Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Levan och hennes medparter, Vicehärads höfdingen Holmström i sin förenämnda egenskap, att, för såvidt omförmälda af Handlanden Johan Wilhelm Blomberg uti dömda penningebopp icke utfås af denne, till Maria Karolina Johnsson och hennes medparter utbetala sistnämnda penningebelopp i den män enhvar af Ida Maria Levan och hennes medparter uppburit af ifrågavarande Maria Kurolina Johnsson och hennes medparter tillkommande medel. I enlighet härmed var der Hofrättens dom af Kejserliga Senaten rättad, hvaremot vid densamma i öfrigt eller, såvidt Handlanden Johan Wilhelm Elomberg ålagts att med tvåhundra mark ersätta Maria Karolina Johnsson och hennes medparter deras kostnader i Rådstufvurätter, kommer att bero Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland J. G. Sohlman J. Emlupblad J Närnlund A; Nummi. vann GehrmäHaf Hellen Huhtikuun 18 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahoilla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, omaisuuden peräyttämistä konkurssipesään koskevassa jutussa, jossa Kauppiaat Anders Auvinen ja Kaarle Lindroos, Savonlinnan kaupungista, mainitussa kaupungissa asuvan Kauppiaan Albin Tulk, kisen konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehinä, toisella sekä Talollinen Taavetti Tiainen, Rantasalmen pitäjän Hiltulan kylästä, toisella puolen ovat vuoroin hakijoina ja vastaa jina: Annettu Oikeusesastossa Huhtikuun 18 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä paitsi muuta, josta ei enään ole kysymystä, saanut tietää seuraaraa Säämingin pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Anders Auvinen ja Kaarle Lindroos, edellä sanotussa toinessaan, haasteen nojalla lausuneet, että Läsnä: J. G. S. R. L. - B. - J. B. — R. M. 301 No 389. Pag. 11. R. D. 1905. Taavetti Tiainen oli kauppakirjalla ja kaup
pakontrahdilla 14 päivältä Kesäkuuta 1900 ostanut Albin Pulkkiselta seitsemän kahdeskymmenesosaa perintötaloa No 1 Säämingen pitäjän Lankansaaren kylässä irtaimistieneen seitsemäntuhannen markan hinnasta sekä tilalla olevan tiilitektaan valmiine tiitineen ja irtaimistoineen kymmenentuhannen kuudensadan kuudenkymmenen markan hinnasta, joita hintaja Taavetti Tiainen oli jenkun määrän suorittanut siten että hän oli ottanut kaupan jälkeen lunastaaksensa Albin Pulkkisen puolesta eri vekselisitoumuksia. Mutta kun Albin Pulkkinen, joka ja Joulukuussa samana vuonna oli luovuttanut omaisuutensa hukursiin, oli sanotulla kaupalla, jota ueltu tehty M. R. 1 luvun 2 SS:ssä määrätyssä järjestyksessä, kaupan väärällä varjalla velkojiltansa pidättänyt suuriarveisen emaisuuden ja ainakin tarkeittanut Taavetti Tiaisen suosimista Pulkkisen muiden velkojain kustannuksella sekä tuottanut velkojilleen tuntuvaa vahinkoa ja siis heidän oikeuttaan loukannut, ovat Anders Auvinen ja Kaarle Lindroos vaatinut että sanottu kauppa, joka oli pikemmin lahjan kuin tavallisen kaupan laatuinen ja jonka nojalla Taavetti Tiainen oli 2 päivänä Helmikuuta 1901 saanut mainitulle tilalle ensimäisen lainhuudon, julistettaisiin peruutetuksi sekä että niin hyvin tila kuin tiilitehdas ja myyty irtain omaisuus sen tulon kanssa, joka Tiaisella on niistä kaupan jälkeen ollut, määättäisiin Albin Pulkkisen konkussipejalle kuuluviksi. Kanteesta kuulustettuna, on Taavetti Tiainen sitä vastustanut, ilmoittaen suostuvansa luovuttamaan puheena olean ostamansa omaisuuden Albin Pulk kisen konkussipesälle ainoastaan täyttäberausta vastaan ja muuten selittäen täydellisesti suorittaneensa yllämainitun kauppahinnan kuten puheeksi tulleessa. kauppakontrahdissa oli siitä määrätty oli niin että hän oli kontrahtiin kuitannut silloisen saatavansa Pulkkiselta, joka tilin mukaan teki neljätuhatta kahdeksansataa viisikymmentäkolme markkaa kolmekymmentäkaksi penniä, Kesäkuun 20 päivänä 1900 rahassa maksa nut kolmetuhattakuusi markkaa kuusi302
