Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Maaliskuun 14 päivänä 1902 antanut Lassilalle uuden kauppakirjan, johon kerrottu ehto oli jätetty merkitsemättä, vaikkakin saman ehden sopimuksen mukaan edelleen tuli jäädä voimaan, mihin nähden ja koska mainittu Joulukuun 27 päivänä 1897 tehty kauppasopimus siis oli katsottava edelleen Lassi Lassilaa sitovaksi, Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen siinä osassa, määrännyt, että kaupasta eri tettu rakennus maa-alueineen oli Suomussalmen kunnan omaisuutena edelleen jääpä kunnan vapaaseen hallintaan. Hovioikeuden tuomioon on Lassi Lassila anonut muutosta; ja on Suomissalmen kunta, tultuaan saapuville muutoksenhakemista varten säädetyn määräajan umpeen kuluttua, vastannut Kauppias Lassilan perustelmaan. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja, jättäen varteen ottamatta mitä Suomussalmen kun1. Matti Synjänen ta, paikalletulopäivän jälkeen tänne saapuneena, on vastauskirjoituksessaan lausunut, katsoo, ettei Lassi lassila ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Waler Andersin. Johannes Pesonen. Waler Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer A. T.ausman 343
Helmikuun 21 päivänä 1916. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahoilla Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa perinnonjaon moittimista koskevassa jutussa, jossa Jaakkiman pitäjän Pohdenpohjan kylästä oleva Kauppiaan leski Aleksandra Ahokas, toisella sekä Pohvijärven pitäjästä oleva Kruunun nimismies Simo Palvola, ensiksimainitussa pitäjässä sijaitsevalta Nivan rautatuasemalta oleva Sähköttäjä Juho Fridolf Pulvola ja Lahdenpohjan kylästä oleva Maanviljelijän poika Hugo Verner Palvola, terrolla puolen, vuorain ovat hakijoina ja Aleksandra Ahokas saapuville tullena, mutta Kruununnimismies Palvola myötäpuolineen, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 21 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot. Sittenkuin Aleksandra Ahokkaan 2 päivänä Tammikuuta 1906 kuolleen mieLäsnä: H. A. S. 7. N. G. H. K. l. Allan Dahlbeck Sag. 1. R. D. 1914 No 303.
hen, Kauppiaan Antti Ahokkaan jälkeen, jonka kanssa Aleksandra Ahokas oli nihitty avioliittoon Kesäkuun 20 päivänä 1889, oli Heinäkuun 18 ja 19 päivänä 1910 toimitettu perinnönjako, jossa puoli perintö taloa No 12 Jaakkiman pitäjän Surolan kylässä ynnä siihen liitetty osuus Kötköön saaresta sekä puoli perintötalosta No 15 samassa kylässä oli jaettu siten, että toinen puoli mainituista kiinteistöistä oli ositettu Antti Ahokkaan sisarvainajan Maria Juhontytär Piganuksen lapsille Kruununnimismies Palvolalle ynnä hänen myöäpuolilleen, joille heidän isänsä Talollinen Jaakko Piganus oli Syyskuun 19 päivänä 1909 laaditulla välikirjalla luovuttanut oikeutensa Antti Ahokkaan jäämistöön, ja toinen puoli Aleksandra Ahokkaalle, on Aleksandra Ahokas Jaakkiman pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa, mutteen mainittua jakoa, lausunut, että hänen vanhempansa Trehtiöri Tuomas Friman ja tämän vaimo Anna Friman, jotka och vat kuolleet, edellinen Heinäkuun 24 päivänä 1886 ja jälkimäinen Elokuun 8 päivänä 1889, olivat Heinäkuun 14. päiväna ob tehdyllä testamentilla säätäneet että joisen heistä kuollessa jälkeen jäänyt puoliso testamentin sanojen mukaan omistaisi, mutta, kuten