Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
trävirke från Attu Aktiebolags egande ängsågs härven i ofvannämnda kooken till Geestemunde, hvarvid i erte partiet intagits bestämning därom, att fartyget borde sex dagar förut tele gräfiskt underrätta vederbörande aflastare om tiden när fastyget vore färdigt att mottaga last. Sedan verkställande direktören för Helsingfors Angfartygs Aktin bolag Kommerserådet Victor Ek i delegrum af den 4. Juli 1914 meddelat Attu Aktiebolag, att sagda åregfartyg deri 11. i sammå månad komme att anlöpa Attu hemför intagande af det virke sistnämnda bolag jämlikt contractet hade att aflasta, så hade Attu Aktiebolag låtit påbörja inlästning af virket i fråmar hwilka sederonera skulle bogseras till Rätties sida, men då därmed hemnets så långt att två pråmar den 8. i nämnda månad varit fullastade påföljande dag fått af Kummeriserå det Ek mottaga tillegrafivat meddelande därom att ängfartyget Rättie grund stött och att inlästningen på sådan grund mäste uppskjutas tillvidare. Så något meddelande om tiden när den sålunda uppskjutna inlästningen kunde vidtaga sedermera icke ingått till Attu Aktiebo lag och bolaget emellertid haft behof af de lastade främarna för iordningställande af andra laster, hade bolaget nödgats låta lössa pränvarna. Erär Attu Aktiebo- lag på antydt sätt åkernekats en kostnad af 402 mark 65 penni för prämarnas lastning och lössning samt bolaget därjämte i pränbyra för 10 dagar eller för tiden från och med den 12 till och med den 21 berörde Juli efter beräkning af 10 mark för dag och pråm tillkomme 200 mark, har bolaget yrkat Helsingfors Anefantys Aktiebolags förpliktande att till Ettu Aktiebolag utgifva sammanlagdt 602 mark 65 penni jämte ränta, hvar utom Attu Aktiebölag gjort anspråk på rättegångskostnads ersättning Sedan Helsingfors Angfartigs Ahtiebo lag motsagt käromålet samt Sjökaptener ne Hamnskaptenen Ossar Wilhelm Andersdotter och Nevigationsskoföreståndaren Johan Gottfrid Lindholm, hvilka i egenskap af sakkunnige öfvervarit målets behand392
ling, afgifvit yttrarade i saken, har Rådstufvurätten den 7. Maj 1915 afkunnat utslag i målet och på upptagna skälförkastat käromålet, hvarhos Attu Aktiebolag ålagts att i arfvode åt Havunkapteren Andersson och Tavigationsskoleföreståndaren Lindholm utgifva till hvardera sextiofem mark. Hörrätten, under hvars pröfning Attu Aktiebolag i väderäg dragit målet. har medds dom den 31 Juli 1916 funnit det väl vara utredt att åvigfarten get Raltio icke å den af Helsingfors Angfartyg. Aktiebolag jämlikt ofvanberörda contracti Attu Aktiebolag kungjorda tiden varit färdigt att i Attu ångsågs hamn intaga den last Attu Aktiebolag enligt sämma oerteparti hade att aflästä: men emedan antydda deröjsmål obestridt härrört af omförmälda grund stötningsstyrka och icke af Helsingfors Angfartyrs Aktiebolags eller befälhafva rens å Rättio vållande samt Attu Abtiebolag förty, enligt 81 SS. i Sjölagen, icke var berättigadt till ersättning för den skada bolaget uppgifvit sig hafva tidet i följd af dröjsmålet, har Hofrätten lätit bero vid det slut, hvari Rådstufverätten i saken starenat, äfvensom skyldig känt Attu Aktiebolag att med sextio mark godtgöra Helsingfors Angfartgas Aktiebolag ders i Hofrätten för målet hafda kostna der. Uti Hofrättens dom har Attu Aktiebolag sökt ändring medela deduktion. den Helsingfors Angfartygs Aktiebolag bemött. Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner däri utredt vara att sedan Åtta Aktiebolag, medels tillegren af den 4. Juli 1914 underrättats därom att ängfärtyget Rättie beräknades den 11. i samma månad vara färdigt att i Attu hänen inlästa ifrågavarande trävaruparti samt Attu Aktiebolag i anledning däraf låtit i tvänne frånar inlasta en del af trävanupartiet, så hade Helsingfors Angfartigs Aktiebolag, efter det engfartyget i Rättio emellertid den 9. Juli 1914. blifvit utsatt bör ofvanomförmälda grundstötning, i följd hvaraf fartyget hindrats att å uts att tid 103
infinna sig i sagda härmon uti ett nästnämnde dag till Attu Aktiebolag aflåtet telegiain, jämte meddelande om grund stötningen, underrättat Attu Aktiebolag, att lastningen måste tillvidare uppskjutas; och emedan icke ens påstälts, att Helsingfors Angfartygs Aktiebolag eller ängfastyget Rättes befältröfvare skulle varit vållande till nämnda grundstötning ty och då Attu Aktiebolag vid antydt förhållande, därest aktiebolaget ej velat afbida det sålunda uppkomna eröjmålets upphörande, jämlikt 31. SS i Sjölagen endast egt rätt att hafva fråktaftalet, men deremot icke är berättigodt till skadeslånd af Helsingfors Augförtygs Aktiebolag, pröfvar Senaten rättvist låta bero vid det slut, hvari Hofrätten i saken starenat; och ålägges Atu Aktiebolag att till Helsingfors Angfartygs Aktiebolax i ersättning för dess härstädes i målet hafda kostna der utgifva sjuttiofem mark. Pet alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Finlands Senat: Yllännes, Iltonen täinö Hirvinen F A Pehkonei John Nordgren. A. W. Heikkilä Uno Strömsten Toukokuun 2. päivänä 1917 Suomen Senaatin 394 tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa päätöasiassa ossa ovat Torppari Juho Edvard Fors ja hänen vaimonsa Selma Kristiina Fors, Sukaisten pitäjän Leväsjoen kylästä, hakijoina, sekä Torpparinleski Liisa Juhontytär Fors, omasta puolestaan ja alaikäisen poikansa Viktor Nikanoi Forsin lakimääräisenä holhoo jana, ynnä hänen täysi-ikäiset lapsensa Frans Rikhard Koski sekä Eliisa, Aleksandra Aurora ja Pekla Fors, samasta kylästä poisjääneenä vastaajina Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 2. päivänä 1917. Senaatti on itsellensä esittelyttä nyt asiaan kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Haastatettuansa Juho Edvard ja Selma Kristiina Possin ovat Liisa Fors ja hänen ylläluetellut myötäpuolensa Merikarvian ja Siikäisten Läsnä: J. P. J. B. S.S. No 779. Pagl. 343. R. 1916.
pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Liisa Forsin Elokuun 8. päivänä 1900. kuollut mies Torppari Frans Henrik Henrikinpoika Fors oli välikirjalla Marraskuun 2. päivältä 1886. saanut viideksikymmeneksi vuodeksi vuokraoikeuden Heikki lan taloon Leväsjoen kylässä kuuluvaan niin kutsuttuun Forsin torppaan sekä että Frans Henrik ja Liisa Fors olivat Huhtikuun 29. päivänä 1897 laaditulla Liisa Forssen Frans Henrik Forsen kuoltua valvomalla ja sitten lain voiman saaneella keski näisellä testamentilla määränneet että kaikki Forsin puolisoiden omaisuus oli jääpä toisen kuoltua jälkeenjääneen yksin omaisuudeksi ja semmoisena pysyvä niin kauvan kuin hän naimattomana eli; ja kun näin ollen Juho Edvard ja Selma Kristii na Forsilla, jotka asuivat Forsen torppaa, ei ollut minkään laista oikeutta sanotun torpan hallintaan, ovat Liisa Fors ja hänen asiakumppanensa vaatineet Juho Edvard ja Selma Kristiina Torsen velvoitettaviksi heti muuttamaan sanotusta torpasta. Juho Edvard ja