Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
on Heikki Korhonen ilmoittanut ja valvonut, paitsi muuta, a) kymmenentuhatta kuusisataa kahdeksankymmentäseitsemän markkaa korkoineen ja b) Juho Pennasen 30 päivänä Marraskuuta 1898 Heikki Korhoselle antaman velkakirjan perusteella kymmenentuhatta markkaa kuuden prosentin koron kanssa velkakirjan antopäivästä; ja on Heikki Korhonen ensiksimainitun saamisensa tuoksi Oikeuteen jättänyt otteen, Herimäen pitäjän käråjäkunnan Kihlakunnanoikeuden Huhtikuun 29 päivänä 1899 julistamasta päätöksestä, jolla Kihlakunnanoikeus oli Heikki Nordhosen syyteen johdosta tuominnut Juho Pennasen rangastukseen ensikertaisesta varkausriksesta ja velvoitta, nut Juho Pennasen Korhoselle korvaamään kymmenen Juho Pennasen turnustaman, sanotussa otteessa mainitun vekselin sisällön leimamerkkeineen kymmenentuhatta kuusisataa kahdeksankymmentäseitsemän markkaa, jotka oikeudJuho Pennanen oli luvattomasti anastanut ja hävittänyt. Sittenkuin konkurssissa toimitetussa esiinhuudossa, muiden muassa, Kauppias Auvinen oli vastustanut Heikki Korhosen edellä kerrottuja vaatimuksia ja siinä tarkoituksessa muistuttanut, että Kerimäen pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden edellämainitusta päätöksestä oli valitettu Wiipurin Hovioikeuteen, joten sanottu päätös ei vielä ollut saanut lainvimaa ja että Juho Pennanen oli tilin mukaan Heikki Korhoselta saapa tuhat sata yhdeksänkymmentäkuusi markkaa kahdeksankymmentäyhdeksän penniä, jotka olisivat lyhennettävät ylempänä sanotun velkakirjan sisällöstä, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 8 päivänä 1899 julistanut tuomion konkurssissa ja siinä, muun muassa, vahvistanut luovutetuista varoista maksettavaksi a) kymmenentuhatta kuusisataa kahdeksankymmentäseitsemän markkaa viiden prosentin koron kanssa 11 päivästä Elokuuta 1899 kumminkin ainoastaan sillä edellytyksellä, ett'ei saamisen perusteena olevaa Kihlakun
nanoikeuden päätöstä 29 päivältä Huhtikuuta 1899, jota vastaan oli valitettu, ylioikeuksissa muutettaisi, vaan päinvastaisessa tapauksessa oli Heikki Korhoselle maksettava ainoastaan se määrä, joka hänelle lopullisesti tuomittaisiin, ja b) kymmenentuhatta markkaa kuuden prosentin koron kanssa 30 päivästä Marraskuuta 1898, siitä kumminkin lyhennettyä ensiksi korosta ja sitten pääomasta tuhat sata yhdeksankymmentäkuusi markkaa kahdeksankymmentäyhdeksän penniä; jonka ohessa on määrätty, että härot elivat pidettävät yhdervertaisina pääomien kanssa, vaan luettavat etuikeutta kaipaavista saamisista ainoastaan 11 päivään Elokuuta 1899 Maipesä riittäisi koron maksamiseen kaikista hyväksytyistä saamisista. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Korhonen eli veteamalla saattanut jutun, on Maaliskuun 14 päivänä 1900 antamassaan tuomiossa asiasta lausunut mielensä ja havainnut Hovioikeudessa säilytetystä Hovioikauden 16 päivänä Helmikuuta 1900 antamasta päätöksestä siihen valitukseen, jonka Juho Pennanen oli tehnyt Kerimäen pitäjän kärajäkunnan Kihlakunnanoikeuden 29 päivänä Huhtikuuta 1899. julistamasta ylempänä mainitusta päätöksestä, että Heikki Korhosen taissä konkurssissa valvomat kymmenentuhatta kuusisataa kahdeksankymmentäseitsemän markkaa olivat, paitsi kahdenkymmenen markan kahdenkymmenen pennin arvosta vekseleikin kiinnitettyjä lainamerkkejä, kymmenen Juho Pennasen tunnustaman, maksettaviksi joutuneen vahselin suorittamaton sisältö, joiden lunastamiseksi pankista Heikki Rahosen, osaksi vekselien asettajana osaksi niiden siirtäjänä, oli alempanä mainittavina rekselien maksupäivinä täytynyt suorittaa seuraavat rahamäärät, nimittäin: viisisataa markkaa 10 päivänä Helmikuuta 1898, tuhat sata kuusikymmentä markkaa 21 päivänä. Kesäkuuta 1898, kaksituhatta markkaa 17 päi22.
