Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Heinäkuun 8 päivänä 1901 Keisarillisen Majistetin Korkeassa. Nimssä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tullässä, saatavaa koskovassa jutussa jossa Talollinen Heikki Kakkonen Ruskealan pitäjän Kontioloppälahden kylästä, on hakijana sekä Talollinen Juhana Matinpoika Kakkonen, saman pitäjän Otrakkalan kylästä. tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä Heinäkuun 8 päivänä 1901 Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut hetää seuraavaa Ruskealan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juhana Kakkonen, toimitettuansa kirjallisen haasteen Heikki Kakkoselle, kertonut että Wiipurin läänin Kuvernööri oli lainvoiman saaneella päätöksellä Syyskuun 14 päivältä 1859 ja siihen perustuvalla sijoituskirjalla ottanut Juhana Kakkosen isän Matti Matinpoika Kakkosen ja tämän velläsnä 76.SS - 87 - skt - E. A. K. 616 Pag. 72. R. B. 1900
jen, mainitun Heikki Kakkosen yhteisesti, ensiksimainitun isännyydellä, asukkaiksi kruununluontoiselle puoliskolle taloa No 2. sanotussa Otrakkalan kylässä, jossa he sitten olivat eläneet yhdyspesässä, vaan että Heikki Kähkönen, Matti Kakkosen kuoltua, oli omavaltaisesti ajanut Juhana Kakkosen, hänen vielä alaikäisenä ollessa, pois tilalta ja yksin pitänyt yhteisen pesän, että Heikki Kakkonen, vaikka Kuvernööri sittemmin oli sijoituskirjalla Marraskuun 29 päivältä 1882 ottanut Heikki Kakkosen ja Juhana Kakhosen yhteisesti, Heikki Kakkosen isännyydellä, tilan asukkaiksi, oli kieltäytynyt luovuttamasta Juhana Kakkoselle osaa tilasta ja yhteisestä pesästä, minkä johdosta Juhana Kukkonen oli Kihlakunnanoikeudessa Heikki Kukkasta vastaan punnut virulle eri kanteet hänen velvoittamisesta siihen, ja että asianosaiset silloin välikirjalla 22 päivältä Helmikuuta 1884 olivat sopineet siten, että sanottu talonpuolisko luovutettiin Juhana Kukkosen yksin haltittavaksi ja Heikki Kakkonen sitä vastaan sai kaikki asianosaisten ennen tätä sopimusta yhtäsenä olleen pesän irtaimen omaisuuden, rahavarat ja saamiset, joiden arvo, Juhana Kakkosen oikeutan antaman laskun mukaan oli noussut kahdeksaantuhanteen sataan seitsemän markkaan, mutta koska Heikki Kukkonen sittemmin, huolimatta sanotusta sovinnosta, oli 23 päivänä Joulukuuta 1876 Kuvernöörille jättämäs saan hakemuskirjassa anonut, että puheenä oleva talonpuolisko jaettaisiin kahtia Juhana ja Heikki Kakkosen välillä, ja Sääninhallitus päätöksellä 22 päivältä Syyskuuta 1877, vartan ottamatta mainittua sopimuskirjaa, oli määrännyt talonpuoliskon jaettavaksi kahteen yhdenverlaiseen osaan ja ottanut asianosaiset asukkaiksi kummankin osallen. sa, on Juhana Kakkonen vaatinut, että Heikki Kakkonen velvoitettaisiin sovintokirjan nojalla haltuunsa ottamansa irtaimiston arvosta suoritta maan Juhana Kähkoselle takaisin puolet di neljätuhatta sata kolme markkaa viisikymmentä penniä, oikeas617
taan neljätuhatta viisikymmentäkolme markkaa viisikymmentä penniä, sekä sen ohessa korvaamaan Juhana Kakkoselta oikeudenkäyntiin menneet kulut. Kanteesta kuulustettuna on Heikki Kakkonen tosin myöntänyt edellämainitun välikirjan oikeaksi, vaan väittä. nyt jaon hänen ja Matti Kakkosen välillä jo neljäkymmentäkahdeksan vuotta sitten tapahtuneen, joka jako oli käsittänyt myöskin ylempänä nimitetyn kruununtilan hallinnon, sekä kieltänyt koskaan eläneensä yhdyspesässä Juhana Kakkosen kanssa, jonta vuoksi ja kun Heikki Kakkosen välikirjassa tekemä luovutus oli ollut arvoton ja hän siis ollut oikeutettu jättämään sen varteen ottamatta, sekä Juhana Kakkonen sitä paitsi jo oli toistakymmentä vuotta saanut yksinään viljellä tilaa, Heikki Kukkonen on vaatinut kanteen kumoamisTämän jälkeen on Kihlakunnanta oikeus 6 päivänä Helmikuuta 1899 julistamallansa päätöksellä, koska kanteen perusteena olevalle sovintokirjalle 22 päivältä Helmikuuta 1884 ei voitu panna mitään arvoa, kun siihen ei oltu hankittu Lääninhallituksen vahvistusta, eikä muutakaan tulea Juhana Kakkosen asiassa tekemälle