Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kirjoittanut omaisuutta 41798 markan arvon, minkä jälkeen Kuvernöörinvirasto oli seuranneen Helmikuun 13 päivänä antamallaan päätöksellä, koska osakeyhtiö oli saamisensa tueksi esiintuonut todennäköisiä syitä, määrännyt, että puheenalainen takararikko oli pysyvä voimassa siksi hun nes Hovioikeus, jonka ratkaistavaksi usein kerrottu saamisjuttu oli tullut, oli päätöksensä siinä antanut; ja tuli osakeyhtiön Karl Jakob Säipälle toimittaa oikeaksi todistettu jäljennös Kuvernöörinviraston äskenkerrotusta päätöksestä, uhalla että myönnetty takavarikko muuten peräytyisi Haastatettuaan osakeyhtiön sekä Johan Ulrik Nordbergin, Karl Erik Nordbergin ja Maria Nordberg in Ylitemion pitäjän ynnä Turtolan ja Kolarin kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeu- teen, en Karl Jakob Säuppä siellä Elokuun 15 päivänä 1906 lausunut, että osakeyhtiö oli laiminlyönyt antaa hänelle tiedon Kuvernöörinviraston päätöksestä Helmikuun 13 päivältä 1906 ja että Sauppä siis, vaikka Hovioikeus jo saman Helmikuun 16 päivänä oli asian päättänyt, oli tähän saakka suullut toimitetun takavarikon yhä olevan voimassa ja siitä syystä ollut estettynä vapaasti käyttämästä omaisuuttaan, josta suunin osa tällä välin oli pilaantunut ja esimer kiksi kaikki ruokataravat mädänneet, minkä vuoksi Ylitemion kunnan Terveyslautakunta ja asianomainen kruununni mismies olivat antaneet poistaa mädänneet tavarat kylän kerkuudesta ja handata mahan; ja kun osakeyhtiön takavarikkotoimenpiteillä oli tarkoitettu ainoastaan saattaa Karl Jakob Säipälle vahinkoa, on Saippa, kultäytyen takaisin ottamasta jällä olevaa osaa takavankkoon pan385.
nusta omaisuudesta, vaatinut että osakeyhtiö sekä Johan Ulrik Nordberg, Karl Erik Nordberg ja Maria Nordberg velvoitettaisiin joko yhteisesti tai se heistä, jolla varoja oli, Säipälle suorittamaan takavarikkoon otetun tavaran arvo 41,708 markkaa korkoineen siitä päivästä lukien, kuin takara eikko oli tapahtunut, sekä korvaamaan Säipälle takavarikolla matkaansaatettu vahinko ynnä menetetty kauppavoitto. Kanteeseen vastatessaan ovat osakeyhtiö sekä Johan Ulrik Nordberg ja hänen myötäpuolensa väittäneet, että osakeyhtiö oli anonut kyseenalaisen takavarikon toimittamista ainoastaan kunnes Hovioikeus oli antanut lopullisen päätöksensä osakeyhtiön Särppää vastaan nostaman kanteen johdosta ja että Kuvernöörinvirasto sekä välipäätöksellä Joulukuun 15 päivältä 1905 että päätöksellä Helmikuun 13 päivältä 1906 oli osakeyhtiön sanottuun hakemukseen suostunut jonkatähden ja koska Hovioikeus oli saman Helmikuun 16 päivänä antanut päätöksensä äskensa notussa saamisasiassa, takavarikko sanottuna päivänä oli itsestään rauennut, ellei takavarikko ollut katsottava jälkuneen jatkunnistaan, koska Hovioikeus äskensanotulla päätöksellään oli palauttanut jutun Raastuvan oikeuteen uudestaan känteltäväksi ja päätettäväiksi sekä juttu asianosaisten ilmoituksesta yhä oli käsittelynalaisena ja paraikaa Hovioikeuden päätettävänä ja ovat osakenhtiö myötäpuolineen, jotka sitä paitsi olivat kieltäneet takavarikko toimituksessa tapahtuneen tavarain arvotetun anoneet joko asian jättämistä sillensä tai kanteen hylkäämistä. Sittenkuin Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 10 päivänä 1909 julistamallaan päätöksellä oli 386
