Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
berg anoneet muutosta tänne toimitta millaan perustelmilla, joihin Toimimimi Egerton Hubband et bnion sändetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Kauppi as Mustonen ja Osakeyhtiö K. S. Hallberg ole esiintuoneet syytä muuttaan Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää voimaansa, minkä ohessa Kauppias Mustonen ja Osakeyhtiö R. F. Hallberg velvoitetaan yhteisesti suorittamaan Toiminimi Egerton Huhlard et Oille, sillä täällä jutusta olleiden kulujen korvaukseksi, kahdeksankymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: A. E. Kunolin. Men Lapebrag A. Nuntin. Em. Lagergellad Genr Sjelning Johannes Litting C. J. Fingren Marraskuun 17 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Kaupnias Niilo Timonen, Nurmeksen kauppalasta, on hakijana ja Kiiltaseppä Matti Piiroinen, Nurmeksen pitäjän Jonkerin kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, Marraskuun 17 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellenja esityttänyt juttuun kuuluvat kirat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Nurmeksen pitäjän ja Rautavaa ran kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Matti Piiroiren, Niilo Timoselle toimituttaman ja haasteen nojalla, lausunut, että Piiroinen oli kauppakirjalla Maaeskuun 11 päivältä 1886. Talollisela Antti Piiroiselta ostanut Ulkon vaaran perintötalon No 7. Jonkerin kyliissa; ja kun Niilo Timonen oka sitä ennen kontrahdella Helmikuun 18 päivältä 1886 oli ostanut läsnä J G & - E A. - J. A. B. No 1118. Pag. 53. R. D. 1904.
kaikki sanotun talon maalla kasvavat sahatukaksi kelpaaval puut, jotka olivat hakattavat ja poiskuljetettavat viiden vuoden kuluessä mainitusta päivästä lukien, oli vuonna 1892. myynyt hakkuuoikeutensa Osakeyhtiö W. Gutzeit & polle sekä yhtiö tämän kaupan nöjalla, Matti Piiroisen kiellosta kuolimatta, talon maalta kaadattanut vuonna 1893. tuhat kaksikymmentä seitsemän tukkipuuta ja viisikymmentä kuormaa pienempiä puita sekä vuonna 1894. satakuusi tukkipuuta, on Matti Piiroinen vaatinut, että Niilo Timonen velvoitettaisiin Matti Piiroiselle korvaa maan sanottujen puiden arvo neljän markan jälkeen tukkipuutta ja samoin neljän markan jälkeen puukuomalta yhteensä neljällätuhannella seitsemälläsadalla kolme lakymmenellakahdella markalla Kanteesen on Niilo Timonen vastannut, että hän kauppakirjalla Helmikuun 18 päivältä 1886. oli Antti Piiroiselta ostanut Ukonvaaran talon ja tämän kaupan perusteelja koittanut Matti Piiroiselta voittaa omistusoikeuden taloon, vaikka Timosen vaatimus olikin Hovioikeuden Helmikuun 5 päivänä 1898 antamalla sittemmin lain voiman jääneellä tuomiolla hyljätty, sekä että Matti Piiroinen vasta Hovioikeuden tuomion kautta oli saanut omistusoikeuden Ulkonvaaran taloon, joka sitä ennen oli Helmikuun 18 päivänä 1886 tehdyn kaupan mukaan ollut Niilo Timosen oma; johon nähden ja kun Matti Piiroinen hallitessaan Ukonvaaran taloa oli itsekin myöntänyt Timosen omistavan talon metsän ja Niilo Timonen siis oli ollut oikeutettu kysymyksessä olevaan, vuonra 1892. tapahtuneeseen metsänkäyttämisoikeuden luovuttamiseen Osakeyhtiö W. Gutzeit & Co 11/6 sekä yhtiolä sen nojalla oli vuonna 1893. ja 894. ollut valta kaadattaa metna talosta, on Niilo Timonen pal663