Selma Kristiina Fors ovat vastannut, että Frans Henrik ja Liisa Fors olivat Elokuun 21. päivänä 1894. laaditulla myyntikirjalla luovuttaneet Forsin torpan pojalleen Henrik Forsille, joka taas välikirjalla seuran: neen Marraskuun 10. päivältä oli siirtänyt torpan hallintaoikeuden Juho Edvard Forsille, minkä vuoksi ja kun Liisa Fors sitä paitsi erityisellä välikirjalla Elokuun 13. päivältä 1906. oli luovuttanut mainitun torpan Juho Edvard ja Selma Kristiina Forsille ja torppa siis oli heille kuuluva, Juho Edvard ja Selma Kristiina Forsovat vastustaneet kannetta. Sittenkuin Liisa Fors ja hänen asiakumppaninsa olivat huomaut395
taneet, että Kihlakunnanoikeus räässä Juho Edvard Forsin Liisa Forsia vastaan ajamassa, ulosmittausvalitusta koskevassa asiassa Huhtikuun 17. päivänä 1907. julistamassaan päätöksessä oli katso nut niiden asiakirjain, joihin Juho Edvard ja Selma Kristiina Fors perustivat oikeutensa torppaan, olevan kaikkea pätevyyttä vailla, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 10. päivänä 1913. julistamassaan päätöksessä lausunut tosin käyneen selville että Liisa Fors, joka Marraskuun 2 päivänä 1886. tehdyn välikirjan nojalla Frans Henrik Forsin" kuoleman jälkeen hallitsi kysymyksessä olevaa torppaa, oli Elokuun 13. päivänä 1906. tehnyt Juho Edvard Forsin kanssa välikirjan sanotun torpan luovuttamisesta Juho Edvard Forsille sekä että Frans Henrik ja Liisa Fors jo sitä ennen Elokuun 21 päivänä 1894 tehdyssä välikirjassa olivat ilmoittaneet vastaisuudessa luoouttavansa samaisen torpan Henrik Forsille, minkä jälkeen Henrik Fors oli seuranneen Marras kuun 10. päivänä luovuttanut torp raan saamansa oikeuden Juho Edvard Forsille; mutta kun ei ollut näytetty että torpan hallinta todellä olisi siirtynyt Henrik Forsille ja kun Frans Henrik Tors ja Liisa Fors olivat Huhtikuun 29. päivänä 1897. tehdyllä keskinäisellä testamentilla, jonka Liisa Fors oli Frans Henrik Forsinkuoleman jälkeen valvonut ja joka sittemmin Kihlakunnanoikeuden lainvoiman saaneella päätöksellä oli pysytetty pätevänä, määränneet että eloon jääpä yksin saisi hallita torppaa ja kaikkea mitä siihen kuului, niin ja kun Liisa Forsin ja Juho Elvard Forsin keskeinen Elokuun 13. päivänä 1906. tehty välikirja Kihlakunnanoikeuden lainvoiman saaneella päätöksellä Huhtikuun 396
17. päivältä 1907. oli julistettu mitättömäksi mikäli se torpan luovuttamista koski, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Juho Edvard ja Selma Kristiina Forsin viimeistään Maaliskuun 14. päivänä 1914. luopumaan kysymyksessä olevasta Forsin torpasta ja jättämään sen Liisa Forsin vapaasti nautittavaksi ja hallittavaksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Edvard ja Selma Kristiina Fors olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Elokuun 31. päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Juho Edvard ja Selma Kristiina Forsin korvaamaan Liisa Forsilla ja hänen asiakumppaneillaan asiasta Hovioikeudes sa olleet kustannukset ja sitä varten heille yhteisesti suorittamaan kuusikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioen ovat Juho Edvard ja Selma Kristiina Forsmoneet muutosta Senaatti on tutkinut tämän ja tun, ja koska täällä on selvitetty että Liisa Fors on Marraskuun 25 päivänä 1909. Kihlakunnanoikeudes sa nostanut Juho Edvard Forsia vastaan kanteen, jossa Liisa Forsilmoittaen välikirjalla Elokuun 13. päivältä 1906. luovuttaneensa Forsin torpan vuokraoikeuden Juho Edvard Forsille, on tältä vaatinut sanotussa välikirjassa torpan vuokraoikeuden hinnaksi sovittua eläkettä ja että Kihlakunnanoikeus asiaan julistamallaan päätöksellä Huhtikuun 10. päivältä 1910. on velvoittanutkin Juho Edvard Forsin vaaditun eläkkeen Liisa Forsille suorittamaan, senvuoksi ja kun Liisa Forsin on katsettava täten hyväksyneen mainitun luovutuksen, Senaatti harkitsee oikeaksi kumuten Oikeuksien päätökset, hyljätä kanteen. Tätä kaikki asianomaiset nou297
