Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Toukokuun 1 päivänä 1910, sekä samalla Torkilta ja Yrjölältä saanut etumaksuna 15000 markkaa, ehdolla kuitenkin että hän niistä maksoi kuuden prosentin koron Marraskuun 1 päivään 1909 saakka. Aukusti Saarikos ken jälemmin ilmoitettua olevansa kelvollisen hukkuutyönjohtajan puut teessa olivat Tork ja Yrjölä Kaunulta lähettäneet hänelle työnjohtajan ja hakkuumiehiäkin, joille Saarikoski oli näyttänyt hakkumpaikan Saarikos ken omistaman Uudenuppälän talon metsässä, mistä sillen oli hakattu ja Yläjän asemalle kuljetettu yhteensä SS: 375,61 huutojalkua paruja; mutta kun Saarikoski oli kieltänyt sen enemmän hakkuun metsästä eikä häreltä ollut ottut rahoja lakkuu- ja ajomiesten palkkojen maksamiseen oli hakkin lopetettu, minkä ohessa Torkin ja Yrjölän oli täytynyt suorit taa sanotut palkatkin. Koska Meri kapteenit Tork ja Yrjölä näin ollen olivat tukusti Saarikoskelta saaneet ainoastaan viimeksi mainitun määrän parruja, joiden hinta oli 6216 markkaa 5 penniä, mutta Saarikosken sitä vastoin oli vastattava ennakkomuksuksi saaduista 15000 markasta ja niiden korasta viiden kuukauden kahdenkymmenen päivän ajalta, mikä teki 425 markkaa, sekä parriijen hakkuu- ja vetopalkäista, jotka nousivat, edelliset 1675 markkaan 85 penniin ja vetopalkat 768 markkaan 78 penniin, kuin myöskin hakkuumiesten ja työnjohtajan matkakustannuksista 94 markasta 15 pennistä ynnä viimemaini tun johtajanpalkasta 273 markasta eli yhteensä 18236 markasta 78 pennistä, joten Torkilla ja Yrjölältä siis oli saatavaa Saarikoskelta 12020 markkaa 73 penniä ovat Tork ja Upjola vaatineet Saarikoskea velvoitet tavaksi heille maksamaan äsken mainittu määrä kuuden prosentin korkoineen Toukokuun 1 päivästä 1910 ja korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa. Aukusti Saarikoski on vastan nut, että kun ylläkerrottu välipuhe1053 1916.
asiaomaisten kesken oli tehty ja Saarikoski jo oli alkanut hankkia työmiehiä puiden kaatamista ja, veistelemistä varten, Kerimies Juho Emil Kantanen oli ilmestynyt paikalle Merikapteenien Torkin ja Yrjölän lähet tämänä sekä mitään kysymältä Saari koskelta toimittanut miehiä, jotka kantasen johdolla olivat ryhtyneet kaata maan ja veistämään puita Uusiseppä län talon metsästä ilman että Saarikoski niin kauvan kuin hakkuu oli toimitettu säännöllisesti oli sii hen sekäantunut, mutta että Saarikoski sitten, huomattuaan että Mantanen oli jättänyt hakattavaksi palkutettuja puita kaatamalta ja se tä vastoin määrännyt kaadettaviksi talon lähelläkin kasvavia puita joiden arvo sellaisinaan oli suurem pi kuin niistä panuiksi veistettyinä voi saada, oli kieltänyt Rantasta työmiehineen jatkamasta hakkuuta Saarikosken metsässä. Näin ollen Aukusti Saarikoski on Kapteenien Sorkin ja Yrjölän saatavakseen ilmoittamista määristä oikeaksi myöntänyt ainoastaan saamansa ennakkomaksun 15000 markkaa sekä erittäinkin kieltänyt työnjohtajan palkasta vaaditut 273 markkaa sekä hänen ynnä hakkuumiesten natkakuluista vaaditut 94 markkaa 15 penniä, koskei Saarikoski ollut sitoutu nut tällaisia maksuja suorittamaan, jota paitsi Saarikoski on muistutta nut että parvujen hakkupalkoista oli vähennettävä 83 markkaa 36 penniä syystä että Kaptunit Tork ja Yrjölä olivat laskineet sanotut palkat 10-14 pennin mukaan kuutiojal ta, vaikka Yrjölä oli kauppaa tehdessään ja myöhemminkin Saarikas kelle ilmoittanut että kaato ja neistopalkka nousisi 5 SS penniin kuutiojalalta ja luvannut maksaa siitä päälle vaadittavat palkkamäärät. Ja koska niiden puiden arvo, jotka kerrotuin tavoin oli Merikapteenien Sorkin ja Yrjölän puolesta Uuden Seppäljän talon metsästä hakattu, oli 1904 mark kaa 40 penniä ja Aukusti Saarikoskelle sitä paitsi oli saman hakkuun kautta 1034 1916