vänä Heinäkuuta 1898, kaksituhatta markkaa 24 päivänä Elokuuta 1898, seitsemänsataa markkaa ja kaksisataa viisikymmentäkuusi markkaa kahdeksankymmentä penniä 28 päivänä Elokuuta 1898, kolmesataa markkaa 22. päivänä Lokakuuta 1898, tuhat markkaa 8 päivänä Joulukuuta 1898, kaksituhatta markkaa 9 päivänä Tammikuuta 1899 ja seitsemänsataa viisikymmentä markkaa 28 päivänä Maaliskuuta 1899. Tähän nähden ja kun Heikki Korhonen oli tämän saamisensa korkoineen laillisessa järjestyksessä Juho Pennasen konkurssissa valvonut, on Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden konkurssituomiota, luovutetuista varoista maksettavaksi vahvistanut Heikki Korhosen valvomat kymmenentuhatta kuusisataa kahdeksankymmentäseitsemän markkaa kun den prosentin vuotuisen koron kanssa lukien viidestäsadasta markasta Hilmikuun 10 päivästä 1898, tuhannesta sadasta kuudestakymmenestä markasta Kesäkuun 21 päivästä 1898, kahdestatuhannesta markasta Heinäkuun 17 päivästä 1898, kahdestatuhannesta markasta Elokuun 24 päivästä 1898, seitsemäståsadasta markasta Elokuun 28 päivästä 1898, kahdestasadasta viidestäkymmenestäkuudesta markasta kahdeksastakymmenestä pennistä samasta päivästä kolmestasadasta markasta Lokakuun 22 päivästä 1898, tuhannes ta markasta Joulukuun 8 päivästä 1898, kahdestatuhannesta markasta Tammikuun 9 päivästä 1899 ja seitsemästäsadasta viidestäkymmenestä markasta Maaliskuun 28 päivästä 1899. Aita sitten koski Heikki Korhosen, 30 päivänä Marraskuuta 1898 annetun velkakirjan nojalla, valvomaa kymmentätuhatta markkaa ynnä korkoa, niin, kosk'ei Kauppias Auvinen ollut voinut vastoin Heikki Herhosen kieltoa näyttää toteen Juho Pennasen ilmoittamaa vastasaamista Heikki Korhoselta tuhatta yhtäsataa yhdeksääkymmentäkuutta markkaa. kahdeksaakymmentäyhdeksää penniä, Hovioikeus on, muuttaen Kihlakun283
nanoikeuden tuomiota tältäkin kohden ja hyljäten kuittausvaatimuksen, vahvistanut konkurssipesän varoista maksettavaksi lyhentämättä mainitut kymmenentuhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisen koron kanssa 30 päivästä Marraskuuta 1898;ellen tässä varteen otettava että korko oli pidettävä yhdenvoisena pääoman kanssa, vaan luettava ainoastaan 9 päivään Toukokuuta 1899, jolloin julkinen haaste asiassa annettiin, ellei pesän varat riittäisi koron maksamiseksi kaikista hyväksytyistä saatavista Hovioikeuden tuomioen on Kauppias Auvinen alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Heikki Korhonen ensäädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun sekä katsoo, ett'ei Kauppias Auvinen ole esiintuonut syytäymuuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jääpiin voimaansa, minkä ohessa Kauppias turinen velvoitetaan suorittamaan Heikki Korhoselle maksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota, kolmekymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. E. Johnsson 1: l: Weikeet Johan Ummelän 1: Wiidel Julius lummelin Lars Homan. 284