jättänyt kyseenalaisen asian viivähtämään, kunnes edellämainittu osakeyhtiön ja Karl Jakob Säipän välillä Hovioikeudessa ei esillä oleva velkomusjuttu oli lainvoiman saaneella päätöksellä, ratkaistu, ja Keisarillinen Senaatti oli tuomiolla Huhtikuun 30 päivältä 1912 lopullisesti sen rätkäissut, on Karl Jakob Säippä Syyskuun 21 päivänä 1912 Kihlakunnanoikeudessa ilmoittanut asian edelleen käsiteltäväksi ja, siihen nähden että Osakeyhtio F. C. U. Nordberg Aktiebolag se kä Johan Ulrik Nordberg ja Karl Erik Nordberg tällä välin olivat velkojilleen luovuttaneet omaisuutensä ja tuomioistuimet noissa. konkinsaissa antamissaan luomioissa osoittaneet Karl Jakob Säipän, joka konkurssäissä oli valvenut 6500 markkaa korvauksina kyseenalaisen takavarikon johdosta syntyneestä vahingosta eri oikeudenkäynnellä todistamaan tuon saatavansa, jatkanut kannettaan mainittuja konkussipesia sekä Karl Erik Nordbergiä ja Maria Nordbergiä vastaan, myöntäen vaati mistaan 6500 markasta lyhennettäväksi tahavarikkoon kirjoitetun vaan hänelle takaisin luovutetun kartanorakennuksen arvon 7000 markkaa ynnä osakeyhtiön konkussipesän saamamiesten kanssa Maaliskuun 13 päivänä 1911 tehdyn sopimuksen mukaan takat sin ottamainsa takavarikoitujen tavarain arvon 10.084 markkaa 95 penniä, minkä ohessa Karl Jakob Säyppä on anonut korvausta oikeudenkäyntikuliitaan. Kihlakunnanoikeus on Maalis kuun 20 päivänä 1913 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla, hyljäten Karl Jakob Säipän kanteen muissa kohdin; velvoittanut Osakeyhtiö F. C. U. Nordberg Aktiebolagen, Karl Erik Nordbergin ja Johan Ulrik 587
Nordbergin konkussipesät sekä Karl Erik Nordbergin ja Maria Nordbergin yhteisesti tai sen heistä, kenellä varoja oli, Karl Jakob Säinälle suorittamaan viisituhatta kolmesataa kahdeksankymmentäviisi markkaa viisikymmentä kahdeksan penniä ynnä kuusi sadannesta korkoa viidestatuhannesta sadastakahdestakymmenestäyhdeksästä markasta viidestä kymmenestäviidestä pennistä Tammikuun 19 päivästä 1906 ja kahdestasadasta viidestäkymmenestäkuudesta markasta kolmesta pennis tä Elokuun 15 päivästä 1906 sekä korvaamaan Karl Jakob Säipällä oikeudenkäynnistä olleet kustan nukset kolmellatuhannella viidelläsadalla markalla Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolin ja toisin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Tammikuun 15 päivänä 1915 antamassaan tuomiossa katsonut asiassa selville käyneen, että sittenkuin Osakeyhtiö, F. C. UNordberg Aktiebolag Oulun lääninKuvernöörille annetussa hakemuksessa oli anonut, että niin suuri osa Karl Jakob Säipän omaisuut ta, kuin arvossa vastasi osakeyhtiön 32271 markan 86 pennin saa mista Säipällä, josta rinta silloin oli vireillä Hovioikeudessa, pantaisiin takavarikkoon siksi kuin mainittu riita oli ehtinyt tulla lopullisesti päätetyksi, ja Kuvernööri Joulukuun 15 päivänä 1905 annetussa välipäätöksessä oli oikeuttanut asianomaisen ulosottomiehen osa keyhtiön ilmoituksesta tämän takavarikon toimittamaan ja määrännyt, että takavarikko oli oleva viimassaan löistaiseksi ja kunnes toisin määrättiin, on, osakeyhtiön jätettyä tämä päätös täytäntöönpantavaksi, Kruununnimismies Eliel Tentin asianomaisesta määräyksestä Karl Jakob Saipan luona Tammikuun 19 päivänä 1906 takavarikkoon kirjoittanut, paitsi 7.000 markkaan 388