saatettu 1800 markan vahinko siten, että metsä oli liaksi harvennettu eikä siemenpuita sinne jätetty, on Saarikoski anonut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on Toukokuun sessä katsonut näytetyksi, että Aukusti Saarikoski oli kanteessa mainittua sapimeesta vastaan Merikaptuneiltä Torkilta ja Yrjölältä saanut etukä leen 15000 markkaa, joista Saarikosken oli maksettava kuuden prosen tin vuotuinen korko Marraskuun 1 päivään 1909 asti eli 425 markkaa, sekä että Tock ja Yrjölä sitten oli vat toimittaneet Saarikoskelle työn tiettäjät ja heille maksaneet veto- ja veistopalkat kuin myöskin että työSaarikosken metsässä oli hänen käskystään lakkautettu ja koskei Aukusti Saarikoski ollut näyttänyt Meri kapteenien Torkin ja Yrjölän saaneen menpää kuin 1335.a kuuttajalkaa parriija eli 6216 markan 5 pennin arven senvuoksi ja kun selville oli käynyt, että Torkin ja Yrjölän niistä 2 päivänä 1912 julistamassaan päätöksuorittamat veisto- ja vetopalkat teki vät 2444 markkaa 63 penniä, on Kihlakunnanoikeus, hyljäten kanteen mikäli se koski työnjohtajan palkkaa ja työntiettäjäin matkakuluja, velvoittanut tubusti Saarikosken Merikapteenille Torkille ja Yrjölälle maksamaan yksituistatuhatta kuusisataa viisikymmentäkolme markkaa viisikymmentäkahdeksan penniä kuuden prosentin vuotui sine korkoineen, luettuna Toukokuun 1 päivästä 1910, sekä sitä paitsi kohdellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Sockin ja Yrjölän oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin vetoa malla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa Kesäkuun 30 päivältä 1915 katsonut, etteivät Merikapteenit Torkja Yrjölä olleet esittäneet syytä muut taa Kihlakunnanoikeuden päätöstä muuten paitsi että, koska Tork ja Yrjölä olivat näyttäneet puheenalaisla Saarikosken täytettävää hankintaa varten suorittaneensa Saarikosken 1055
puolesta hakkuumiesten ja työnjohtajan matkokustannuksia 94 markkaa 15 penniä ynnä johtajan palkkaa 273 markkaa, Aukusti Saarikoski velvoitettiin Merikapteenielle Torkille ja Yrjö lälle korvaamaan äskensanotut määrät viiden prosentin vuotuisine korkoineen Lokakuun 25 päivästä 1910, jota paitsi Kihlakunnanoikeuden Torkille ja Yrjölälle tuomitsema oikeudenkäyn tikulujen korvaus korotettiin 500 markkaan, sekä ettei Aukusti Saarikosken kaan vetokirjelmä antanut aihetta saman päätöksen oikaiseniseen muun puolesta, kuin että Saarikoski, koskei lain mukaan korkoa, korolle saanut ottaa, vapautettiin Merikapteenville Torkille ja Yrjölälle suorittamasta korkoa 15000 markan kasvuksi 5 kuukauden 20 päivän ajalta lasketulle 425 martan korkomaarille sekä että Kihladunnanoikeuden, 11228 markalle 58 pennille määräämä kuuden prosentin korko, siihen nähden ettei oltu näytetty Aukusti Saarikosken sitoutuneen sellaista korkoa maksamaan, oleanut tiin viiteen prosenttiin ja oli lasket tava sanotusta Lokakuun 25 päivästa 1910 ja tuli Aukusti Saarikos ken siis Merikapteenille Torkille ja pjölälle suorittaa koko kanteenalainen määrä kaksitoistatuhatta kaksi kymmentä markkaa seitsemänkymnentakolme penniä ynnä viisi prosenttia vuotuista korkoa yhdelletoista tuhannelle viidellesadalle yhdeksälle kymmenelleviidelle markalle seitsemälle kymmenellekolmelle pennille Lokakuun 25 päivästä 1910 sekä oikeudenkäyntikustannusten korvausta viisisataa markkaa Hovioikeuden tuomioon on Aukusti Saarikoski hakenut muutosta perustetnalla, johon Merikapteenit Pork ja pjöta ovat vastanniel. Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei Aukusti Saarikoski oli esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, muuten kuin että, koskeivät MerikapteenitTork ja Yrjölä ole väittäneetkään tukusti Saarikosken heitä pyytäneen hänelle muualla hankkimaan hakkuu 036 SS. 1916.
