Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
semän penniä, Asioitsija Fagerholm on anonut kanteen hylkäämistä ja Kapteeni Ruthin ynnä Karhula Osakeyhtiön velvoittamista maksamaan Fagerholmille äskensanotun rahamääränSittenkuin Kapteeni Ruth ja Karhula Osakeyhtiö olivat tähän vastanneet sekä asianosaiset molemmin puolin pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Raastuvanoikeus 5 päivänä Elokuuta 1904 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Asioitsija Fagerholmilla, Kapteeni Ruthin ja Karhula Osakeyhtiön asioiden johtajana Keski- Suomessa, oli ollut täysi valta päämiehiään sitovasti heidän puolestaan tehdä välipuheita ja sitoumuksia sekä suorittaa niistä johtuvia maksuja; minkä vuoksi Raastuvanoikeus on oikeettomina kyljännyt Kapteeni Ruthin ja Karhula Osakeyhtiön puolesta Juho Wuariselle, Herman. William ja Risto Wähängalle, Juho Niskaselle, Matti Pennaselle, Petter Pöyhöselle ja Onni Särkälle maksettuja määriä ynnä Uuden Suonettären" tilauskustannusta vastaan tehlyt muistutukset. Mitä asiaa muuten koski, on Raastuvanoikeus alempana kerrottavilla perusteilla hyljännyt puheenalaisia titejä vastaan tehdyt muistutukset: David Luhdalle maksetusta summasta, koska hänen myymänsä metsä oli todistettu sisältävän sen verran puita, että niiden arvo suostutun hinnan mukaan oli noussut ylikin sen määrän, mikä niistä oli maksettu; Georg Ruthille uoritetusta määrästä, koska Kapteeni Ruthin ja Karhula Osakeyhtiön puolesta oli myönnetty, että Asioitsija Fagerholm oli sen todellakin maksanut ja kuitin jättäminen siis oli tarpeeton; Kaarle Tiihoselle annetuista ennakkomaksuista, koska Asioitsija Fagerholm ennennmainitun valtuunsa nojalla oli ollut oikeutettu tekemään ennakkomaksusitoumuksia sisältäviä kontrahtija ja hänen vastapuoltensa oli katsottava hyväksyneen kysymyksessä olevan maksun, kun he olivat eräältä toiselta henkilöltä vastaan230
ottaneet saman maksun sisältävän tilin ja tältä perineet sen saldon; Juho, oikeastaan Elias Raatikaiselle annetusta käsirahasta, koska oli todistettu, että erehdys oli tapahtunut hänen nimestänsä sekä että Raatikainen oli saanut tuon maksun hänelle metsäkontrahdin mukaan suoritettaana saatavana, joten puheenalainen summa oli tullut Kapteeni Ruthin ja Karhula Osakeyhtiön hyväksi; Kaihin talon verotukseen nähden, koska tuoverotus oli tapahtunut paikkakunnan yleisen tavan mukaisessa järjestyksessä eikä selvitystä oltu esitetty siitä, jos hoja missä määrin verotuksessa oli ollut liikaa; eräille työmiehille maksetuista Aug. Pihlmanin saldoon sisältyvistä palkoista, koska eräs toinen Karhula Osakeyhtiön asiamies oli ne suorittanut sen jälkeen kuin Asioitsija Fagerholm oli luopunut vastapuoltensa asiain hoidosta, eikä myöskään oltu näytetty, että Fagerholm olisi ollut syypää mahdollisiin lukamaksuihin; Elias Uusikartanolle maksetusta sahauspalkasta, koskei oltu näytetty, että hän olisi saanut enempää kuin hänelle oli tuleva; Juho Hyvöselle suoitetusta määrästä, koska tämä, joka oli pidättänyt sanotun määrän takanaan hallussaan olevista Kapteeni Rutkin ja Karhula Osakeyhtiön varoista, oli ilmoittanut olevansa valmis niistä heille tekemään selvän, Juho Lempiselle annetusta sadan markan rakennus avusta, koska Asioitsija Fagerholmin katsottiin edelläkerrotun yteisen valtuunsa nojalla olleen oikeutettu tuottaisen pienen rakennus avun myöntämiseen, joka tavallaan oli tullut Kapteeni Ruthin ja Karhula Osakeyhtiön omistaman Mieskonmäen talon hyväksi, eikä Fagerholm myönnytystä tehdessään ollut menetellyt vilpillisesti; rampatukkien sahouksesta, koska Asioitsija Fagerholm kahden henkilön todistaman, kuitatun laskun mukaan oli näyttänyt suorittaneensa koko tämän määrän eikä se seikka, että osa laskusta oli toisella käsialalla kirjoitettu, osottanut laskua vää231