kymmentäkahdeksan penniä ja sen jälkeen pankista lunastanut erityisiä ennen kaupan tapahtumista Albin Pulkkisen hytdyksi tunnustamiansa vekseitä. Sittemmin on Kihlakunnanoikeus, jossa myös Albin Pulkkista oli kuulustettu, 19 päivänä Huhtikuuta 1902 julistamassaan päätöksessä, koska kysymyksestä oleva kauppa oli tehty kolmekymmentä päivää ennen Albin Pulkkisen konkurssin alkua eivätkä Anders Auvinen ja Kaarle Lindroos olleet esiintuoneet muitakaan laillisia syitä saman kaupan purkamiseen, hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa Joulukuun 10 päivältä 1904 katsonut, ettei Taavetti Tiainen ollut esiintuonut syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä ja ettei Anders Auvisen ja Naulle Lindroosin vetekirjakaan antanut nihetta saman päätöksen oikaisemiseen, mikäli Kihlakunnanoikeus sen kautta oli kyljännyt Auvisen ja Lindroosin vaatimuksen, että puheenalainen kauppa sikä i kuin se koski irtaimistoa niin hyvin sanotulla tilalla kuin tiititektaalla peuutettaisiin. Mitä taas tuli Anders Auvison ja Kaarle Lindroosin kanteisen sanotun kaupan purkamisesta, mikäli Alvin Pulkkinen sen kautta oli myynyt Taavetti Tiaiselle seitsemän kahdeskymmenesosaa perintötaloa No 1 Lankansaaren kylässä ynnä tilalla olevan tulihtaan, katsoi Hovioikeus ilmaantuneista asianhaaroista selville käyneen, että mainittu kauppa, jolla Taavetti Tiainen kaupraa tehdessään nähtävästi oli tahtenut hankkia itselleen varmuutta sen vahingon korvaamisesta, jonka Tiainen tulisi kärsimään ellei Albin Pulkkinen rahaasiainsa huonon tilan vuoksi jaksaisi lunastaa Tiaisen hänen puolestaan tekeniä vekselisitoumuksia, eli tarkoittanut Pulkkisen muiden velkojain oikeuden brukkaamista ja tuottanut mainituille velkojille tuntuvaa vahinkoa. Tähän näklen ja koska ei oltu näytetty, että mainitun tilan ja tulitehtoon hintaa vastaan oli mitään maksettu, on Hovioikeus, pojautuen voimassa olevan konkurssisään303
nön 46 SS:n b. kohtaan, julistanut puheena olevan kaupan, mikäli se koski sanottua tilaa ja tiilitehdasta, peruutettavaksi ja tilan ynnä tiilitektaan konkurssipesälle kuuluviksi. Hovioikeuden tuomioen ovat sekä Anders Auvinen ja Kaarle Lindroos että Taavetti Tiainen anoneet muutesta tänne toimittamillaan perustelmillä, joihin asianosaiset puolin ja toisin ovat säädetyssä järjestyksessä vastannee. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo tosin ylempänä mainitun kauppakirjan Kesäkuun 14 päivältä 1900 tehdyksi siinä järjestyksessä kuin laki semmoisesta välikirjasta määrää ja näyttämättä olevan että sanotulla kauppakirjalla tapahtunut edellä mainitun kiintiän ja irtaimen omaisuuden luvutus käsittää lahjan tai että Albin Pulkkinen muutenkaan sen kautta en tehnyt itsensä vikapääksi semmoiseen menettelyyn velkojiansa kohtaan, jota tarkoitetaan Marraskuun 9 päivänä 1868 annetun konkurssisäännön 46 SS:n ä) kohdasen, kuten se kuuluu asetuksessa Joulukuun 3 päivältä 1895, mutta erityisistä asianhaapoista näkyvän ei ainoastaan että Alsin Pulkkinen ja Taavetti Tiainen sanotulla luovutuksella ovat tahtoneet hankkia Tiaiselle vakuutta hänellä kaupan aikana olleesta neljäntuhannen kahdeksansadan viidenkymmenenkolmen markan kolnankymmenenkahden pennin saatavasta Albin Pulkkiselta ja niistä vekselisitoumuksista, joissa Tiainen silloin di Pulkki sen puolesta, vaan myös että Albin Pulkkisen jo siihen