Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
125 No 222. Pag. 195. R. D. 1916. Tammikuun 31 päivänä 1917 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa perinnönjaon moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Kerimäen pitäjän Laukansaaren kylästä oleva Talollinen Paavo Koikkalainen hakijana sekä Rantasalmen pitäjän Parkumäen kylästä oleva Talollinen Pekka Koikkalainen, saapuville tulleena, ynnä Laukansaaren kylässä asuvat Talolliset Albin ja Ernst Koikkalainen, poisjääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosastonsa Tammikuun 31 päivänä 1917. Keisarillinen Senaatti on itsellenja esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Kerimäen ja Enonkosken pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Pekka, Albin ja Ernst Koikkalainen lausuneet, että asianosaisten veli, Läsnä: A. L. J. P. R. H. A. B. S. K. H. B.
Laukansaaren kylässä asunut Talollinen Matti Koikkalainen oli kuollut Maaliskuun 19 päivänä 1909, jättäen lähimpinä perillisinä jälkeensä, paitsi asianosaisia, erään Juho Wenäläisen kanssa avioliitossa olleen, jo aikaisemmin kuolleen sisarensa Henriikka Koikkalaisen alaikäiset lapset Hilma, Lempi, Weikko, Siiri ja Erik Wenäläisen; että Paavo Koikkalainen oli seuranneen Toukokuun 19 päivänä laaditulla kauppakirjalla ostanut Juho Wenäläiseltä mainittujen alaikäisten lasten osuuden Matti Koikkalaisen jälkeen jääneestä pesästä; sekä että mainitussa kuolinpesässä oli toimitettu sanotun Toukokuun 18 päivänä alotettu ja saman kuun 20 päivänä päättyneeksi katsottu perinninjako, jonka yhteydessä, koska Paavo, Albin, Ernest ja Matti Koikkalaisen omaisuus oli siihen asti ollut yhteisenä oli samalla jaettu tämä yhdyspesä; mutta kun eräs luhtamaapalsta eli 0,0072 Heikinpohja nimisestä perintötalosta No 1 Säämingin pitäjän Heikinpohjan kylässä, jonka palstan Matti ja Paavo Koikkalainen olivat Lokakuun 28 päivänä 1907 ostaneet Savonlinnan kaupungin Rahatoimikamarilta yhdyspesän varoilla suoritetusta 310 markan hinnasta, oli jaossa erotettu Matti ja Paavo Koikkalaisen yksityiseksi omaisuudeksi, joskin siitä suoritettu hinta oli jaettu pesänosakasten kesken Matti ja Paavo Koikkalaisen yhdyspesälle maksettavana velkana, eikä jaossa oltu ollenkaan otettu huomioon sitä, että Paavo Koikkalaisen poikaa Otto August Koikkalaista oli yhdyspesän varoilla kouluutettu Savonlinnan kaupungissa seitsemän vuotta ja käytetty Pölyteknillisessä Opistossa Helsingin kaupungissa yhden vuoden aika, mistä yhdyspesälle oli oiheutunut menoja, koulunkäynnistä Savonlinnassa 500 markan mukaan vuodessa 3500 markkaa ja olosta Helsingissä 1500 markkaa, ovat Pekka Koikkalainen ja hänen myötä puolensa vaati120
neet, että kysymyksessä oleva jakotoimitus määrättäisiin oikaistavaksi ja täydennettäväksi siten, että mainittu luhtamaapalsta ja Otto August Koikkalaisen opinnoista johtunut 5000 markan suuruinen yhdyspesän saatava Paavo Koikkalaiselta jaettaisiin yhdyspesän osakasten kesken. Paavo Koikkalaisen väitettyä, että asianosaiset kukin olivat kysymyksessä olevassa jaossa laaditun toimituskirjan alla olevissa, nimikirjoituksillaan varustamissaan lausumissa vakuuttaneet olevansa jakoon kaikin puolin tyytyväiset ja niin ollen menettäneet oikeuden moittia sitä, on Kihlakunnanoikeus Huhtikuun 23 päivänä 1910 julistamallaan väitepäätöksellä, koska perinnönjakoon tyytymätön perillinen tahi osakas