Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
bröle, borde i skadeersättning till innehaf varen af detsamma årligen betala fem hundra mark, likväl sedermera, efter det Öfverby mejeri genom behöriga öfverläteber kommit i tillkonsuln Ekholms ägo, är 1904 ingått såsom delegare i Bjernå 5 Finby Andelsmöjeri och sålunda förutom Karl Fredrik Kaarlinen, hvilken redan tidiga re förbjudits att hämta mjölk till Öfverby mgeri, för sagda år brutit ofvanberörda förbindelse; men då Öfverby mejeri, samti digt med det Andelsmijeriet år 1904 i gångsälls, på Vuckonseln Ekkolms befallning upphört med sin verksamhet samt Ekheten vid sådant förhållande måste anses hafva å sin sida frångått öfverenskommelsen köpebrefvet af den 5 September 1889, iqnner ligen som utredning saknades därom att Öfverby mejeri genom Gustaf Reinhold landells och dennes medparters ifrågakomna förfarande nödgats upphöra med sin vaksamhet, ly har Häradsrätten, med förkastande af päromålet emot Karl Fredrik Kaarlonen i dess helhet samt emot Gustaf Reinhold Sandell, Karl Lehtinen, Karl Johan Sandell, Carl Edvard Lindberg och Karl Maurits Tunck i öfrigt så som seglöst, ålagt de fem sistbemälde att för år 1904 i fordradt afseende enhvar till Sockensuln Ekholm utbetala fem hundra mark samt Karl August Eriksson att jämlikt eget åtagande till Ekholm för ha år utgifva ettusen mark, hvaremot umgälderna i målet med kännyn till sakens beskaffenhet qvittats parterne emellan Hefrätten, under hvars pröfning till kensuln Ekholm, för sig, samt Gustaf Reinhold Sandell, Karl Tehtinen, Karl Johan Sandell, Carl Edvard Lindberg och Karl Mattsrit Tunck, gemensamt, i räderag dragit målet, har medels den 8 April 1910 gifven dem funnit sockensuln Ekholms än dringsansökning icke föranleda rättelse i Häradsrättens utslag. Vidkommande sedan Gustaf Reinhold Sandells, Karl Liktinens, Karl Johan Sandells, Carl Edvard Söndbergs och Karl Mauritz Tuncks båll harilopallen funnit Gustaf Reinhold Sandell och hans nästbemälde medparteraf hvilka Fumik genom all å förberörda köpebref af den 5 September 1889 haf265
ra såsom guldne qvitterat kätusen mark af köpeskillingen, måste anses haf va godkänt detsamma, icke häller hafva anfört skäl till ändring i det slut, hvari Häradsrätten genom dess utslag i sakin stannat Uti Hofrättens dom hafva Vicekonneln Ekholm, för sig, samt Gustaf Reinhold Sandell, Karl Schlinen Karl Johan Sandell, Carl Edvard Lindberg och Karl Manrit Tunck, gemensamt, anhållit om andring medels ingifna deduktioner; därå Gustaf Reinhold Sandell och hans nästbemälde medparter i föreskrifven ordning bemält Tuckoneeln Ekholms andringsan sökning Kejserliga Senaten har tagit må tel i öfvervägande; och mär innehafarens af Öfverby mejeri befogenhet att af sälja rene i förberörda köpebref utfå den i som ma köpebref omförmälda skadernättning förutsätter icke allenast, att säljarene vid tagit i köpebrefvet omnämnd åtgärd för åstadkommande af annat mejeri, utan äfven, att Öfverby mejeri vid tiden för berörda åtgärd ännu vinterade, och sistsagda uttryck icke kan förstås annorlunda än att dermed årystats åkrälfva säljarene af mgeriet skadeersättningsskyldighet endast i fall nyssnämnda åtgård vidtagits oaktadt mejerinnehafva ren beredt säljarene enhvar tillfälle att levera mjölken från sina ladugårdar till Öfverty mejeri, ty och då det är utredt att Karl Fredrik Kaarlonen unda den tid Vicekenneln Ekholm innehaft myeniet i fråga och redan förrän