Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kuolleen Talollisen Juho Tuomaanpoika Rostin leski Liisa Maria Tippuri 27. päiväna seurannutta Syyskuuta oli Rääkkylän pitäjän karajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa valvonut Juho Tuomaan poika Rostin ja Liisa Maria Pippurin 23. päivänä Maaliskuuta 1888. tekemän testamentin, jolla he olivat määränneet että jommankumman heistä kuoltua pesän omaisuus oli jääpä jälkeenjaa neelle, sekä Juho Tuomaanpoika Rostin veljet Antti, Matti ja Pekka Rosti ynnä langot yllämainittu Matti Matikainen ja Talollinen Simo Hirvonen olivat Kihlakunnanoikeudessa ajaneet Liisa Maria Pippuria vastaan kannetta sanotun testamentin julistamisesta mitättömäksi muun muassa sillä perresteella, että Juho Tuomaanpoika Kosti oli testamentilla lahjoittanut vaimolleen permyismäätä, oli Kihlakunnanoikeus 1. päivänä Toukokuuta 1889. julistamallaan, sittemmin lainvoiman saaneella päätöksellä lausunut, että Juho Tuomaanpoika Rosti oli ollut täysin oikeutettu testamentilla luovuttamaan vaimolleen pesässä ehkä löytyneen perimysmaan hallintaoikeuden, jonka vuoksi ja kun moitteenalaisen testamentin oli katsottava tarkoittaneenkin sellaista luovutusta, Kihlakunnanoikeus oli hyljännyt asiassa ajetun moitekanteen ja julistanut Liisa Maria Pippurin oikeutetuksi saamaan hyväkseen kaikki hänelle testamentissa luvatut edut Liisa Maria Pippurille ja hänen toiselle miehelleen Heikki Rouviselle sekä Lautamies Simo Hirvoselle toimitetun kirjallisen haasteen nojalla ovat Antti Rosti ynnä hänen ensiksimainitut asiakumppaninsa tämän jälkeen maini tussa Kihlakunnanoikeudessa, ilmoittaen olevansa Juho Tuomaanpoika Rostivainajan likimmät perilliset lausunest että, vaikka puheenalaisella testamentilla, kuten Kihlakunnanoikeus ja oli selittänyt sen tarkoituksen olleen, oli luovutettu Liisa Maria Pippurille ainoastaan hallinta oikeus pesän perittyyn kiinteistöön, Liisa Maria Pippuri ja Heikki Rouvinen olivat 22. päi244
vänä Syyskuuta 1906. tehdyllä kauppakirjalla 8250. markan kauppahinnasta myyneet osia talosta No 7. ja 9. Oravilahden kylässä ja No 6. Pötsönlahden kylässä Rääkkylän pitäjää Lautamies Simo Hirvoselle sekä Heikki Rouviren sittemmin 28. päivänä samaa Syyskuuta 8000. markan kauppahin nasta ostanut samat talonosat takaisin Simo Hirvoselta; ja koska Liisa Maria Pippuri ja Heikki Rouvinen eivät ollast, yllämainitun testamentin säännökseen nähden, olleet oikeutetut myymään kauppakirjassa sanottua osaa eli 59/4189 osaa talosta No 7. Oravilahden kylässä, joka 25. päivänä Lokakuuta 1886. annetun kiinnekirjan mukaan oli kuulunut Juho Tuomaanpoika Rostille ja jonka Juho Rosti avioliitton sa aikana Liisa Maria Pippurin kanssa oli kauppakirjalla 23. päivältä Heinäkuuta 1885. ostanut, ovat Antti Kostija hänen asiakumppaninsa vaatineet että tuota talonosaa koskevat 22. ja 28 päivänä Syyskuuta 1906. tehdyt kaupatsekä Kihlakunnanoikeuden viimeksimainitun kaupan vakuudeksi syyskäräjissä vuonna 1906. myöntämä ensimäinen lainhuuto julistettaisiin mitältömiksi. Heikki Rouvisen ja Simo Hirvosen vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeuden käynnin heille tuottamista kuluista, 22. päivänä Helmikuuta 1907. julista mallaan päätöksellä siinä mainitut la perusteilla hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Antti Kostin ynnä hänen asiakumppaninsa kahdellakymme nellä markalla korvaamaan Simo Hirvosen oikeudenkäyntikustannuk set, mutta muuten saivat asianosanset, asian laatuun nähden, itse kärsiä kulunsa siinä Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Antti Rosti ja hänen asiakumppamnsa että Heikki Rouvinen, omasta puolestaan ja Liisa Maria Pyppurin edusmiehenä, vetoamalla olivat saalta neet jutun, on 12. päivänä Kesäkuuta 1909. antamallaan tuomiolla katsonut 243