Maaliskuun 18 päivänä 1901 Keisarillisen Majestoden Korkeassa Nimessa, Hänen Suomen Senaallensa tuomio nostorahalla Tupurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa Sahanomistaja Anton Mäkelä, Virolahden pitäjän Pyterlahden kylästä, on hakijana ja Viipurin Sahaosakeyhtiö Viipurin kaupungista, vastaajana. Annettu Keisarillisessa Suomen Senaa tissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Maaliskuun 18 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä paitsi muuta, josta ei enää ole kysymystä, saanut tietää seuraavaa Viipurin Sahaorakyhtiö on Anton Mäkelälle toimittamansa kirjallisen haasteen nojalla Virolahden ja Michikkälän pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus dessa vaatinut Anton Mäkelän velvoitta mista Viipurin Sahaosakeyhtiölle suontta maan kolmetuhatta satakahdeksankymnentakaksi markkaa yhdeksänkymmen tä penniä korvaukseksi niistä kustan nuksesta, jotka Viipurin Sahaarakeyhtiö keväällä 1897 oli saanut kärsiä lautatesläsnä: A af S. - 47- 2/3 - J. B. No 187. Pag 15/18 R. D. 1899,
saan Toukokuun 15 ja 20 päivien välisenä aikana Anton Mäkelän tukkilauttaa Ravijokea myöten Virolahden pitäjässä, seitsemänsataa markkaa korvaukseksi siitä, että Anton Mäkelä, joka Ravjokoa varten vahvistetun lauttaussaännön mukaan oli ollut velvollinen rakentamaan ja kunnes ja pitämään sanotussa joessa lauttaamista varten tarpeelliset rännet, pädot, puomit ynnä muut, oli laiminlyönyt velvollisuuten sa näissä kohden ja siten matkaansaat tanut Viipurin Sahaosakeyhtiölle niin hyvin kustannuksia näitten vittolaitosten kuntoonpanemisesta, kuin myöskin viivytystä lauttaamisessa mainittujen korjaustoi. den kestäessä, sekä seitsemänsataa viisi kymmentä markkaa lauttauskorvauksi mistä Anton Mäkelän puista, jotka hänen lautastaan olivat jääneet jäljelleosittain koskiin rukkaantuneena ja vieltain johtopuoneiksi käytettyinä ja mitkä puut Viipurin Sahaosakeyhtiö sittemmin sopimuksen mukaan myöskin oli laskenut merien; ja on Viipurin Sahavakeyktiö sen ohessa anonut korkoa ylläsand tuista määristä. Kanteesta kuultuna on Anton Mäkelä kieltänyt millään tavalla vahingoittaneensa tai viivyttäneensä Viipurin Sahaosakeyhtiön lauttaamistyötä mainittuna aikana Ravijoessa, mutta jos vahinkoa siinä olisi tapahtunut, oli syy siihen ollut Viipurin Sahaosakeyhtiön oman työnjohtajan Topias lahden, joka ei ollut käyttänyt järjestystä lauttauksessa; vaan monella tavalla häirinnyt sen säännöllistä kulkua sekä niin ikään omavaltaisesti puuttunut Mäkelän laultaustyohon; kutenkin on Anton Mäkelä ilmoittanut olevansa taipuvainen Viipurin Sahaosakeyhtiölle suorittamaan sen määrän viisisataa kuusikymmentä markkaa, josta asia oli työn loput tua sovittu Anton Mäkelän ja Topias Lahden kesken, niinkuin myös koskaTopias Lahti oli ottanut lautalaksensa Anton Mäkelän puompuut kahdenkymmenen pennin jälkeen kappaleelta, tämän määrän Topias Lahden uttemmin uittamista kahdestasadasta sen laatuisesta puusta, mutta muutoin on Anton Mäkelä anonut kanteen kumoa mista perusteettomana 286
Tämän jälkeen ja sittekuin todistajien kuulustelu oli asiassa tapahtunut, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianomaiset myös kin ovat vaatineet korvausta oikeudenkäyn tekuluistaan, Toukokuun 28 päivänä 1898. julistamassaan päätöksessä pitänyt selvitettynä, että Viipurin Sahaosakeyhtiö oli keväällä vuonna 1897 Anton Mäkelän kauppakontoristen Matti Sepän, jonka Anton Mäkelä oli lähettänyt asiamiehevään lauttauspaiholle, tekemästä pyynnöstä yhdessä Anton Mäkelän työmies ten kanssa vittanut ainakin kaksi toistatuhatta viisisataa Anton Mäkelän tukkia Uskin- ja