ofvannämnda andelningeri grund lagt, utan styrkt laga anledning väg rats rätt till leverering af mjölk till Öfverty majeri samt villkoren för erhållan de af den mjerinnehafvaren i omorda de köpebref förbehållna ersättning sålunda blifvit å den sistnämndes sida brutna, pröpar Sliperliga Senaten med för anledande af Gustaf Reinhold Sandells och hans medparters andringsansökan rättrist, med ändring af lopattias dom och Häradsrättens utslag i denna del, frikal la Gustaf Reinhold Sandell och hans med parter från dem i målet ålagd ersättnings skyldighet, vid hvilken utgång af målet 266
vidare utlåtande i anledning af Vice konsuln Ekholms ändringsansökning förfaller. Det alle som vederbör, till efter rättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: keuten Karinen Moder Andersin keuten Karinen Moder Andersin Mannes Peltonen R. Annberg. Toukokuun 29 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatituomio nostorahalla Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskenassa jutussa, jossa ovat Kaup267 piaan Yrjö Emil Waarnan konkurssiin luovutetun pesän toimitsejamiehet Varatuomari Valter Björkstén ja Kirjan pitäjä Paul Mandell, Tampereen kaupungista, yhteisesti, hakijoina sekä Viipurin kaupungista oleva Kauppias Petter Johan Pesonen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 29 päivänä Toukokuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymuksessa, saanut tietää seuraavaa Viipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa on Kauppias Vaarna lausunut että, sittenkun hän oli 7 päivänä Syyskuuta 1907 ostanut Kuusi pias Pesoselta 100 tynnyriä tämän hyviksi vakuuttamia Skettlannin sillä Läsnä: D. W. A. K. J. B. f. B. F. M. Pag. 32. R. D. 1910
36 markan 50 pennin hinnasta tynnyrin ja niistä myynyt 40 tynnyriä Kauppias Richard Saarenpäälle Jyväskylän kaupunkiin, olivat Saarenpäälle saapuneet sillit, joita ei oltu niitä kuljetettaessa rautateitse Viipurista Jyväskylään edes otettu välillä pois rautatievannusta, havaitut suurimmaksi osaksi pi laantuneiksi, minkä tähden viimemainitun kaupungin Raastuvanoikeus oli Vaarnan hakia sa Oikeuden kautta silloin hintaa Riehard Saarenpäältä 16 päivänä Joulukuuta 1907 julistetulla, sittemmin lain voiman saaneella päätöksellä tuominnut Vaarnan menettä neeksi 35 tynnyrin hinnan sekä korvaamaan tämän sillimäärän kuljetuksen Tampereen kaupungista Jyväskylään ja sikäläiseltä rautatieasemalta Saarenpään kotiin 61 markalla 25 pennillä, ja kun Kauppias Vaarna sitä paitsi oli kulutta nut puheenaolevain silloen rautatierähtiin Viipurista Tamperoelle 81 markkaa 55 penniä, on Kauppias Kaarna vaatinut Kauppias Pesosen velvoittamista korvaamaan Väärnälle siten oikeuttamansa vahingon ja siinä tarkoituksessa Kauppias Kaarnalle suorittamaan hinnan mainituista 35 tynnyristä sillä 1277 markkaa 50 penniä ynnä sanotut rautatierahdit ja kuljetuskustannukset eli yhteensä 1420 markkaa 30 pen. niä kannetta on Ruastuvanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat vaatineet myös oikeudenkäyntekustannustensa korvausta, ratkaissut asian päätöksellä 28 päivältä Heinäkuuta 1908 ja katsonut siinä selville käyneen, että riidanalaiset 35 tynnerriä sittiä olivat Kauppias Väärnälle saapuessa olleet pilaantuneita ja tarkoitukseensa käutettäviksi kelpaamattomia, minkä vuoksi Raastuvanoikeus, katsoen oikeettomaksi Kauppias Pesosen väitteen että muistutukset tavaran laatua vastaan olisivat olleet tehtävät kahdeksan päivän kuKauppias Pesosen vastustettua 268