arvioidun asuinakennuksen, Säipälle kuuluvissa makasiineissa ynnä puodin ja asuinrakennuksen ullakoilla säilytettyä kauppatavaraa, joka takavarikkotilaisuudessa siitä laaditun toimituskirjan mukaan oli anioitu 34,768 markan arvoiseksi ja mikä tavaraa li riistetty Säipän hallinnasta siten että niiden huoneitten avaimet, joissa takavankoidut tavarat olivat, oli otettu hänellä pois; että Kuvernööri, jonka luona osa keyhtiö oli takavarikkohakemus taan pitkittänyt, on Helmikuun 13 päivänä 1906 annetulla päätöksellä määrännyt, että toimitettu takavarikko oli pysyvä voimassa siksi kun Hovioikeus, jossa edellä mainittu riita asia silloin vielä oli ratkaisematta, oli päätöksensä siinä antanut sekä että osakryhtiön tuli Säipälle toimittaa oikeaksi todistettu jäljennös tästä päätöksestä varustettuna jättötodistus sella, uhalla että myönnetty takavarikko muuten peräytyisi; kuin myöskin että Hovioikeus saman Helmikuun 16 päivänä annetulla päätöksellä oli lykännyt vielämainitun riita-asian takaisin Raastuvanoikeuteen ja että se on lopullisesti ratkaistu Keisarillisen Senäätin 30 päivänä Huhtikuuta 1912 antamalla tuomiolla siten, että osakeyhtiön vaatimus on kokonaisuudessaan hyljätty; ja koskeivät osakeyhtiö ja sen myötapuolet olleet näyttäneet, että osakeyhtiö olisi antanut Säipälle enemmän kuin asianomaijelle ulosottomiehellehään tietoa Kuvernöörin edellämäinitusta Helmikuun 13 päivänä 1906 antamasta päätöksestä taikka ajastakaan, miksi tahavarikko oli myönnetty, eikä osakeyhtiö myöskään ole ryhtynyt toimen piteisiin, että takavärikkeen pantu tavara olisi jätetty takaisin Säipän hallintaan ennenkuin vasta Elokuun 15 päivänä 1906 ja 389
loin sitä oli Säipälle tarjottu, on Hovioikeus katsonut, että osakeyhtiö oli vastuunalainen siitä vahin gosta, jonka Säyppä oli kärsinyt sen johdosta, ettei hän ollut saanut takavarikkoon pantua omaisuut ta hallita Tammikuun 19 päivän ja Elokuun 15 päivän 1906 vätisenä aikana, kuin myöskin niistä tavaroista, jotka tällä ajalla olivat pilaantuneet tahi hävinneet, minkä vuoksi ja kun Kruunun nimismies Tenlinin takavarikkotilaisuudessa tekemälle arvoste lulle oli annettava täysi todistusvoima, kun ei sitä ollu vaaräksi näytetty, eivätkä osakeyhtiö ja sen myötäpuolet olleet voineet näyttää, että niiden jäljellä olevien takavarikoitujen tavarain arvo, joita Elokuun 15 päivänä 1906 oli tarjottu Säipälle, elisi ollut suurempi kuin miksi se Helmikuun 25 päivänä 1913 toimitetussa arvastelussa oli annattu, eli 10084 markkaa 95 penniä, sekä Johan Ulrik, Karl Erik ja Maria Nordberg olivat sitoutuneet omavelkaiseen kaikkiyhteiseen takaukseen siitä vahingosta, jonka Säyppä puheenalaisesta taka varikosta tulisi kärsimään, Homoikeus on, hyljäten Säipän vaatinrakset muissa kohdin toteen näyttämättöminä, velvoittanut Osakeyhtiö F. C. H. Nordberg Aktiebolagen sekä Johan Ulrik ja Karl Erik Nordbergin konkurssi pesät, sillä oikeudella kuin näissä konkurssaissa annetuisja tuomioissa oli määrätty, kuin myöskin Karl Erik ja Maria Nordbergin, joko yhteisesti tahi sen heistä, jotka varoja oli, korvauksena Päipän takavarikosta karrimästä vahingosta maksamaan sen takavarikkaan pannun omaisuuden arvan, jota ei oltu näytetty annetun Saipälle takaisin, eli kaksikymmentäneljä tuhatta seitsemänsataa kolme toista markkaa viisi penniä se890