heidän tarkoituksen sa oli ollut, oikeastaan vain hallitsisi pesää, joka molempien kuoltua oli siirtyvä heidän tyttärilleen Aleksandra Ahokkaille ja Mathilda Frimanille; että koska Direhtiin Friman ja Anna Friman nimenomaan oli vat lausuneet, että heidän omistamansa koko talot N. 12 ja 15 Sardan kylässä oli vat jäävät heidän sukuunsa ja että Aleksandra Ahokkaan mainitulla testamentilla saamat puolet sanotuista taloista olivat siis olevat hänen yksityistä omaisuuttaan, ei Antti Ahokkaalta ollut ollut naimaosaa niihin; että oli sitä vä hemmän ollut syytä panna puheena olevia talonpuoliskoja jakoon, kun Aleksandra thekas jo perinnön nojalla, ilman testamenttiäkin, oli oikeutettu saamaan ne emikseen ja mitä siis ole pidettävä hänen perimysmaanaan, sekä että koska Aleksandra. Ahokas ja isänsä kuollessa ja siten ennen avioliittoaan oli tullut omistamaan puolen tälle kuuluneista 2/3 315
eli siis 1/3 puheeksi tulleista taloista, tämä osa joka tapauksessa oli hänen yksityistä omaisuuttaan; ja on Aleksandra Alokas ilmoittaen että hän, saatuaan oikeuden käynnin kestäessä tietää vanhempainsa tarkoittaneen testamentilla myöntää jälkeen elävälle aviopuolisolle ainoastaan hallintooikeuden pesään oli Kihlakunnanoikeudessa Marraskuun 9 päivänä 1910 vahonut tämän testamenttia täydentävän määräyksen, vaatinut moitteenalaisen jaon aikäen mista siten, että mainitut talonpuolisket julistettaisiin kokonaan Aleksandra thokkaan omiksi. Kanteeseen ovat Kruununnimismies lahola ja hänen myötäpuolensa vastun neet, että Direhtööri Frimanin ja Anna Fremanen testamentista kävi selville omistusoikeuden testamentilla annettuun omaisuuteen joutuneen Aleksandra Ahokkaille vasta Anna Tumanin kuoltua ja että testamentissa ei oltu nimenomaan säädetty, että siinä tarkoitettu kiinteistö eli oleva Aleksandra Ahokkaan yksi tyistä omaisuutta, joten Antti Ahokkaalla siis oli ollut siihen naimaosa. Sittenkuun Kruununnimismies Pahdo ja hänen myöläpuolensa olivat Aleksandra hakkaan todistajaksi esittämää Kolleganleskeä Maria Frimania vastaan muistutta, neet, että tämä oli esteellinen jutussa todestamaan, kun hän och Aleksandra Alekkan veljen leski, ja Kihlakunnanoikeus Lokakuun 18 päivänä 1910 julistamallaan väitepäätöksellä oli hyväksynyt tämän estemuistutuksen on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat anoneet konnusta oikeudenkäyntikuluestaan, Huhtikuun 12. päivänä 1911 Julistamallaan lopullisella päätöksellä siiniä mainituilla perusteilla määsännyt moittunalaisen jaon vikaistavaksi siten, että Aleksandra - Makkaalle oli jaettava viisi kahdestoista oma perintötaloista No 12. siihen kuuluvine osineen Rilkön saaresta ja No 15 Surolan kylässä sekä että Kruunun nemismies Talvolalle ynnä hänen myötäpuolilleen oli samoista taloista ositettava kahdestoistaosa, minkä ohessa Kihlakun nanoikeus on asian lautuun nähden kuitannut kulut asianosaisten kesken Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset olivat molemmin puolin vetoamalla 316