Juho Tuomaanpoika Rasti-vainajan kysymyksessäolevan testamentin sisällyksestä ja sanamuodosta käyvän selville, kuten Kihlakunnanoikeus jo oli päätöksellään 1. päivältä Toukokuuta 1889. lausunut, että Liisa Maria Tippurilla oli sen mukaan oleva ainoastaan hallintaoikeus Juho Tuomaanpoika Rostin jäämistöön, minkätähden ja kunLiisa Maria Pippurilla, joka Hovioikeudessa esitetyn selvityksen mukaan oli vihitty avioliittoon Juho Tuomaanpoika Rostin kanssa 24. päivänä Syyskuuta 1884, niin ollen ei ollut oltut valtaaluovuttaa omistusoikeutta siihen puoleen hänen ja Juho Rostin avioliiton aikana ostetusta 55/489 osasta taloa No 7. Rääkkylän pitäjän Oravilahden kylässä, joka Juho Tuomaanpoika Rostinnaimaosana oli sanottuun jäämistöön kuuluva, on Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden edelläkerrottua päätöstä, julistanut moitteenalaiset, 22 ja 28. päivänä Syyskuuta 1906. tehdyt kaupat ynnä yllämainitun lainhuulon mitättömiksi, mikäli ne koskivat Juho Tuomaanpoika Rostin jäämistöön kuuluvaa puolta talonosasta eli kahdeksaakymmentä yhdeksässadas seitsemäskymmeneskahdeksas osaa puheenalaista koko taloa, sekä vapauttanut Antti Rostin ja hänen asiakumppaminsa suorittamasta Kihlakunnanoikeuden Simo Hirvoselle määräämää kulujen korvausta, velvoittaen Heikki Rouvisen neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Antti Rostin ynnä hänen asiakumppaniensa Kihlakunnan oikeudessa kärsimät kulut. Hovioikeuden tuomioon on Heikki Rouvinen anonut muutosta perustelmalla, jonka kuksoiskappaleen Antti Rosti ja hänen asiakumppaninsa ovat täältä perineet siihen kuitenkaan vastaamatta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Heikki Kouvinen ole esiintuonut syytä muul taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Heikki Rouvinen suorittamaan Antti Rostille ja hänen 240
asiakumppaneilleen maksut heidän yhteisestä kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota kaksikymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Anders Saltonen. B. Amberg Anders Saltonen. B. Amberg Johannes Pesonen. A. W. R.W. Wahl. 537 No 408. sivu 6. R. D. 1910 Uno Strömsten Maaliskuun 16. päivänä 1912. Keisarillisen Tuomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Liikemies Erik Anton Vikström, Wiipurin kaupungista, on hakijana sekä Maanviljelijä Otto Talck, Säämingin pitäjän Torparannan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeuso sastossa 16. päivänä Maaliskuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Päämingin pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Erik Anton Vikström lausunut, että Otto taloa oli 24. päivänä Syyskuuta 1906. sitoutunut Erik Anton Vikströmille myymään omistamansa Harjula nimisen perintötalon No 15. edellä mainitussa Torparannan kylässä 14,000 markan hinnasta muun muassa ehdolla, että Viktorömin tuli Läsnä: W. t. l. B. K. H. SS. 7.