oli lain mukaan oikeutettu yön ja vuoden kuluessa perinnön jaon toimittamisesta lukien moittimaan sitä, eikä tuo aika vielä ollut kulunut umpeen, ja kun asianosaisten jakokirjaan merkitsemää tyytymystä jakoon ei voitu pitää nimenomaisena luopumisena oikeudesta moittia jakoa, velvoittanut Paavo Koikkalaisen vastaamaan kanteeseen; minkä jälkeen Paavo Koikkalainen on vastannut, että kanteessa mainittu luhtamaa oli osakasten yksimielisellä sopimuksella jätetty Matti ja Paavo Koikkalaisen yksityiseksi omaisuudeksi ja että Otto August Koikkalaisen kouluuttaminen oli suoritettu muilla kuin yhteisen pesänvaroilla. Kihlakunnanoikeus, jossa Paavo Koikkalainen on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Maaliskuun 16 päivänä 1911 julistamassaan lopullisessa päätöksessä lausunut, että koska Paavo Koikkalainen oli myöntänyt kysymyksessä olevan osan taloa No 1 Säämingin pitäjän Heikinpohjan kylässä ostetun Matti Koikkalais-vainajan sekä Paavo, Albin ja Ernst Koikkalaisen yhteispesän varoilla ja se siis 127
oli katsottava kuuluvan asianosaisille yhteisesti, sentähden ja kun Otto August Koikkalaisen kouluutuskustannukset eivät olleet laskettavat pesän yhteiseksi, vaan Paavo Koikkalaisen yksityiseksi menoksi, Kihlakunnanoikeus, katsoen että nuo kustannukset olivat nousseet Savonlinnassa keskimää rin ainakin kahteensataan viiteenkymmeneen markkaan vuodessa eli siis seitsemältä vuodelta tuhanteen seitsemäänsataan viiteenkymmeneen markkaan ja Helsingissä olosta yhdeltä vuodelta tuhanteen viiteensataan markkaaneli yhteensä kolmeentuhanteen kahteensataan viiteenkymmeneen markkaan, on määrännyt moitteenalaisen jaon oikaistavaksi siten, että luhtamaapalstan omistusoikeus oli jaettava asianosaisten välillä heidän pesän muun omaisuuden suhteen sopimansa jakoperusteen mukaan ja että sen hinta kolmesataakymmenen markkaa oli otettava jaetun pesän yhteiseksi menoksi, sekä että Paavo Koikkalaisen velaksi pesään oli luettava mainitut kolmetuhatta kaksisataa viisikymmentä markkaa, siitä kuitenkin lyhennettyä ne tuhat seitsemänsataa kymmenen markkaa, jotka Otto August Koikkalainen oli opintoaikanaan itse ansainneet, joten Paavo Koikkalaisen velaksi pesään oli luettava tuhat viisisataa neljäkymmentä markkaa; ja oli jako oikaistava tämän mukaan asianosaisten yhteisellä kustannuksella neljän kuukauden kuluessa siitä lukien, kun Kihlakunnanoikeuden päätös julistettiin ja oli sen toimittamisesta Pekka, Albin ja Ernest Koikkalaisen pidettävä huoli, tullen Paavo Koikkalaisen, saatuaan siitä hyvissä ajoin tiedon, olla jaossa läsnä, saamatta sitä millään tavoin estää Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Paavo Koikkalainen oli vetoamalla saattanut jutun, on Huhtikuun 27 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla vah128
vistanut edelläkerrotun väitepäätöksen ja jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden lopullisen päätöksen varaan, kuitenkin siten että siinä mainittu neljän kuukauden aika oli luettava Hovioikeuden tuomion antopäivästä; ja tuli Paavo Koikkalaisen viidelläkymmenellä markalla korvata Pekka, Albin ja Ernest Koikkalaiselle heillä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Paavo Koikkalainen anonut muutosta perustelmalla, johon Pekka Koikkalainen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Pekka, Albin ja Ernest Koikkalainen ovat merkinneet puheenalaiseen jakokirjaan olevansa kaikin puolin tyytyväiset jakoon eikä heillä siis ole oikeutta moittia sitä, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätökset, hyljätä Pekka Koikkalaisen ja hänen myötäpuoltensa asiassa ajaman kanteenAsian laatuun nähden saa Paavo Koikkalainen kuitenkin itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alptziuksiala. Johannes Pesonen. Alptziuksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. Samuli KorkiA. J. Lillman 1./. Harry begrotte129