joksien Matti Piiroisen kanteensa perusteeksi mainitsemaa puiden lukua ja arvoa sekä vaittaen että osa kaadetuista puista oli käytetty Matti Piiroisen hyväksi Ulkon vaaran talossa, vastustanut kannatta, mutta kuitenkin selittänyt tahi tovansa yksin vastata puiden ottamisesta ehkä johtuvasta korvaus velvollisuudesta. Asianosaisten molemmin puolin anottua korvausta oikeudenkäynti kuluistaan sekä jutussa niin meneteltyä, kuin asiakirjat lähemmin osottavat, on Kihlakunnanoikeus päätöksellä Huhtikuun 16 päivänä 1902 julistanut selville käyneen, että Nälo Simonen, välikirjalla 18. päivällä Helmikuuta 1886. Ulkonvaaran talon silloiselta omistajalta Antti Piiroint ta ostettuansa kaikki sanotun talon maalla kasvavat, sahapolkyikpoisvietäviksi viiden vuoden aikana marki nut tämän metsänkäyttämisoikeuden symmenen penniin kuormalta on läOsakeyhtiö W. Gutzeit & Colle, joka sit ten vuonna 1893 ja 1894. oli talon metsästä hakkuuttanut yhteensä tuhat satakolmekymmentäkolme tukkipuuta, jonka ohessa hakkuutyössä oli haaskattu viisikymmentä kuormaa pienempiä puita, ilman että Niilo Timonen oli voinut Matti Piiroisen kieltoa vastaan näyt tää että Piiroinen, joka kauppakirjalla 11. päivältä Maaliskuuta 1886 oli useinmainitun talon saanut omakren, oli Niilo Timoselle myöntänyt ninkäänlaista oikeutta talon met ään tahi edellämäinitun hakkuua jan pitennystä, taikka että joku osa pysymyksenalaisia tukkipuita oli käyetty Matti Piiroisen hyväksi; johon ähden ja kun Niilo Timonen oli ottanut yksin vastataksensa puiden otta misesta ehkä johtuvasta korvausvelollisuudesta, Kihlakunnanoikeus arvospuut kaadettaviksi ja itsellen tukkipuut keskimäärin kahteen si kelpaavat puut kaadettavaksi jotetlen tukkipuut keskenäärin kahteen markkaan viiteenkymmeneen penniin anjälkeen, oli vuonna 1792 luovutta kappaletta ja pienemät puut viehen 664
män arvion mukaan velvoittanut Niilo Timosen suorittamaan Matti Piiroiselle kaksituhatta kahdeksansataa viisikymmentäseitsemän markkaa viisi kymmentä penniä ynnä oikeudenkäyntikulujen korvausta viisisataa markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla Maaliskuun 19 päivänä 1904. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen muun puolesta, paitsi että pukuna olevien tukkipiiiden arvoksi pantiin kaksi markkaa kappalselta, jolen siis Niilo Timosen tuli tukkipuista ja haaskatuista pienemmistä puista suorittaa Matti Piiroiselle kaikkiaan kaksi tuhatta kaksisataa yhdeksänkymmentäyksi markkaa, jonka ohessa Timonen Matti Piiroiselle maksettava oikeuden käyntikulujen korvaus vähennettiin neljäänsataan markkaan. Hovioikeuden tuomioon on Niilo Timoren hakenut muutosta tänne tuomallaan perustelmalla, johon Matti Piiroinen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Niilo Timo nen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edellämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Niilo Timonen suorittamaan Matti Piiroiselle korvaukseksi hänellä täällä ollaista oikeuden käyntikuluista seitsemänkymmentä mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudat takoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. J. Tohman. Frantin Gummerus. Andersin. J Nänelund Vilhelm Blåfield 665
Den 18. November 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatta revisionskillingar, från Åbo Hofrätt inkommit konkursmål emellan i hufvud - och videns taden Stockholm i Konungariket Sverige bosatte Bruksgaren Ulrik Palmu och Handlanden Onni Lindebäck, från Helsingfors stad, såsom borgenäer i egaren af Björkloda gård och bruk i Dragsjärd kapell, Ingeniören William Fagerströms till konkurs upplåtna bo, hvardera för sig, sökande, samt Ingeniören Fagerström, Hofrättsauskultanten Fredrik Tharing, från Helsingfors stad, äfvensom Sakföravermorna Castrén sinellmän och Dittmar 5 indrenius i samma stad jemte öfrige fordringsgare i nämnda konkurs, uteblifne svarande. Gifven uti Justitiederartementet, den 18. November 1904. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig Fredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat öljande: t inställebolagen i Ingeniören TaRdr RG S. E. A - 76 - 71. B. C. J. T. 666 No 1223. Pag. 56. R. D. 1904.
