski Eeva Sevi su Taavetintytär Noukka viimeksi mainitun kappelin. Koivunimen kylästä, vastaajana: Annettu Oikeus sustossa 4. päivänä Maaliskuuta 1916. Keisarillinen Senuolli on esittelyttä nyt itselleen jutoon kirjat ja niistä saanut tietää: Sittenkuin Talollinen Taavetti Mala kias. Iisakinpoika Noukka, Koivuniemen kylästä, oli kuollut 25. päivänä Kesäkuuta 1909. jättäen jälkeensä oikeudenomistaja na, paitsi leskeni Eeva Loviisa. Toukkaa, pojat Taavetti Wilho, Juho Vihtori ja Kaarle Sumii: J. P. H. A. R. K. K: F. S.K. 56.1 92 " No 471 Pag 109 p. 1914
Oskari Tenkan, tyttären Emma Maria Hakalan sekä tytärvinajan Talollisenvaimon Oloa Pauliina Taaveontytär Ylaresin alaikaisen pojan Väinö Johannes Yluesin, niin oli Eeva Lovisa Noukka miesvainajansa jälkeen Karkun Moulijärven ja Lavian pitäjiin sekä Suoniemen ja Tuodoniemen kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessu valvonut 8. päivänä Toukokuuta 1909. tehdyn kirjallisen testamentin, jossa Taavetti Malakias ja Eeva Loviisa Noukka olivat viimeisenä tahtenaan säätäneet, että jomman kumman heistä kuoltua jälkeenjäänyt saisi asua lukuttamattomassa pesässä kuolemaansa asti, mutta että molempien kuoltua heidän poikansa Taavetti Wilho, Juho Vihtori ja Kaarle Oskari Poukka saisivat tasan perin kaiken heidän omaisuutensa Oskari Wilho Hakala ja Talollinen Suodenniemen kappelin Suodennieman kylästä Malakius Kiiso ovat sittemmin, edellinen vaimonsa edusmiehenä ja Malakias Kiisa Väinö Johannes Ylisenin silloisena holhojana, Eeva Loviisa Asukalle toimittaman sa huusteen nojalla sanotussa Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Taavetti Malakias ja Eeva Loviisa Noukka olivat toiselsa, tosin 8. päivältä Huhtikuuta 1909. pkivätylla, mutta oikeastaan samana 8. päivänä Toukokuuta, kuin kysymyksessä oleva ja sitä myöhemmin allekirjoitetulla testamentettu määränneet, että toisen heistä huoltua Juho Vihto ai ja Kaarle Oskari Asakka olivat heidän irtaimesta tavarastaan saavat kumpikin maa markkaa, että kysymyksessä olevan testamen tin todistajat Työmiehentetytin Emma Sehtinen ja Työmiehenpoika Anselmi Sehtonen olivat ollut kilpaamattomia sen todistajiksi, Emma Sehtinen naima ja kun hän testamentin tekovi kana oli ollut testamentintekijain vuonpalveluksessa sekä koska hän Kaarle Oskani Toukan aviolupauksin mukaamana oli Epäivänä Kesäkuuta 1910. tälle synnyttänyt lapsen, seksi Anselmi tehtonen, koska hän oli Emma Lehlisen och, jota paitsi Emma lehtisen ja Anselmi tehtisen oiti sekä Taavetti Malakias Poukka olivat ollut ostanuk rin. Ja koska 5. päivälle Huhtikuuta 1909 raivätty testamentti, todellisuudessa myöhemmin laadittuna, oli tehnyt tuon toisen oikeisemmän testamentin mitälto maksi oikei kysymyksessäolevaa testament611
tia oltu tehty laillisessa järjestyksessä, niin ovat Oskari Wilho Hakala ja Malakias Riiso vaatinut, että moittunalainen 5. päivänä Toukokuuta 1909. päivätty testamentti kumottaisiin Eeva Loviisa Noukka on vastustanut kannetta ja nimittänyt todistamaan Emma lehtisen ynnä Anselmi lehtosen, ja kun Oskari Wilho Hakala ja Malakias. Kiiso olivat vaittaneet, että, koska Emma Lehtisellä ja Anselmi Lehtosella edellämainitulla paustella saattoi olla todistuksistaan hyötyä tai vahinkoa, he olivat esteellisiä jutussa todistamaan, niin on Kihlakunnanoikeus vait teen johdosta 13. päivänä Helmikuuta 1911. antamassaan puutoksessa, jättäen Oskari Wilho Hakalalle ja Malakias. Keisolle oikeuden toimittua seuraaviin käräjiin todistukset väitteensä tueksi, lausunut tahtovansa kuolevaisuuden varalta kuulustella sanottuja henkilöitä todistajina jutussa, mutta antavansa asian päättyensä lausunnon siitä voimasta ja vaikutuksesta, mikä heidän todistuksilleen oli tuleva Sittenkuin Malakias Kiiso oli vapa utettu ylempänä mainitusta holhoustoimestaan ja hänen sijaansa määrätty Oskari Häkinen oli jatkanut juttua, on Kihlakunnanoikeus, jossee Oskari Wilho Hakala ja Oskuri Mäkinen ovat anoneet korvausta kuluistaan 14. päivänä Helmikuuta 1912. julistamallaan päätöksellei ratkaissut asian; ja tunnustaen Emma Lehtisen ja Anselmi tehtosen todistukset päteviksi, koskeivat Oskari WilhoHakala ja Oskari Mäkinen ollut esittäneet laillista syytei estemustutuksen tueksi, on Kihlakunnanoikeus katsonut jutussa selville käyneen, että 25. päivänä Kesäkuuta 1909. kuollut Taavetti Malakius Poukka ja hänen vielä, dossa oleva vaimonsa Eva Loviisa Koukka 8. päivänä Toukokuuta 1909. täydel lä järjellä ja vapaasta tahdosta edellä mainittujen kahden todistajan läsnä ollessa joista toisenkin vaikka nainen, oli katsot luva kelpaavan testamentin todistuuksi, oli vat tehneet moitteenalaisen testamentin ja sillä viimeisenä laksonaan muurannut omaisuudestaan että toisen kuoltua jul kunjäänyt suisi asua liihettamattomason pesässä kuolemaansa asti ja että omaisuus hänen kuoltuaan oli jaettava poikeen Taavetti Wilho, Juho Vihtori ja Kuur115