räksi; Losunpuron palstan tiliin nähden, koska Asioitsija Fagerholm oli ilmoittanut mitä tarkoitusta varten riidanalaiset sata markkaa oli käytetty ja tuo maksu muuten oli tapahtunut vilpittömässä mielessä; rengin palkasta, koska rengin oli katsottava olleen Kapteeni Ruthin ja Karhula Osakeyhtiön palveluksessa Lokakuussa 1902; asetyleenilyhdystä, koskei oltu kielletty, että lyhty oli ostettu yllämainitun laivan tarpeeksi eikä selvitystä esitetty siitä, että Asioitsija Fagerholm olisi ollut syypää lyhdyn mahdolliseen hukkaantumiseen; saman laivan päällikön ylöspidosta, koskei asianomainen ravintolanpitäjä kontrahtinsa mukaan, jonka Asioitsija Fagerholm valtuunsa nojalla oti ollut oikeutettu tekemään, oflut velvollinen maksulla antamaan vapaata ylöspitoa päällikölle; Hiskias Backmanille suoritetusta määrästä, koska siitä annetussa kuitissa oli ilmoitettu mistä työstä maksu oli suoritettu, eivätkä vastapuolet olleet kieltäneet, ettei Backman olisi heidän puolestaan toimittanut puheenalaista metsänärvioimista, Aleksi Flyktmanille, Syyrinus Hiekkasel le ja Wille Korhoselle maksettuihin sumniin nähden, koska nämä olivat pidättäneet ne itselleen huostassaan olevista Kapteeni Ruthin ja Karhula Isakeyhtiön varoista, jotka Asioitsija Fagerholm valtuunsa nojalla oli Styktnanille, Hiekkaselle ja Korhoselle jättänyt, eikä Fagerholm ollut voinut heiltä vaatia näitä rahoja sen jälkeen kuin vastapuollen asiain hoito oli otettu läneltä pois; ravintolaskuun nählen, koskeivät vastapuolet olleet kieläneet Asioitsija Fagerholmin ilmoitusta että heidän tukkipäällysmiehensä, ollessaan tilintekomatkoilla Jyväskylän kaupungissa, olivat vanhan tavan mukaan saaneet vapaan asunnon ja ylöspidon, minkä edun myöntämiseen Fagerholmkin oli ollut oikeutettu; Mikko Rätyn saamasta määrästä, koska kysymyksessä oleva toimitus oli tapahtunut Asioitsija Fagerholmin ollessa Kapteeni Ruthin ja Karhula 232
Osakeyhtiön palveluksessa, joten Fagerholm ei ollut velvollinen omilla varoillaan suorittamaan tästä toimituksesta johtuvia menoja; telefoonimaksuun nähden, koska todisteitten hankkiminen kaikista laajan liikkeen telefoonikeustetuista olisi tuottanut vaikeutta; Elias Fagerholmille maksetusta palkkiosta, koskei Kapteeni Ruthin ja Karhula Osakeyhtiön puolesta oltu kielletty, että puheenalaiset matkat todellakin olivat tehdyt, eivätkä he myöskään olleet näyttäneet, ttä heille noiden matkojen viivyttämisen takia olisi koitunut vahinkoa, vielä vähemmin että Asioitsija Fagerholm olisi ollut siihen syypää, Asioitsija Tagerholmin vuokralaskusta, koskeivät valtapuolet olleet kieltäneet, etteivät Fagerholmin omistamat kaksi liiteriä, tälli ja ullakko olisi olleet heidän tavarainsa säilytyspaikkoina, eikä Fagerholmin palkkiovaatimus ollut tiallinen: Asioitsija Fagerholmin matkalaskusta, koskei Fagerholmin ilmoitusta siitä, mistä matkoista laskuoli johtunut, oltu kielletty; David Luhdan ja Johan Sikstus en kanssa tehtyjen metsäkauppajen oikeuttamista kustannuksista, koska ne oli käytetty niin sanottujen