Helmikuun 1 päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, rakennusten omistusoikeutta koskevassa jutussa, jossa Helsin gin kaupungista oleva Hovineuvos Emil August Jalovirta, entinen Bjugg, ja Kyminlaakson Kansanopiston kannatusyhdistys, Sippolan pitäjän Mämmälän kylästä, kumpikin erikseen, ovat hakijoina sekä Pietarin kaupungista kotoisin olevat Eversti Vihold Ignatjevitsch Stomma ja hänen vaimonsa Julia Titoona Stomma vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 1 päiväpä 1917 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Vehkalahden ja Sippolan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Everti Stomma ja Julia Stomma vastapuolilleen toimituttamansa haasteen nojalla lausuneet, että sittenkun viimeksimainiLäsnä: J. P.  R. H. - A. R. K. A. S. W. 1/3. S. 30 No 223 Pag. 247. R. D. 1915.
tun pitäjän Mämmälän kylässä olevan Marinhovi nimisen rälssitalon No 11 silloinen omistaja Everstiluutnantti Lennart Försten ja hänen vaimonsa Alma Forsten olivat Heinäkuun 31 päivänä 1899 Pietarin kaupungissa asuvalle Everstiluutnantti Torsténin veljelle Eversti Gustaf Forstinille lahjoittaneet Marinhovin rälssitalosta erotetun Harjulan palstatilan sekä Syyskuun 14 päivänä 1902 Everti Forstenille samasta talosta myyneet erään maakappaleen, josta ynnä sanotusta Harjulan palstatilasta Viipurin läänin Kuvernöörinviraston Helmikuun 21 päivänä 1903 antamalla päätöksellä oli muodostettu Harjula niminen, sittemmin maarekisteriin numerolla 11 5/6 merkitty itsenäinen lohkotila, oli Julia Stomman sittemmin kuollut isä Kenraaliluut nantti Iitus Stomma lahjoittanut Julia Stommalle mainitun Harjulan lohkotilan maalle Eversti Forsténin suostumuksella aikoinaan rakennuttamansa huvilan, jonka tonttimaaksi aijottu ja erottamisen tapahduttua Keuraaliluutnantti Stommelle myytäväksi tarkoitettu maa-alue oli Everti Forstenin hakemuksesta Viipurin läänin Kuvernöörin Lokakuun 8 päivänä 1906 antamalla päätöksellä muodostettu Kenraalin huvila" nimiseksi Harjulan tilan palstatilaksi, mutta joka ei kuitenkaan ollut ennättänyt tulla Kenraatiluutnantti Stommalle luovutetuksi ennenkuin Hovineuvos Jalovirta oli Marinhovin rälssitaloa kokonaisuudessaan ja niinmuodoin Harjulan lohkotilaakin rasittavien Everstiluutnantti Forstenin kiinnitysvelkain suoritukseksi Marraskuun 22 päivänä 1906 toimitetussa pakkohuutokaupassa ostanut, muiden muassa, Harjulan lohkotilan, jonka Hovineuvos Jalovirta sitten Marraskuun 3 päivänä 1910 oli myynyt Kyminlaakson Kansanopiston kannatusyhdistykselle. Kun Hovineuvos Jalovirta samoin kuin Kyminlaakson Kansanopiston kannatusyhdistyskin katsoivat puheenaolevan huvilan rakennukset Harjulan lohkotilan rakennuksiin kuuluviksi ja sillä perusteella, pitäen niitä ominaan, olivat ottaneet ne hallintaansa, niin ovat Eversti Stomma ja Julia Stomma vaatineet Hovineuvos Salovirtaa ja Kyminlaakson Kansanopiston kannatusyhdistystä velvoitettaviksi luo131