kä kuuden prosentin koron koko takavarikkoon pannun omaisuuden arvosta kolmeetakymmenestäneljästatuhannesta seitsemästä sadasta yhdeksästäkymmenestäkahdeksasta markasta Tammi kuun 19 päivän ja Elokuun 15 päivän 1916 väliseltä ajalta, jolloin takavarikoidut tavarat olivat olleet riistetyt Säipän hallinnas ta kuin myös saman suuruisen koron ulostuomitusta määrästä kahdestakymmenestäneljästä tuhannesta seitsemästäsadasta kolmestatoista markasta viidestä pennistä viimeksimain tusta päivästä lukien, kunnes täysi maksu tapahtui; jota paitsi Osakeyhtiö F. O. U. Nordberg Aktiebolagin konkurssipesän ja sen myötäpuollen tuli, myöskin yhteisesti tahi kenellä raroja oli, kahdellatuhannella viidelläsadalla markalla korva ta Säipälle asian käsittelystä Kihlakunnanoikeudessa johtuneet kulut. Hovioikeuden tuomioon ovat Karl Erik Nordberg, Kunnallis neuvos Hirmu, Kansakoulun opettaja Lund. Hovineuvos Melart sekä Emil, Evert, Otto, Hilja ja Elvara Nordberg hakeniet muutos ta perustelmalla, johon Karl Jakob Säippä on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo siinä selvitetyksi, että sitten kuin Kuvernööri 13 päivänä tilmikuuta 1900 antamallaan päätöksellä oli määrännyt, että puheenalainen takavarikko oli pisyvä voimassa siksi kuin Haioikeus oli ratkaissut Karl Jakob Saipan ja osakeyhtiön välillä vireillä olevan riita asi an, ja Hovioikeus saman Helmikuun 16 päivänä oli antanut siinä päätöksen, siirtäen jutun takaisin Raastuvanoikeuteen, niin en Kruununnimismies Tenlän seuranneen Elokuun 2 päivänä 991
ilmoittanut Säipälle takavari kon peräytymisestä ja kehoitta nut Säyppää ottamaan takavarikossa olleet tavarat huostaan sa, mistä Säippä kuitenkin on kieltäytynyt, kun takavarikoidut ruokatavarat osaksi olivat pilaantuneet ja niitä sen vuoksi oli asianomaisen terveyslautakunnan toimesta kasvettu maahan. Tämän vuoksi ja kun 6sa keyhtiö F. C. U. Nordberg Aktiebolag ja yhtiön edellämainitut. takausmiehet ovät ole vastuunalaisia puheenalaisten tavarain arvon vähenemisestä tahi niiden häviämisestä sen jälkeen kuin Karl Jakob Säipälle oli ilmoitettu, että takavarikko oli peräytynyt, ja hän oli tilaisuudessa pitämään tavaroista huolta eikä sitä vahinkoa, joka Säipälle on johtunut tavarain pilaantumisesta niiden takavavikossa ollessa asiassa esitettyyn selvitykseen nähden voida arvostella suuremmaksi kuin korkeintaan yhdeksäksi tuhanneksi markaksi, siihen luettuna kustannukset pitääntuneiden lavarain maahan kaivamisesta, harkitsee Keisarillinen Semaatti oikeaksi velvoittaa sanotun osakeyhtiön sekä Johan Uurik ja Karl Erik Nordbergin henkurssipesät kuin myös Karl Erik Nordbergin ja Maria Nordbergin edellämainitut oikeudenomistajat yhteisvastuullissesti Karl Jakob Säipälle suorittamaan, mainitut konkurssipisät sillä tavoin kuin konkurssituomioissa on määrätty, korraukseksi tavarain pilaantu. misesta yhdeksäntuhatta markkaa sekä siitä vahingosta, jonka Karl Jakob Suippä takavarikon johdosta muuten on kärmyt. kuuden prosentin koron takavarihkoon pannun omaisuuden arvosta kolmestakymmenestänel jästätuhannesta seitsemästösa 892