Puntinkosken välillä pitkin Ravijokoa aina mereen saakko käyttäen tuohon työhön Viipurin Sahaosakeyhtiö kaikkiaan tuhat neljäkymmentäyhdeksän ja Anton Mäkelä holmesataa päivätyötä; jonka tähden ja kun kumminkin näytetty oli, että nenottua työtä oli Viipurin Tahaojaksi yhtiön puolelta toimitettu niin tevä peräisesti ettei yhtiölle voitu siitä määrätä korvausta päiväpalkoissa, joten Viipurin Sahaosakeyhtiön vaatimusta saada korvausta semmoisen perustuksen mukaan ei myöskään voitu hyväksyä, Kihlakunnanoikeus, arvioituaan koko luonta uittetyöstä syntyneet kustannukset kahdeksikymmeneksiksi haksi penniksi puulta eli siis kahdeltatoistatuhannel ta viideltäsadalta puulta kahdeksitukanneksi seitsemäksisadaksi viideksi kymmeneksi markaksi, asian näin ollen ja kun tästä summasta kuusisataa kaksitoista markkaa jakaantuiAnton Mäkelän käyllämille työpäiville, on katsonut lupurin Pahaosakoytiön oikeutetuksi sanotusta uittotyöstä saamaan kaksituhatta satakolmekymmentäkahdeksan markkaa  tutkiessaan taas Viipurin Sahaosahoyhtiön korvausvaatimusta Ravijoessa olevien lauttauslaitosten kirjaamisesta ja siitä johtuneesta viivytyksestä, on Kihlakunnanoikeus havainnut, eltä Viipurin Sahaosakeyhtiö, uttaesmaan mainittuna keväänä puitaan Ravijokoa myöten, oli ollut pakotettu korjuuttamaan siinä olevan Koverin socken vittoruuhen sekä laatimaan 287
radon Lipiäkoskeen kuin myös asettamaan jonkun verran puomia jokeen sekä naihin rakennuksiin kuluttanut muun muassa, palon kuntoonpanimiseen neljäkymmentäviisi markkaa viisikymmentä penniä sekä Keverinkosken vittornehen parantamiseen neljä markkaa viisikymmentä penniä; mihin nähden ja kun Anton Mäkelä Keisarillisen Senaatin Talousosaston Lokakuun 20 päivänä 1895. antaman päätöksen mukaan oli velkapää rakennuttamaan ja kunnossa pitämään nuo lauttauslaitokset, Kihlakunnanoikeus, hyljäten Viipurin Sahaosakeyhtiön muut tässä osassa tekemät vaatimukset, on oikeuttanut osa keyhtiön saamaan Mäkelältä mainitun palon ja vittomuhen rakentamiseen kuluttamansa rahat yhteensä viisikymmentä markkaa Mitä vihdoin koski sitä osaa kanteesta, jossa Viipurin Sahavakeyhtiö on vaatinut korvaus ta Anton Mäkelän ruuhka - ja puomihuiden vittamisesta sanotussa joessa niin Kihlakunnanoikeus on katsonut niinikään selvitetyksi että Viipurin Sahaosakeyhtiö oli vittanut, paitsi jo aikaisemnen mainittuja puita, Anton Mäkelän kaksisataa puompuuta Keverinkosken yläpuolelta mereen saakka; jonka tähden ja kun sen ohessa oli tullut näytetyksi Viipurin Sakaosakeyhtiön sitoutuneen toimittamaan viimeksimainitun uiton kahdestakymmenestä pennistä puulta, Kihlakunnanoikeus kyljäten mainitsemillaan perusteilla osakeyhtiön ruukkapuiden kuljeltamisesta vaatiman korvauksen, on pitänyt Viipurin Sakaosakeyhtiön oikeutettuna saamaan Anton Mäkelältä kahdensadan puomepuun vittamisesta, kahdenkymmenen pennin jälkeen puulta, yhteensä neljäkymmenlä markkaa; johon kaikkeen nähden ja koska Anton Mäkelä ei ollut näyttä nyt Topias Lahden olleen oikeutetun Viipurin Sahaosakeyhtiön puolesta luopumaan näistä saamisista, Kihlakunnan oikeus, kumaten kanteen muutoin on velvoittanut Anton Mäkelän maksutodistusta vastaan heti suorittamaan lupurin Takaoiakyliotle mitä yhtiöla on ylempänä kerrotulla tavalla katottu olevan Anton Mäkelältä saatava 78