aikaan on pitänyt käsittää joutuneensa semmoiseen tilaan että hän voinut tyydyttää kaikkia saamamiehiänsä, sekä että päättää voi Tiaisen tuen tietäneen tai ainakin pitänen tietaä; johon nähden ja koska Albin Pulkkinen ja Taavetti Tiainen puheenalaisella luovutuksella ilmeisesti ovat tarkoittaneet Tiaisen suosimista Pulkkisen muille velkojille haitaksi ja tuo luovutus lailtämättä tuottaisi näille tuntuvan vahingen, sekä se seikka että kauppa on tapahtunut aikaisemmin kuin kolmekymmentä päivää ennen Albin Pulkkisen konkurssin alkua ei voi hänen velkojil304
passa kuin tila ynnä tiitetydas ja kauppa Kesikuun 20. päivänä 1900, upakirjassa mainittu niihin kuuluvina eikä irtaimiston hintaakaan ole erikseen määrätty, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi siten muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä ja Hoviikeuden tuomiota jutussa että, samalla kun Anders Anvisen ja hänen asiakumppaninsa kanne maada äskenmainitun lainkohdan nojalla puheenalainen omaisuus takaisin Albin Pulkkisen konkurssipesään lunastuksetta perusteettomana hyljätään, Keisarillinen Senaatti, nojaten kosketellun kong kurssisäännön 46 SS:n 6 kohtaan, kuten sekuuluu asetuksessa Joulukuun 3 päivältä 1895, julistaa puheenalaisen kaupan keknaisuudessaan peräytyväksi ja siinä myytidyn sekä kiinteän että irtaimen omaisuus den niine tuloineen, jotka sama omaisuukaupan jälkeen on Taavetti Tiaiselle tuottanut, mainittuun konkurssipesään luvantettavaksi sitä vastaan että konkurssipidet Taavetti Tiaiselle, joka ei ole näyttänyt tansa riistää oikeutta saada myyty istär tio hän sovittua kauppahintaa on suomisto konkurssipäivää peräytetyksi, huut summän kuin kolmetuhattakunsi tio irtaimistö en myyty samassa kauppakkaa kuusikymmentäkahdeksan penniä parni kuin tila ynnä talitehkas ja kaupe Vuokuun 20. päivänä 1900, ei ainoastianoparni kuin tila ynnä talitehkas ja korpias Vuokonen 20 päivänä 1910, ei ainoastianotakaisin maksaa tuonrahamäärän viiden prosentin vuotuisine korkoineen samasta päivästä kunnes maksu tapahtuu, vaan myös korvaa ne tarpeelliset kustannukset, jotka Tiainen hallitessaan mainittua omaisuutta siihen on pannut. Tätä kaikki ajanomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: If. Sollmman tullun kon. Walentin hemmans M. Oikaren Den Lupblax J. N. Bömelund 305
Den 18 April 1905 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Stadsfiskalen i Tammerfors stad Vicehäradshöfdingen Werner Palonder, sökande, samt Kontoristen Ivar Holmudd, jemväl från Tammerfors, svarande: Gifven i Justitiedapartementet den 18 April 1905. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Vid Rådstufvurätten i Tammerfors har Vicehäradshöfdingen Palander, tober 1892 utstäld och af Handelsfir man derstädes Holmedel i Hellbruch ning förfallen och genom särskilda öfverlåtelser i Vicehäradshöfdingen Palanders ego kommen vedel, yrkat att, emedan berörda versel icke blifSde J. G. S. V. E. L. - W. H. - J. N. B. J. 306 No 395. Pag. 17 R D efter stämning å Kontoristen Holmudd, på grund af en af Handlanden i Åbo stad August Forsström den 5 Okgodkänd den 5 Juni 1893. till betal 1904