vuttamaan Everti Stommalle ja Julia Stommalle mainitun huvilarakennuksen ulkohuoneineen. Kanteesta kuulusteltuina ovat Hovineuvos Jalovista ja Kyminlaakson Kansanomiston kannatusyhdistys kieltäneet Keuraatiluutnantti Stomman omistaneen tai rakennuttaneenkaan riidanalaista huvilaa, jonka rakennusaineet oli otettu Everstiluutnantti Forstenin omistaman Marinhovin rälssitalon metsästä. Sen vuoksi, ja kun huvilarakennusryhmä oli Harjulan tilaan kuuluva, sekä koska Hovineuvos Jalovirta, joka pakkohuutokaupassa oli ostanut Harjulan tilan ja samalla myös mainitut rakennukset, oli niitä häiritsemättä jo noin 4 vuotta ominaan hallinnut, ovat Hovineuvos salovirta ja Kyminlaakson Kansanopiston kannatusyhdistys, katsoen jääneen todistamatta sen kin että sanottu huvila olisi Kenraaliluutnantti Stommalta siirtynyt Julia Stommelle, vastustaneet kannetta sekä anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan. Sittenkun Everstiluutnantti Forsteniakin oli jutussa kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus Helmikuun 1 päivänä 1912 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Kenraatiluutnantti Stomma oli ainakin yli kymmenen vuotta sitä ennen Eversti Forstenin siihen aikaan omistamalle Harjulan tilalle tämän suostumuksella omaa tarvettansa varten rakennuttanut huvilarakennuksen siihen kuuluvine tupa- ja ulkohuonerakennuksineen ynnä kellareineen sekä Kyminjoen rännalla olevine saunoineen, jotka raken. nukset eivät olleet mainitun Harjulan tilan asumiseen ja viljelemiseen tarpeelliset, mihin nähden ja kun Hovineuvos ja lovirta ja Kyminlaakson Kansanopiston kannatusyhdistys eivät olleet väittäneetkään omistusoikeuden sanottuihin rakennuksiin ennen edellämainittua pakkohuutokauppaa siirtyneen Harjulan tilan omistajalle, sekä koskeivät sanottua tilaa rasittaneet kiinnitykset olleet voineet käsittää nöita rakennuksia eivätkä ne sen vuoksi myöskään olleet tulleet Hovineuvos Jalovirralle myydyiksi sanotussa pakkohuutokaupassa, ja kun ei se seikka, että nuo rakennukset ehkä olivat 132
hyvässä luottamuksessa ostetut Hovineuvos Jalovirralta Kyminlaakson kansanopistolle, voinut riistää Kenraaliluutnantti Stommalta eikä tämän oikeuden omistajilta Keuraatiluutnantti Stomman oikeutta nöihin rakennuksiin, varsinkaan kun Kyminlaakson Kansanopiston kannatuppdistyksen asiamies ja Hovineuvos Jalovi ta olivat Kihlakunnanoikeudelle ilmoittaneet ei tietäneensä, kuka puheenaolevat rakennukset oli ennen mainittua pakkohuutokauppaa omistanut, ja Hovineuvos Jalovista oli ilmoittanut saaneensa Kenraatiluutnantti Stommalta tietää Keuraatiluutnantti Stomman menettäneen nuo rakennuksensa sanotussa pakkohuutokaupassa, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Kyminlaakson Kansanopiston kannatusyhdistyksen luovuttamaan heti Everti Stommalle ja Julia Stommelle, joille Keuraatiluutnantti Stomma vainajan oikeus puheenaoleviin rakennuksiin oli siirtynyt, kysymyksessä olevan huvilarakennusryhmän eli päärakentuksen, ulkohuonerakennuksen kuparakennuksen, kellarin ja saunan. 