gerströms vid Häradsrätten i Kimito sockens samt Dragsjärd och Westanfjärel kapells tingslag anhängiggjorda konkurs hafva Bruksegaren Palmu och Handlanden Lindebäck yrkat att från de afträd da tillgångarna utbekomma: Bruksega ren Palmu, utom annat, på grund af en den 1. Oktober 1902. af Ingeniören Fus gerström uthändigad, å innehafvaren stäld skuldförbindelse, till säkerhet för hvars innehåll inteckning blifvit faststäld uti Ingeniören Fagerström till höriga Björkboda Fabriksparcell samt Annala, Ekbacka och Granbacka parceller med sabriks - och andra byggna der äfvensom salriksmäskinen, inventa riel och efter, skuldsedelns innehåll 10000. mark jemte derå från berörde 1. Oktober 1902. löpande sex procents år lig ränta att utgå med förmånsrätt såväl ur värdet af förenämnda parceller jemte å dem urrlörda byggnader, inrättningar och fasta massinen som ur värdet af lösa massiner, inventarier efter samt färdiga och haltlardiga fabrikat; samt Handlanden Lindebäck af högst 50,000. mark med sex procents årlig ränta derå från den 4. Mars 1903., i grund af en utaf Ingeniören Fagerström samma dag till innehafvaren utfärdad skuldsedel, som innehades af Handlanden Lindebäck och till säkerhet för hvars innehåll inteckning den 5. i nästsagde månad blifvit medde lad i förenämnda Björkboda Fabriksparcell samt Ekbacka, Annala och Granbacka parceller med byggnader och för bruksinrättningar jemte markinen, ingen tarier och efter, ur värdet af hvilken egendom Handlanden Lindebäck anhålt att få denna sin fordran tränst utjömd med den förmånsrätt lag förmädde; by högst 30,000. mark rå grund af borgen, den Handlanden Lindebäck iklädt sig för Ingeniören Fagerström, samt C.s högst 47,266. mark 17. penni enligt kontokuranträkning; hvarjemte såväl Bruksegaren Salmu som Handlanden Lindebäck anhållit att, i händelse anmärkningar blebe gjorda mot de af dem verkstälda bevakningar, dem måt te lemnas tillfälle att genom särskild 667
rättegång styrka riktigheten af det motsagda. Vid uppropet i konkursen hafva nedannämnde borgenärer emot förestående bevakningar anmärkt: Hofrättsauskultanten Tharing och Viehäradshöfdingen Jurisutriusovakandida ten Emanuel Indrenius, den sistnämnde i egenskap af delegare i firman Dittmar söndrenius, att den af Bruksegaren Palmu bevakade fordran icke utgjorde förlagslån och förty icke kunde tillerkännas förmånsrätt såsom förbag, samt Bruksegaren Palmu och Vicehäradshöfdingen Jurisutrius qvekandidaten Otto Hyyryläinen, den senare i egenskap af prokurist hos firman Castrén 1 Snellman, angående Handlanden Lindebäcks öfvanstående bevakningar att, emedan i ofvannämnda kontokuranträkning inginge såväl de af Handlanden Lindebäck för Ingeniören Fagerström inlösta verlar som de 30,000. mark Lindebäck särskildt bevakat, samt skuldsedeln å 50,000. mark vore utan att valuta derför gifvits lemnad åt Lindebäck såsom säkerhet för de förbindelser denne iklädt sig för Fagerström, på grund af Handanden Lindebäcks samtliga bevakningar icke borde utdömas större belopp än sammanlagdt 47,266. mark 17. penni, som utgjorde hans verkliga fordran. Vid bemötande af de mot Bruksegaren