heti suorittaa käsirahana 100. mark, kaa ja 15. päivänä seuraavaa Lokakuuta 19900 markkaa ja että kaupra oli päätettävä viimeksimainit tuna päivänä Savonlinnan kaupin gin matkaikahdollissa, kuin myös että asianosaiset samassa tilaisuudessa olivat sopineet että, jos jompikumpi heistä rikkoisi välipuheen, hänen tulisi suorittaa toiselle 10,000 markkaa vahingonkor vauksena; ja kun Otto Falck ei allutkaan määräpäivänä saapunut mainittuun betelliin kauppaa päättämään, vaikka Erik Anton Nikstiin puolestaan oli läyttänyt sitoumuksensa käsirahan suorittamisesta ja myöskin ollut vanestettuna edellämainittuna päivänä suoritettavalla rahamäärällä, on Erik Anton Vikström vaatinut, että Otto Falck, joka niinmuodoin oli rikkonut myyntisopimuksen, velvoitettaisiin Vikströmille suorittamaan 10,000 markkaa kuuden prosentin korkoineen 15. päivästä Lokakuuta 1906; minkä ohessa Erik Anton Vikström on pyytänyt korvaas ta oikeudenkäyntikuluistaan. tsiasta kuulusteltuna on Otto Talck väittänyt, etteivät asianosaiset olleet sopineet, että kauppa päätettäisiin Savonlinnan kaupungissa, vaan että se oli tapahtuva Falckin kodissa Torparannan kylässä, sekä sen tähden ja kun Otto Falck ei ollut kieltäytynyt kauppaa viimeksimainitussa paikassa päättämästä, vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus on 25 päivanä Toukokuuta 1907, julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Otto Talckin kuittia vastaan Erik Anton Wikströmelle suorit tamaan vaaditut kymmenentuhatta markkaa vuoden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien 5 päivästä Loka kuuta 1906. kunnes täysi maksu tapahtuisi, sekä Vikskomen oikeudenkäymiskalujen korvaukseksi kolmesataa markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Otto 248
Talok oli vetoamalla saattanut jatiin, on 20 päivänä Marraskuuta 1909 antamassaan tuomiossa katsonut asiassa toteensaatetuksi, että asianosaiset sen jälkeen, kun puheenaoleva myynti välipuhe oli tehty, olivat 9 päivänä Lokakuuta 1906 sopineet, että kaupan päättäminen oli tapahtuva Talckin kodissa Torparannan kylässä eikä edellämainitussa katollissa; johon nähden ja varsinkin kun asiassa vielä oli läynyt selville, että Erik Anten Vikström asianosaisten keskustellessa 16. päivänä Lokakuuta 1906. kysymyksenalaisesta kaupasta oli luorumet kaikista niistä korvaisvaa timuksista Otto Falckiin nähden, joihin hänellä ehkä voi olla syytä sen johdosta, ettei kauppa ollut tullut päätelyksi, Hovioikeus on, kiimo ten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljäänyt Erik Anton Wikströmin kanteen ja vapauttanut Otto Falckin kaikesta korvansvelvollisuudesta Hovioikeuden tuomioon on Erik Anton Viistiöm anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Otto Talck on vastannut "Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Erik Anton Wikstiin ole esiintaanut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Erik Anton Kikström suorittamaan Otto Talckille, hänellä jutun vuoksi täällä olleiden pitujen korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa: Sitä kaikki asian omaiset noutattakoot. Keisarillinen Suomen Senaalli: Walter Andersin. Alhel Luksiala Walter Andersin. Alhel Luksiala Johannes Pesonen. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. R. Helanen E. Thesleff 249