miehiä eivätkä näyttäneet hänen sitou tuneen maksamaan palkkaa ja matka kuluja hakkuuseen saapuneelle Meri kapteenien Torkin ja Yrjölän työnjohta jälle, Saarikoski vapautetaan suoritta masta vaadittuja korvauksia hakkunnies ten ja työnjohtajan matkakustannuksista ja työnjohtajan palkasta, yhteensä kolmestasadasta kuudestakymmenestä seitsemästä markasta viidestätoista pennistä; jääden siis Aukusti Saarikas ken maksettavaksi Merikapteenville Torkille ja Yrjölälle yksitoistatuhatta kuusisataa viisikymmentäkolme markkaa viisikymmentäkahdeksan penniä viiden pasentin korkoineen yhdelletoista tuhannelle kahdellesadalle kahdellekymmenellikahleksalle markalle viidellekymmenelle lahdeksalle pennille Lokakuun 25 päivästä 1910 ynnä tuomitut oikeudenkäyn tikulut viisisataa markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin K R Helanen B. Anneberg K. Auer J; Jumfelt Elokuun 17 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Kihtori Heikkilä, Laitilan pitäjän Koveron kylästä, hakijana sekä kuolleen Talollisen Juho Juhonpoika Kallion alaikäisten lasten Toitto Juho ja Viljo Valjo Kallion holhoojat, heidän sanotun pitäjän Waimaron kylässä asuva äitinsä Hilma Lovisa Iisakintytär. Kallio. ynnä Talolliset Oskar Kallio-Kerttula, saman pitäjän Kodisjoen kylästä, ja Kustaa. Kaila, Sadon kylästä niinikään Laitilan pitäjästä, Hilma Lovisa Kallio myöskin omasta puolestaan, yhteisesti vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Elokuun 17 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Vihtori Heikkilälle toimitetun haasSäsnä: 8. A. - B.t. - K. H. K. t. No 1589. Pag 235. R. 1915. 1916.
teen nojalla ovat Hilma Lovisa Kallio ja hänen edellämainitut myötäpuolen sa Laitilan, Uudenkirkon, Pyhärannan ja Pyhämaan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että, kun Juho Kallio Lokakuun 19 päivänä 1910 oli kirjoittautunut asettajaksi senjälkeiselle päivälle paivättyyn, maasta sittemmen poistuneen Talollisen Kustaa Vilhelm Ylikarron hyväksymään 7600 markan vekseliin. johon Vihtori Heikkilä ja Talollinen Herman Yrjälä olivat kirjoittautuneet siirtäjiksi, Heikkilä oli suullisesti sitoutunut korvaamaan Juho Kalliolle kaiken sen vahingon ja tappion, minkä tämä tulisi kärsimään kerrotun asettajaksi kirjoittautumisensa johdosta, sekä että, kun Vihtori Heikkilä, vaikka Kustaa Vilhelm Ylikarro oli asetettu konkurssitilaan, ei ollut lunastanut mainittua vekseliä, jonka Ylikarro oli Herman Yrjälän puolesta diskontannut Pohjoismaiden Osakepankin konttoriin Uudenkaupungin kaupungissa ja josta Ylikarro oli nostanut rahat, Juho Kallio oli joutunut vekselin erääntymispäivänä Huhtikuun 20 päivänä 1911 sen pankista lunastamaan siten, että hän oli maksanut rahassa 745 markkaa ja hyväksynyt Heikkilän saman kuun 22 päivänä puolen kuukauden maksuajalle asettaman 6800 markan vekselin, joka oli myyty Kansallis - Osake - Pankin konttoriin Uudessakaapungissa ja minkä Vihtori Heikkilä oli sieltä senjälkeisen Toukokuun 8 päivänä lunastanut, hankkien siihen tarkoitukseen Kansallis - Osake-Sankista 6837 markkaa yhden kuukauden veksellillä viimeksimainitulta päivältä, mikä vekseli sittemmin oli uudistettu sanotussa pankissa Heikkilän Kesäkuun 10 päivänä 1911 hyväksymällä, 1855 markan määräisellä puolen kuukauden veksellä; ja koska Hilma Lovisa Kallio, miehensä Juho Kallion kuoltua Toukokuun 3 päivänä samana vuonna, oli ollut pakotettu erääntymistäivänä Kansallis - Osake - Tankista lunastamaan viimeksisanotun vekselin sen johdosta, että Vihtori Heikkilä 1058 SS. 1916.