vit behörigen infriad, Kontoristen Holmudd, den der varit delegare i sagda förma, måtte åläggas att till Vicehäradshöfdingen Palander utgifva vedelbeloppet 2,468 mark 54 penni med sex procents ränta derå från förfallodagen den 5 Juni 1893. tills full betalning följde, efter afdrag dock af guldna 645 mark 43 penni. 1 saken hörd har Kontoristen Holmudd anfört, att Handelsfirman Holmuld & Hellbusek i början af år 1892 upplålit sin egendom till borgenärernes förnöjande, men sedermera den 5 April samma år med borgenärerne deribland Handlanden Forsström, som haft att fordra 7000 mark, träffat sådan öfverenskommelse att firman skulle vara frikallad från vidare betalning af sina skulder emot skyldighet att åt borgenärerne utbetala femtio procent å deras fordringar eller tjugu procent den 5 Oktober 1892, femton proent den 5 derpåföljande December och jemväl femton procent den 5 Februari 1893. samt att Handlanden Forsström vedermera i enlighet härmed blifvit förnöjd för sin berörda fordran uti hvilken äfven ifrågavarande vederbelopp ingått; hvarföre och då firman Holmudd s Hellbruk icke erhållit valuta för den till stöd för krafvet åberopade vuxeln samt Vicehäradshöfdingen Palander förlorat sin vedelrätt mot Holmuld och förty icke kunde hafva bättre rätt än Forsström, Kontoristen Holmuld emotsett käromålets förka stande. I anledning häraf har Vicehäradshöfdingen Palander förklarat, att Handlan sen Forsström vid tiden för Tinnan Holmudd i Hellbruch konkurs haft att fordra af firman icke allenast 7000 mark på grund af två vedlar, utstälda den 26 Januari 1892 och lydande hvardera å „ 500 mark, utan och för utborgade han, delsvarar 1072 mark 32 penni och för räntor å dexenter 387 mark 22 penni, men deremot varit skyldig åt finnan för varor 491 mark; att Handlanden Forsström väl för sin omförmälda vederelför dran å 7,000 mark samtyckt till det af Firman Holmagd & Hellbusek gjorda forslaget om femtio procents ochord, men blott på vilkor alt firman skulle 307
åt Forsström godkänna vedlar å hela den del af Forsströms fordran, som icke blefve genom ochordet beläckt; samt att firman i sådant afseende åt Torsström utfärdat två auppter, den ena å 2000 mark och den andra å 2468 mark 54 penni hvilka exempler dagtecknats den 5 Oktober 1892 och af hvilka den senare vore nu ifrågavarande vexel; och har Vicehäradshöfdingen Palander ansett häraf framgå, att Kontoristen Holmudd erhållit full valuta för den till grund för krafvet lagda vedeln och för ty skulle der Palanders fordran förfölle, deraf åtnjuta vinst. sedan Kontoristen Holmald bestridt såväl att Handlanden Forsström vid tiden för Pirman Holmudd & Hellbruch honkurs haft större fordran hos firman än 7000 mark, som Handlanden Tors ströms öfriga påståenden, har Råd stufvurätten, hvarest parterne ömsesi des framstält anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, medels utslag den 16 Oktober 1902 funnit det vara utredt, att Handlanden Forsström anlagit det af Tirman Holmdd v Hellbruck erbjudna ockord för sin fordran på grund af ofvanomordade två vedlar å tillsamnans sjutusen mark; att Forsström, utom denna fordran hos Firman Holmuld Hellbuseh egt till godo förenämnda belopp å ettusen sjuttiotvå mark tret tiotvå penni och trehundra åttatiosju mark tjugutvå penni eller inalles ettusen fyrahundra femtionio mark fem liofyrä penni men häftat i skuld till firman för fyrahundra nittioen mark, äfvensom att Forsström i kontanta medel af firman fått uppbära hemtio procent å berörda vedlars innehåll med tretusen femhundra mark; i anseende hvartill Rådstufvurätten ålagt Kontoristen Holmuld att emot återbekommande af såväl den till grund för krafvet lagda veden som den indra jemväl den 5 Oktober 1892 dagtecknade, af firman godkända veden å 8000 mark, hvilken vedel Vicehäradshöfdingen Palander under rättegången visat sig innehafva, hvardera i original och behörigen kvitterade, till Palander genast 708