harjakaisten pitoon ja AsiAsija Fagerholmin oli katsottava olleen oikeutettu kohtuullisten kestien pitoon edustamansa liikkeen kauppatuttaville sikäli kuin hän katsoi päämiestensä edun sitä vaativan; Kruununnimismies Talollin palkkiosta, koskei oltu kielletty Asioitsija Fagerholmin ilmoitusta, että Taxell li huudattanut erään vastapuolten onistaman talon, josta meneviä kustannuksia ja asiamiespalkkaa vastaan hän Fagerholmin ilmoituksen mukaan oli saavut kysymyksessä olevan summan; yllämainittuihin vekseliin ja velkakirjaan nähden, koska ne kieltämättä olivat Kapteeni Ruthin ynnä Karhula Osakeyhtiön hallussa ja nämä olivat niil lä velallisilta perineet osan eikä oltu väitettykään ettei jäännöstä saataisi velallisilta; voidrittelin hinnasta, koska oli toteennäytetty, että Asioitsija Fagerholm oli lähettänyt voidrittelin Kapteeni Ruthille eikä siitä merkittyä hintaa 233
oltu paljoksuttu; voin pilaantumisen takia syntyneestä määrästä, koskei oltu todistettu, että tuo vahinko oli luetta va Asioitsija Fagerholmin syyksi; Taavi Ahon saamasta määrästä, koska Asioitsija Fagerholm oli oikeutettu Kapteeni Ruthin ja Karhula Osakeyhtiön puolesta vastaanottamaan velkakirjan vastikkeeksi siitä, ettei Aho ollut täyttänyt hankintakontrahtiansa, ja velkakirja kieltämättä oli vastapuollen hallussa, eivätkä he olleet väittäneetkään yrittäneensä hakea sen sisältöä Aholta; sekä Asioitsija Fagerholmin palkkavaatimukseen nähden Loka - Marrasja Joulukuulta vuonna 1902, koska Fagerholmin oli katsottava olleen vastapuollensa palveluksessa 1 päivään Tammikuuta 1903 ja hän siis oli ollut oikeutettu siihen saakka nauttimaan entisiä palkkaetujaan. Mitä sitten tuli vaatimukseen, että Asioitsija Fagerholm velvoitettaisiin suorittamaan Kapteeni Ruthille ja Karhula Osakeyhtiölle yllämainitut yhdeksäntuhatta neljäsataa viisikymmentäyhdeksän markkaa viisikymmentäkolme penniä, on Raastuvanoikeus hyljännyt senkin vaatimuksen, korka Fagerholm oli myöntänyt tuon määrän maksettavaksi ainoastaan ehdollisesti, riippuen vastedes tehtävästä täydellisestä, todisteihin perustuvasta lopputilistä, samalla kuin Raastuvanoikeus niinikään on hyljännyt Asioitsija Fagerholmin riidan kestäessä Oikeuteen annetun lisätelin perusteella tekemän vaatimuksen sikäli kuin se tarkoitti enempää, kuin niitä sataa viittäkymmentä markkaa, mitkä kohtuullisesti olivat tulevat Fagerholmille hänen matkakustannuksistaan tilien viemisestä Karhulaan Kymin pitäjässä; ja velvotettiin asian näin päättyessä Kapteeni Ruth ynnä Karhula Osakeyhtiö kahdellatuhannella markalla korvaamaan Asioitsija Fagerholmille hänen pääälsiallisimmat oikeudenkäyntikustannuksensa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Kapteeni Ruth ja Karhula Osakeyhtiö että Asioitsija Fagerholm oli vat vetoamalla saattaneet jutun, on 234
tuomiossa 20 päivänä Marraskuuta 1906 katsonut, ettei Asioitsija Fagerholm ollut esiintuonut syytä muuttaa Raastuvanoikeuden päätöstä muun puolesta, paitsi että Asioitsija Fagerholmille, kuten hän Hovioikeudessa oli anonut, jätettiin valta erittäin, jos syytä oli, Kapteeni Ruthilta ja Karhula Osakeyhtiöltä hakea niitä kuuttatuhatta yhdeksääsataa yhdeksääkymmentä markkaa neljääkymmentäseitsemää penniä, mitkä sisältyivät hänen lisätiliinsä, joten Raastuvanoikeuden määräys siitä, että sata viisikymmentä markkaa tuosta määrästä och luettava Asioitsija Fagerholmille hyväksi matkakustannuksista, poistettiin. Mitä