saattaneet jutun, Aleksandra Alekas anoen myöskin oikaisua Kihlakunnanoikeuden kirrottuun näitepäätökseen, on Marraskuun 13 päivänä 1913 antamallaan tuomiolla rätkaissut jutun; ja sen ohessa ettei Aleksandra Ahokkaan muutoksen hakemusta kerrotusta näitepäätöksestä otettu tutkitta vaksi, kun siihen ei oltu ilmoitettu tyytymättömyyttä, on Hovioikeus, koska Aleksandra Ahokas perinnön nojalla olisi, asiassa esitetyn selvityksen mukaan, ollut oikeutettu saamaan Anna Trimanin jälkeen kahdeksannentoista osun puheenalaisista taloista, eikä Antti thokkaalla siis ollut ollet naimaosaa näihin talonosiin, vaan ainoastaan Aleksandra Ahokkaan Anna Frimanilta saamiin muihin osiin taloista eli yhdeksänteen osaan niistä, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, määrännyt motteenalaisen jaon oikaistavaksi siten, että Kruununnimismies Salvolalle ja hänen myöpuolilleen oli ostettava kahdeksastoista osa kysymyksessä olevista taloista sekä Aleksandra Ahokkaalle neljä yhdeksättä osaa niistä mutta jättänyt asian, mikäli se koski vaadittuja oikeudenkäyntikuluja, Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioen ovat Aleksandra Ahokas sekä Kruununnimismies Palvola ja hänen myötäpuolensa anoneet muulesta, minkä jälkeen Aleksandra Ahokas on Kruununnimismies Taholan ja hänen myötäpuoltensa muutoksen hakemukseen vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja vaikka Hovioikeudelta on puuttunut oihettä mainitsemältään perusteella olla tutkimatta Aleksandra Ahokkaan anomusta edelläkerrotun väitepäätöksen oikaisemisesta, on Keisa rillinen Senaatti ottanut puheena olevan estemuistutuksen välittömästi tarkastettavakseen ja harkitsee oikeaksi kumoten siinä kohden Hovioikeuden tuomion, hyväksyä mainitun okeudenkäymnessä julistetun päätöksen kuuten katsoo Keisarillinen Senaatti Heirät asianosaiset kummaltakaan puolen ole esittäneet syytä Ilavioi keuden tuomion muuttamiseen; ja jää sanottu tuomio siis, mitä itse 317
asiaan tulee, pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. Auer Alfred Liukkiala. K. R. Helanen. Ullan Dahlbeck Helmikuun 21 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa korvausjutussa, jossa Talollinen Robert Anttila eli Nuuttisa, Orimattilan pitäjän Leitsamaan kylästä, on hakijana sekä Talollinen Juho Kiljanen, Askulan kappelin Juornaan kylästä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, Helmikuun 21 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Toukokuun 6 päivänä 1890 tehdyllä kauppakirjalla on Leitsa maan kylässä olevan puolen Knuuttilan perintötalon No 4 silloinen omistaja Paavali Paavalinpoika Knuuttila veljelleen Heikki Paavalinpoika Knuuttilalle ja hänen perillisilleen ainaiseksi luovuttanut noin kolmen mittatynnyrmälan suuruisen kappa leen sanotun puolen talon maaLäsnä: F.S. - A. L. B. A. K. S. R. ./.H. af H. 318 No 371. Pag. 67. R. D. 1915
ta. Edelleen on Paavali Knuuttila kauppakirjalla Toukokuun 10 päivältä 1892 entiselle Talolliselle Juho Robert Mäkelälle ja hänen vaimolleen Aina Helena Mäkelälle palstatilaksi myynyt noin kaksi hehtaaria maata puolesta Knuuttilan taloa 650 markan hinnasta ehdoilla, muun muassa, että jos tämä palstatila ostajilta joutuisi mielle päätilan haltijoilla olisi oikeus lunastaa se taloon takaisin samalla hinnalla, josta se oli Mäkelän aviopuolille myytyJuho Kiljanen ja hänen vaimon sa Hanna Wiljanen tultuansa puheena olevan puolen Knuutti lan talon omistajiksi, ovat vailikirjalla Syyskuun 5 päivältä 1908 mainitulle Heikki Knuutti lalle siitä tilasta ainaiseksi luovuttaneet noin puolenkolmat ta hehtaarinalan metsämaata. tämän jälkeen on Robert Anttila, Juho