oli uhannut hakea Hilma Lovisa Kalliolta Huhtikuun 22 päivänä 1911 päiätyn vekselin sisällyksen, ovat Hilma Lovisa Kallio ja hänen myötäpuolensa vaatineet Vihtori Heikkilää velvoitettavaksi suorittamaan Juho. Kallio-vainajan kuolinpesälle 7600 markkaa korköineen. Jutussa kuulustettuna on Vihtori Heikkilä kieltänyt suostuneensa korvaamaan sitä vahinkoa, minkä Juho Kallio makdollisesti joutuisi kärsimään vekselistä Lokakuun 20 päivältä 1910, tahi edes kehottaneensa, vielä vähemmin pakottaneensa Hilma Lovisa Kalliola lunastamaan vekseliä Kesäkuun 10 päivältä 1911, jossa viimeksimainittu tai hänen myötäpuolensa eivät olleet ollet osakkaina; huomauttaen Heikkilä lisäksi että, jos hänen katsottaisiin sitältuneen vastaamaan edellisestä vekselistä siinä tapauksessa, ettei Kustaa Vilhelm Ylikarro kyennyt sitä lunastamaan, tämä sitoumus oli pidettävä laillisena takauksena ja niinmuodoin olisi ollut valvottava Ylikarron konkurssissa sekä joka tapauksessa, sittenkuin konkurssituomio oli annettu, ensin haettava Ylikarrolta ja vastasitten käännyttävä Heikkilän puoleen; ja kun sekä valvominen että uloshaku Ylikarralta oli laiminlyöty eikä Hilma Lovisa Kalliolla ja hänen myötäpuolillaan siis enää voinut sitoumuksen perusteella olla puhevaltaa Heikkilää vastaan, on Vihtori Heikkilä anonut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Huhtikuun 14 päivänä 1913 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Vihtori Heikkilä oli suullisesti sitoutunut Juho Kallion puolesta siinä tapauksessa vastaamaan vekselistä Lokakuun 20 päivältä 1910, ettei Kustaa Vilhelm Ylikaro lunastaisi vekse. liä sen erääntymispäivänä; sekä että Juho Kallio ja, hänen kuoltuaan, hunen oikeudenomistajansa, kun Vihtori Heikkilä ei ollut täyttänyt kerrottua sitoumustaan, olivat joutuneet vekselin 1059 1916
johdosta suorittamaan Huhtikuun 20 vänä 1911 ainakin seitsemänsataa neljäkymmentäviisi markkaa ja senjälkeisen Kesäkuun 26 päivänä kuusituhatta kahdeksansataa viisikymmentäviisi markkaa, eli siis yhteensä seitsemäntuhatta kuusisataa markkaa; mehin nähden ja koskeivät Heikkilän väitteet siitä, että Hilma Lovisa Kallio ja hänen myötapuolensa olivat menettäneet oikeutensa sanotun rahamäärän vaatimiseen Heikkilältä, olleet lakiin perustuva, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Vihtori Heikkilän, kuitin saadessaan, suorittamaan Juho Kallio-vainajan kuolinpesälle, jota Hilma Lovisa Kallio ja hänen myötäpuolensa edustevat, vaaditut seitsemäntuhatta kuusisataa markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien seitsemästäsadasta neljästäkymmenestäviidestä markasta Huhtikuun 20 päivästä 1911 ja kuudestatuhannesta kahdeksasta. sadasta viidestäkymmenestäviidest ä markasta senjälkeisen Kesäkuun 26 päivästä, kaikki kunnes täysi maksu toimitettiin, kuin myös sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Hilma Lovisa Kallion ja hänen myötä. puoltensa oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vihtori Heikkilä de vetoamalla saattanut jutun, on Elokuun 19 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt asianKihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Heikkilän kuudellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Hilma Lovisa Kalliolle ja hänen myötäpuolilleen Hovioikeudessa asiasta johtuneet kulut Hovioikeuden tuomioon on Vihtori Heikkilä anonut muutosta perustelmalla, johon Hilma Lovisa Kallio ja hänen myötapuolensa ovat vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Vihtori Heikkilä, joka, lunastettuaan Juho Kallion kuoltua pankista edellämäinitun 22 päivänä Huhtikuuta 1911 asetetun, Kallion hyväksymän vekselin, ei ole sitä luovuttanut takaisin Juho Kallion oikeudenomista1000 SS. 1916.