133 Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Hovineuvos Jalovista ja Kyminlaakson Kansanopiston kannatusyhdistys olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Syyskuun 16 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Hovineuvos Jalovirta ja Kyminlaakson Kansanopiston kannatusyhdistys hakeneet muutosta perustelmillä, joihin Everti Stommaja Julia Stomma ovat vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja samalla kuin Hovineuvos Jalovirran vaatimus Eversti Forsténin julistamisesta peräytystodistajaksi jätetään huomioon ottamatta, katsoo Keisarillinen Senaatti etteivät Eversti Stomma ja Julia Stomma ole voineet luotettavasti näyttää omistusoikeuttaan riidanalaisiin rakennuksiin, joita ei myöskään, Hovineuvos Jalovirran Marraskuun 22 päivänä 1906 ostaessa pakkohuutokaupalla muun muassa Harjulan lohkotilan rakennecksineen, oltii kaupasta erotettu, minkä vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeak
si, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Stomman aviopuollen jutussa ajaman kanteen, mutta saavat Hovineuvos Jalovista ja Kyminlaakson Kansanopiston kannatusyhdistys, jotka jutun ovat alioikeuksissa menettäneet, itse kärsiä lainkäymtikulunsa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Johannes Pesonen. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. R. Helanen A. V. Hubrman Samuli Koski. K. Auer. Matti Syrjänen Helmikuun 1. päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuilla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulkessa velkomisjutussa, jossa Jämsän pitäjän Hauvolan kylästä olivat Torppari Viktor Salminen ja hänen vaimonsa Fiina Salminen yhteisesti ovat hakijoina sekä samassa kylässä asuva Talollinen Emil Lahtinen vastaajana. Annettu Oikeusorastossa Helmikuun 1. päivä nä 1917 Keisarillinen Senaalle on itullen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: tämän läänin Kuvernöörille annetussa kirjoituksessa ja, sittenkuin asia riitaisena oli siirretty tuomioistuimies, Jämsän pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Emil Lahtinen lausunut, että sadasjoen pitäjässä asunut Tilanomistaja Källe Kello salmi oli Heinäkuun 16. päivänä 1908 tehdyllä välikirjalla vuokrannut Salmisen aviopuolille heiltä samana päiLäsnä: 12. Mk. R.B. A. K-S. K. 31 No 224. sivu 199a R. D. 1916.
vänä laaditulla kauppakirjalla ostamansa, siihen liitetyssä erikoisluettelossa luetellun irtaimiston käytettäväksi kunnes kuusi kuukautta jommaltakummalta puolen tapahtuneen irtisanon nan jälkeen oli umpeen kulunut,300 markan suuruisesta vuotuisestä vuokrasta, joka oli maksettava viimeistään kunkin vuoden Heinäkuun 1 päivänä, sekä että sittemmin kuolleen Kalle Kellosalmen leski Eva Stiina Kellosalmi oli, tultuaan keskinäisen testamentin nojalla miesvainajansa jäämistön yleisperijäksi, Lokakuun 21 päivänä 1912 siirtänyt sanotun vuokravälikirjan siihen perustuvine vuokrasaatavineen Emil Lahtiselle; mutta koska Salmisen aviopuolet eivät olleet Lahtiselle eivältä hänen edeltäjälleen suorittanut mainittua vuokraa Heinäkuun 16 päivän 1908. ja Heinäkuun 16. päivän 1913 väliseltä ajalta, on Emil Lahlingen anonut Salmisen aviopuolia velvoitettavaksi suorittamaan hänelle maksamaton vuokra 1800. markkaa kuuden prosentin korkoineen kullekin vuotuiselle makmerälle kunkin vuoden Heinäkuun 1 päivästä sekä korvaamaan hänellä Kuvernöörinvirastossa ja Kihlakunnanoikeudessa asiasta ollut kulut Kanteesta kuulusteltuina ovat Salmisen aviopuolet väittäneet antaneensa puheenalaisen irtaimiston Kalle Kellosalmelle ja nyttemmin kuolleelle Talolliselle Kalle Kortalahdelle ainoastaan pantiksi takaussitoumuksen vakuudeksi johan nämä olivat Viktor Salmisen puolesta menneet erään hänen hankintavälipuheensa täyttämisestä, vaikkakin panttaus oli laadittu kauppakirjan muotoon, minkä vuoksi, ja kun asianosais ten kesken oli virellä riita omistusoikeudesta kysymyksessä olevaan omaimuhen, Salmisen aviopuolet ovat vaatineet kannetta ennenäikänna kyljättäväksi Kihlakunnanoikeus on Marras kuun 19 päivänä 1913 julistanut päätöksen; ja koska Emil Lahlisen vaatinus perustui vuokravälikirjaan ei vätkä Salmeisen aviopuolet olleet tahto135