taas tuli Kapteeni Ruthin ja Karhula Osakeyhtiön muutoksenhakemukseen, niin koska Asioitsija Fagerholm edellisissä tilaissään oli puheenalaiseen liikkeeseen käytetystä huoneustosta vaatinut kolmesataa markkaa vuodelta ja sittemmin sillä määrällä tullut siitä hyvityksi eikä hän ollut väittänytkään että liiterien, tallin ja allakon käyttämisestä liikettä varten ilmoitettuna aikana olisi eri vuokra sovittu, ja Fagerholm oli ollut velvollinen pitämään huolta säilytettävänäan olleesta voista sen pilaantumisen estämiseksi, eikä hän ollut näyttänyt saaneen sa valtuutusta Juho Lemmiselle rakennusavuksi lahjoittaa Kapteeni Ruthin ja Karhula Osakeyhtiön varoja eikä Renki Kustaa Saukon Lokakuussa vuonna 1902 olleen heidän palveluksessaan; sentähden ja kun Asioitsija Fagerholm niinmuodoin ei ollut ollat oikeutettu tilissään 22 päivältä Helmikuuta 1903 hyväkseen lukemaan huoneuston vuokrasta kaksituhatta yhdeksänsataa neljäkymmentäyhdeksän markkaa yhdeksänkymmentäyhdeksiän penniä, voin pilaantumisesta neljäsataa markkaa viisitoista penniä, lahjasta Juho Lempiselle sata markkaa ja Kustaa Saukon palkasta Lokakuulta vuonna 1902 neljäkymmentäviisi markkaa, ja Fagerholm äskenmainitun viimeisen tilinsä mukaan oli Kapteeni Ruthille ja Karhula Osakeyhtiölle velkaa yhdeksäntuhatta neljäsataa 235
viisikymmentäyhdeksän markkaa viisikymmentäkolme penniä kuin myös oli velkapää heille jättämään Georg Ruthilta saamansä edelläkerrotun vekselin neljästäsadasta viidestäkymmenestä markasta ja viidenkymmenen markan kuitin, on Hovioikeus, muuttaen Raastuvanoikeuden päätöstä, velvoittanut Asioitsija Fagerholmin heti kuitin saadessaan suorittamaan Kapteeni Ruthille ja Karhula Osakeyhtiölle yhteensä kaksitoistatuhatta yhdeksänsataa viisikymmentäneljä markaa kuusikymmentäseitsemän penniä ynnä kuuden prosentin koron viimeisen tilin antopäivästä 22 päivåstä Helmikuuta 1903 kunnes täysi maksu toimitettiin sekä jättämään näille Georg Ruth. ilta saamansa vekselin ja kuitin, minkä ohessa oikeudenkäyntikustannukset, asian näin päättyessä, kuitattiin asianosaisten kesken. Näin oikaistuna jäi Raastuvanoikeuden päätös muuten voimaansa. Hovioikeuden tuomioon ovat sekä Kapteeni Ruth ja Karhula Osakeyhtiö että Asioitsija Fagerholm anoneet muutosta tänne toimittamillaan perustelmillä, minkä jälkeen asianosaiset ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneeet toistensa muutoksenhakemuksiin. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esiintuotu syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brede. Adam. IngmanR. A. Brede. Adam. IngmanC. J. Timgren. Edavaklander. Au. Vinqvist. Uno Strömsten. 236
Huhtikuun 14. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, takaussitoumuksen täyttämistä koskevassa jutussa, jossa ovat Salollisen Kalle Wahlman - vainajan oikeudenomistajat, hänen leskensä Hedvig Wahlman sekä poikansa Kalle Oskar ja Emil Wahlman, Mikkelin pitäjän Moision kylästä, hakijoina sekä Mikkelin kaupungissa kotipaikka - oikeutta nauttiva Mikkelin Kauppasakeyhtiö vastaa jana: Annettu Oikeusosaston sa 14. päivänä Huhtikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Keisarillinen Senaatti 27. päivänä Helmikuuta 1904. antamallaan päätöksellä oli tuominenut Mikkelin kaupungissa asuvan Kaupanhoitajan Pekka Ranisen rengaistukseen siitä, että Pekka Raninen, toiSiinä: J. N. f. B. F. L. E. P. A. G. 237 No 493. Sag. 154. R.D. 1907.