Salmus bevakning framstälda anmärkningar har denne framhållit att, min hans förenämnda fordran å 1000 mark utgjorde en del af köpeskillingen för de af honom till Ingeniören Fager ström försålda parceller, byggnader, måskiner, inventarier och efter samt salubrefvet angående dessa af den 1. Oktober 1902. utvisade, att i köret inrätt jemväl rävaror och halffärdiga sabrikat för ett värde af 50,000. mark, och ifrågavarande fordran sålunda delvis tillkomme egenskapen af förlags län, Bruksegaren Palmu på grund af den i behörig ordning faststälda, laga kraft vunna förlagsinteckningen hade förmånsrätt i de intecknade inventajerna och efterna. Handlanden Lindebäck åter har i 668
anledning af de mot hans bevakningar gjorda anmärkningar erkänt, att sammanlagda beloppet af de förbindelser han iklädt sig för Ingeniören Fagerström utgjorde 47,266. mark 17 penni samt att han till säkerhet för hvad han komme att betala på grund af dessa förbindelser fått jemte annat mottaga meranämnde förskrifning å 50,000. mark. Häradsrätten har genom den 20. November 1903. åkunnad dom i de delar af målet, hvarom nu är fråga, enligt 3. SS: i förordningen den 9. November 1868. om borgenärers rätt och företräde hvarandra till betalning ur egendom, som blifvit till konkurs afträdd, sådant detta lagrum lyder i förordningen i ämnet af den 3. December 1895, ur konkursmassans tillgångar på nedannämndt sätt tillerkänt: Bruksegaren Salmu för den del af etthundratusen mark med sex procents årlig ränta derå rån den 1. Oktober 1902 enligt ofvanomförmälda, samme dag utfärdade och den 4. i sagde månad uti Ingeniören Fagerström tillhöriga Björk förda gård och derifrån afsöndrade parceller med Fabriker, byggnader, markinen, inventarier och efter intecknade skuld sedel, som Palmu, på sätt nedan bestämdes, kunde visa, att han gifvit Fager tröm såsom förlagslån, förmånsrätt i de vid konkursens början å bruket besintliga inventarier och effeter, hvilka inteckningen omfattade; samt Handlanden Lindebäck likaledes för den del af femtiotusen mark med sex procents ränta från den 4. Mars 1903. enligt på samma sätt den 5. i nästnämnde månad intecknad skuldsedel af förstberörde dag, som Lindebäck kunde visa ig hava gifvit Ingeniören Fagerström så som förlust, förmånsrätt i örenämnda mentarier och Alekter, som vid konkursens början funnits å bruket, såvidt af dem möjligen återstode, sedan Bruksiga en Salmu blifvit förnöjd för sin ofvanom förmälda fordran, hvarvid dock borde i akttagas, att Handlanden Lindeläck icke finge tilldelas för denna och hans om ordade fordran å trettiotusen mark större belopp än hvad han i sin ofvanberörda 369
kontokurant sammanlagdt upptagit eller fyratiosjutusen tvåhundra sextiosex mark sjutton penni. Derjemte har Härads rätten ålagt såväl Bruksegaren Salmu som Handlanden Lindebäck att, såframt öfverenskommelse derutinnan icke kunde träffas med konkursmassan dessförinnan. på tagen stämning inom natt och år af ter domens afkunnande visa, huru mycket de i förlag gifvit åt Ingeniören Fagerström, vid äfventyr att eljest varda sin å förlagsinteckning grundade för mänsrätt förlustige. Hofrätten, under