utbetala här ofvan nämnda belopp ettusen fyrahundra femtionio mark femtiofyra penni, efter afdrag likväl af Handlanden Forsströms skuld till firman fyrahundra nittioen mark och det af Palander medgifna belop pet sexhundra fyratiofem mark fyra tiotre penni eller sammanlagdt ettusen etthundra trettiosex mark fyra tiotre penni, och således till Palander stgifva trehundra tjugutre mark en penni jemte fem procents ränta derå från lagsökningsdagen den 12 December 1901. till dess full betalning följde, men ned hänsigt till målets beskaffenhet blefvo rättegångskostnaderna parterne emellan kvittade Hofrätten, under hvars pröfning par terne ömsesides i vadevåg dragit må let, har uti dom den 24 Augusti 1904 utlåtit sig och funnit utredt vara, att sedan Handlanden Forsström den 5 April 1892. ingått på det af Tirman Holmedd & Hellbussch föreslagna ockor det och sålunda emot erhållande af femtio procent å sina samtliga för dringar hos firman afstått från vilare betalningsanspråk genremot förnan, så hade Handlanden Forsström mindre fått i kontanta penningar uppbära femtio procent af förenämnla den 26 Januari 1892 utstälda tvänre vexlar å sammanlagdt sjutusen mark med tretusen femhundra mark in och genom redisering af omhänderhafd pant å sina fordringar hos firman erhållit tvåtusen åttahundra fyratiofem mark samt således, äfven om Forsström, hvilket dock ej blifvit styrkt utöfver förenämnda fordran å sjutusen mark hos finnan egt ett till godohafvande af ettusen fyrahundra femtionio mark femtiofyra penni, minskadt med fyrahundra nittioen mark, fått denna fordran till fullo betald och förty jemväl å densamma bekommit den vid ockordaftalet utlofvade procentsatsen, i anse ende hvartill och då vid sådant för hållande firman Holmudd i Hellbusek j erhållit någon valuta för den nu utsökta vedeln å tvåtusen fyrahundra 309
sextioåtta mark femtiofyra penni samt Kontoristen Holmudd altså, ifall förevarande fordringsanspråk förfölle icke komme att derigenom till skada för Vicehäradshöfdingen Palander erhålla vinst, Hofrätten, i stöd af 93 SS: i Vedelstadgan af den 29 Mars 1858, förkastat Vicehäradshöfdingen Palanders i målet utförda talan samt ålagt Palander att med tvåhundra fyratio mark godtgöra Kontoristen Holmudd dennes i saken vid Rådstufverätten hafda umgälder. Uti Hofrättens dom har Vicehåradshöfdingen Palander anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Kontoristen Holmudd i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit det ta mål i öfvervägande samt finner Vicehäradshöfdingen Palander icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrattens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero, jemte det Vicehäradshöfdingen Palander ålägges att till Stontoristen Holmudd i ersättning för hans härstädes hafda kostnader utgifva sjuttio mark. Det allesom vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: J. J. Schman Herr Lignblad venedjelning J. Bömetens venedjelning J. Bömetens Johannes Litting. SS: 310
Den 19. April 1905. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Vicehäradshöfdingen Georg Jägerhorn, från Helsingfors stad, i egenskap af fördringsegare i Aktiebolaget Nymark i Stavenoins, i sagde stad, till konkurs upplåtna bo, sökande, samt bemälda aktiebolag och öfriga fordringsegare i konkursen, uteblifne svarande, angående förmänsrätt för fordran: Sifven i Justitiedepartementet den 19. April 1905. Kejserliga Senaten har låtit handngarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Sedan Aktiebolaget Nymark & Stavenom den 7. April 1904. till Rådstufverätten i Helsingfors stad ingifvit ansökning att få till sina borgenärers förnöjande på en gång afstå sin egendom, så har å den i anledning häraf i konkursen utÖfde J. E. S. - 7. G. - J. N. B. K. M. /U. S. 311 No 396. Pag. 34. R. D. 1905.