Kiljaselle hankkimansa haasteen nojalla, Orimattilan ja Artjärven pitäjäin käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausanut, että Juho ja Hanna Wiljanen olivat kauppakirjalla Kesäkuun 21 päivänä 1909 Robert Anttilalle myyneet puolen Knuutti lan taloa 21,500 markan hinnasta, josta 1900 markkaa oli laskettu kiinteimistön osalle ja 2500 markkaa kauppaan sisältyneestä tilan vuosilaihosta sekä muuten ehdoilla muiden muassa, että Heikki Knuuttila ja Aina Helena Mäkelä saisivat pitää asuntonsa ja maansa heillä olevien vuokrakirjojen mukaan, mutta että Heikki Knuuttilan tekemä välikirja myyjien kanssa jäisi voimaan. Koska Robert Anttila näin oli ostanut Knuuttilan talon puoliskon edellytyksellä, että Heikki Knuuttilalla ja Aina Helena Mäkelällä oli ainoastaan vuokra oikeus asumiinsa palstoihin ja että Robert Anttila siis tulisi saamaan omistusoikeuden nii 319
hin, mutta jälkeenpäin oli osoittaa tunut että Heikki Knuuttilan ja Aina Helena Mäkelän hallitsemat maa-alat olivatkin heille myydyt palstatiloiksi ja semmoisina emätilasta godtetut, ja kun Juho Wiljanen tätä paitsi oli talonkaupassaan Robert Anttilan kanssa ilmoittanut tilan kylvöt paljon suuremmiksi kuin mitä ne todel lisuudessa olivat, on Robert Anttila vaatinut Juho Kiljasta velvoitettavaksi korvaamaan täten Anttilalle saattamansa vahinko ja sitä varten Anttilalle suorittamaan sanottujen palstojen arvoyhteensä 5005 markkaa sekä kylvöjen väärästä ilmoittamisesta 1000 markkaa kuuden prosentin korkoineen molemmille summit le Kesäkuun 21 päivästä 1909, jolloin talonkauppa tehtiin, minkä ohessa Robert Anttila on anonut korvausta oikeudenkäyn tikuluistaan. Kanteesta kuultuna on Juho Wiljanen selittänyt, että Heikki Knuuttilalle ja Mäkelän aviopuolille välikirjoilla Toukokuun 6 päivältä 1890 ja Toukokuun 10 päivältä 1892 puolesta Knuuttilan talosta luovutetut maakappaleet olevat jo aikoja sitten olleet palstatiloiksi eroitettuja emätilasta ja että Juho Wilja nen oli Robert Anttilalle myynyt tilan sen suuruisena kuin se Wiljäsen ostaessa oli ollut; minkätähden ja kun kauppaa asiallisten välillä tehtäessä kaikki aikaisemmat tilaa koskevat kauppakirjat ja muut asiakirjata olivat olleet käsillä ja Robert Anttila oli ennen kauppakirjan tekoa kolme kertaa käynyt tilan viljelyksiä tarkastamassa ja siis hyvin tiesi minkälaisia neolivat, Juho Wiljunen on anonut kannetta hyljättäväksi huomaut taen myöskin että Robert Anttilan, jos hän luuli tulleensa kaupassa tarhaan viedyksi oli si ollut haettava koko kaupan 750
purkamista ja ettei Juho Wiljanen pitänyt Anttilan esittämiä vahingonkorvausperusteita ja määritelmiä oikeina Kihlakunnanoikeus on päätökses sä Helmikuun 8 päivältä 1912 siinä mainitsemillaan perusteilla katsonut Robert Anttilalla olleen syytä luulla Heikki Knuuttilan ja Aina Helena Mäkelän hallitsevan puheenalaisia palstaja vain vuokralla, minkä vuoksi ja kun asiassa oli selville tullut että Aina Helena Mäkelän maanpalstan arvo oli tuhat kuusisataa markkaa, Kihlakunnanoikeus, hyljäten kanteen Heikki Knuuttilan palstasta, kosk ei ollu näytetty, minkä arvoiset hänelle myydyt palstat erikseen olivat, kuin myös kylvöaloja koskevan korvansvaatimuksen, niinikään näyttämättömänä, on velvoittanut Juho Kiljasen korvaukseksi Aina Helena Mäkelän palstasta Robert