jille, kuten hänen puheeksi tulleeseen sitoumukseensa nähden olisi pitänyt tehdä, ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Vihtori Heikkilä suorittamaan Hilma Lovisa Kalliolle ja hänen myötäpuolilleen heillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi sata markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Wallev Andersson. B. Anneberg. Walters Isdersson. B. Anneberg. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. Asian Johansson Elokuun 18 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomisoitussa, jossa Kavintaloit sija Axel B. Rotkoff, Tornion kaupungista, on hakijana sekä Outun kaupungissa asuva Kakennusmestari Viktor Wikkula vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Elokuun 18 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Tornion kaupungin Raastuvanoikeu dessa on Viktor Wikkula vaatimut, että Ravintaloitsija Mathoff, jolle Wikkula vuonna 1012 oli teettänyt erinäisiä korjauslöitä holhoffin kotellia kennuksessa sanotussa kaupungissa velvoitettaisiin korvaukseksi siitä Wikkulalle maksa maan, kahden laskun mukaan yhteen sä 283 markkaa 5 penniä korkoineen; minkä ohessa Viktor Wikkula on anonut konvausta oikeudenkäyntikuluistaan Tähän on Kavintaloitsija Rothof vastannut, minun muassa, että toisessa Läsnin: W. A. B. K. H. — K. — R.B. 1061 Pag. 62. R. D. 1916. No 1594.
kanteen perusteeksi esitetyistä laskuista oli kahdesta ovista vaadittu 18 markkaa kappaleelta, vaikka niiden arvo oli korkeintaan 8 markkaa kappale; että samassa laskussa Rotkoffia oli veloitettu, 71 kirvesmiehen työtunnista 70 penniä ja 43 tunnista 65 penniä tunnilta, vaikka siihen aikaan, jolloin työ tehtiin, oltu kirvesmiehille maksettu enempää kuin 50 penniä tuntia kohti, että sanottujen kähden oven asettamiseen paikoillensa oli käytetty korkeintaan 10 työtuntia, mutta että siitä huolimatta oli las kuun merkitty 43 tuntia; että Viktor Rikkula vuonna 1912 myöskin oli olta nut suorittaaksensa makalla kavintoloitsija Holhosen kotellirakennuksen keittiössä erinäisiä töitä, joihin muun muassa oli kuulunut lattian pano virheettömistä rementtilaatoista ja jois ta toistä Viktor Nikkulalle oli tuleva 600 markan korvaus; että lultian sano kuitenkin oli tehty perin huonosti ja siihen käytetty kelvottomia laattaja, se kä ettee Rothoff, koskei Viktor Wikkula ollut suostunut panemaan lattiaa uu delleen, katsoi itsensä oikeutetuksi saamaan Kihkulalta vahingonkorvauksi 125 markkaa, josta hän oli toimittanut Vikkulalle vastahaasteen; mikin kaikkeen nähden Kavintoloitsija Ruthoffi joka ilmoituksensa mukaan oli edellä sanotuissa laskuissa mainittuja töitä ynnä puheenaolevaa urakkatyötä vastaan Viktor Wikkulalle maksanut 600 markkaa, on anonut, että Wikkulan vaatimus, mikäli Kothoff ei ollut sitä hyväkspyt hyljättäisiin sekä että Wikkulan saatavasta vähennettäisiin ylläsanotut 125 markkaa; ja kiin detteff keväällä vuonna 1913 oli sanottujen 600 markan lisäksi Wikkulalle tarjennut 100 markkaa sekä saatuaan haasteen koroittanut tarjouksensa 130 markkaan en Rotkoff katsonut, ettei hän ollut velvollinen korvaamaan Viktor Nikkulan oikeudenkäyntikuluja liktor Wikkulan väitettyä, että koit tiön lattia oli tehty Koivintoloitsija Kothoffin antamien osoituksien mukaan sekä että Motkoff oli vastaan ottanut tjen semmoisenaan tekemättä 1062