satta inställelsedagen den 19. Juli 1904., utom andra fordringsegare, anmält sig Vicehäradshöfdingen Jägerhorn, som på grund af fem särskilda utaf Åktiebolaget Espland i Helsingfors å Jägerhorn i afseende å bevakning öfverlåtna hyreskontrakt, medelst hvilka Aktiebolaget Espland åt Aktiebolaget Nymark & Stavenom förhyst nedannämnda lägenheter i gården No 37. vid Norra Esplänadgatan i sagde stad, nemligen: medelst kontrakt af den 31. December 1901. en britiklokal med mera emot en årlig hyra af 12,000. mark, genom ett annat kontrakt af samma dag fem rum, tambur och kok emot en årlig fyra af 2,400. mark, medelst kontrakt jemväl af samma dag fem rum, tember och kök, bad - och domestik rum emot en årlig hyra af 2,200. mark, genom kontrakt af den 21. Januari 1903. två rum emot en årlig fyra af 1,000. mark, samt medelst kontrakt af den 31. December 1901 ett större rum med afskränkningar emot en årskyra af 1,500. mark, alla dessa lägenheter med vilkor att den utfästa hyran skulle erläggas qvartalsvis, bevakat i ogulden hyra för nämnda lokaler från den 1. September 1903. till den 1. December 1904. följande belopp, nemligen: a /15,000. markb.) 3,000. mark, ej 2,750. mars, d, 1,250 mark och e./ 1875. mark, samtliga dessa belopp med sex procents årlig ränta å de särskilda hyresqvartalen från förfallodagarna den 1. Deember 1903. samt den 1. Mars, 1. Juni, 1. September och 1. December 1904., hvarjemte Jägerhorn anhållit att af de bevakade beloppen så stor del, som motsvarade hyran för ett helt år, måtte utdömas med den förmansrätt, som enligt 5. SS: i förordningen den 9. November 1868. om borgenärers rätt och företräde för hvarandra till betalning ur egendom, som blifvit till honkurs afträdd, tillkommi ogulden husliga för sista året. Efter det två upprop i målet 312
försiggått, utan att någon anmark ning emot Vicehäradshöfdingen Jägerhoins omordade fordringsanspråkframstälts, men Jägerhorn vid andra uppropet frångått desamma iävidt de hänförde sig till tiden efter den 1. September 1904., har Rådstufvu rätten medelst den 6. Oktober 1904. gifven dom, med stöd af 97. SS: i konkursstadgan af den 9. November 1868., faststält sagda fordringar till betalning ur konkursboet, med iakttagande af att Vicehäradshöfdingen Jägerhorn vid andra uppköpet rättat sina förenämnda fordringsanspråk derhän att hyra fordrades från den 1. September 1903. till samma dag 1904. eller således tolftusen mark under till: a. /, två tusen fyrahundra mark under b:, tvåtusen tvåhundra mark under C., ettusen mark under d.) och ettusen femhundra mark under e.) jemte uppgifven ränta; hvarhos Rådstuf verätten, i stöd af ofvanåberopade 5. SS: i förordningen af den 9. November 1868., med förkastande af förmänsrätts anspråket för hyra efter den 1. Juni 1904. såsom icke å laggrundadt, förordnat att af ofvan uppgifna lyresfordringar så stor del, som belöpte sig å tiden från den 1. September 1903. till den 1. Juni 1904. eller för det löpande lyresår, hvarunder konkursen börjat, jemi sex procents ränta å hvart och tt af de särskilda hyresqvarlalen från dess förfallodag den 1. framber 1903. samt den 1. Mars och den 1. Juni 1904. tills full betalning följde, skulle med stadgad förmänsrätt gäldas ur värdet af det assignan ten tillhöriga gods, som vid konbur nens början funnits i hvar och en särskild lohal, till hvilken lyresanspråket sig hänförde. Hofrätten, under hvars pröfning tillhäradshöfdingen fägerkom i vaderäg dragit målet, har medelst dom af den 3. Februari 1905. faststält Rådstufvurättens dom, jemte det Vicehäradshöfdingen Jagerhorn 713
skyldigkänts att till bemälda bolags verkställande direktor Handlanden Constantin Brunberg gälda lösen och öfriga afgifter för dennes extplar af Hofrättens dom med femton mark åttatio penni. Uti Hofrättens dom har Vicehäradshöfdingen Jägerhorn sökt ändreng. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande; och finner Vice häradshöfdingen Jägerhorn icke haf va anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: J. G. Sollman. Valentin Gummerus J Mäniund Ahdellalin. J Mäniund Ahdellalin. Uno Strömsten. Toukokuun 1 päivänä 1905 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa ovat Kiskon pitäjän Toijan kylässä asuva Sähänomistaja Erik Kustaa Johansson hakijana sekä Rustitilallinen Kaarle Juho Lindström - Melleri ja hänen poikansa Vuokraaja Emil Lindström, molemmat niinikään Toijan kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 1 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä saanut tietää seuraavaa: Kaarle Juho Lindström - Mellerille ja Emil Lindströmille toimituttamiensa haas teiden nojalla on Erik Kustaa Johansson 20 päivänä Huhtikuuta 1901 Kiskon ja Stiikalan pitäjäin sekä Suomusjärven kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittenkun Johansson Marraskuun 25 päivänä 1895 oli Kruununni mismies Frans Bernhard Ekblomilta osta nut muun muassa Toijan kylässä sijait sevan Ilocksen myllyn sekä samassa kyläsLäsnä 72 S - 76 - f. N. B - K. M. E J A No 425 Pag 7 R. D. 1905