Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Juusentytär Tuulaniemi alaikäisen tyttärensä Anna Kaarlentytär Taulaniemen laki määräisenä holhoojana, Talollisenpoika Henrik Fabian Kaarlenpoika Taulaniemi Talollisentytär Olga Maria Kaarlentytär Taulaniemi, Kansakou lunopettajat Otto ja Eemil Edvard Kaarlenpojat Tuutaniemi, viimeksimainitut Padus taipaleen kylästä Teiskon pitäjää, Työnjohtaja Arvid Kaarlonpoika Taulaniemi, Wanajan pitäjästä, ynnä Postinkuljetta ja Kaarle Kaarlenpoika Taulaniemi, Tampereen kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 9 päivänä Kesäkuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuen kuuluvat kirjal ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Elokuun 22 päivänä 1885 tehdyllä kirjallisella keskinäisellä testamentilla ovat Talollinen Juho Kustaa Matinpoika Kahna ja hänen vaimon så Anna Heikintytär määränneet, että, jommankumman haistä kuoltua, jälkeenjäänyt sai elinaikansa pysyä liikuttamattomassa pesässä, että molempain heidän kuolemansa jälkeen heidän tytärvainajansa, Kaarle Eemil Tomin vaimon Eeva Stiinanja Kaarle, Emil Tomin pojan Eemil Arvidin tuli erinäisin ehdoin saada heidän sekä kiinteä että silloin oleva irtain omaisuutensa, ja että, jos Eemil Arvid Kaarlenpoika kuolisi lapsettomana, kiinteä omaisuus oli meneva Juho Kustaa Kahnan veljille tahi ellei veljiä silloin olisi elossa, veljien lapsille. Juho Kustaa Kahnan ja Anna Heikintyttären, edellisen Helmikuun 13 päivänä 1888 ja jälkimäisen Huhtikuun 10 päivänä 1900 kuolleen sekä sittenkuin myöskin Eemil Arvid Kaar lenpoika eli Kahna, Syyskuun 6 päivänä 1900 valvottuaan ylempänå mainitun testamentin Juho Kustaa 183
Kahnan ja Anna Heikintyttären jälkeen, oli Tammikuun 31 päivänä 1910 naimattomana kuollut, ovat Kaarle Juuse Sääksi ja hänen ylläluetellut juttukumppaninsa, joista Kaarle Juu se Sääksi, Hiltu Aliina Santanen, Emma Adolfiina Sääksi, Iida Vilhelmii na Veittio sekä Paavali, Henrik Fabian, Olga Maria, Otto, Eemil Hedvård, Arvid, Kaarle ja Anna Taulaniemi ovat Juho Kustaa Kahnan veljien lapsia sekä Herman Kannisto puho Kustaa Rahnan veli, toiset Helmikuun 5 päivänä 1910 toiset saman kuun 26 päivänä valvoneet samaisen testamentin. Haastutettuaan Kaarle Juuse Sääksin ja tämän asiakumppanit on Kaarle Eemil Toni Elokuun 11 päivänä 1910. Kurun ja Teiskon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vanlinut että, koska Sääksillä ja hänen asiakumppaneillaan, he kun olivat valvoneet puheenalaisen testamentin Eemil Arvid Kuhnan jälkeen ja antaneet sen tiedoksi Tomille, näytti olevan aikomuksena saman testamentin nojalla saada haltuunsa Eemil Arvid Rahnan eläessään sen perusteella omistamat Yli- ja Ali-Kahnan tilat Kämmenniemen kylässä, sanottu testamentti, jonka määräys siitä että Eemil Arvid Kahnalle täydel lä omistusoikeudella joutunut kiinteimistö hänen kuoltuaan siirtyisi testamentissa lähemmin määrätyille Juho Kustaa Rahnan sukulaisille, ei ollut pätevä ja jota Kaarle Juuse Sääksi ja hänen juttukumppaninsa eivät edes olleet Anna Heikintyttären kuoltua valvoneet, julistettaisiin mitättömäksi sikäli kuin se esti Kaarle Eemil Torin nauttimasta hänelle Eemil Arvid Rahnan isänä ja ainoana perillisenä kuuluvaa perintöoikeutta EemilArvid Rahnan jälkeen. Kanteesta kuultuina ovat Kaarle Juuse Sääksi ja hänen juttukumppanin sa sitä vastustaneet; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on Syyskuun 9 päivänä 1910 julistetussa päätöksessä siinä mainituilla perusteilla julista 384