mitään muistutuksia ja maksanut koko sovitun urakkasumman, joten Kotkoff ei ollut oikeutettu saamaan vaatimaansa vahingonkorvausta, on Raastuvanoikeus Toukokuun 18 päivänä 1914 julistamassaan päätöksessä katsonut, että Viktor Wikkulan vaatimista summista oli vähennettävä kahdesta ovesta liikaa vaaditut 8 mark kaa, että ovien paikoilleen panemisesta laskettujen työtuntien lukumääräoli alennettava neljästäkymmenestä kolmesta kymmeneksi, että palkka näistä kymmenestä tunnista kuin myöskin ennennäinituista seitsemästäkymmenestäyhdestä kirnesmiehen työtunnista oli laskettava ainoastaan 55 pennin mukaan tunnilta, joten alennus työpalkkoihin nähden oli kaikkiaan 33 markkaa 10 penniä, sekä että työn johdosta vaadituistu 23 markasta 30 pennistä oli näin ollen vähen mettävä 1 markka 40 penniä; mikin nähden ja kun Kavintölsija Notkoff oli, oikeutettu korvaukseksi siitä, ettei Viktor Wikkula ollut sopimuksen mukaisesti valmistanut puheenaolevaa keittiön lattiaa saamaan Wikkulalta 100 markkaa joka summa myöskin oli poisluetta va Wikkulan saatavasta, Maastuvan oikeus on velvoittanut Kavintoloitsi ja Holhoffin kuitin saadessaan suorittamaan Viktor Wikkulalle sata neljäkymmentä markkaa viisi penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen oikeudenkäynnin alusta Helmikuun 16 päivästä 1914 kunnes täysi maksu tapahtui, mutta asian näin päättyessä, ja koska Kavintaloitsija Rothoff ennen oikeudenkäynnin alkua oli Viktor Wikkulalle tarjennut vastamainitun summan, sai Wikkula itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Viktor Wikkula oli vetoamalla saatta nut jutun, on Joulukuun 30 päivänä 1015 antamassaan tuomiossa lausunut ettei Koivintojoitsija Rotkoff ollut näyt tänyt Viktor Nikkulan kysymykseen tulles ta kahdesta ovasta vaatimaa hintaa kohtuuttomaksi että Maastuvanoikeu delta oli puuttunut aihelta alentaa 1063
Kikkulan työnjohdosta laskemaa korvausta; ja että Rothof oli menettänyt oikeutensa Wikkulalle toimitetussa vastahaasteessa tarkoitetun korvauksen saamiseen, koska Rotkoff, joka 1912 vuoden lopussa tahi 1913 vuoden alussa oli Vikkulalle maksanut urakkatyöstä sovitun hinnan kuusisataa markkaa ei ollut silloin eikä jälestäpäinkään ennen tämän oikeudenkäynnin alkua vaatinut Wikkulaa korjaamaan heittiön lattiaa tahi suorittamaan Rötkoffel le korvausta siitä, ettei lattia ollut urakkasopimuksen mukaisesti laadittu, ja Rotkoff ei ollut väittänytkään, ettei hän heti olisi huomannut mainitsemiansä puutteellisuuksia. Tämän vuoksi on Hovioikeus, katsoen ettei Viktor Rikkula ollut esiintuoneet syytä muut taa Maastuvanoikeuden päätöstä, mikä li se koski kirnesmiesten työtunneista vaadittuja palkkoja, velvoittanut Marintoloitsija Rothoffin maksamaan Viktor Nikkulalle kysymyksessä olevien laskujen sisällykset yhteensä kaksisataa kahdeksankymmentäkolme markkaa viisi penniä, siitä kuitenkin pois luettua työpalkoista liikaa vaaditut kolmekymmentäkolme markkaa kymmenen penniä, eli siis kaksisataa neljä kymmentäyhdeksän markkaa