ra eli yhteensä kaksituhatta kaksisataakaksikymmentäkahdeksan markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen oikeuden käynnin alusta Heinäkuun 24 päivästä 1897, kunnes lopullinen maksu tapahtuisekä sen ohessa tuhannella kahdeksallasadalla markalla palkitsemaan Viipurin Sahaarakeyhtiön kanteen hyväksytystä osan ta johtuneet kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anton Mäkelä oli vetoamalla saattanut jutun on Heinäkuun 5 päivänä 1899 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnan oikeuden päätöksen varaan Tähän Hovioikeuden tuomioon on Anton Mäkelä alamaisesti anonut muutota länne toimittamallaan perustelmalla, johon Viipurin Sahaosakeyhtiö on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo ellei Anton Mäkelä ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomasta, joka siis jää pysyväksi; minkä ohessa Anton Mäkelä velvoitetaan suorittamaan Viipurin Sahaosakeyhtiölle Karl Leandertskjöd yhtiöltä Keisarillisessa Senaatissa menneiden kulujen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa: Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot Keisarillisen Majesteetin Korkeaara Nimessa Hänen Suomen Senaattensa A. af Nyborg. J; Wieiset Lars Homén. E. Johnsson. Julris Hummelin 289
22. Maaliskuun 19. päivänä 1901. Heikkinen Karjalain kylässä Svenska tanen Suomen emäättensä Tuomio vasta rahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa yksessä, jossa Maan Pietilä kuitaa Adolf Saarinen, Kalvolan pitäjän Ahtajärven kylästä, on hakijana sekä nykyään kuolleen Eläkemiehen Aaprami Juhonpoika Eskolan leski Henriika Jaakontytär Eskola, samasta kylästä, poisjääneenä vastaajana, ja joka juttu keskee eläkkeen ulossaamista: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja SuOikeusosastossa, Helsingissä, Maaliskuun 19. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt instuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sääksmäen ja Kalvolan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Henriika Eskola lausunut, että Auprami Eskola ja Henriika Eskola myydessään kauppakirjalla Joulukuun 5. päivältä 1890. mainitussa Ahlajärven kylässä olevan Eskolan perintötalon pojalleen Kaarle Aupraminpojalle olivat sanotusta talosta pidättäneet itselleen vuotista eläkettä, mään Läsnä. Ah. - E. F. - Ait. - Et. Haf H. Säg. 17. K. D. 1900
muassa, viisi tynnyriä rukiita, tynnerin ohria, puolen karjankäyneestä mullikasta, nelikon silakoita ja nelikan suoloja, jota paitsi talon omistaja oli velvollinen myyjille heidän siemenillään kylvämään tynnyrin kauroja, kapan pellavia ja kolme nelikkoa perunoita kuin myös elättämään ja hoitamaan yhden lypsävän lehmän, kaksi lammasta ja yhden vasikan sekä antamaan näille myyjäin olukoille kesälaitumen; ja oli sanotusta eläkkeestä jommankumman myyjän kuoltua vähenevä puolet rukiista, ohrista ja kaurakylvöstä, vaan muut eläkeedut olivat jäävät muuttumatta. Nyt kunKustaa Adolf Saarinen, joka nykyään omistaa yllämainitun Eskolan talon oli laiminlyönyt suorittaa Henriika Eskolalle hänen leskenä ollen ylläkerrotun kauppakirjan mukaan tulevat eläkee dut 8. päivästä Joulukuuta 1897. samaan päivään 1898., on Henriika Eskola vaatinut, että Kustaa Adolf Saarinen velvoitettaisiin Henriika Eskolalle antamaan puolikolmatta tynnyriä rukiita 