dattakoot. Suomen Senaatti. Namis Peltober. Johan Nordgrén. Mamis Seltorer. Johan Nordgren. Väinö Hirvinen. 7 7 P. Pehkonen. Tammtlet Toukokuun 8 päivänä 1917 Tuomari Senaatin tuomio nostorahain Turun Hovioikeudesta tullana velkomisjutussa, jossa Kauppianleski Vappu Luumi, Wiipurin kaupungista alaikäisten lastensa Väinö Olavi ja AutisToivo Samuli Luumin lakimääräinnä holhoojana, on hakijana, ja Keskinäinen lenkivakuutyyhtiö Tuomi, kotipaikka Helsingin kaupun oissa, vastaajana. Annettu Oikeusorastossa Toukokuun 5 päivänä 1917 Penaatti on itselleen enttelyttä nyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Haastatettuaan Keskinäinen Henkivakuutunktiön Suomen Helsingin Raastuvanoikeuteen on Vapnu Luumi siellä lausunut, että mainittu yhtiö oli Vapu Luumin miehelle Kauppias Heikki Luumille vakuutuskirjoilla 17 ja 31. päivältä läsnä: 1. 6- 4. 2/6 k. B. K. F. No 795 Pag. 578. R. D. 1916.
Joulukuuta 1910 myöntänyt kaksi henki vakuutusta suuruudeltaan kumpikin 1000 markkaa, maksettaviksi Kaupnias Luumin kuoltua hänen tarsilleen. Mutta kun Keskinäinen Henkivakuutanyhtiö, Suomi, sittenkuin Kauppias Luumi 1 päivänä Helmikuuta 1913 oli itsomiehen kantta kuollut, oli, viitaten puheenalaisia henkivakuutusopimuksia koske vain vakuutusehtojen 1 kohdan 4 monenttiin, jonka mukaan yhtiö ei ollut velvollinen maksamaan henkivakunta, jos vakuutettu oli tehnyt itsemurhan eikä voitu todistää, että teko oli tapahtunut mielen häirissä, kieltäytynyt maksamasta henkivakuutumääriä, on VappuLuumi, mainitussa holhoojatoimessaan, väittäen että Kauppias Luumi itsemurkan tehdessään oli mielenkäiriässä, vaatinut Keskinäistä, Honkivakuutumyhtiötä Suoma velvoitettavaksi Järpi Luunille suorittamaan kysymyksessä ehvat, hänen alaikäiselle lapsilleen tuivat henkivakuutusmäärät, yhteensä 2000 markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 22. päivästä Maaliskuuta 1913, jolloin vakuutusmäärät olivat langennet maksettaviksi, sekä korvaamaan TappuLuumin oikeudenkäyntikulut Koskinäinen Henkivakuutunyktiö Suomi on vastustanut kannetta minkäjälkeen Raastuvanoikeus on Maaliskuun 21 päivänä 1914 julista massaan päätöksessä lausunut ettei Vappu Luumi ollut voinut todeksi saattaa Kauppias Luumin itsemarkan tapahtuneen mielenkäiniössä, mistä syystä ja koska kysymyksessä olevat vakuutekset siis, vakuutusehtojen edelläkerrotun määräyksen mukaan olivat Luumin etumuskan kautta käynnet mitältä. miksi ja Merkinäinen Henkivakuutanyhtiön Suomen mihin perustuva vastuuvelvollisuus lakannut Ruastuvanoikeus on hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavak399