hvars pröfning Bruksgaren valmi och Handlanden Lindebäck, hvardera för sig, i vadeväg dragit må let, har medels den 18. Mars 1904. gifven dom faststält Häradsrättens dom uti nu ifrågavarande delar. Uti Hofrättens dom hafva Bruksen ren Salmi och Handlanden Lindebäck anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner hvarken Bruks egaren Palmu eller Handlanden Lindebäck hafva anfört skäl till ändring i Kofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero, dock sålun da att den tid af natt och år, inom hvilken Bruksegaren Palmu och Handlanden Lindebäck vid utsatt äfventyr böja påbörja ifrågavarande särskilda rättegång, skall räknas från denne dag Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: J. Sokman Valentin Hemmeins Andersin. J N Banlund C. J. Tingren 670
Marraskuun 19. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, konkurssioningon suoritusta koskevassa jutussa, jossa Kauppias Juho Tiiran bonkurssipesän toimitsijamiehet Konttoristit Albert Brander ja Pekka A. Nordberg, kumpikin Kemin kaupungista, yhteisesti, ovat hakijoina sekä Kansallis-Osake-Pankki tulematta jääneenä vastaajana. Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 19. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirat ja niistä, sikäli kuin nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Konttoristit Branderin ja Nordbergin Kemin kaupungin Raastuvanoikeuteen, on Kansallis - Osake - Pankki vaatinut, että Bran der ja Nordberg, jotka olivat panbille ilmoittaneet, etteivät he aikoneet Kauppias Tiiran bonkussipesän Heinäkuun 28. päivänä 1903. taläsnä: A. K. - V.S. - W. H. - J. t. SS: 7. T. 671 No 1126. Pag. 92. R. D. 1904.
pahtuvassa ensimäisessä osingon jaossa Pankille suorittaa osinkoa Pankin konkurssituomiossa vahvistetuille saamisille, velvoitettaisiin Mankille maksamaan mainittu osinkoTähän kanteseen ovat Konttoristit Brander ja Nordberg vastannut, että Kansallis - Osake - Pankki, jolle Kauppias Juho Tiirran konkurssipesästä oli tuomittu, paitsi korkoja, provisiooneja ja protestikuluja, seitsemänkymmentäkaksituhatta sata markkaa erityisten, Toiminimi Wiljekset, ett Jokiperän hyväksymien ja Pankille siirrettyjen vekselien perusteella, joissa myöskin Sahanhoitaja Jaakko Puuperä, Tahanomistaja Jaakko Allin Rosenberg ja osaksi Talollinen Iisakki Kousi olivat vekselivellisina, oli sanotun toiminimenkin konkurssissa valvonut tuon saamisensa, joka sisältyi Pankin toiminimelle myöntämään kiinnitettyyn teoslainaan, ja saaminen viimemainitusta konkurssista Pankille myös tuomittu etuoikeudella; minkä tähden ja koska Kansallis-Osake-Pankki Toiminimi Weljekset J. A. Jokiperän konkurssista oli puheenalaista saamistansa vastaan jo nostanut kuusikymmentäkolmetuhatta kahdeksan markkaa seitsemänkymmentäneljä penniä sekä muilta edellämainituilta vekulivelallisilta joko saanut lyhennysmaksuja tai vakuutta jälellä olevasta saamisesta, jonka suorittamiseksi sitäpaitsi Iisakki Kourin omaisuutta oli ulosottotoimin myyty seitsemästätuhannesta markasta, mitkä olivat ulosottomiehen takana, Konttoristit Brander ja Nordberg ovat kieltäytyneet Bankille maksamasta mitään osinkoa, ennenkuin Sankki näyttäisi mahdollisesti jälellä olevan saamisensa suuruuden, sekä muuten olleet sitä mieltä, että esinko oli laskettava jäännössaamisen eikä alkuperäisen saamisen suuruuden mukaan. Raastuvanoikeus on Heinäkuun 27. päivänä 1903. julistamassaan päätiksessä mainitsemillaan perusteilla 672