18. markan mukaan tynnyriltä, puoli tynnyriä ohria 14. markan mukaan tynnyriltä, puoli karjankäyneestä mullikasta 20. markkaa, silakkanelikosta 7. markkaa 50 penniä uolanelikosta, 5. markkaa, kaurakylvön tulosta 30. markkaa, pellavankylvön tulosta 4. markkaa ja perunankylvöstä 24: markkaa sekä lehmän, vasikan ja kahden lampaan ruoasta ja laitumesta 150. markkaa elikkä siis yhteensä 292. markkaa 50. penniä. Kanteesta kuulustettuna on Kustaa Adolf Saarinen muistuttanut, ettivät Aaprami ja Henriika Eskola olleet hankkineet itselleen kiinnitystä Eskolan taloon edelläkerrottujen eläkeetujen ulossaamisen vakuudeksi, jonka vuoksi ja kun Saarinen oli ostanut talon jo vuonna 1893, Saarinen ei ole katsonut itseänsä velvolliseksi vastaamaan sanotusta eläkkeestä - Sitä paitsi oli Henriika Eskola jo vuonna 1893. muut tanut Eskolan talosta eikä ollut siitä asti siellä pitänyt elukoita eikä vaatinut mitään kauran-, pellavan- tahi perunan kylvömaata yhtävähän kuin Henriika Eskola oli Saarisen saatavana pitänyt siementäkään kylvöjä varten, joten Saarinen ei missään tapauksessa ollut velkapää 291
antamaan korvausta elukamrehuista ja laitumesta eikä kauran-, pellavan - ja perunankylvön tulosta. Sitten on Kihlakunnanoikeus 2. päivä nä Syyskuuta 1899. antamassaan päätöksessä lausunut, että koska Aaprami ja Henriika Eskola Turun Hovioikeuden Maalis kuun 1. päivänä 1895. annetun tuomion kartta olivat pysytetyt edelleenkin heille kauppakirjan mukaan Joulukuun 8. päivältä 1890. Eskolan talosta tulevain eläkeetujen nautinnossa, sentähden ja kun. Kustaa Adolf Saarinen ei ollut väittänytkään maksaneensa Henriika Eskolalle kuuluvaa, nyt ulospaettua eläkettä Joulukuun 8. päivästä 1897. lamaan päivåän 1898., ja Henriika Eskola juuri Saarisen niskoittelemi sen tähden antaa hänelle eläkettä oli ollut pakotettu muuttamaan Åhlajärveltä, Kustaa Adolf Saarinen velvoitet tiin heti kuittia vastaan Henriika Eskolalle suorittamaan hänen vaatimansa läkkeen korvaukseksi puheena olevalta nodelta yhteensä kaksisataa yhdeksänkymmentäkaksi markkaa viisikymmen tä penniä sekä sitä paitsi viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Henriika Eskolan kulut asiassa. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Adolf Saarinen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Toukokuun 18. päivänä 1900. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, ja samalla velvoittanut Kustaa Adolf Saarisen suorittamaan Henriika Eskolalle maksut hänen kappaleestaan Hovi oikeuden tuomiota kaksikymmentä markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Kustaa Adolf Saarinen alamaisesti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja koska Henriika Eskola jo ennen Joulukuun 8. päivää 1897. oli sukoineen muut tanut Eskolan talosta voimatta toteennäyt tää väitostään, että Kustaa Adolf Saarinen niskoittelemalla maksaa Henriika Eskolalle kysymyksessä olevaa eläkettä olisi ollut syynä tähän muuttoon, eikä selvitystä ole esitetty siitä, että Henriika Eskola olisi pitänyt Kustaa Adolf Saariselle tarjona niementä kauran-, pellavan - ja perunankylvää varten, sentähden harkitsee Keisarilli292