netkaan näyttää suorittamensa vaadittua vuokraa, on Kihlakunnanoi keus velvoittanut Salmisen aviopuolet kuitin saadessaan suorittamaan Emil Lahtiselle vaaditun vuokramaksun tuhat viisisataa markkaa kuuden prosentin korkoineen kullekin vuotuiselle maksuerille kolmollesadalle markalle kunkin vuoden Heinäkuun 1 päivästä täyden maksuen tapahtumiseen sekä yhteensä sadalla markalla korvaamaan Lahtisen kulut Kuvernöörinvirastossa ja Kihlakunnanoikeudessa. levioikeus, jonne Salmisen aviomålet olivat vidannet Kihlakunnan oikeuden päätöksestä on Toukokuun 12 päivänä 1916 ratkaisut jutun; ja koska Hovioikeudessa säilytetyistä asiakirjoista kävi selville, että Kihlakunnanoikeus oli Elokuun 18. päivänä 1913. julistamallaan päätöksellä velvoittanut Salmisen aviopuolet heti antamaan yllämainitun irtaimiston Emil Lahtiselle ja siten katsonut sanotun omaisuuden kuuluvan Lahtijelle sekä Hovioikeus oli Toukokuun 12. päivänä 1916 antamallaan tuomiollä vahvistanut vastamainitun päätöksen on Hovioikeus jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että, kun Kalle Kellosalmi oli kuitin mukaan Toukokuun 16 päivältä 1910 saanut Salmisen aviopuolilta 1909 vuoden vuokran kolmesataa markkaa, Salmian aviopuolet vapautettiin suorittamasta Lahtiselle mainitulta vuodelta vaadittua vuokraa korkoimen Hovioikeuden tuomioen ovat Salmisen aviopuolet anoneet muutosta perustölemalla johan Emil Lahtinen on vastannut "Keisarillinen Senaatti katsoo ettei ole aihelta muuttaa Hovioikeuden tuomiota Viktor ja Tiina Salminen velvoitetaan maksamaan Emil Lahtiselle hänellä jutun vuoksi Senaalissa olliiden kalijen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa siitä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen SenaattiAlpeKiuksiala. Johannes Pesonen. Alhel Kiuksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen Samuli Korki. A. W. Huuruvara 136
37 Helmikuun 5 päivänä 1917 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa jutussa yhtiökokouksen päätöksen kumoamisesta jossa Helsingin kaupungissa asuvat Räätäli Alfred Vilin, Neiti Ellen Toivonen, Kirvenmies Oskar Jokinen ja Lyhdynsytyt täjä Isak Koskinen ovat hakijoina sekä Rakennus Osakeyhtiö Helle, myös Helsingis tä, vastaajana: Annettu Oikeus osastossa Helmikuun 5 päivänä 1917 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää. Helsingin kaupungin Raastuvan oikeudessa ovat Alfred Vilén ja hänen myötäpuolensa lausuneet, että Rakennus Osakeyhtiö Helle, joka omisti tontille No 33 Vuoremiehenkadun varrella Helringin kaupungissa rakennetut kaksi kaksikouksesta asuinrakennusta, katuLäsnä: F. S. A. L. B. A: A. R. G. K. V. S. No 243. Sag 243. Rl. 1916