Anttilalle maksa maan tuhat kuusisataa markkaa, minkä ohessa Wiljasen tuli palkita, Anttilan oikeudenkäymiskulunget asiassa kahdellasadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Robert Anttila että Juho Wilja nen vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa Helmikuun 10 päivältä 1915 lausunut, että Heikki Knuuttilan ja Aina Helena Mäkelän kysymyksessä olevat palstat riidattomasti olivat useita vuosia ennen asianosaisten välistä, Kesäkuun 21 päivänä 1909 puolesta Knuuttilan talosta tehtyä kauppaa olleet sanotusta tilasta eroitettuja, ja ettei Robert Anttila ollut näyttänyt hänelle puheenalaisessa kauppatilaisuudessa oikeutetun sellaista käsitystä, että nuo jahtatilat olivat Heikki Knuuttitalle ja Aina Helena Mäkelälle ainaastaan vuokrattuina, minkä vuoksi ja kun kysymyksenalaista kauppakirjaa tässä kahden ei välttämättä ollut Robert Anttilan väittämällä tavalla ym251
märrettävä, eikä myöskään todistus ta oltu esitetty siitä, että Juho Wiljanen olisi antanut vääriä ilmoituksia myymänsä tilan viljelyksistä, Hovioikeus on kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljännyt Robert Anttilan kanteen koko naisuudessaan Hovioikeuden tuomioon on Robert Anttila anonut muutosta perustelmalla johon Juho Kiljanen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska kysymyksessä olevat palstat ennen asianosaisten välistä kauppaa Knuutti lan talonpuoliskasta ovat olleet sanotusta tilasta eroitettuja eikä de näytetty, että puheenalainen kohta kauppakirjassa oli yllä mainitulla tavalla kirjoitettu tarkoituksessa saaltaa Robert Anttila siihen käsitykseen että sanotut palstat oli annettu Heikki Knuuttilalle ja Aina Helena Mäkelälle ainoastaan vuokralle tai että Robert Anttilaa kaupassa muutenkaan olisi erehdytetty, hänellä kunon ollut tilaisuus ennen kauppakirjan allekirjoittamista saada tarpeelliset tiedot kaupanalaisesta tilasta, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Hovioikeus on johtunut; ja velvoitetaan Robert Anttila suorittamaan Juho Wiljaselle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Felis Savikoski Alpes Luksiala. R. Anneberg. A. L. Lillkunnalle. Samuli Koski. Haf Hellen 332
Helmikuun 21 päivänä 1916. 353 No 573. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Vaasan Hovioikeudesta tulleessa välitystuomion kumoamista koskevassa asiassa, jossa ovat Kemijoen Lauttausyhdistys, hakijana, sekä Tervolan pitäjän Ylipaakkolan kylästä olevat Talolliset Heikki Karvo ja Arvid Marski, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 21 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Huhtikuun 11 päivänä 1911 pidetyssä huutokaupassa oli Heikki Karvo Ylipaakkolan kalastuskunnalta 255 markan vuosivuokrasta vuokrannut räntakalastusoikeuden Kemijoessa "Kylmän ojan suusta Kallioojan suuhun sekä senjälkeen yhtiömiehekseen tuohon halastukseen ottanut Arvid MarskinKun mainitussa joessa senjälkusenä kesänä toimitettu tukinuilto oli estänyt kalastusta sanotulla vuokra-aluLusna: F. S. A. L. - B. t. - A. R.S. K. H. af H. No 573. Pag. 125. Rd. 1915