luessa vastaanottamisosta, on velvoittanut Kauppias Pesosen niinhyvin maksamaan Kauppias Väärnälle takaisin tuon sillimäärän edellämainitun hinnan 1,277 markkaa 50 penniä kuin myöskin korvaamaan sillien kuljetuksen rautateitse Viipurista Tampereolle 81 markalla 55 pennillä sekä Tampereelta Jyväskylään 61 markalla 25 pennillä eli siis suorittamaan Väärnälle kaikkiaan tuhatneljäsataa kaksikymmentä markkaa kolmekymmentä penniä; jonka ohessa Kauppias Pesosen tuli kovata Kauppias Vaarnan oikeudenkäyntikustannukset kahdeksallasadalla markalla Hevioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Pesonen oli vetoamalla saat tanut jutun, on 4 päivänä Marraskuuta 1910 antamallaan tuomiolla katso nut jutussa tosin tulleen näytetyksi, että puheenaolevat 35 tynnyriä sillä olivat Kauppias Väärnälle saapuossaan olleet pilaantuneita ja nautittaviksi kelpaamattomia; mutta kun Kauppias Vaarna, mikäli asiakirjoista kävi selville, ei ollut kohtuullisen aikaiseen senjälkeen, kuin hän 10 päivänä Syyskuuta 1907 oli vastaanottanut samaisen sillimäärän, tehnyt Kauppias Pesoselle muistutusta tavaran laadusta, vielä vähemmin vaatinut puheenaolevan kaupan purkamista, vaan vasta kirjeessä 17 päivältä Tammikuuta 1908 ilmoittanut Kauppias Pesoselle, etteivät sillit olleet kelvollisia, sentähden ja kun Kauppias Vaarnaa ja hänen luovutettuaan omaisuutensa konkurssiin hänen konkursipesäänsä niin ollen ei voitu pitää oikeutettuna saamaan takaisin tavaran hintaa, Hovioikeus on kumonnut Raastuvanoikeuden päätöksen ja hyljännyt asiassa ajetun kanteen Hovioikeuden tuomioen ovat Taratuomari Björkstön ja Kirjan pitäjä Mandell yllämainitussa toimessaan anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppias Pesonen on säädetyssä jär269
jestyksessä vastannut. Keisarillinen Senuatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumaten Hovioikeuden tuomion jättää Raastuvanoikeuden jutussa julistaman päätöksen pysyväksi muuten paitsi että Kauppias Pesonen, koska hän on myynyt puheenalaisen sillimäärän Kauppias Waarnalle Tamperulle, vapautetaan korvaamasta maksun riidanalaisen sittimäärän kuljetuksenta Tampereelta Jyväskylään kuuttakymmentäyhtä markkaa kahtakymmentä viittä penniä, joten se määrä, minkä Kauppias Pesonen siis on velvollinen Kauppias Waarnan konkurssipesälle suorittamaan, tekee tuhatkolmesataa viisikymmentäyhdeksän markkaa viisi penniä, jonka ohessa Kauppias Pesosen maksettava oikeudenkäyntikustannusten korvauksen määrä vähennetään viideksisadaksi markaksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Wilpungar Mannes Peltonen Aleksi Käp Johannes Pesonen B. F. Mölsä No 737. Pag. 51. R. D. 1910. Toukokuun 30 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa merilakiasiassa, jossa Turun kaupungissa oleva Maamiesten Kauppa Osakeyhtiö on hakijana sekä Hambergin kaupungista Saksan valtakunnassa kotoi sin olevan Umaanimisen höyrylaivan päällikkö Merikap. teeni J. H. Lindemann vastaajana: Annettu Oikeusosastossa. 30. päivänä Toukokuu ta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysy myksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Merikapteeni Lindemann, 21. päiväksi Lokakuuta 1908 päevätyn kahden konnossementin mukaan, eli Hambergin kaupungissa Umeå-laivaan vastaanottanut kuusisataa säkkiä maapähkinäjauhoja ulkonaisesti hyvässä kunnossa, kuljetettavaksi Turun kaupunkiin Maamiesten Kauppa Osakeyhtiön Läsnä: S.S. H. A. s. P. 42 - B. K.