Den 18. Mars 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsalta revi sionskillingar, från Kejserlige Wiborgs Hofrätt inkommit sjördt mål emellan Sodra Finlands Tykai Aktiebolag, från Kotka stad, å ena samt befälhaparen å angfartyget Eg, hemmanerande i hämnorten Lyngör i konunga riket Nerge, Sjökaptenen Christophers Christophersson, på den andra sidan, ömsom sökande äfvensom nämnda bolag, tillstä deskommen, men Sjökaptenen Christephersen, uteblifven, svarande. gifven uti Justitiedopartementet den 18. Mars 1912. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter Sjökaptenen Christophersson ägan gen stämning har å Södra Finlands Sykeri Aktieldags vägnar vid Råd stufvurätten i Wibergs stad anförts att, sedan angfartyget Eg under resa till Gde S. W. A. J. P.  do  A. B. No 434 Pag. 284. R. S. 1909
Rokkala lastageplats i St. Johannes socken den 21 Maj 1908 på morgonen gundstöll i Makslahti vik i närke len af Kukkola by i sagda socken, ra hade befälkaparen å belagets egan de lagsingsangfartyg Hero, Sjökaptenen Krynolf Ilari, som med nästnämnda ingare begifvit sig till strandningsstället, sagda dag med Sjökaptenen Christophersson uppgjort kontrakt om lag ning af ängfärtyget Up jämte dess läst för en osättning, som utfästs att utgå enligt finsk lag, samt jämväl, efter det omkring 300 tons af lasten, bestående af stenkel, lössats i anskaffade färköster och bragts i såkerhet, den 23 i samma månad bösta git fartyget från grundet; därå och sedan lig" samma dag afgått till destmätionserton och dykareunderssk ning å detsamma därstädes påföl jande dag af Sjökaptenen Kari för omstältats, vederbörligen förordnade sakennige män vid den 27. i än nämnda månad verkställd syneför rättning åsatt fastyget i den skadade skick jämte dess last ett samnanlagdt värde af 212,500 mark; men som öfverenskommelse om den bolaget för bergningsarbetets utförande tillkommande ersättningen icke kunnat ästad kommas, har å lelagets vägnar, under medgifvande af att besål och besättning å det förolyckade fastyget tagit det i bergningsarldet samt framhållande af att bolagets kostnader för läggningen med inberäknande af ett belopp utaf 227 mark, hvarom numera ej är fråga, uppgått till sammanlagdt 1863 mark 66, rätteligen 60 penni, hvaraf utgifvits 107 mark 30 penni i afgifter för angfartyget Storos lötsning till och från strandningsstället, 317 mark till lefä let och besättningen å ängfartyget Egi utfäst ersättning för deras meder. kan vid bergningsarbet. 72 mark för anskaffade skyfflar och skedar samt 234 mark 8 penni för inköp af stenkolför Heras återfärd från strandnings stället, yrkats att Sjökaptenen Christo pehrren, i sin egenskap af befälhäfva re å ängfärtyget Eg och vderiets e 251.