nut kysymyksessä olevan testamentin kaikkea voimaa ja vaikutusta vailla olevaksi, sikäli kuin se koski Eemil Arvid Rahnan kuollessa elossa olleille ja esillä olevassa asiassa asianosaisina oleville Juho Kustaa Kahnan veljille ja heidän perillisilleen testamentissa määrättyjä etuja. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Juuse Sääksi ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 31 päivänä Heinäkuuta 1912. antamassaan tuomiossa, koskei. Kaarle Eemil Torri ollut Juho Kustaa Kaknan ja Anna Heikintyttären perillinen, katsonut ettei Kaarle Eemil Toni P. R:n 18 luvun 4 SS:n säännökseen nähden ollut oikeutettu moittimaan heidän yllämainittua Elokuun 22 päivänä 1885 tekemäänsä testamenttia, minkä vuoksi Hovioi keus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Kaarle Eemil Porin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Eemil Toni anonut muutosta perustelmalla, johon Kaarle Juuse Sääksi ja hänen asiakumppaninsa ovat vastan neet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kaarle Eemil Roni ole esittänyt syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi; ja velvoitetaan Kaarle Emil Poni suorittamaan Kaarle Juuse Sääksille ja hänen asiakumppanailleen, heillä jutun vuoksi täällä olleiden kustannus ten korvaukseksi, seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: teix Saarikoski. Ape Kiuksiala. Kiix Laurikoski Alpe Kiuksiala. B. Anneberg K. Auer. K. R. Helanen Alfnes Sarva 583
Den 10 Juni 1914 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt rever sionsskilling från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet vad mål emellan Handlanden Konrad Sundman, från Kristinestad, sökande, samt bank aktiebolaget Wasa Aktie Bank i Nikolaistad, svarande: Gifven uti Justitiedepartemen. tet, den 10 Juni 1914. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Rädstufvurätten i Kristine stad hade å Wasa Aktie Banks väg nar utförts talan om Handels föreningens i Kristinestad åläggande att på grund af en utaf Handlanden Emil Aelin den 2 Maj 1910 utställd och å Handelsföreningens väg nar af dess vierordförande Handlan den Sundman deepterad tre månadero sölaveset till banken utbetala 12500 mark jämte ränta och vexelNärv: F. s. V. t. B. A. R. K. Z. Å No 969. Sag, 155 R. D 1913. 1913.
provision samt ersättning för protestoch rättegångskostnaderna, men hade Kejserliga Senaten, som slutligen af gjort målet, genom dom den 23 Februari 1912, emedan Handlanden Sundman i egenskap af Handelsförening gens vittordförande icke egt befogen het att ingå för föreningen bindan de skuldförbindelse och ej ens påstatts, att Handlanden Sundman blifvit af föreningen eller dess fullmäktige bemyndigad att å föreningens vägnar godkänna ifrågavarande vexel, förkastat sagda talon. På Handlanden Sundman ägängen skriftlig stämning har å WasaAktie Banks vägnar vid sagda Råd stufverätt sedermera yrkats, att Handlanden Sundman måtte såsom förbemälda vexels ocerptant enligt vexel rätt eller ock på den grund att han som icke egt befogenhet att å Handelsföreningens vägnar godkänna vexeln, sålunda gått vidare än honom betrodt varit samt tagit lån i annans namn, åläggas att till banken utbetala veselns innehåll tolftusen femhundra mark jämte ränta, veselprovision och ersättning för proteckostnaderna, dock med afdrag af följande från Handlanden Aselins konkurs uppburna diveden der: den 30 Juni 1911 ettusenfem mark femton penni samt den 18 December 1911 åttahundra sjuttionio mark femtio en penni, äfvensom att därhos ersätta banken dess kostnader uti rättegången emot Handelsföreningen med tvåhundra mark. Öfver käromålet hörd har Handlanden Sundman motsagt detsamma; därå Rädstuvurätten, hvarest parterna å omse sidor tagit i anspråk godtgörelse för kostnaderna i målet, medels den 1 Juli 1912 afsagdt utslag på upptagna skäl för kastat Wasa Aktie Banks i målet utförda talan och kvittat rättegångskostnaderna parterna emellan Hofrätten, under hvars pröfning parterna å ömse sidor i väderag dra get målet, har medels den 30 April 187