si Kappu Luumi oli vetoamalla saattanut jutun, on Lokakuun 27 päivänä 1916 antomallaan tuomiolla, hyljäten Tapru Luumin anomuksen että hänelle myönnettäisiin tilaisuus esittää lisänäytöksia jutussa, jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Kappu Luumi anonut muutosta perustelmalla, johon Korkinäinen Heinkivakuutunyhtiö luomi on vastannut Tonaatti on tutkinut tänän julun ja katsoo ettei Varpu Luumi ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomista, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan TappuLuumi suorittamaan Keskinäiselle - Honkivakuutuyktiolle Suomelle, sillä täällä tun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, kahdeksan kymmentä markkaa. Tätä i. funnistl: kaikki asianomaiset noudattakoot Suomen Senaatti Axel Charpentier Väinä Hirvinen. Vilhelm Blåfield. I. Pehvonen. Wilhelm Matfield. I. Pehvonen. 400
Toukokuun 9 päivänä 1917 Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Helsingin kaupungissa asyvät Varatuomarit Gustaf Westersund ja Kaarlo Fröjdman Helsingissä olevan Osakeyhtiö Herinsaari nimisen asunto-osakeyhtiön konkurssipesän toimitsijamiehinä yhteisesti ovat hakijoina sekä kauppatoiminimen Wilcken C:en omistaja Liikemies, Heinrich Johan Fredrick Wilhelm Wilhelm ja Liikemies Walther, Wilcken, Hekin Helringistä, yhteisesti vastaajina Annettu Oikeuselastossa Toukokuun 9. päivänä 1917 Senaatti on itselleen esittelyttä nyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää. Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa on Osakeyhtiö Hernesaari vaatinut, että toiminimi Weleken 6o ja Walther Kekon velvoitettaisiin, yhteisesti tai kummalla varoja Läsnä: Alh - W. R. B. F.  10 No 797. Sag. 85. Rd. 1917.
oli, lunastamaan ne kolme osaketta nimellisarvoltaan, tuhat markkaa, jotka Walther Wilcken oli toiminimen puolesta Marraskuun 15 päivänä 1910 merkinnyt sittemmin perustetun Osakeyhtiö Hernesaaren osakkeenmerkintälistään, sekä siinä tarkoituksessa suorittamaan osakeyhtiölle yhteensä kolmetuhatta markkaa kuuden prosen tin korkoineen luettuna kuudellisadalle markalle Tammikuun 17. päivästä 1911 ja kahdelletuhannelle neljällesädalle markalle Helmikuun 3 päivästä 1912. Kanteesta kuultuina ovat, Heinrich Johan Fredrick Wilhelm Wilhelm ja Walther Wilcken sitä vastustaneet muun muassa sillä perusteella että sanotun merkinnän tapahtuessa ei ollut vielä olemassa yhtiösopimusta Osakeyhtio Herosaaren perustamisesta eikä samaa yhtiötä varten vahvistettua yhtiöjärjestystä jotenka mainittu merkintä oli ollut vain kvemerkinta, mikä siis ei ollut sitova Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on päätöksellä Toukokuun 29 päivältä 1914 mainitsemillaan perusteilla kylännyt kanteen sekä velvoittanut Osakeyhtiö Hernesaaren korvaa maan Henrich Johan Fredrich Wilhelm Wilckenin ja Walther Wilekengi oikeudenkäyntikulut kahdellasadalla markalla. Hovioikeus jonka tutkittavaksi Osakeyhtiö Hernesaari oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Tammikuun 29 päivältä 1917, koska puheena oleva toiminimiin Wilden 6: on puolesta tehty orakemerkintä oli tapahtunut ennen Osakeyhtiö Hernesaaren yhtiösopimuksen lopullista hyväksymistä ja sen vuoksi oli pidettävä vain boimerkintänä jättänyt asian sen lopetulokseen varaan, johon Raastuvanoikeus oli johtunut, minkä ohessa Hovioikeus on velvoittanut Osakeyhtiö Hernesaaren suorittamaan Heinrich Johan Fredrich Wilhelm Wilckenil 402