mesentant, måtte förpliktas att till bo laget utgifva förenämnda belopp, 7063 mark 60 penni, i ersättning för berg ningskostnaderne samt för själfva berg ringsarbet en sjättedel af det bergades värde efter afdrag af lagsingskostnader na med 34,239 mark 40 penni eller så ledes tillhopa 11,303 mark jämte ränta därå, hvarhos belaget gjort anspråk på godt görelse för rättegångskostnaden. I saken hörd, har Sjökaptenen Ch Josephsson framhållit, hurusom ifrågavarande grundstötning, hvilken varit så lindrig, att förtyget därvid icke erhållit någon laika eller annerledes läget nämnvärd skada, egt rum invid färled inom den inre skärgården enär heten af land på ett ställe, som varit så väl skyldadt för vård och sjögång, att all fara för fartyget och dess besättning varit utestuten, samt huru ledes förtyget, efter det en del af lasten lossalo, med lätthet ryckts från grundet och därpå med egen kraft afgått till destinationsorten; i anseende hvartill och då besättningen å det grundslötta förtyget verksamt deltagit i lössnings arbetet och fastygets testagande från grundet samt tillgången på arbetskraft och nödig material, oafredt den af Södra Finlands Pykori Aktiebolag erbjudna hjälpen, varit nästan ölegränsad, Sjö kaptenen Christophersson, som förty ansett att det af belaget utförda arbetet inskränkt sig till en sådan undsättning, som omnämnes i SS: 159 af Sjölägen. hållit före att den bolaget härför till kommande ersättningen borde med beaktande af de synnerligen synnsamma förhållanden, hvarunder arbetet utförts fastställas all utgå med ett bolagets anspråk betydligt understigande belopp, hvarhos sökaptenen Christophersson, som vidgått tillförlitligheten af förenämnda syneförrättning, anmärkt att de af böta get i förestående måtte uppgifna, med arbetet förenade kostnaderna dels vore ostyrkta, dels icke emedellart föranledts af själfva undsättningen och egendo mens tillväratagande samt dels oskäligt högt uppgifvits, äfvensom motsagt beta get anspråk såväl på ränta som rätte 102
gångskostnads ersättning, enär det parterne emellan träffade aftalet om undsättningsarbetets utförande innesattade öfverenskommelse om sakens hänskjutande till dem stols pröfning. Sedan Hamnkaptenen Carl Frithiof Lagercents och Kolfsadeskepparerne Petter Kuronen, hvilka i egenskap af sakkunnige närvarit vid målets handläggning i Rådstufvurätten, afgifvit utlåtande däri, har Rådstufvurätten medels den 7. December 1908 afkunnadt utslag full net utredt vara att, sedan ångfartyget Up den 21 därförutgångne Maj på angifvet sätt grundstött och Sjökaptenen Christophersson samma dag med Sjökap tinen Klari, såsom repirentant för Söder Finlands Pykeri Aktiebolag, uppgjort kontrakt om färtygets bergning, beläget, som utfört bergningsarbetet med biträde af Elgs befäl och besättning, den 23 i samma månad bragat fartyget från grundet i anseende hvartill och jemte det belagets anspråk icke allenast på ofvanomförmälda belopp af 227 mark utan ock på ersättning för de af boluget anskaffade och i dess ego kvar blifna skyfflarna och skedarna samt inkop af stenket underkänts såsom dels oskäligt dels ostyrkt och belagets af bergningen föranledda kostnader förty uppskattats till sammanlagdt 4,480 mark 42, rätteligen 52 penni, Rådstufvurätten med stöd af 1/64 SS: i Sjölägen, ålagl: Sökaptenen Christophersson, i hans före nämnda egenskap, att för bergningen af ifrågavarande fartyg till Södra Finlands Nykeri Aktiebolag af det bergades värde, som utgjort 21.500 mark utgifva förberörda 4,480 mark 42 penni i ersättning för bergningskostnaderna samt i sergeanten en tiondedel af det bergades återstående värde med 20,801 mark 96 penni eller således tillhopa 25,282 mark 35 penni jämte fem procents årlig ränta därå, räknad från den 23 Juli 1908, då stämning i målet ågått Sjökaptenen Christophersson, äfvensom att därhos med trehundra mark godtgöra bolaget för den kostnader i rättegången Hefrätten, under hvars pröfning par133