astaan otettaviksi, mutta, laivan saavuttua saman kuun 28. päivänä Turun satamaan, mainitusta, satamassa olevaan tavarasuojukseen paretusta lastista Raatimies Albert Mannström, in ja Satamakapteeni Adolf Thomas Skogströmin seuraavan Marraskuun 4. päivänä toimittamassa tarkastuksessa kahdeksankymmentä väkkiä, jotka tarkastuskirjan mukaan olivat ollut matkalla ladotut ilmeå. laivan lastiruumaan lämminnien maissilastin paalle, oli havaittu sisällekseltään pilaantuneiksi ja arvoltaan olen neiksi kolmekymmentäviisi prosenttia tavaran fakturahinnasta on Maamiesten Kaupra Osakeyhtiö Turun kaupungin Raastuvanoikeudessa vaatinut että, koska Merikapteeni Lindemann lain mukaan oli vastuunalainen puheenalaisesta vahingosta, Lindemann velvoitettaisiin korvaamaan sanottu vahinko ynnä tarkastus- ja protestikustannukset sekä sitä varten Maamiesten Kauppa Osakeyhtiölle heti suorittamaan, 11. päivänä Marraskuuta 1908. annetun laskun mukaan, 271 neljäsataa kaksikymmentäyksi markkaa seitsemänkymmentäkahdeksan penniä kuuden prosentin korkoineen oskansanotusta päivästä, jota paitsi Maamiesten Kauppa Osakeyhtiö on anonut korvausta oikeudenkäyntikulungeissaan Kanteesta kuultuna on Merikapteeni Lindemann väittänyt, että edellämainittujen konnessementtien takasivulle päinettujen ehtojen toisen kohdan mukaan niin hyvin ilmeälaivan isännestä kuin sen päällikkö olivat varautetut korvaamasta kysymyksessä olevaa vahinkoa, minkä tähden Lindemann on pyytänyt kannelta hyljättäväksi. Merikapteenien Erik Gustaf Tengströmin ja Vapaaherra Gustaf Wieden, asianluntijoina merioikeusasioissa, annettua lausunnon jutussa, on Raastuvanoikeus 9 päivänä Lokakuuta 1909 ja listamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Muikapteeni Lindemann kahden kennessementin mukaan Lokakuun 8 ja 21. päivältä 1908, molemmat
oikeastaan viimemainitulta päivältä, oli ottanut kuljettaaksensa Umaa-laivassa Hambugin kaupungista Turun kaupunkiin Maamiesten Kauppa Osakeyhtiön vastaan otettavaksi kuusisataa säkkiä maapakkinäjauhoja, jotka konnossementeissä olevan merkinnän mukaan lastattaessa olivat ollut hyvässä kunnossa, sekä että, tavavan raa vuttua Turkuun saman Lokakuun 28. päivänä, tämän kaupungin Maistaatin seuraavan Marraskuun 4 päivänä toimittamassa tarkastuksessa eli havaittu kahdeksankymmentä säkkia sisällykseltään vahingoittuneeksi nähtävästi sen takia, että ne olivat olleet lastiruumassa lämmineen maisilasten päällä, niin että näissä säkeissä olleiden jauhojen arvo oli alentunut kolmekymmentäviisi prosenttia; mutta koska Maamiesten Kaupra Osakeyhtiö ei ollut näyttänyt, että Merikapteeni Lindemann tahi Umeä-laivan miehistä oli tuottanut yllekerrotun vahingon, on Raastuvanoikeus hyljännyt kanteen. Asian 272 näin päättyessä on Maamiesten Täyppa Osakeyhtiö velvoitettu palkkioiksi Meri kapteenoille Tingskömille ja Vapaaherra Kudelle heidän esiintymisestään Waastuvanoikeudessa ja lausunnon antamisesta asiassa maksamaan Ting strömille viisikymmentä markkaa ja Wredelle kolmekymmentä markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maamiesten Kauppa Osakeyhtiö oli vetoamalla saattanut