le ja Walther Wilckenille, heillä jutun vuoksi Hovioikeudessa olliiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa Hovioikeuden tuomioon ovat Varatuomarit Westerlund ja Fröjdman, ylempänä mainitussa toimessaan, anoneet muutosta perustelmalla, johon Heinrich Johan Friedrich Wilhelm Wilcken ja Walther Wilhelm ovat vastannut senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska puheimalainen toiminimi Wilcken & E on puolesta Marraskuun 15 päivänä 1910. tehty osakemerkintä on tapahtunut ennenkuin orakeyhtiöistä Toukokuun 2 päivä nä 1895 annetun lain 8 SS:ssä silloisen merkinnän edellytykseksi säädettyä kirjallesta yhtiösopimusta oli olemassa ja sama merkintä niin ollen ei voi perustaa nyt kysymyksessä olevaa maksuvelvollisuutta, katsoo Senaatti oikeaksi jättää asian sen loppupäätehmän varaan, johon tuomioistuimet ovat johtuneet; ja velvoitetaan Varatuomarit Westerlund ja Fröjdman Osakeyhtiö Hernesaarin konkurssipesiin varoista suorittamaan Henrich Johan Fredrich Wilhelm ja Walther Wilckenille, heiltä täällä juttuun mennuden kulujen korvauksi, sata markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Suomen Senaatti All Charpintin Väinö Hirvinen All Charpintin Väinö Hirvinen Vikelin Blåfield J. Alehkonen 103
Toukokuun 11 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa takaisinvoittoa konkurssipesälle koskevassa jutussa, jossa ovat Mäntyharjun pitäjän Lahnaniemen kylässä asuva Talollinen Aksel Valjakka hakijana ja samasta kylästä kotoisin olevan entisen Talollisen Juhana Valjakankonkursipesä poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 11 päivänä Toukokuuta 1917. Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Juhana Paljakan konkurssipesän uskottu mies, mainitussa Lahnaniemen kylässä asuva Talollinen Matti Ripatti, joka sittemmin on määrätty pesän toimitsijamieheksikin, on, haastatettuaan Aksel Paljakan 28 päivänä Helmikuuta 1913, Mäntyharjun pitäjän käräjåkunnan KihlakunnanLiesnä: A. N. - J. P. -  A. B. H. No 806. Tag. 375. R. 219.
oikeudessa lausunut, että Juhana Valjakka, jonka 26 päivänä Lokakuuta 1912 alkaneessa konkurssissa oli valvontapäivä ollut 27 päiränä. Maaliskuuta 1913, oli 20 päivälle Toukokuuta 1912 päivätyllä kauppakirjalla yhdessa vaimonsa Vilhelmiina Valjakan kanssa kauppakirjaan maksetuksi merkitystä 1000 markan hinnasta myynyt pojalleen Aksel Valjakalle omistamansa Puuskan verotilan No 8 2 Lahnaniemen kylässä; mutta kun Aksel Valjakka todellisuudessa ei ollut tilastä suorittanut tuotakaan hintaa, joka vastasi vaan noin kuudennesta tilan arvosta, ja kauppa, jolle Aksel Valjakka oli 31 päivänä Lokakuuta 1912 saanut ensimäisen lainhuudon, siis oli pääsiallisesti lahjan laatuinen, niin Matti Ripatti on vaatinut, että kauppa julistettaisiin metättömäksi ja tila määrättäisiin peräytyväksi Juhana Valjakan konkurssipesään. Kannetta on Aksel Valjakka vastustanut, väittäen täysin suorittaneensa tilasta sovitun hinnan kuittaamalla sitä vastaan 1100 markan suuruisen saamisensa Juhana ja Vilhelmiina Valjakalta. Kuultuaan jutussa myöskin Juhana ja Vilhelmiina Valjakkaa on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, 19 päivänä Huhtikuuta 1913 julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausun tonsa; ja koskee kysymyksessä olevaan kauppakirjaan maksetuksi merkitty hinta likimäinkään vastannut myydyn tilan arvoa eikä Aksel Valjakka ollut näyttänyt sitäkään hintaa sutrittaneensa ja kauppa siis oli katsottava lahjan laatuiseksi, niin. Kihlakunnanoikeus on, nojautuen 9 päivä nä Marraskuuta 1868 annetun Konkurssisäännön 46 SS:n b kohtaan kuten se on 5 päivänä Joulukuuta 1895 annetussa Asetuksessa, julistanut sanotun kaupan peräytyneeksi ja velvoittanut Aksel Valjakan luovuttamaan tilan Juhana Valjakan konkussipe103