nen Senaatti oikeaksi, muuttaen Hovioikeuden tuomion, vapauttaa Kustaa Adolf Saarisen suorittamasta Henriika Eskolalle hänelle tuomittua korvausta elukamrehuista ja laitumesta sekä kauran- pellavan- ja perunankylvön tulosta, jonka johdosta Kustaa Adolf Saarisen siis tulee suorittaa Henriika Eskolalle muista edelläkerrotuista eläkeeduista ainoastaan kahdeksankymmentäneljä markkaa viisikymmentä penniä kuin myöskin hänelle tuomittu oikeuden käyntikulujen korvaus. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Perenius. Anders Törmän. Henr. Berenius. Emil Törmän. A; Nummer Andersin. Haf Hellen Den 19. Mars 1901. J Hans Kejserliga Majestäts Höga. Nämn Dess Senats för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommet mål emellan Firman L. Voreuu & Druons Tihil i staden Köpenhamn uti Konunga riket Dammark, sökande, samt Skomakaremästaren David Tikander, från Wiborgs stad, uteblifven svarande angående fordran: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 19. Mars 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande: Wid Rådstufvurätten i Wiborg har Frman L. Vorevu & Druons Filial, efter David Tikander ågången stämning, anfört, att firman i början af år 1899. på beställning af David Tikander till honom levererat ett parti skodan för ett pris af samman lagdt tvåtusen etthundra fyratio franes åttatio erntimes; men alldenstund Tikan der vägrat att till firman erlägga betal ning för sagda skodon, har firman yrkat Ofde A af N. Ef. - J E. H. J. N. L. H., Ch. Em. af 5. 293 Bn 400. Pag. 116. R. D. 1900.
Tikanders förpligtande att till firman utgifva berörda belopp jemte ränta. Isaken hörd har David Sikander väl medgifvit, att han, efter i sådant afseende uti Wiborg hos en reslagent för bemälda firma gjord beställning, emottagit ifrågakomna skodon, men invändt att desamma icke varit af parterne emellan aftalad beskaffenhet; i anseende hvartill och då skodönen fördenskull och såsom jemväl för öfrigt olämpliga varit alldeles vanvändbära, David Tikander, hvilken omedelbart efter emottagan det derom anmält protist, motsagt käromålet. Härå har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides anhållet om ersättning för sina umgälder i målet, medelst den 25 Juli 1899. deri afkunnadt utslag förklarat det väl hafva i saken frångått, att David Sikander af Firman L. Korevid vakens Filjal bestålt och emottagit ofvanomordade parti skodan; men emedan tillika styrkt vore, att skodonen varit behäftade med sådant fel att desamma icke kunde anses vara i handeln uti landet gångbara, har Rådstufvurätten, i stöd af 4. SS: 1. kap. H. B., förkastat firmans i saken utförda talan samt ålagt förman att med fyratio mark ersätta David Tikander hans umgälder i målet. Hofrätten under hvars pröfning Friman L. Vorenut & Druons Filial i vadeväg dragit saken, har medelst dom den 3. Mars 1900. förklarat firman, som emot David Tikanders bestridande icke gittat styrka att ifrågavarande parti skodon varit af parterne emellan aftalad beskaffenhet icke hafva anfört skäl till ändring i det slut, hvari Rådstufvurätten genom dess utslag i saken stannat Uti Hofrättens dom har firman L. Vorous i Druons Filial i underdånighet sökt ändring Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner det väl vara utredt, att David Sökander af Firman L. Korsuu i Druons Filial bestått och bekommit ifrågavarande parti skodan; men emedan tillika styrkt blifvit, att skodonen 94