vaatimukselle ottu näytetty, vaan päinvastoin asiassa kuulusteltujen todistajain kertomuksista oli käynyt selville, etteivät asianosaiset ollenkaan olleet eläneet yhdyspesässä, hyljännyt Juhana Kakkosen asiassa ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juha na Kakkonen on veloamalla saatta nut asian, on tuomiossa Helmikuun 3 päivältä 1900. lausunut, että koska näytetty oli ja Heikki Kakkonen jättänyt kiistämättä että Heikki Kakkonen yhteisesti Matti Rahkosen kanssa oli ollut sijoitettu puheenalaiseen kuuununtilaan Matti Rahkosen isännyydellä ja elänyt hänen kanssaan yhdyspesässä eikä Heikki Kähkönen ollut Juhana Kakkosen kieltoa vastaan toteuttanut väitostään, että pesänjako hänen ja Matti Kakkosen välillä oli tapahtu618
nut, sen vuoksi ja kun Heikki Kakkonen, joka ei myöskään ollut näyttänyt itsellään olleen oikeutta yksinäänn nauttia hänen ja Matti Käkkosen yhteisen pesän omaisuutta, ei ollut voinut kieltää, että kysymyksessä oleva välikirja, sitten kuin Juhana Kakkonen oli saanut Heikki Kähkösen kanssa sijoituksen sanottuun tilaan ja häntä vastaan Kihlakunnanoikeudessa pannut vireille eri kantut tilan nautinnon ja yhteisen pesän luovuttamisesta jakoon, oli tehty sanottujen oikeudenkäyntien johdosta ja niiden käsittämien riitasuhteiden sovintona, eikä myöskään, että Juhana Rakkosen Kihlakunnanoikeuteen antamassa luettelossa mainitut esineet kuului vat siihen Heikki Kukkosen silloin hallitsemaan omaisuuteen, jota samat riidat tarkoittivat, Hovioikeus on katsonut toteen saatetuksi, että sanotun välikirjan kautta tapahtunut sovinto oli käsittänyt sellaista luetellun omaisuuden ynnä mainitun kruununtilan hallinnon jakamista Heikki Kakkoselle ja Juhana Kakkoselle yhteisesti kuuluvina, että ensiksimainittu omaisuus lankesi Heikki Kakkoselle yksinänsä, sitä vastaan että tilan hallinto vastaisuudeksi luovutettiin Juhana Kakkoselle; mihin nähden ja kun sanottu sovinto Heikki Kakkosen menettelyn kautta oli rauennut ja Heikki Käkkönen sen johdosta, Maakaaren 11 luvun 1 SS:n mukaan, oli velvollinen takaisin antamaan mitä hän sanotussa sovinnossa oli saanut vastikkaksi luovuttamastaan hallinto-oikeudesta eikä Heikki Kakkonen ollut voinut kieltää Juhana Kakkosen mainitulle vastikkeelle ilmoittamaa arvoa Hovioikeus on velvoittanut Heikki Rakhosen heti, kuittia vastaan, maksa maan Juhana Kakkoselle puolen sanotun omaisuuden arvosta neljätuhatta viisi hemmentäkolme markkaa viisikymmentä penniä sekä sen ohessa neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Juhana Kokkosen Kihlakunnanoikeudessa kärsimät kulungit. Hovioikeuden tuomioon on Heikki Kakkonen alamaisesti anonut muutosta, minkä jälkeen suullinen kuulustelu 619
asiassa on pidetty ja siinä tapahtunut, kuten kuulustelusta laadittu pöytäkirja osottaa Keisarillinen Senaatti on tämän asian tutkinut ja katsoo, ett'ei Heikki Kakkonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikaiasianomaiset alamaisuudessa noudatta koot. Keisarillisen Majestetin Korkeassa SimonsöHänen Suomen Senaattinsa: J.J. Sohlman J; E; Heikel Lars Homén. E; Johansson, E, Andersin. E. Savonius. Den 10. Juli 1901. 1 Hans Kejserliga Majestäts Högnetamm Dess Senats för Finland dom uti ett, på redsatt reversskilling, från Åbo Hofatt inkommet mål emellan Ränte och kapitalbildnings anstalten i Åbo, sökande, samt Kontoristerne Gustaf Fredrik Lillia, från Tammerfors stad, och Emil Mauritz Stenberg, från Åbostad, gemensamt svarande, angående ersättning: gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 10. Juli 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtal följande: Sedan Ränte - och kapitalbetningsan slatten vid Rådstufvurätten i Åbo stad yrkat Sjökaptenen Gustaf Adolf Bäcklunds, Vieikonsuen Gustaf Adolf Lindbloms och Gärdsegaren Johan Enroths, alle från Åbo, samt Sjökaptenen Karl Otto Malmqvists, från Kirjala by i Pargas socken, förpligtande att, på grund af en utaf Kaptenen Backlund den 26 FeGden J. G. S. - S.V. H - C. A - L. H. K. S. 8o P. 1907 Pag 117. Rb. 1900.