1913 gifven dom i saken sig utlåtit; och emedan Handlanden Sundman ej boupterat ifrågavarande vexel för egen del, ansåg Hofrätten honom icke vara enligt vexelrätt ansvarig för vextns betalning, hvarför käro målet, såvidt detsamma utförts på denna grund, förkastades. Enär Handlanden Sundman emellertid god kant sagda vexel å Handelsföreningens vägnar, ehuru han icke varit därtill berättigad, och sålunda varit vållande till att Wasa Akti Bank som i god tro köpt vexeln af dess utställare Handlanden Arelin, lidit den i käromålet angifna förlusten, för den skull och i stöd af 2 SS 18 kapH. B. ålade Hofrätten, med ändring af Rådstufvurättene utslag, Handlanden Sundman att till Wasa Aktie Bank utbetala fordrade tolftusen femhundra mark jämte sex procents ränta från den 2 Augusti 1910 till dess full betalning följde, en tredjedels procent i gravision och fyra mark i protestkostnader samt att med tvåhundra mark ersätta banken dess kostnader å rätte gången emot Handelsföreningen, dock med afdrag af ofvannämnde från Handlanden Auline konkurs uppbuna dividender; men i anseende till sakens beskaffenhet skulle parterna å ömse sidor vidkännas sina umgälder å rättegången. Uti Hofrättens dem har Handlanden Sundman anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Wära Aktie Bank bemött. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Handlanden Sundman icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dem, vid hvilken förty skall förblifva, jämte det Handlanden Sundman ålägges att med åttio mark godtgöra Wasa Aktei Blank dess härstädes i målet hafda kostnader Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: tehi Saanikoski Walter Andersin B. Anneberg K. Auer K. R. Helanen 1 Mattitonus. 588
Kesäkuun 12 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulloessa velkomisjutussa, jossa Talollinen Matti Passila, Kauha van pitäjän Kauhavan kylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuva Talollinen Antti Kustaa Koppala vastaaja na: Annettu Oikeusosastossa 12 päivänä Kesäkuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää. Matti Passilalle toimituttamansa haasteen nojalla on Antti Kustaa Koppala Kauhavan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Koppala oli 3 päivänä Heinäkuuta 1910 tehdyllä suullisella välipuheella Passi lalle myynyt Kauhavan kylässä de van liinomaaditettaansa kalustoineen 5100 markan hinnasta, joka heti oli maksettava; mutta koska Matti Passi la, joka kohta kaupanteen jälkeen Läsnä: A. L. B. t. R. H. K.t. 52 No 999. Pag. 168 R. D. 1912
oli ottanut tehtaan haltuunsa, oli kieltäytynyt suorittamasta sen hintaa, on Antti Kustaa Koppala vaatinut Passilaa velvoitettavaksi Koppalalle maksamaan äskensanottu rahamäärä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen kaupantekopäivästä. Matti Passila, myöntäen ostanonsa puheenalaisen tehtaan edellämainitusta hinnasta, on selittänyt, että kauppaan oli sisältynyt muun muassa 20,000 tyhjää liinonaadipullaa, jotka Kopratan oli ollut toimitettava Passilalle, ja että Koppala oli kaupassa sitoutunut antamaan Passilalle opetusta ilimonaadin valmistamisessa, mutta koska Matti Passila kuitenkaan ei ollut saanut haltuunsa enempää kuin 15217 tytyää peittoa eikä Kappa la, Passilan vaatimuksesta huolimatta, ollut antanut Pussilalle luvattua gretusta, vaan ainoastaan tiedon liinonaalin valmistamiseen tarvittavista aineista, niin on Matti Passila, anoen Koppalan kannetta hyljättäväksi, tälle toimitulta. mansa vastahaastien nojalla vaalinut että puheena oleva kauppa, keskei Koppala ollut täyttänyt siinä sovittu ja ehtoja, piirettäisiin tai ainakin kauppasummasta vähennettäisiin puuttuvion 6783 pellon hinta, lukien viidentoista pennin mukaan kappaleelta, minkä ohessa Matti Passila on pyytänyt korvausta oikeudenkäynti kuluistaan. Kerrottua vastakannetta on Antti Kustaa Koppala vastustanut; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 14 päivänä Lokakuuta 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt Koppalan kanteen ja julistanut asianosaisten välisen kaupan paretuksi, samalla velvoittaen Koppalan 50 markalla korvaa maan Matti Passilan oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Kustaa Koppala oli vetoamalla saattanut jutun, on 10 päivänä Toukokuuta 1912 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi että Antti Kustaa Koppala, myydessään liironaaditeh590