velvoittanut Konttoristit Branderin ja Nordbergin, molemmille pannun sadan markan sakon uhalla, seuraavana päivänä toimitettavassa ösingenjaossa konkurssipesästä Kanjallis - Osake - Pankille konkurssituomion määräämässä järjestyksessä maksamaan kymmenen prosentin osingon, mikä kumminkin oli laikettava ainoastaan sille Pankin tuomionmukaisen saamisen määrälle, joka vielä oli maksamatta Hovioikeus, jonka tutkittavaksi, muiden muassa, Kansallis-OsakePankki oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Toukokuun 18. päivältä 1904. lausunut, että koska Kansallis - Osake-Pankin koko valvoma saatava oli ilman ehtoja Pankille tuomittu Kauppias Tiiran konkussipesästä ja Pankki siis myös oli oikeutettu konkurssipesästä saamaan esinkokoko maksettavaksi tuomitusta saanismäärästä, sentähden ja kun pesän varoista oli päätetty jakaa kymmenen prosentin osinko sen kaihille velkojille, on Hovioikeus, muuttaen Raastuvanoikeuden päätöstä, velvoittanut Konttoristet Brandarin ja Nordbergin, Kansallis-OsakePankin tuotua heidän nähtäväkseen ne alkuperäiset saamiskirjat, joihin sen saatava perustui, edustamansa konkurssipesän vajoista, heille molemmille määrätyn sadan markan sakon uhalla, mainitulle Kanhille viipymättä suorittamaan vaaditun ja koko maksettavaksi tuomitun saamismäärän mukaan lasketun kymmenen prosentin osingen, kuitenkin huomivon ottamalla, ettei Kansallis-Osake - Pankki saisi suoritusta yli valvomansa saatavan määrän. Hovioikeuden tuomioon ovat Konttoristit Brander ja Nordberg anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettoivat Konttoristit Brander ja Nord673
berg ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää voimaansa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A; Humlin. Herr Lignbladt Samthelman Johannes tilvanmuelman Johannes Littnig. C. J. Timgren Den 21. November 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatta revisionskillingar, från Wiborgs Hofrätt inkom net mål emellan Handelshuset von Heimanns Co och Afförsmannen Bruno Scholg, från staden Riga i Köjsaredömet Ryssland, gemensamt Kollegeradd Fredrick von Krels och Godsegaren Edgar von Riecker, lika ledes från Riga, samt Wilhelm Röttres Advokat och i Affansförmed lingsbyrå i Wiborgs stad, gemen samt, äfvensom Vicehäradshöfdingen Ivar Schroder, jemväl från Wiborg. samt Aktiebolaget Algemaine Erik briutäts besellrehaft i residenstaden Berlin uti Tyska riket, likaledes gemensamt, i egenskap af fordringsegare uti Siitola Aktiebolags till konkurs upplåtna bo, sökande, samt Kollegiirådet von Krels och hans medparter, Vicehäradshöfdingen Sekre ler och hans medpart, Jurisutriusgie handidaten Jonas Castrén, från Helsingfors stad, och Agronomen Ilno Frosterus, från Wiborgs stad, J G.S. A.K. - B. K. - sk. B. J. E.J.t. 674 No 1133. Tag. 84. R. D. 1904.