bruari 1894. till nämnda anstält utfärdad skuldsedel, för hvars innehåll Vicekonsuln Lindblom, Gårdsegaren Enroth och Sjökap tenen Malmqvist ingått proprie borgen n för alla och alla för en, gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, till Ränte - och kapitalbildnings anstalten utbetala sagda skuldsedels belopp sextusen mark med sex procents årlig ränta derå från den 1. Januari 1895. samt ersätta anstalten dess umgälder i målet, äfvensom Kaptenerne Backlund och Malmqvist samt Gårdsegaren Enroth, i saken hörde, bestridt, Bäcklund att han utfärdat eller underskrifvit omförmälda skuldsedel eller på grund af densamma erhållit några penningar samt Malmqvist och Enroth att de under tecknat omordade borgesförbindelse. hvaremot Vicekonseln Lindblom icke infunnit sig inför Rätta, så hade Rådstufvurätten genom den 29. Februari 1896. afkunnadt utslag, markskuldsedelns och borgesförbindelsens riktighet icke blifvit styrkt, förkastat Ränte - och kapitalbetalnings anstaltens omordade talan; derå Åbo Hofrätt, under hvars pröfning Ränte - och kapitalbildningsanställen i vadeväg dragit målet, medels den 31. December 1896. gifven dom, emedan det icke blifvit ådagalagdt att Kaptenen Backlund utfärdat ofvan omförmälda skuldsedel eller på annan grund vore ansvarig för betalningen af densammas innehäll, låtit bero vid det slut, hvari Rådstufvurätten i saken slannat. Uti förevarande mål har Ränte och kapitalbildnings anstalten, efter Kontori sterne tillia och Stenberg ågången stämning, inför Rådstufvurätten anfört, att Lillia och Stenberg bevittnat Kaptenen Backlunds å ofvanberörda skuldsedel af den 26. Februari 1894. förekommande nämnderskrift och att anstalten, som icke egt anledning att betvifla riktig heten af sagda underskrift, då denna varit bevittnad af tvänne kända personer, i följd häraf utbetalat skuldebref vets innehåll; men emedan Kontoristerne Lillia och Stenberg sedermera uti omordade emot Kaptenen Backlund 621
vackta rättegång, då de blifvit deri å vittnesed afhörde, icke kunnat intyga, ett Kaptenen Backlund i sjelfva verket skrifvit sitt namn under skuldsedeln samt Kontoristerne Lillia och Stenberg genom omförmälda oriktiga intygan å skuldebrefvet vållat, att berörda lån utgifvits emot en värdelös förskrifning, och de sålunda förorsakat Ränti och kapitalbildnings anstalten förlust, har Ränte och kapitalbildningsanstalten yrkat Kontoristerne Littias och Stenbergs förpligtande att, gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, ersätta anstäl ten nämnda förlust och i sådant afseende till anstalten utgifva ifrågakomna skuldsedels belopp, sedtusen mark, med sex procents årlig ränta. derå från den 1. Januari 1895. samt att med etthundratrettiotvå mark nittioen penni godtgöra anstalten de kostnader densamma fått vidkännas uti ofvan beskrifna emot Kaptenen Backlund utförda rättegång, hvarhos anställen gjort anhållan om ersättning för sina umgälder i förevarande mål Öfver käromålet hörde, hafva Kontoristerne Lillia och Stenberg invändt, att Ränte - och kapitalbildnings anstalten utgifvit ifrågakomna medel åt Kaptenen Backlunds son Kontoristen Oskar Adolf Backlund och således först bort lagsöka honom för ifrågavarande kraf, innan den samma vande sin talan mot Lillia och Stenberg; hvarför och då anstalten icke visat, att Oskar Adolf Bäcklund ej kunde ersätta anställen omförmälda förlust, samt Oskar Adolf Backlund dessutom fått lyfta medlen utan att han varit för sedd med fullmakt af låntagaren att uppbära dem, Kontoristerne Lillia och Stenberg emotsett käromålets förkastande; derå och sedan Ränte- och kapital betalnings anställen i anledning häraf framhållit att berörda skuldsedels innehåll väl utbetalts åt Oskar Adolf Bäck lund, men först efter det å skuldsedeln tillkommit ett med Kaptenen Backlunds namn undertecknadt qvitto öfver medlens emottagande, Rådstufvurätten genom den 2. Oktober 1897. afkunnadt utslag, nar Ränte - och kapitalbildnings anstal622