larne å inse sidor i väderag dragit målet, har genom den 24 Juli 1909 därigifven dem utlåtit sig i saken; och enär sjökaptenen Christophersson medels frågavarande kontrakt öfverlämnat åt lidra Finlands Pykeri Aktiebolag att berga och tillvärataga ängfärtyget Elig jämte dess läst samt det af belaget i sådant afseende utförda arbetet förty och i anseende till beskaffenheten af den timade sjöskadan vore all bekak las såsom sådan lägning, hvarom stad gades i det af Rådstufvurätten åtare pade lagrum, om och färan för förtygels undergång, på sätt i saken framgått, visat sig vara så ringa, att den af belaget lämnade hjälpen såsom radare i själfva verket godallat sig i del närmaste såsom undsättning i den af sökaptenen Christophersson vid Kädstufvurätten framhållna mening, har lopallen låtit lar vid Rådstufvu rättens utslag i öfrigt, utom att, emedan ofvanberörda betråfgifter af etthundrasju mark trettio penni icke kunde härföras till de kostnader, beläget haft i och för begningen, samt de trehundra sjutton mark, beläget enligt utfäddse i än nämnda kontrakt erlagt till angfarty get Ägs befäl och besättning för deras biträde vid bergningsarbetet, måste an ses hafva utgifvits endast såsom upp munkan därför äfvensom beläget med afseende å lögningsarbetets ofvanantydda låtta och ofarliga beskaffenhet borde anses vara till fullo godtgjordt därför med en tolftedel af det bergades värde efter afdrag af bryningskostnader na, Sjökaptenen Christophersen, i sin förenämnda egenskap, ålagts att till Sedra Finlands Pykeri Aktiebolag utgifva fyratusen femtiosex mark tjugu två penni i ersättning för bergnings kostnaderne samt nästnämnda andel af det bergades återstående ränte i ber gården med sjuttontusen behundra sjuttio mark trettioen penni eller säkdes sammanlagdt tjuguittusen fyrahundra tjugusex mark femtioke penni jämte därå löpande fem procents årlig ränta från den dag, Rådstufvurätten utsagt. Uti Hofrällens dem hafva Södra 200
Finlands Pykeri Aktiebolag och Sjukap tonen Christophersen anhållit om ändring medels hit ingifna deduktioner, hvarefter nämnda belag bemält Sjökaptenen Chritophersens deduktion. Ugserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner parterne icke i någendera sidan hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att broDet alle, som vederbör, till oftenättelse län der. Upparliga Senaten för Finland: Ylillämme. Marraskalronen Johannes Pesonen. A. T. Olluslavaara Asian Schauman Maaliskuun 20. päivänä 1912. ma No 444. Pag. 8. R. D. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, päätämistä koskevassa jutussa, jossa ovat Porvoon kaupungissa asiava Kauppaneuvos August Eklöf ja Aug. Eklöf Aktiebolag niminen osakeyhtiö, sanotusta kaupungista, hakijoina sekä Kruununnimismies August Ryyryläinen, Kivennavan pitäjän Terijoen kylästä, poisjääneenä vastaajana: Annet tu Oikeusosastossa 20. päivänä Maaliskuuta 1912. Keisarillinen ilmoatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kivennavan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kruunun nimismies Hyyryläinen Kauppanen och selle Eklöfille toimituttamansa haasteen nojalla lausunut; että Talollinen Mikko Matinpoika Riikonen, hallitessaan lampuotitilana Mikkola nimistä reisterinumerolla 2 3 merkittyä, Tulokkaan taloon No 2 sanotun pitäjän Haaläsnäs. S.S. W. A. L. D. J. P. /B. F. M. 1911.