jutun, on 20. päivänä Joulukuuta 1909 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Maamiesten Kauppa Osakeyhtiön viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Merikarteeni Lindemannille hänellä asian vuoksi, Hovioikeudessa olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioen on Maamiesten Kauppa Osakeyhtiö anonut muutesta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Merikapteeni Lindemann on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on käsitellyt
tämän jutun; ja koska Maamiesten Kauppa Osakeyhtiö täällä on pyytänyt tilaisuulla saadakseen valallisesti kuulustuttamalla Raati mies Albert Mannströmiä ja Satamakapteeni Adolf Thomas Skogström iä, joiden valanvelvoituksella antama todistus on muutoksenhake mukseen liitetty, toteensaattaa kysymyksessä olevan vahingon syntyneen siitä, että mainitut maapahkinajaukesäkit olivat olleet lastalut itsestään kuumaksi käyvän maissilastin päälle ilman että voita säkkejä oli siitä millään tavalla eristetty, sentähden ja kun sellaista etua kohtuudella ei voida Maamiesten Kauppa Osakeyhtiöltä kieltää, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi kumaten Hovioikeuden tuomion ja Kaastuvanoikeuden päätöksen: lykätä jutun takaisin viimeksi mainittuun Oikeuteen, jonka tulee ilmoitettaessa ottaa 273 se uudelleen käsiteltäväksi ja siinä laillisesti menetellä. Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot Keisarillinen Suomen Senaattikanten Saarinen Kunnes Pellonen B. Annberg. Walta Andersin. Alfred Liuksiala
Toukokuun 31 päivänä 1911 Keisarillisen Suomen Senaatin luomio maksuitta Keisarillisesta lupurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa nostajutussa iossa ovat Kaavin pitäjän Kaavin kylässä asuvan Maakauppiaan Antti Hyvärisen konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehet, Kunnallislautakunnan esimies Paavo Sirkkonen ja Kirkonisäntä Juho Emanu el Toivanen yhteisesti hakijoina seka Kauppahuone Hackman & Co. Wiipiirin kaupungista, vastaajana Annettu Oikeusosastossa 31 päivänä Toukokuuta 1911 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyt tänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Kaavin pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Paavo Pirkkinen ja Juho Emanuel Toivanen, ylempänä mainitussa toimessaan, lausuneet että, sittenkun Kauppahuone Hackman & Co oli 16 päivänä Joulukuuta 1907 toimitetulla julkisella pakkohuutokaupalla ostanut Antti Läsnä: D. W. A. K. J. B. f. No 739. Sag. 49 R. D. 1911
Hyvärisen omistaman 1/4 osan perintötaloa No 22 edelläsänotun pitäjän Kortteiskylässä, mutta Antti Hyvärinen oli huutokaupasta valittanut ensin Kuopion läänin Kuvernöörille ja sitten Wiipurin Hovioikeuteen, oli mainittu Hovioikeus päätöksellä 16 päivältä Lokakuuta 1908 kumonnut sanotun huutokauhan ja määrännyt uuden huutokaupan toimitettavaksi, minkä jälkeen Kauppahuone Kaikman SS: Co oli 16 päivänä sitä seurannut ta Joulukuuta toimitetussa uudessa huutokauhassa taas ostanut kysymyksessä olevan tilan; ja kun mainittu kauppahuone ensimmäisen huutokaupan jälkeen, siitä huolimatta ettei tuo huutokauppa ollut