ten utgifvit ifrågavarande lån åt annan person än den förmente låntagaren Kaptinen Bäcklund, utan att denne person varit försedd med fullmakt för länets lyftande, samt nämnda anstält icke gittat påstå, att Kaptenen Backlund sjelf qvitterat lånet å skuldsedeln, innan detsamma lyftats, förkastat Ränte- och kapitalbildningsanstaltens i målet utförda talon. Hofrätten, under hvars pröfning Ränte - och kapitalbildnings anstalten i vadeväg dragit målet, har, sedan detsamma haft den omgång handlingarna deri utvisa, medels den 17. Mars 1900. gifven dom förklarat väl utredt vara, att Kontoristerne Lillia och Stenberg uti sina å ifrågavarande skuldsedel tecknade vittnes intyg bestyrkt Kaptenen Backlunds nämndeckning, utan att veta om denne i sjelfva verket tecknat sitt namn å skuldsedeln, hvilket Kaptinen Bäcklund sedermera jemväl förnekat; men emedan Kontoristerne Sillias och Stenbergs omförmälda förfa rande icke kunde hafva till påföljd sådan ansvarighet Ränte - och kapitalbild ningsanställen velat åhvälfva dem, enär Ränte- och kapitalbildningsanstaltens ifrågakomna förlust möjligen skulle undvikits, derest ej berörda anstalt, som icke ens påstått, att Kaptenen Bäcklund sjelf qvitterat lånet å skuldsedeln innan detsamma lyftats, utlemnat medlen åt Oskar Adolf Backlund, oaktadt denne icke varit försedd med fullmakt att uppbära desamma, har Hofrätten låtit förblifva vid det slut, hvari Rådstufvurätten genom dess utslag i saken stannat. Uti denna Hofrättens dom har Ränte och kapitalbildnings anstalten i underdånighet anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Kontoristerne Lillia och Stenberg i föreskrifven ordning bemöll. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande samt finner Rante och kapitalbetnings anställen icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förden skull kommer att bero, jemte det Ränte - och kapitalbildnings anstalten kännes 623
skyldig att med sjuttiofem mark ersätta Kontoristerne Lillia och Stenberg för deras kostnader vid svarandelans bevakande härstädes Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: J. J. Tohman. E; Johnsson sistlidet och att uppoderoin. sittaiset och andersin. Lars Homén. /Karl Handutskjöf Den 11 Juli 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn Dess Senats för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter från Wiborgs Hofrätt inkommit revisionsmål emellan Agenten Wilho Helin, från Wiborgs stad, sökande, samt Handlanden Johan Hallenberg, från samma stad, uteblifven svarande angående fordran. Gifven uti Kejserliga Enalen för Finland och Dess Jussila Departement, i Helsingfors, den 11 Juli Olof Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem inhemlat följande: Sedan Guvernörsembetet i Wiborgs läni anledning af Handlanden Hallenbergs derom gjorda ansökning, medels utslag den 31. Augusti 1595 ålagt Landthandlaren Johan Penttinen, från Tervajoki by i Kiborgs socken att i grund af två särskilda, af Handlanden Hallenberg den 15 Augusti och den 6 December 1897 utstälda af Johan Penttinen uppterade vexlar, till Handlanden Hallenberg gälda desammas oguldna innehåll med sammanlagdt åttatusen trehundra trettiofem Qde 793 - Ef - J. A - E. A- E. H Silfver. 624 N 909 Såg 417 R. B. 1900 Tinsk öfver ättning af Kejserliga Tenalens utslag medlöser och Olmala by detom