missaan Mikkelin Kauppaosakeyhtiön prokuristina, oli, merkittyänsä yhtiön asettajaksi erääseen 27. päiväksi Joulukuuta 1902. päivättyyn Kauppias Ville Lapin tunnustamaan 1475. markan 60. pennin vekseliin ja saman Joulukuun 30. päivänä myytyään sen Itismaallis- Osakepankin Mikkelissä olevalle kaarakonttoosille, käyttänyt vekselistä nostamansa rahat omiin tarpeiliinsa, kuin myöskin velvoittanut Ranisen korvaamaan osakeyhtiölle, joka oli ollut pakoitettu lunastamaan vekselin sen lankeamispäivänä 27. päivånä Maaliskuuta 1903., saattamansa vahingon ja siinä tarkoituksessa suorittamaan yhtiölle vekselin sisällön 1475. markkaa 60. penniä ynnä kuuden prosentin vuotuisen koron viimeksimainitusta päivästä, on Mikkelin Kauppuosakeyhtiö Mikkelin pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että, koska Kalle Wahlman, joka oli kuollut 5. päivänä Joulukuuta 1902., sen edellisen Syyskuun 25. päivänä tehdyssä takauskirjassa oli sitoutunut 5000. markan suuruiseen ominoistakaukseen Pekka Ranisen puolesta yhtiön kassan hoitamisesta, Hedvig Wahl man ja hänen asiakumppaninsa, Kalle Wahlmanin oikeudenomistajina, velvoitettaisiin sanotun takaussitoumuksen nojalla yhtiölle korvaamaan Pekka Kaaisen vilpillisen menettetyn kautta yhti lle hoitunut vahinko sekä siinä tarkoituksessa yhtiölle maksamaan tuhat neljäsataa seitsemänkymmentäviisi markkaa kuusikymmentä penniä kuuden prosentin vuotuisella korolla 27. päivästä Maaliskuuta 1903, jonka ohessa yhtiö on anonut korvausta oikeudenkäyntikustannuksistansa. Hedvig Wahlmanin ja hänen asiakumpaniensa vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 4. päivänä Toukokuuta 1905. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla kyljännyt yhtiön asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mikki lin Kauppaosakeyhtiö oli vetoamalla saat tanut jutun, on 28. päivänä Syyskuuta 1907. antanut tuomion asiaan; ja koska Pekka Raninen, kuten Keisarillinen Senaatti oli edelläkerrotussa päätöksessään 238
lausunut, oli yhtiön rahavarain hoitajana sanotulla tavalla tuottanut yhtiölle 1475. markan 60. pennin vahingon, sentäkden ja kun Kalle Wahlman-vainaja oli 25. päivänä Syyskuuta 1902. allekirjoittamassaan takauskirjassa sitoutunut aina viiden tuhannen markan suuruiseen takaukseen Pekka Karisen hoidettaviksi tulevista yhtiön varoista ja Kalle Wahl. manin oikeudenomistajat tästä takaussi toumuksesta, joka oli ominaistakaus, vielä Kalle Wahlmanin kuoltuakin olivat rastuunalaiset eivätkä Hedvig Wahlman ja hänen asiakumppaninsa olleet voineet edes väittääkään, että yhtiö puheenalaista saatavaansa vastaan joko Pekka Raaliselta tahi vekselin hyväksyjältä Ville Lapilta olisi jotain kantanut, on Ilovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, velvoittanut Hedvig Wahlmanin ja känen asiakumppaninsa, Kalle Wahlmanin oikeudenomistajina, yhteisesti tahi sen heistä jolla varoja oli, Mikkelin Kauppuosakeyhtiölle heti kuittia vastaan ja saadessaan haltuunsa kysymyksessä olevan vekselin alkuperäisenä suorittamaan sen sisällön tuhat neljäsataa seitsemänkymmentäviisi markkaa kuusikymmentä penniä kuuden prosentin korolla 27. päivästä Maaliskuuta 1903. siksi kunnes täydellinen suoritus tapahtui sekä kuudellakymmenellä markalla korvaamaan yhtiölle sen Kihlakunnanoikeudessa kärsimät kustannukset asiassa. Hovioikeuden tuomioon ovat Hedvig Wahlman ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Mikkelin Kauppaosakeyhtiö on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, etteivät oletvig Wahlman ja hänen asiakumppanin sa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden kerrottua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Hedvig Wahlman ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Mikkelin Kauppaosakeyhtiölle, korvaukseksi sen jutussa täällä kärsimistä kuluista, 239
kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhin Kummelia L. Wiekinen Juhin Klemmalia L. Wiiskman Fredr. Lundenius å A. W. Granström. Edvard Paldani. Wavonius Huhtikuun 24 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausjutussa, jossa Talollinen Matti Vilpunpoika Mäkinen, Leivonmäen pitäjän Havumäen kylästä, on hakijana ja saman pitäjän Leivonmäen kylässä asuva Talollinen Salomon Hellqvist talomatta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 24. päivänä Huhtikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Luhangon, Joutsan ja Leivonmäen pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Matti Mäkinen, Salomon Hellqvistille toimituttamansa haasteen nojalla kertonut: että sittenkun Talollisen Kustaa Hokkas-vainajan leski Anna Leena Huhtajoki eli Hyötyläinen 15 päivänä Elokuuta 1885. oli Kauppias Kaarle Vihtori Vihiselle myynyt Hokkasen kuolinpesään kuuluvan Huhtajoki nimisen puoliskon Säsnä: J. R. G. W. 32 - E. P - A. G A. E. R.a. 240 No 522. Pag. 42. R.D. 1907.
edellämainitussa Havumäen kylässä, olevasta perintötalosta No 33, oli Kaarle Vihtori Vihinen. Kustaa Hokkasen ja Anna Leena Huhtajoen alaikäisten lasten Maria Ulrika, Wilhelmina ja Heskias Hokkasen holhoojan Lautamies Niklas Tarpusen nostettua Kaarle Vihtori Yihistä vastaan riidan mainitun tilankaupan purkamisesta, mikäli siinä oli myyty Niklas Varpusen holhottien isänsä Kustaa Hokkas vainajan jälkun perimät kaksi kolmatta osaa sanotusta talonpuoliskosta, jättänyt talonpuoliskon kruununmaksut maksamatta ja siten saanut aikaan että tila oli niiden suorittamiseksi julkisella pakkohuutokaupalla myyty 4. päivänä Kesäkuuta 1875, minkä jälkeen Matti Mäkinen, joka huutokaupassa oli huutanut tilan kolmensadan markan hinnasta, saman kuun 10 päivänä oli kahdentuhannen viidensadan markan hinnasta myynyt talonpuoliskon takasin Kaarle Vihtori Vihiselle; että Salomon Hellqvist sen johdosta oli väittänyt, että mainittu huuto oli tapahtunut Mäkisen ja Hellqvistin yhteiseen lukuun, ja siitä syystä Matti Mäkistä vastaan alottanut riidan, joka oli päättynyt siten, että Kihlakunnanoikeus 9. päivänä Lokakuuta 1875. julistamassaan päätöksessä oli katsonut selvitetyksi, että Mäkinen ja Hellqvist olivat sopineet mainitussa pakkohuutokaupassa yhteisesti huutamaan puheenalaisen talonpuoliskon, minkä vuoksi ja kun Matti Mäkinen sen jälkeenkin oli myöntänyt, että osto oli tehty heille yhteisesti, mutta Mäkinen oli 10. päivänä Kesäkuuta 1875. tehdyllä kauppakirjalla täysin maksetuista kahdestatuhannesta viidestäsadasta markasta myynyt tilan Kaarle Vihtori Vihiselle eikä ollut voinut väittää saatikka näyttää, että Salomon Hellqvist oli viimeksi sanotusta määrästä saanut mitään osaa, Kihlakunnanoikeus oli velvoittanut Matti Häkisen maksamaan Salomon Hellqvistille puoli sitä hintaa, minkä hän tuosta talonpuoliskosta maksa241