dasta yhdeksästäkymmenestä kahdeksasta markasta lukien 19. päivästä Tammikuuta 1906 seuranneen Elokuun 2 päivään sekä samallaisen koron yhdeksästätuhannesta markasta lukien viimeksisanotusta päivästä maksun tapahtumiseen. Muuten eli mitä tulee Karl Jakob Säipälle tuomittuun oikeudenkäyntikulujen korvaukseen, jää Hovioikeuden tuomio pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer Uno Strömsten. Toukokuun 29 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullees sa saatavaa koskevassa nosto jutussa, jossa Kirvesmies Kalle Rimpinen, Åtsärin pitäjästä on hakijana sekä Nikolain kaupungissa oleva osakeyhtiö Aktiebolaget Åtsäri Osakeyhtiä poisjääneenä vastaajana Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 29. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttäneet jutun kirjat ja niistä saanut tietää Nikolainkaupungin Raastuvanoikeudessa on Kalle Rimpinen lausunut että hän talvella 1912 1913 oli Aktiebolaget Åtsari Osakeyhtiölle sen vuokraamille, lähellä, Juhan rauta. tieasemaa oleville tontaille rakentanut erinäisiä rakennuksia ja suorittanut muitakin töitä, joista ynnä tietä varten tekemistään maksuista hän oli saamassa: asuinrakennuksen jatkamisesta neljällä Läsnä: F.S. 1. L. B. A: 1. R. S. R Haf H. 895 No 112. Pag. 123. R. D 1915.
huoneella 150 markkaa, kahdesta maka siinirakennuksesta toisesta 230. markkaa ja toisesta 400 markkaa, vesitehdana. kennuksesta 1700 markkaa, tallirakennuksesta 700 markkaa, kahdesta pihamaan aidasta, toisessa 7 markkaa ja toisesta 5. markkaa, tehtiän ovista 8. markaa, pannuhuoneen oven puillista 6. markkaa, höyrypannuen kuljetuksesta rautatieassa matta tehtaalle 1/13. markkaa, lautalastin purkamisesta 5 markkaa kahdesta puutapiestä yhteensä 4. markkaa 50 penniä käärystä rautanauloja 1. markka 80. penriä, hirvien mittäuksesta metsässä 27 markkaa takan rahdista 50 penniä suha aukolaatikosta 2. markkaa, maantien sillasta 5. markkaa, tullirakennuksen. hirsien hakkuusta ja ajosta 3/6 markkaa sekä kamarin sukosta 2. markkaa, tai yhteensä 4054. markkaa 80. penniä, ja koska osakeyhtiö lästä oli Kalle Rimmiselle eri erissä suorittanut ainoastaan 3364. markkaa, on Rimpinen vaatinut osa keyhtiötä velvoitettavaksi hänelle maksamaan vielä suorittamatta olevat 498 markkaa 80. penniä korkoineen sekä sen olessa korvaamaan hänen oikeuden. käyntikulunsa Kanteen johdosta on Aktiebolaget Asari Orakauhtiön puolesta väitetty, että osakeyhtiö oli jättänyt sen puheksitulleille tontaille tarvittavien rakennusten rakennuttamisen Rautahenkirjuri Torsten Söderströmin tehtäväksi ja koska Kalle Rimpisen, jolle osakeyhtiö ei ollut uskonut yhtäkään puheenalaisista töistä, siis oli vaadittava maksua niistä Rautatienkirjuri Söderströmiltä eikä yhtiöltä, on osakeyhtiön puolesta anottu kannetta hyljättäväksi Sittenkuin Rautatienkirjuri Söder strömiä oli asiassa kuulustettu on Kaas tuvanoikeus päätöksellä Tammikuun 30 raivältä 1914. siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kalle Kempinen vetoamalla eli saat tanut jutun, on Huhtikuun 16. päivänä 1915 antanut asiaan tuomion, ja koska ne työt ja kulut joista Kal1. Rimpinen on vaatinut maksua Aktiebolaget Viari Osakeyhtiöltä, oli394
vat toimisetut Rimpisen Rautatien. kirjuri Söderströmin kanssa tekemäs tä sopimuksesta, eikä Kalle Rimpi nen ollut voinut vastoin Aktiekola. get Åtsäri Osakeyhtiön kieltoa näyttää, että Rautatienkirjuri Söderström silloin olisi ollut yhtiön palveluksessa taikka toiminut sen asiamiehenä on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Maastuvanoikeus oli johtunut, sekä velvoittanut Kalle Rimpisen suorittamaan Aktiebola getitsari Osakeyhtiölle maksut sen kapralusta Hovioikeuden tuomiota kuudella toista markalla kahdeksallakymmenellä pennillä Hovioikeuden tuomioen on Kalle Rimpinen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julun ja katsoo ettei Kalle Rimpinen ole erittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti telie Saarikoski. Alfred Luksiala. telie Saarikoski. Alfred Luksiala. B. Anneberg. Samuli Koski. A. W. Puusumara. Haf Hellen Toukokuun 29. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, rakennuksen luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Itsellisenleski Amanda Kallioluoma, Nurmijärven pitäjän kirkonkylästä, on hakijana sekä samasta kylästä kotoisin oleva Palstatilallinen Alatte Vuori hoisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 29 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on esittelyttänyt itselleen jutun kirjat ja saanut niistä seuraavat tiedot: Amanda Kattioluomalle toimitutta massa haasteen nojalla on Kalle Kuori edellämainitun pitäjän käräjökunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että hän oli Joulukuun 8. päivänä 1913. toimitetussa hakkohuutokaupassa itselleen huutanut Amanda Kallioluomalle kuuluneen asuin rakennuksen Ali-torvan tilan maalla Tuomijärven kirkonkylässä 165 markan hinnasta, mutta koska Amanda Skatteoluoma oli kieltäytynyt jättämästä mainittua Sävä: F. A. S.S. -  A. B. - 1. 50. M. S. 31o 1125. Pag. 209. R. D. 1915.
rakennusta Kalle Wuoren huostaan on Wuori raatinut Amanda Kallioluomaa velvoitetta - vaksi Vuoren varaaseen hallintaan luovutta maan tuo rakennus sekä korvaamaan Kuren oikeudenkäyntikustannukset. Asiasta kuulusteltuna on Amanda Kallioluoma selittänyt että Kalle Wuori oli edellämainitussa huutokauppatilaisuudessa sitoutunut peruuttamaan kaupan ja luovuttamaan Amanda Kallio tuomalle takaisin puheenalaisen rakennuksen, jos Amanda Kettioluoma viimeistään Joulukuun 10. päivänä 1910. Kunelle suorittaisi rakennuksesta maksetun hinnan akorvaisi hänen kulutuksensa; minkä vastsi ja kuin Amanda Kuttioluoma, tosen vasta saman kuun 11. päivänä, oli Wuorelle maksamut 170 markkaa ja kauppa siis oli purkaantunut, Amanda Kallioluo ma on vaatinut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on Lokakuun 30. päivänä 1912. julistanut asiaan päätöksen; ja koska Kalle Wuori oli huutanut kysymyksessä olevan läkemuksen itse leen julkisessa pakkohuutokaupassa, joka oli saanut lain voiman, eikä Amanda Kallisluoma, jolle Wuori huutokauppatilaisuudessa oli luvarnut luovuttaa rakennuksen huutokauppahinnasta ehdolla, että Amanda Kattioluoma viimeistään kolmantena päivänä huutokaupan jälkeen, huutokauppapäivä niihin luettuna, toimittaisen hinnan hänelle sekä samalla kohtuullisen vaivampalkkion, ollut voinut väittääkään, että hän tässä ajassa olisi tarjoutunut mainittua ehtoa täyttämään. on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Amanda Kattioluoman jättämään puheen alaisen rakennuksen Ilalle Kuoren vapaaseen hallintaan sekä kolmella kymmenellä markalla korvaamaan Kuoren oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jone Amanda Kattioluoma oli vedommut Kihlakunnanoikeuden päätöksestä on Heinäkuun 14. päivänä 1915. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen on raan velvoittaen Amanda Stahioluoman suorittamaan Kalle Vuorelle maksut kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä tämän kappaleesta Hovioikeuden tuomiota. 396