mark femtioen penni, jemte ränta, samt tillika berättigat Johan Penttinen att efter stämning, som borde delgifvas Handlanden Hallenberg inom sex månader efter det berörda utslag vunnit laga kraft, söka återvinning af det sålunda utdömda vid den domstol, der Johan Penttinen borde svara i mål om fordran så har Agerton Helin, med förmälan, att Johan Penttinen medelst skriftlig afhandling af den 14 Mars 1879 öfverlåtit sin rätt till återvinning i omförmäldt afseende å Agenten Helin, efter stämning till 1599 års höstting, vid Häradsrätten i Wiborgs sockens tingslag yrkat att, emedan det hos Johan Penttinen genom Guvernörsembetets förenämnda utslag, hvilket ej blifvit öfverklagadt, utdöm da beloppet med sextusen åttahundra femtionio mark sjuttiofem penni öfverstigit Handlanden Hallenbergs verkliga fordran hos Johan Penttinen, Handlanden Hallenberg måtte förpligtas att till Agentin Helin återgälda nästnämnda belopp jemte ränta. I saken hörd har Handlanden Hallenberg motsagt krafvet; derå Häradsrätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på godtgörelse för rättegångskostnaden, medels den 20 Oktober 1899 afkunnadt utslag, enär ifrågavarande återvinningsta lan, enligt föreskrifterna i Guvernörsom betets omförmälda utslag, bort genom Handlanden Hallenberg ågången stämning anhängiggöras inom sex månader efter det sagda utslag vunnit laga kraft, men Ägenten Helin sådant försummat, förkastat Agenten Helins omförmälda talan, såsom sentida väckt, hvarhos tgenten Helin ålagts att i rättegångskostnadsersättning till Handlanden Hallenberg utgifva trettio mark. Hofrätten, under hvars pröfning Agon ten Helin i vadeväg dragit saken, har genom den 30 Juni 1900. deri gifven dem låtit vid Häradsrättens utslag bero, jemte det Ägonten Helin känts skyldig att till Handlanden Hallenberg gälda afgifterna för hans exemplar af Hofrättens dom med femton mark åttatio penni. För öfrigt har Agenten Helin fätts 625
för ohemul klagan, enligt 2. SS: 99 kap. R. B, sådant detta lagrum lyder i förordningen den 27. April 1865, att böta femtio daler med motsvarande nittiosex mark eller, vid bristande tillgång till böternas gäldande, hållas nitton dagar i fängelse Uti denna Hofrättens dom har Stgenten Helin i underdånighet anhållit om ändring Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande samt finner Agenten Helin icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att förblifva Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. 1 Hans Kejserliga Majestätsliga Namn, Dess Sonat för Finland: J. G. Tohman J; E; Heinel Pars Homen. E; Johansson Andersin. 1/3 Karl. Andersskjord Keinäkuun 12. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Känen Suomen Senaattinsa tuomio nestorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Talolliset Juho Herala vanhempi ja Juho Juhonpoika Herala nuorempi, Saarijärven pitäjän Saarij�rven kylästä, ovat hakijoina, sekä Kapteeri William Ruth, Kymin pitäjästä. tulematta jääneenä vastaajana Annettu Keisarillisessa Suomen Senaa tissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Heinäkuun 12. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Juho Herala vanhemmalle ja Juho Herala nuoremmalle toimitetun haasteen nojalla on Kapteeni Ruth Saarijärven ja Uuraisten pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän kontrahdilla Syyskuun 5. päivältä 1893. oli Juho Herala vanhemmalta ja Juho Herala nuoremmalta seitsemäntuhannen seitsemansadan markan hinnasta ostanut kontrahläsnä: RGsr. - Ef - E. A. Ltt. Ettm af SS. 626 No 919. Pag 247. R. D. 1900.