mansa huutokauppahinnan yli oli samasta tilasta saanut eli tuhat sata markkaa viiden prosentin vuotuisen koron kanssa oikeudenkäynnin alusta 9. päivästä Lokakuuta 1875, kunnes täysi maksu tapahtuisi, sekä viidelläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Salomon Hellqvistille hänellä jutussa olleet kulut; että tämän päätöksen oli vahvistanut sekä Wiipurin Hovioikeus tuomiossa 31. päivältä Heinäkuuta 1876. samalla velvoittaen Matti Mäkisen suorittamaan Salomon Hellqvistille viisikymmentä markkaa hänellä Hovioikeudessa asian takia olleiden kustannusten korvaukseksi, että myöskin tuomiossa 14 päivältä Heinäkuuta 1897. Keisarillinen Senaatti, joka kumminkin oli jättänyt Matti Mäkiselle vallan, jos hänen ja Kaarle Vihtori Vihisen välillä Huhtajoen tilasta tehty kauppa purkautuisi ylläkerrotun Kustaa Hokkas vainajan alaikäisten lasten holhoojan Niklas Varpusen virulse paneman moitekanteen johdosta, nostaa Salomon Hellqvistiä vastaan siitä ehkä oikeutuvan korvauskanteen; että Matti Mäkinen sillä välin eli 12. päivänä Helmikuuta 1897. oli Salomon Hellqvistille suorittanut tuhat sataviisikymmentäviisi markkaa ja seuraavan Huhtikuun 10. päivänä asianomaiselle ulosottomiehelle, jolle Hovioikeuden 31. päivänä Heinäkuuta 1876 antama edellämainittu tuomio oli jätetty täytäntöön pantavaksi, jäännöksen Hellqvistin sanottuun tuomioon perustuvasta saatavasta sata kaksikymmentäkolme markkaa kolmetoista penniä ynnä ulosmittauspalkkioina yhdeksän markkaa; sekä että Wiipurin Hovioikeus sittemmin 16. päivänä Joulukuuta 1899. tuomiossa, minkä Keisarillinen Senaatti tuomiossa 22. päivältä Toukokuuta 1901 oli vahvistanut, oli mainitsemillaan perusteilla julistanut puheeksi tulleen 15. päivänä Elokuuta 1885 päätetyn kaupari, mikäli se koski Niklas Karpusen holhottavien omistamia kah242
ta kolmatta osaa sanotusta tilanpuoliskosta, mitättömäksi ja velvoittanut Kaarle Vihtori Vihisen heti luovuttamaan mainitut kaksi kolmatta osaa tuosta kiinteistöstä Niklas Varpuselle hänen, holhottiensa puolesta, vastaan otettavikseen. Asian näin ollen ja kun Matti Mäkiselle edelläkerrotuin tavoin oli jätetty avoin valta, jos ylempänämainittu talonkauppa purkaantuisi, nostaa Salomon Hellqvistiä vastaan siitä ehkä oikeutuvan korvauskanteen ja sanottu kauppa sitten olikin purkaantunut, on Matti Mäkinen vaatinut, että Salomon Hellqvist velvoitettaisiin suorittamaan Matti Mäkiselle takasin Mäkisen Hovioikeuden 31. päivänä Heinäkuuta 1876 antaman tuomion nojalla Hellqvistille suorittama rahamäärä ulosmittauspalkkioineen yhteensa tuhat kaksisataa kahdeksankymmentäseitsemän markkaa kolmetoista penniä ja niistä kuuden prosentin vuotuinen korko, lukien 10 päivästä Huhtikuuta 1897, jolloin tuomion sisältö oli tullut täysin maksetuksi, kuin myös korvaukseksi Matti Mäkisellä riidassa Hellqvistiä vastaan olleista kustannuksista neljäsataa kaksitoista markkaa. Asiasta kuulustettuna on Salomon Hellqvist, vastustaen kannetta, muun muassa väittänyt, että joskin Matti Mäkinen katsottaisiin oikeutetuksi Salomon Hellqvistiltä takaisin saamaan se osa Hellqvistille maksamastaan kauppahinnasta, joka lankesi poisvoitetuille osille mainittua taloa, semmoinen korvausvelvollisuus ei kuitenkaan pitäisi tulla kysymykseen, ennenkuin Mäkinen puolestaan näyttäisi Kaarle Vihtori Vihiselle suorittaneensa takaisin vastaavan osan tilan hinnasta; minkä jälkeen ja sittenkun asiassa oli menetelty kuten asiakirjat lähemmin osottavat ja Kaarle Vihtori Vihinen asiasta kuulustettuna oli selittänyt, että hän oli Mäkisen kanssa selvittänyt edellämainitusta tilankaupan purkamisesta johtuneen saamisensa, joka to243