eellä olevalla Karvonrannan nimisellä padolla, oli siitä syntynyt vahinko Wesioikeuslain 2 luvun 21 SS:n mukaisesti jätetty välittajain harkittavaksi. Putkittuaan asiaa olivat välittäjät Helmikuun 13 päivänä 1912 määränneet, että Kemijoen Lauttausyhdistyksen oli Heikki Karvolle ja Arvid Marskille suoritettava korvauksena. siitä, että tukit olivat estäneet kalastusta mainitulla padolla, tuottaen vahinkoa ja kustannuksia patoonkin nähden, 104 markkaa 40 penniä, sekä sen ohessa velvoittaneet yhdistyksen, joka oli kaikesta korvausvelvollisuudesta kieltäytynyt, yksin suorittamaan välittäjäin ratkaisusta hoituneet kustannukset 137 markkaa 85 penniä. Tyytymättömänä välittäjäin ratkaisuun on Kemijoen Lauttausyhdistys, haastatettuaan Heikki Karvon ja Arvid Märskin Kemin Simon ja Tervolan pitäjäin käräj äkunnan Kihlakunnanoikeuteen, siellä lausunut, ettei kalastukselle tuotetun vahingon määrää oltu toteensaatettu; että korvausta laskettaessa oli dettu huomioon lohen ja toimenen saanti, vaikka Heikki Karvo ja Arvid Marski eivät olleet sellaisen kalan pyyntiin oikeutettuja; sekä että korvaus oli laskettu koko kesältä, vaikka pato oli niinkutsuttu kevätpato ja sellaisenakaan tuskin laillinen; minkävuoksi ja kun ei myöskään oltu toteensaatettu että tukit olisivat puheenalaisen vahingon. oikeuttanet, Kemijoen Lauttausyhdistys on vaatinut että välitystuomio kumottaisiin ja yhdistykselle tuomittaisiin korvausta sille oikeudenkäynnistä aiheutuneista kuluista. Kanteesta kuultuina ovat Heikki Karvo ja Arvid Marske sitä vastustaneet; minkäjälkeen Kihlakunnanoikeus on Marraskuun 14 päivänä 1913 julistamassaan päätöksessä hyljännyt kanteen oikeettomana ja velvoittanut Kemijoen Lauttausyhdistyksen sadalla markalla korvaamaan Heikki Karvon ja Arvid Märckin oikeudenkäyntikulut asiassa. 331
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kemijoen Lauttausyhdistys vetoamalla oli saattanut jutun, on Huhtikuun 16 päivänä 1915 antamassaan tuomiossa jättä nyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan; Hovioikeuden tuomioon on Kemijoen Lauttaeusyhdistys anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kemijoen Lauttausyhdistys ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Pätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: toin Somarck. Alfred Luksiala. toin Somarck. Alfred Luksiala. B. Anneling A. J. E. Brunström. B. Anneling A. J. E. Brunström. Samuli Koski. Haf Hellen Helmikuun 21 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta, tulleessa vekseliasiassa, jossa ovat Heinäveden pitäjän Pölläkän kylästä kotoisen oleva Maanviljeliä Johan Fredrik Pesonen hakijana sekä Wiipurin kaupungissa asuva Kauppias Asarias Pulkkinen vastaajana Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 21 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Johan Fredrik Pesoselle toimituttaman sa kirjallisen haasteen nojalla on Asaias Pulkkinen Savonlinnan kaupungin Raastuvanoikeudessa vaatinut, että Johan Fredrik Perenen velvoitettaisiin suoritta maan Pulkkiselle Pesonen Joulukuun 1 päivänä 1912 kuuden kuukauden mak suajalle asettaman, Kauppias E. L Pulkkisen hyväksymän ja siirrolla Asarias Pulkkiselle joutuneen sekä puuttuvan maksun vuoksi pidestetun vekselin sisällys 21,266 markkaa 66 penniä lain mukaisine korkoineen ja perisionineen. Läsnä. F. S. A. E. B. Å. K. - S. R. Uno Strömsten 555 Pag 29 Sr. SS. 1915. No 376