sän hallintaan sekä korvaamaan konkursipesän oikeudenkäyntikulut sadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aksel Valjakka vetoamalla oli saattanut jutun, on 26 päivänä Lokakuuta 1916. antamallaan tuomiolla jättänyt sen Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Aksel Väljakka anonut muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen ovat, Matti Kipatin kuoltua 7 päivänä Huhtikuuta 1915, ottaneet hänen leskensä Saara Maria Ripatti ja Mäntyharjien pitäjässä asuva. Poliisikonstaapeli August Ruhanan; minkä jälkeen August Ruhanen on juttuun antaneit kirjelmän. Senaatti on tutkinut tämän jutiin; ja samalla kuin Senaatti jättaa huomioon ottamatta, mitä August Ruhanen mainitussa kirjelmäs sään on esiintuonut, kun Ruhanen ei ole näyttänyt olevansa oikeutettu edestamaan Juhana Valjakan konValers Parviainen. kurssipesää, katsoo Senaatti, ettei Aksel Taljakka ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Lundt Gberg - Johannes Peltonens. Lundt Gberg - Johannes Peltonens. John Nordgren A. N. Heikkilä. 106
Toukokuun 11. päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Turun Hovioikeudesta tulleessa vekseljutussa, jossa ovat Ylilääkäri, Ylimääräinen Professori Peder Waldemar Granberg, Wiipurin kaupungista, ja Siikemies Richard Granberg, Helsingin kaupun gista, hakijoina sekä pankkiyhtiö Tampereen Osake-Pankki, kotipaikka Tampereen kaupungissa, vastaajana: Annettu Oibensosastossa Toukokuun 11. päivänä 1917. Tonaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Professori Granbergille ja tiika mies Granbergille toimitetun haasteen nojalla on Tampereen OsakePankki Hämeenlinnan kaupungin Raastuvanoikeudessa vaatinut, että Professori Granberg ja liikemies Granberg, jotka olivat mielisairaan veljensä entisen lääninkamieerin Thure Severén Granbergin lailliThure Severin Granbergin laillisesti määrätyt holhoojat, tänä toi läsnä: A. C. - K. H. - 1. B. - F. P. A. Sa No 813. Pag. 377. A. D. 1916.
messaan velvoitettaisiin kahden, Lääninkamreerin Granbergin Syyskuun 4. päivänä ja Lokakuun 2. päivänä 1913. asettaman, Varatuomari John Svanljungin hyväksymän ja Sanbergin Tampereen Osake-Pankissaiskonttaaman, asianmukaisesti protestatun kuuden kuukauden vekselin perusteella suorittamaan Lääninkamreerin Granbergin varoista Tampereen Osake - Pankille vekselin sisällykset 5000. markkaa korkoineen kuusi radalta vuodessa Maaliskuun 4. päivästä 1914. ja sy00. markkaa yhtäläiseni korkoineen sitä seuranneen Huhtikuun 2. päivästä ynnä kolmasosa prosenttia vekselien määristä päivisionia sekä protistikulujen korvausta. Kanteesta kuultuina Professori Granberg ja Kiikemies Granberg ovat sitä vastustaneet sillä perusteella että lääninkamreeri Granberg jo niihin aikoihin kuin hän kirjoitti nimensä yllämainittuihin sekseloihin oli ollut mielisairas eibä sellaisena tietoinen tekojensa merkityksestä. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, on Helmikuun 1. päiväna 1915. julistetulla päätöksellä, koska asiassa esitetystä selvityksestä oli käynyt ilmi, että entinen Lääninkamreeri Granberg puheena olevien vekselien asettamisen aikaan oli ollut mielisairas, eikä näin ollen ollut kysnnyt sitovasti oikeustoimaa päättämään, hyljän nyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolin ja toisin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Lokakuun 27. päivänä 1916. antamassaan tuomiossa havainnut tosen erinäisten lääkärien lausunnoissaan Lääninkammerin Granbergin mielentilasta todistaneen, että Granberg yllämainittujen och selien asettamisaikoina oli potenut 108