piharakennuksen, jotka sisälvät yhtiön osakkaille vuokrattuja huoneustoja, kussakin yhtä osaketta kohden kamari, välikkö ja keittiö ynnä kellari ja ullakkosuojat, eli Huhtikuun 3 päivänä 1903 vahvistetun yhtiöjärjestyksen sä 11 SS:n mukaisesti Maaliskuun 18 päivänä 1913 pidetyssä vuosikokouksessa päättänyt silloin kulumassa olleelta vuokravuodelta kannettavaksi huoneustoista vuokraa: katuraken nuksen yläkerroksen huoneustoista 46 ja alakernoksen 43 markkaa sekä piharakennuksen huoneentoista yläkerroksessa 43 ja alakernokseosa 40 mark kaa kuukausittain, vaikka niin katukuin pehärakennuksenkin yläkerros ten huoneustot olivat huomattavas ti suuremmat alakerrasten huoneus toja, vaihdellen erotus joka yhteentoistä neliömetriin saakka eli 50,40 nehö metristä 62,25 neliömetriin, mitä ero tusta huoneustajen tilavuudessa vuokrämaksujen erotus ei vastannut, joten yläkerrosten suurempien huoneus tojen vuokraajat joutuivat osakkeis 138 taan nauttimaan suurempaa etua kuin alakirrosten pienempiä huoneustoja asuvat osakkaat, ilman että yhtiöjärjestyksessä oli edellisille sellaista etua pidätetty. Huolimatta siitä, että Alfred Vilén ja hänen myötäpuolen sa, jotka asuivat puheenalaisten rakennusten alakernöksissä kukin osakit taan vastaavaa huoneustoa, Rakennus Osakeyhtiö Helteen ylimääräisessä yhtiökokouksessa Toukokuun 17 päivänä 1913 olivat pyytäneet vuokramaksu jen tasoittamista siten, että ne lasket taisiin huoneustojen lattiain pinta- loja myöten, yhtiökokous kummin kin oli kieltäytynyt toimeenpanemaa ta tasoitusta; minkä vuoksi ja kun tuo, osakkaan osaa Rakennus Osakeyhtiö Helteen omaisuuteen välittömääti koskeva päätös, asettaessaan toioet osakkaat taloudellisesti edullisempään asemaan kuin toiset vaikkei yhteöjärjestys sellaista myöntänyt, eli laiton ovat Alfred Vilin ja hänen myöläpuolensa vaatinut, että Toukokuun 17 päivänä 1913 tehdyn yhtiökokenksen päätös
nikäli sillä oli ratkaistu kysymys vuokrain tasoittamisesta, julistettaisiin mitättömäksi, ja yhtiö velvoitettaisiin sopivalla uhalla Kesäkuun 1 päivänä 1913 alkaneen vuokravuoden alusta siten tasoittamaan huoneustoista kannettavat vuokrat, että ne tulisivat huoneustojen tilavun den mukaan suhteellisesti yhtäviin riksi Kanteesta kuultuna on Rakennus Osakeyhtiö Helle sitä vastustanut. Raastuvanoikeus, jossa asianosairet molemmin puolin ovat pyytämet oikeudenkäyntikulujensa korvausta on Tammikuun 31 päivänä 1914 julistämässään päätöksessä, koskeivät ilred Vilen ja hänen myötäpuolensa oibet näyttäneet että kysymyksessä oleva ylimääräisen yhtiökokouksen Toukokuun 17 päivänä 1913 tekemä päätösolisi lain tahi yhtiöjärjestyksen vastanen, hyljännyt kanteen ja velvoitta nut Alfred Vilenin ja hänen myötäs puolensa yhteisvastuullisesti korvaa maan Rakennus Osakeyhtiö Helteen ei keudenkäyntikulut sadalla kahdellakymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Afred Vilin ja hänen myötäpuolensa vetaamalla olivat saattaneet jutun, on Toukokuun 31 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt sen Raastuvanoikeu den päätöksen varaan ja velvoittanut Alfred Vilenen ja hänen myötäpuolen ra kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Rakennus Osakeyhtiö Helteellä Hovioikeudessa olleet kustannuksi Hovioikeuden tuomioon ovat Alfred tilen ja hänen myöläpuolensa anoneet muutosta perustelmalla, johon Raken nus Osakeyhtiö Helle on vastannutKeisarillinen Senaatti katsoo iltei ole oikella muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Alfred Vilen myötä puo139 lineen velvoitetaan yhteisvastuut lisesti maksamaan Rakennus Osakeyhtiö Helteelle sillä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset nou