tillstädeskomne, men Siitola Aktie bolag och dess öfrige borgenärer i konkursen, uteblifne svarande, än gående nedannämnda deri framstälda fordrings - och förmånsrätts anspråk: Gifven uti Justiliedopartementet, den 21. November 1904. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dom, såvidt nu är fråga, inhemtat följande: tinställdsedagen i Siitola Aktieldags vid Häradsrätten i Ruokolaks och Rautjärvi socknars samt Smed bönehusgälls tingslag än hängiga konkurs den 5 Juni 1903 hapa, förutan rärskilda andra borgenärer, om hvilkas anspråk nu ej är fråga, Agronomen Frosterus uti hon kursen bevakat i handlingarna närmare omförmälda belopp äfvensom nedannämnda fordringslegare yrkat att ur de afträdda tillgångarna utbekomma, bland annat följande belopp: Handelshuset von Heimann vea) 19, 107. rubel 50. kopek ryskt mynt jemlikt kontokuranträkning, b.) 20.opl. rubel enahanda mynt enligt tre af Siitola Aktiebolag till handelshuset den 1. och 29. November 1902 gifna egna vecklar, e) 90000. rubel samma mynt med sex procents ränta från den 30. Januari 1903. och 54. mark protestkostnads ersättning i stöd af nio särskilda af handelshuset den 13. och 23. December 1902. samt 2. Januari 1903. utfärdade, af Siitola Aktiebolag uppterade, vid uppvisandet betallara vedlar, hvilka den 30. Januari 1903. blifvit potesterade, och d.) 24,000. rubel enahanda mynt med sex procents ränta, å 2000 rubel från den 7. Januari 1903, å 1000 rubel från den 12. Januari 1903 samt å 3000 rubel från den 14 i samma månad jemte 74. rubel i proteckortnadsersättning grund af fyra utaf Siilola Åk tiebolag den 4, 9. och 11. Oktober 1902. till handelshuset utgifna egna vedlar, alla dessa fordringsbelopp med förmäns att ur värdel af gäldenären tillho liga markinen inventarier med mera enligt tio särskilda af Siitala Aktis bolag den 15. November 1900. till innehafvaren utfärdade förlagsintecknale skuldebref, hvart och ett lydande å 15,000. 675
mark, hvilka skuldebref af handelskuset, Aflänsmannen Scholz, Kollegiirådet son Krels, Godsegaren von Rieher samt Wilhelm Rothes Advokat - och Aflars förmedlingsbyrå gemensamt innehades såsom säkerhet för deras hos beläget egande fordringar. Staffärsmannen Scholj: 31,656. rubel 25. kopek ryskt mynt i grund af sjutton utaf gäldenären den 13. November 1902. till särskilda personer utfärdade och genom öfverlåtelse i sökandens hand komna egna vedlar; jemte det Affärsmannen Schob anhållit att hans för dran blefve på de af Handelshusel unHeimanns Co ofvan framhållna grunder till betalning faststäld med för nansrätt ur den förlagsintecknade lösegendomen Kollegierådet von Krdr 14,000. m. bel ryskt mynt i grund af åtta särskilda af Siitola Aktiebolag den 15. December 1902. till Handelshuset von Heimane i Co utfärdade samt genom blande ndoslement i sökandens handkomna egna vecklar, lydande inalles i nästsagda belopp, med enahanda bomänsrätt, som den, hvarpå Aflars mannen Schöls i ofvanstående måtte gjort anspråk. Godsegaren von Riuka: 63,587. rubel 50. kopek ryskt mynt jemte sex procents ränta, å 4,000. rubel från den 7. Januari 1903. och å 10,000 rubel från den 12. Januari 1903. äfvensom 199 rubel i protostkostnadsersättningar i stöd af femton utaf Siitola Aktiebo lag den 4. September och 13. November 1902. till särskilda personer utfärdade och genom öfverlätelse i sökandens handkomna egna vedlar, med samma för mansrätt, som den, hvarpå Assforsman nen Scholg gjort anspråkWilhelm Kolhos Adrakat och Aflars byra: 154, 937. rubel 50. kopek ryskt mynt jemte sex procents ränta å 10,000 rubel från den 20. Januari 1902 äfvensom 346 rubel i proteckostnader rättning i grund af femtioke af Siitelä Aktiebolag åt särskilda persöner utfärdade och genom öfverlätelse i sökandens hand komma egna val676