palan kylässä kuuluvaa tilaa, oli välikirjalla 17. päivältä Huhtikuuta 1900. mainitusta tilasta vuokrannut Kauppanenvokselle Eklöfille määräämättömäksi ajaksi noin kahdeksan hehtaarin manalan, jolle Kauppaneuvos Eklös sittemmin oli perustanut sahalintokseen, kuin myöskin että Mikko Riikonen, ostettu aan tilan perinnöksi, oli yhdessä vaimonsa kanssa kauppakirjalla 27. päivältä Syyskuuta 1906. myynyt tilan Aatelismies helle Karl von Ernstille, joka taas kauppakirjalla 15. päivältä Marraskuuta 190. oli myynyt sen Kunniapervarille Oskar Petrovitseh Reicharilille, minkä jälkeen Kruununnimismies Hyyryläinen oli kauppakirjalla 15. päivältä Kesäkuuta 1908. ostanut Kunniapervarilta Reichardilta tilasta edellämainitun Kauppainukselle Eklöfille vuokratun maa-alueen, josta sittemmin oli muodostettu Myrskylä niminen palstatila, merkitty maareisteriin numerolla 2 SS:n Kun ylläsanottu vuokrasopimus, siihen nähden että se oli tehty määräämättö mäksi ajaksi tilan ollessa lampuotitilana, asianomaisen Kuvernöörin sitä hyväksymättä, oli voimaton eikä tilaa sen jälkeen kuin se oli ostettu perinnöksi oltu kiinnitetty vuokrasopimuksen pysyväisyyden vakuudeksi, on Kruunun nimismies Hyyryläinen, jota vuokrasopinus näin ollen ei sitonut, vaatinut että Kauppaneuvos Eklöf, joka edelleen oikeudettomasti piti palstalla sahalaitosta, velvoitettaisiin häädön uhalla muuttamaan sahalaitos siihen kuuluvine rakennuksineen palstalta poisKanteesta kuulustettuna on Kaarpaneuvos Eklöf myöntänyt, ettei Mikko lan tilaa tosin ottee kiinnitetty edelläkerrotun vuokravikeuden vakuudeksi; mutta koska Kuvernööri oli aikanaan hyväksynyt puheenalaisen vuokravälikirjan ja Mikko Riikonen sekä Antelis nies von Ernstkin olivat sitoutuneet noudattamaan vuokravälikirjaa eikä viimeksimainittu ollut voinut myyckä tilan Kunnia Torvarille Reichardille paremmalla oikeudella kuin mikä häinellä itsellään oli siihen ollut, on Kauppaneuvos Eklöf, joka ei edes tietänyt oli200
ko Kruununnimismies Hyyryläinen ostanut Kunniapörvarilta Reichardilta juuri Kauppaneuvokselle Eklöfille vuokratun alueen, vastustanut kannetta sekä anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kihlakunnanoikeus, jossa nytteen min kuolleen Mikko Riikosen oikeuden omistajia myöskin oli kuulusteltu, on 22. päivänä Heinäkuuta 1902. julistamallaan päätöksellä ratkaissut jutun ja katsonut siinä käyneen selville että, sittenkun Kauppaneuvos, Eklöf oli edellimainitulla vuokravälikirjalla määräämättömäksi ajaksi vuokrannut Mikko Riikoselta ylläsanotusta Mikkolan tilasta kysymyksessä olevan noin kahdeksan hehtaaria laajan maa-alan Mikko Riikonen oli myynyt tilan Aatelismiehelle von Ernstille ja tämä edelleen Kunniapervarille Reiehardille minkä jälkeen Kruununnimismies Hyyyläinen oli kauppakirjalla 15. päivältä Kesäkuuta 1908. ostanut Kunniaporvi rilta Reichardilta äskensanotun maaalan, josta sittemmin oli muodostettu puheenalainen Myrskylän palstatilaja koskei Mikkolan tila ollut kiinnitetty sanotun vuokravälikirjan pysyväisyyden vakuudeksi, eikä välikirja näin ollen sitonut Kruununnimismiestä Kyyryläistä, senvuoksi ja kun Kauppanen voksella Eklofiltä siis ei ollut oikeutta pitää hallussaan Kruununnimismies hen Ryyryläisen puheenalaista maa-aluetta, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Kauppaneuvoksen Eklösin kolmen kuukauden kuluessa Kihlakunnanoikeuden päätöksen julistamispäivästä lukien häätämisen uhalla viemään pois kaikki kysymyksessä olevalla palstatilalla olevat rakennuksensa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppanenkos Eklöf, oli vetoamalla saattanut jutun, on 4. päivänä Marraskuutu 1910. antamallaan tuomiollu, koska Kauppaneuvos Eklöf oli haasteen jälkeen saanut nauttia hyväkseen laillisen lähtöajan, jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan; ollen se kolmen kuukeuden aika, minkä kuluessa Kauppaseuvoksen Eklösin tuli muuttaa rakennuk