yhdetsän kymmentäviisi penniä Raastuvunai keuden määräämine korkoineen sekä jen ohessa kolmellasadalla markalla korvaamaan Viktor Wikkulan oikeudenkäyntikulut Raastuvanoikeudessa Hovioikeuden tuomioon on kavin toloitsija Rothoff anonut muutosta perustelmalla, johon Viktor Wikkula on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Mavintoloitsija Rothof ole esittänyt syystä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kavintölsija Rothof suorittamaan Viktor Wikkulalle hänellä jutun vuoksi täällä olles den kulujen korvauksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tiitä kaikki asianomaiset noudattakoot "Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin K. R. Helanen B. dumby K. Auer 1064
Kikkulan työnjohdosta laskemaa korvausta; ja että Rotkoff oli menettänyt oikeutensa Wikkulalle toimitetussa vastahaasteessa tarkoitetun korvauksen saamiseen, koska Rotkoff, joka 1912 vuoden lopussa tahi 1913 vuoden alussa oli Vikkulalle maksanut urakkatyöstä savitun hinnan kuusisataa markkaa ei ollut silloin eikä jälestäpäinkään ennen tämän oikeudenkäynnin alkua vaatinut Wikkulaa korjaamaan heit tiön lattiaa tahi suorittamaan Rothoffelle korvausta siitä, ettei lattia ollut urakkasopimuksen mukaisesti laadintu, ja Rotkoff ei ollut väittänytkäiin, ettei hän heti olisi huomannut marnitsemiansa puutteellisuuksia, Tämän vuoksi on Hovioikeus, katsoen ettei Viktor Hikkula ollut esiintuoneet syytä muut taa Maastuvanoikeuden päätöstä, mikä li se koski kirnesmiesten työtunneistä vaadittuja palkkoja, velvoittanut Ravintoloitsija Rothoffin maksamaan Viktor Wikkulalle kysymyksessä olevien laskujen sisältykset yhteensä kaksi sataa kahdeksankymmente kolme markkaa viisi penniä, siitä kuitenkin pois luettua työpalkoista liikaa vaaditut kolmekymmentäkolme markkaa kymmenen penniä, eli siis kaksisataa neljäkymmentäyhdeksän markkaa yhdeksiin kymmentäviisi penniä Raastuvanoikeuden määräämine korkoineen sekä sen ohessa kolmellasadalla markalla korvaamaan Viktor Wikkulan oikeudenkäyntikulut Raustuvanoikeudessa Hovioikeuden tuomioon on Kavin talvitsija Rotkoff anonut muutosta perustelmalla, johon Viktor Wikkula on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkineet tämän jutun ja katsoo, ettei Mavintaloitsija Rotkoff ole esittänyt syystä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kavintoloitsija Rotkoff suorittamaan Viktor Wikkulalle hänellä jutun vuoksi täällä olla den kulujen korvauksi kuusikymmentäviisi markkaa; Tiitä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin K. R. Helanen B. Anneby K. Auer 1064
Sievarti Oikeusosasto tuomiot 1916 10/108
Krono I R öfver Keiserliga Senatens för Finland välitie departements Bomar September - December Aarnio Adolf Reinold, Sahkairektor, se Pörakött. arrias konkurs. adens konkurs. Illegts konkurs. hde Tuho, Byggnästare. Ahlqvist Axel, Handlande, revisionsäckande i att mål äng. fordran. kokee Tahvo, Handlande, revisi anoikande i ett mål äng. tervinning till konkursbo. Ahola Juho Pekka, Bonde, revioloisoikeude i ett mål anedovisning. kunnoff Gustaf, Borgmästare, revioi ansökande i ett mål anTorparen. 31. 1599 388 561 137 141 1635 1653 448