dissa kooltaan ja laadultaan tarkemmin määrättyä tukkimetsää Pitkän petäikö nimisessä, Heralan kaksi yhdeksasosaa manttaalia suuruiseen verotaloon No 16. yllämainitussa Saarijärven kylässä kuuluvassa metsäpalstasja, mikä talo oli ilmoitettu kokonaisuudessaan kuuluvan Juho Heralavanhemmalle ja Juho Herala nuoremmalle; että kun Kapteeni Ruth sitten oli aikonut ulosottaa puut metsästä, oli Juho Herala vanhemman vävy Talokas Heikki Muittari Waasan läänin Kuvernööriltä hakenut ja saanut siihen kiellon, syystä että hänen vaimolleen Tilda Juhontytär Muittarille kuului yksi neljäskymmenesviidesesä manttaalia sanotusta talosta ja hän itse oli vaimonsa sisarelta Talokkaan tytär Linda Juhontytär Heralalta ostanut yhtä suuren osuuden samaa taloa, joten Heikki Muittarille ja hänen vaimolleen siis kuului yksi viidesosa myydystä metsästä; että Kaptuni Ruth tämän johdosta oli ollut pakoitettu, saadaksensa puut metsästä, Norraskuun 13. päivänä 1896. tehdyssä välikirjassa sopimaan Heikki Muuttarin kanssa siten, että Kapteeni Ruth oli sitoutunut Heikki Muittarille suorittamaan yhden viidesosan yllämainitusta metsän hinnasta eli tuhat viisisataa neljäkymmentä markkaa, vaikka Kaptee ni Ruth jo oli Juho Herala vanhemmalle ja Juho Herala nuoremmalle maksanut koko metsänhinnan; sekä että Kapteeni Ruth olikin kohta suorittanut toisen puolen tuosta Heikki Muittarille luvatusta summasta, vaan toisen puolen, joka oli maksettava Huhtikuussa vuonna 1897. vasta sitten kunJyväskylän kaupungin Raastuvanoi keus oli tuominnut sen korkoineen kuusi sadalta vuodessa, lukien Toukokuun 1. päivästä viimeksisanettua vuotta, suoritettavaksi Kauppias Niilo Petter Kristiansonille, jolle Heikki Muttari eli saamisensa siirtänyt - Ja koska Kapteeni Ruth siis oli joutunut kahdesti maksamaan edelläsanotun rahämäärän tuhat viisisataa neljäkymmentä markkaa, on Kapteeni Ruth vaati627
nut, että Juho Herala vanhempi ja Juho Herala nuorempi velvoitettaisiin joko yhteisesti tahi se heistä, jolla varoja löytyisi, hänelle maksamaan tuonsumman lainmukaisella korolla niistä päivistä lukien, jolloin rahat oli vat Heikki Muittarille ja Kauppias Kristionsonille suoritetut, kuin myös palkitsemaan Karteeni Ruthin oikeudenkäyntikulut. Kanteesta kuultuna on Juho Herala nuorempi väittänyt, että hän puheenalaisen kontrahdin kautta oli Kapteeni Rusthille myynyt ainoastaan sen osan Heralan talon edellämainitusta metsästä, joka kuului hänen omistamaansa osuuteen, yhteen neljäskymmenesviides osaan manttaalia, sanotusta talosta, jonka vuoksi Juho Herala nuorempi ei katsonut olevansa velvollinen vaaditussa suhteessa Kapteeni Ruthille suorittamaan mitään vahing onkorvausta sekä siis anonut kanteen kumoa mista. Sen ohessa on Juho Herala nuorempi vielä muistuttanut, että jos hänet kuitenkin katsottaisiin kysymyksessä olevassa suhteessa maksuvelvolliseksi häntä ei voitaisi velvoittaa suorittamaan enempää kuin yhden kymmenes osan vaaditusta määrästä, koska hänen omistamansa talonosuus oli ainoastaan yksi kymmenesosa koko Heralan talosta. Asiasta, jossa Juho Herala vanhempi ei ole käyttänyt hänelle suotua tilaisuutta tulla kuulustetuksi, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 13. päivänä 1899. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa; ja koska Juho Herala vanhempi ja Juho Herala nuorempi selvällä kauppakirjalla Syyskuun 5. päivältä 1893. olivat Kapteeni Ruth ille myyneet kauppakirjassa mainitun, Heralan taloon kuuluvan metsän sekä nostaneet siitä suostutun kauppahinnan, vaikkeivät he olleet oikeutetut myymään metsää kokonaisuudessaan, sekä Kapteeri Ruthin sen vuoksi, saadaksensa käyttää koko metsän hyväkseen, oli täytynyt suorittaa yllä mainituille Heikki Muittarille ja Kuusrias Kristiansonille yhteensä tuhat viisi628