Hovioikeuden tuomioon on Amanda Kattioluoma hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Amanda Kallioluoma ole esittänyt syytä muuttaa Korioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksiTätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. tel. Saarikoski. Afred Lillksiala. tel. Saarikoski. Afred Lillksiala. R. Anneberg Sameli Koski. leski A. J. C. Mennunen 1. Matti Syrjänen 897 No 1126. Pag. 118. R. D. 1915. Toukokuun 29 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa korvausjutussa, jossa Talollinen Matti Matinpoika Perälä ja hänen vaimonsa Justiina Kujala eli Perälä, Ylistaron pitäjän Kainaston kylästä, ovat hakijoi na sekä samassa kylässä asuvat Talolliset Matti Iisakinpoika Perälä ja Juho Antinpoika Tenkku eli Perälä vastaajina: Annettu Oikeusosaston sa Toukokuun 29 päivänä 1916. "Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikä li nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Haastatettuaan Matti Iisakinpoika Perälän ja Juho Tenkun Isonkyrön ja Yllistaron pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat Matti Matinpoika ja hustiina Perälä siellä lausuneet, että Kaukolan-Kainaston jakokunnassa Ylistaron pitäjässä isonjaonjärjesteliga yhteydessä toimitetussa metsäntasauksessa oli määrätty että Perälän verotaloon No 4 Kainaston kylässä kuuluvasta halkometsasta oli luovutettava erinäiläsnä: 4. L. B. A. R. S. K.
sille muille jakokunnan osakkaille yhteensä 573, 90 kuutiometriä halkopuita 2 markan 50 pennin lunastuksesta kuutiometrä, mutta että, vaikka tuosta talosta 3/16 eli jako litteralla No 4:6 merkitty osuus kuului Justa na Perälälle ja 12/16 eli jakolitteralla Ko 4r merkitty Matti Iisakinpoika Perälälle ja Juho Tenkulle, oli erehdyksestä, joka oli johtunut maanmittarille annetuista vääristä ilmoituksista, sanottua lunastusta, joka teki 1,434 markkaa 75 penniä, ainoastaan 45 markkaa 90 penniä jaettu Justii na Perälälle, mutta sitä vastoin 1388 markkaa 85 penniä Matti Iisakinpoika Perälälle ja Juho Tenkulle; ja koska nämä, vaikka he, Justiina Perälän huomattua tuon erehdyksen jakotoimituksen vielä kestäessä, olivat luvanneet jälestä päin korjata erehdyksen maksamalla. Justiina Perälälle manttaalin mukaan hänelle tulevan osan samasta lunastuksesta, siten saaden Justiina Perälän olemaan valittamatta toimituksesta, sittemmin olivat kieltäytyneet suorittamasta Justiina Perälälle oikeudenmukaista osaa lunastuksesta, niin ovat Matti Matinpoika ja Justiina Perälä, huomauttäen että sanottu verotalo silloin vielä oli ollut jakamatta, vaatineet Matti Iisa kinpoika Perälää ja Juho Tenkkua velvoitettavaksi Justiina Perälälle suorit tamaan 269 markkaa 2 penniä korkoineen, siitä kuitenkin vähennettyä yllämainittu määrä 45 markkaa 96 penniä, sekä korvaamaan Justiina Perälän oikeudenkäyntikulut. Matti Iisakinpoika Perälä ja Juho Tenkku ovat kieltäin antaneensa Justiina Perälälle väitettyä lupausta huomauttaneet, että Justiina Perälän ellei hän tyytynyt hänelle jakotoimituksessa myönnettyyn lunastus määrään, elisi pitänyt valittaa toimituksesta, ja kun toimitus oli saanut lainvoiman eikä Justiina Perälälle, jonka talonosuus oli sovintojaolla erotettu Matti Iisakin poika Perälän ja Juho Tenkun yhteisesti omistamasta osasta Perälän verotaloa, ollut tuleva suurempaa lunas tusta kuin hän oli saanut, Matti Iisakinpoika Perälä ja Juho Tenkku ovat vastustaneet kannetta 398