taan Matti Passilalle, oli ilmoitta nut kauppaa seuraavan 2000 tyhjää limonaadipulloa, jotka osaksi säilytettiin tehtaassa osaksi olivat lainassa limonaadin ostajilla, sekä että, mitä viimeksimainittuihin pulloihin tuli, asianosaisten kosken oli ollut sellai nen sopimus, että Antti Kustaa Koppala niistä antaisi Matti Passital le luettelon, jonka mukaan Passilan tuli periä pellot; mihin nähden ja koska näytöstä puuttui siitä, että Koppala olisi sitoutunut Matti Passilalle antamaan täydellisempää opetus ta ilimonaadin valmistämiseen kuin mitä Passila oli saanut, sekä Passi la oli myöntänyt saaneensa 13217 tyhjää puutoa ja luettelon, jonka mukaan eri henkilöiltä, jotka olivat tehtaasta ostaneet ilmanaalia, oli perittävänä 468 pulloa, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on velvoittanut Matti Tussilan Antti Kustaa Koppalalle maksamaan vaadi tut 5100 markkaa, siitä kuitenkin poisluettua 2615 puuttuvan peillon arvo, laskettuna 15 pennin mukaan kappa leella, 322 markkaa 25 penniä, eli siis Koppelalle heti suorittamaan 470. mark kaa 75 penniä 6 prosentin vuotuisine korkoineen 3 päivästä Heinäkuuta 1910; ollen Matti Passilalla kumminkin oikeus eri oikeudenkäynnillä Antti Kustaa Koppalalta hakea korvaus ta, jollei hänen onnistuisi saada mainitun luettelon mukaan lainassa ole via pulloja perityiksi. Hovioikeuden tuomioon on Matti Passila anonut muutosta perustöimalla, johon Antti Kustaa Koppala on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettei Mat ti Passila ole esittänyt syytä muuttaa, Hovioikeuden tuomiota muuten kuin että, koskei Antti Kustaa Koppala ole näyttänyt Passilan saaneen tahi voi neen saada hänelle tulevasta 2000 lomonaadipullosta haltuunsa enempää kuin 13217 Pulloa, Passilan suoritettavaksi määrätystä puheena olevasta kauppahinnasta 5100 markasta vähen691
netään puuttuvan 6783 peillon hinta, 15 pennin mukaan pellolta yhteensä 1017 markkaa 45 penniä, sekä että, kun ei ole näytetty sovitun mitään määräpäivää sanotun kauppahinnan suorittamiselle, Passilan siitä maksettava korko määrätään viideksi prosentiksi oikeudenkäynnin alkamisesta; ja tulee siis Matti Passilan maksaa Antti. Kustaa Koppalalle neljätuhatta kahdeksankymmentäkaksi markkaa viisikymmentäviisi penniä viiden prosentin korkoineen 31 päivästä Elokuuta 1910, jolloin Passila sai haas teen. Tätä kaikki asianomaiset noudat takoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Liuksiala. B. Ampeberg. Alfred Liuksiala. B. Ampeberg. K. R. Helanen. K. Auer. T. J. Jännfelt Den 12 Juni 1914. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hof rätt inkommet mål, angående förpliktande att slutföra bokföring, emellan Redaklören Aksel Paul, från Helsingfors stad, sökande, samt Handlanden Carl Johan Lindström, från Hoplax by i Helsinge socken, svarande: Sifven uti Justitiedepartementet den 12 Juni 1914. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter Redaktoren Paul ågången stämning har Handlanden Lindström vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att sedan Redaktören Paul medels kontrakt den 5 Maj 1906 till Lindström öfverlåtit förlagsrätten till årgångarna 1906, 1907 och 1908 af Pauls egande Anders och Yrkeskalender för Helsing fors jämte förorter äfvensom till den samma och dess upplement hörande redan förefintligt samt framdeles tillNärvarande: F. A. L. B. A: R. H. K. A192 No 983. Pag. 329. R. D. 1911.