Johan Fredrik Pesonen on myöntänyt asettaneensa edellämainitun vekselin mutta väittänyt, että hän oli merkinnyt nimensä vekseliin vain auttaakseen siten Asarias Pulkkista tämän rahaasioissa saamatta itse vekselistä mitään vastiketta, jonka vuoksi ja kun Asarias Pulkkinen oli valvonut sanotun rekselin sisällyksen E. L. Pulkkisen konkurssissa ja Asarias Pulkkisen Pesosta vastaan ajama vaatimus siis oli riippuva sanotun konkurssiasian päättymisestä, Johan Fredrik Pesonen on vastustanut kannetta Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat anoneet korvausta oikeudenkäymiskuluistaan, on Elokuun 11 päivänä 1913 julistetussa päätöksessään lausunut selvitetyksi, että Johan Fredrik Pesonen oli asettanut ja siirtänyt puheenalaisen vekselin, sentähden ja kun Pesonen ei ollut voinut esittää mitään sellaista jäävä tai väitettä, joita hän Maaliskuun 29 päivänä 1858 annetun Keisarillisen vekselisäännön 85 SS:n mukaan olisi oikeutettu Asarias Pulkkista vastaan käyttämään, on Raastuvanoikeus ulvoittanut Johan Fredrik Pesosen edellämainittua alkuperäistä vekseliä vastaan suorittamaan Asarias Pulkkiselle vaaditut kaksikymmentäyksituhatta kaksisataa kuusikymmentäkuusi markkaa kuusi kymmentäkuusi penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen lukien Kesäkuun 1 päivästä 1913, sekä kolmannen osan prosenttia rekselin pääomasta provisionina kuin myös sadalla viidellä kymmenellä markalla konaamaan Pulkkisen oikeudenkäymiskulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johan Fredrik Pesonen oli vetoamalla saattanut jutun, on Joulukuun 17 päivänä 1914 antamallaan tuomiolla jättänyt asianRaastuvanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Johan Fredrik Pesosen viidelläkymmeneltä markalla konaamaan Asarias Pulkkiselle vastuupuhirallan valvomisesta Hovioikeudessa oikeutuneet kulut. Hovioikeuden tuomioen on Johan Fredrik Pesonen anonut muulesta perustelmalla, johan Asarias Pulkkinen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut Jacob
tämän jutun ja katsoo, ettei Johan Fredrik Pesonen de esittänyt syytä muuttaa Hevioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Johan Fredrik Pesonen suorittamaan Asarias Pulkkiselle hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi sata markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakat Keisarillinen Suomen Senaatti: Eino Saarikoski. Alpo Luksiala. Eino Saarikoski. Alpo Kiuksiala. B. Anneberg. Samuli Koski. A. T. Ollinnan Elmo Strömsten. Helmikuun 23 päivänä 1916. 357 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turan Hovioikeudesta tulleessa vekseli julussa, jossa ovat Kiinteistöosakeyhtiö Agriiola nimisen yhtiön konkurssiin luovutetun pesän toimitsijaniehet, entinen Senaattori Kaarlo Entrénja Varatuomarinleski. Julia. Kononen Helsingin kaupungista, yhteisesti hakijoina sekä samassa kaupungissa oleva, Becker & Wesamaa Asianajo ja liikotoimisto, omistaja Kaarlo Wesamaa niminen asianajotoimisto tulematta jääneenä vastaajana Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 23 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot. Kiinteistöosakeyhtiö. Agrielalle Tammi kuun 25 päivänä 1915 toimitetun haasteen nojalla on Becker & Kesämaa Asianajo- ja liiketoimisto Helsingin kaupungin Raastuvanoi keudessa vaatinut, että yhtiö entisen Kavin toloitsijan Ferdinand Ahlbergin Tammikuun 12 päivänä 1914 asettaman, yhtiön hyväksymän Li smi: F. A. L. - B. t. - 1. R.S. K. No 385. Pag. 263 R.D