saanut lain voimaa, oli ottanut puheenalaisen tilan haltuunsa ja kesällä vuonna 1908 korjan nut sen heinä- ja viljasadan, mutta nämä sadot, siihen nähden että 16 päivänä Joulukuuta 1907 toimitettu huuto kauppa oli kumattu, olisivat olleet Antti Hyvärisen konkurssipesälle tulevat, ovat Paavo Tirkkonen ja Juho Emanuel Toivanen vaatineet, että Kauppahuone Hack275 man & Co velvoitettaisiin sanotulle konkurssipesälle korvaamaan sille kauppahuoneen kerrotun menettelyn johdosta aiheutunut vahinko ja siinä tarkoituksessa konkurssipesälle suorittamaan tilan 1908 vuoden vilja - ja heinäsadan arvo 975 mark kaa, kuin myös korvaamaan konkurssipesän oikeudenkäyntikulut. Sittenkun Kauppahuone Hackman 6o, jutussa kuulustettuna, oli väittä nyt olleensa laillisesti oikeutettu, suori tettuaan tilan huutokauppahinnan 4,700 markkaa, ottamaan tilan haltuunsa ja viljelemään sitä sekä siis myöskin nauttimaan tilan tulot puheena olevalta ajalta, ja sen vuoksi vastustanut kannetta, on Kihlakunnanoikeus 10 päivänä Syyskuuta 1909 julistamallaan päätöksellä antanut lausuntensa asiasta; ja kun Kauppahuone Hackman 4 6o ostettuaan 16 päivänä Joulukuuta 1907. toimitetussa pakkohuutokaupassa kysymyksessä olevan tilan, oli keväällä vuonna 1908, huolimatta siitä että Antti Hyvärinen oli valittanut mainitusta huutokaurasta, minkä valituksen johdosta se
sittemmin Wiipurin Hovioikeuden päätöksellä 16 päivältä Lokakuuta 1908 oli kumottu ottanut tilan viljelyksensä ja kesällä vastasanottuna vuonna siitä nauttinut tulon joka oli näytetty 955 markan arvoiseksi, mutta Antti Hyvärisen konkurssipesä, huheenalaisen tilan omistajana, siihen saakka kunnes jälkimmäinen, 16 päivänä Joulukuuta 1908 toimitettu huutokauppa oli saanut lain voiman, oli ollut oikeutettu viimeksimainittuna kesänä viljele mään tilaa ja nauttimaan siitä sadon sentähden ja kun Kauppahuone Hackman 4 Co siis oli velvollinen korvaamaan Antti Hyvärisen konkurssipesälle kauppa huoneen kerrotun menellelyn johdosta konkussipesälle oikeutuneen vahingon, Kihlakunnanoikeus, lukien kauppahuoneen hyväksi kauppahuoneen, tilaa kysymyksessä olevana kesänä viljellessään, kirsimät työkustannukset, jotka oli arvioi tu nousseen 446 markkaan 75 penniin, on velvoittanut Kauppahuone Hackman & Coin suorittamaan Antti Hyvärisen konkurssipesälle puheenalaiselta tilalta mainittuna kesänä lähteneen puhtaan tulon arvon, viisisataa kahdeksan markkaa kaksikymmentäviisi penniä, sekä sen ohessa kuudellakymmenellä markalla korvaa maan konkurssipesälle sille asiasta johtu neet kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppahuone Hackman & Co oli vetoamalla saat tanut jutun, on 30 päivänä Joulukuuta 1910 siinä antamallaan tuomiolla ratkaissut asian; ja koska Kauppahuone Hackman 4 Co, ostettuaan 16 päivänä Joulukuuta 1907 toimitetulla pakkohuutokauhalla kysymyksessä olevan tilan, oli huutokaupan jälkeen asianomaiselle ulosottomiehelle täydellisesti suorittanut huutokauppahinnan; sentähden ja kun kauppahuone, täytettyään maksuvelvollisuutensa, säännön mukaan Ulosottolain 5 luvun 49 SS:ssä oli ollut oikeutettu ottamaan ostamansa kiintisten haltuunsa ja siitä nauttimaan tulot siihen saakka, kunnes huutokauppa oli laillisesti kumottu, on Hovioikeus, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Paavo Sirkkosen ja Juho Emanuel Toivasen asiassa ajaman 276
kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Paave Tiskkonen ja Juho Emanuel Toivanen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppahuone Hackman SS: 6 o/ on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Kauppahuone Hackman & SS: ostettuaan 16. päivänä Joulukuuta 1907 toimitetussa pakkohuutokaupassa kysymyksessä olevan tilan, oli keväältä vuonna 1908 huolimatta siitä että Antti Hyvärinen oli valittanut mainitusta huutokaupasta, minkä valituksen johdosta se sittemmin Wiipurin Hovioikeuden päätöksellä 16 päivältä Lokakuuta 1908 oli kumottu, ottanut tilan viljelyksensä ja kesällä äskensanottuna manä siitä nauttinut tulon; sentähden ja kun Kauppahuone Hackman sei on velvollinen korvaamaan Antti Hyvärisen konkurssipesälle kauppahuoneen kerrotun menetetyn johdosta konkurssipesälle aihemtuneen vahingon, Keisarillinen Senaat ti harkitsee oikeaksi, kumaten Hovioikeuden tuomion, jättää asian sen loppupin277 töksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään on johtunut, muuten paitseettä; koska Kauppahuone Hackman Co on oikeutettu saamaan kuuden prosentin vuotuisen koron suorittamulleen tilan hinnalle Kauppahuone Hackman & Co - Antti Hyärisen konkurssipesälle suoritettavasta tilan puhtaasta tulosta vielä vähennetään mainittu korko, lukien seitsemällesadalle markalle 16 päivästä Joulukuuta 1907 sekä neljälletuhannelle markalle sen maksupäiväksi kuitella näytetystä 31 päivistä Toukokuuta 1908 sitä seuranneen Marraskuun 24 päivään, jolloin kauppahuone on saanut takaisin suorittamansa huuto kauppahinnan, eli yhteensä sata viisikymmentäviisi markkaa neljäkymmin täkolme penniä, joten Kauppahuone Hackman & Co siis tulee kuittia vastaan maksaa Antti Hyvärisen konkurssipesälle kolmesataa viisikymmentäkaksi markkaa seitsemänkymmentäkahdeksan penniä kuin myös korvata konkurssipesän oikeudenkäyntikulut Kihlakunnanoikeudessa kuudellakymmenellä
markalla. Tätä kaikki asianomaiset neudattakoot. Kejsarillinen Suomen Senaatti: Yttermark Aleksi Häyly Yttermark. Aleksi Räty Mannes Peltonen Johannes Pesonen. Asian tilauman. Toukokuun 31. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulseessa velkomusjutussa, jossa Larin kunnan säästöpankin esimies Talollinen Wihtori Eskola, Lapin pitäjän Kaukolan kylästä, on hakijana, sekä TaAnomistajan Johan Wilhelm Rosendahlin konkussipesän toimitsijamies, Kaupunginveuti Karl Reinhold Rostedt, Rauman kaupungista, vastaajana Annettu Oikeusosastossa 31. päivänä Toukokuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellen sa esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Haastatettuansa Vihtori Eskolan Eurajoen, Lapin ja Hinnerjoen pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Kaupunginvouti Kostedt siellä lausunut että, sittenkuin Johan Wilhelm Rosendahl oli mennyt omavelkaiseen takaukseen entisen TaLäsnä: S.S. - W. A. L. B. S. 278 No 747. Siv. 182. R. D. 1910