kommande material, så hade Handlanden Lindström genom en den 25 Januari 1908 dagtecknad skriftlig öfverens kommelse till Redaktören Paul afträdt nämnda kontrakt på vilkor att Paul till Lindström öfverlämnade af trenamngifna personer ingången borgen såväl för att åt Lindström, omedellart efter det parterne godkänt bokslutet af Redaktören Pauls böcker för åren 1905, 1906 och 1907 samt af parterne ömsesides uppgjord redovisning, omfattande till och med dagen för Lindströms afstående från omförmälda förlagsrätt, i penningar utbetalades dennes tillgodshaf vande hos Paul enligt sagda bokstuloch redovisningar, som och för att Lindström samtidigt frigjordes från de betalningsförbindelser, hvilka Lindström iklädt sig för Paul såvidt de kommit Paul eller berörda kalender till godo hvarjämte enligt öfverenskommelsen Rek föraren Georg Sergelius skulle antagas att värkställa behföringen och bokuluten samt härför godtgönas af Redak tören Paul. Men emedan Redahlören Paul, efter det Bohföraren Sergelius, som äfven vidtagit med omordade arbete, innan detsamma slutförts aflidit, undan dragit sig att för arbetets slutförande anställa annan bokförare, har Handlanden Lindström yrkat Redaktören Pauls förpliktande att inom viss tid vid vite slutföra nämnda bokföring samt att Lindström måtte berättigas att under arbetets fortgång taga del af de till grund för bokslutet liggande handlingarna och böckerna, hvarutom Lindström gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden. I saken hörd har Redaktören Paul motsagt käromålet och därvid anfört mölinat käromålet och därvid anfört utom annat, att Handlanden Lindström omhändertagit tre ifrågavarande affär tillhöriga reskontra böcker och vägrat att till Paul återställa desamma samt däri genom omöjliggjort böckernas afslutan de; därå och sedan Handlanden Lindström framhållit, att omförmälda reskontraböcker enligt Rådstufvurättens föreskrift öfverlämnats till Rådstufvu rättens arkio, Rådstufvurätten medels 593
den 10 September 1909 afkunnadt utslag utlåtit sig i målet; och som det enligt parternes ofvannämnda öfverenskommd se närmast ankomme å Redaktören Paul att draga försorg om att den för utrönande af parternes ifrågavarande mellanhafvanden nödiga behöringen behörigen afslutades, likasom den ock skulle af Paul bekostas, samt alla för bokföringen erforderliga böcker dels innehades af Paul dels för tillfället förra rades å Rådstufverättens arkio, därifrån de skulle till Paul på anmälan utlämnas, och något hinder för bekföringens afslutande således icke föreläge, alltså och då Redaktören Paul, efter det den af honom för bokföringens värkställande anstälde Bokföraren Sergelius emellertid aflidit, under en längre tid underlåtit att vidtaga åtgärder för det sålunda afbrutna bokförings arbetets återupptagande, men Handlanden Lindström måste anses vara lagligen berät tigad att få sitt mellanhafvande med Paul snarast möjligt uppgjordt, har Rådstufvurätten, utan afseende å hvad Redaktören Paul mot Lindströms i målet framställda yrkande obefogadt invändt, ålagt Paul att, vid honom i sådant afseende förelagdt vite af ettu sen mark inom fyra månader från berörda 10 September 1909 antingen själfeller genom för ändamålet anlitad sak kunnig person behörigen afsluta ifråga varande böcker för den tid förlagsrätten till omordade adress - och yrkeskalender af Handlanden Lindström innehafts samt till Lindström aflämna sådan redovisning för nämnda tid, som afsäges i parternes antydda skriftliga öfverenskommelse; och åläge det emellertid Handlanden Lindström, att, på sätt vid aftalets uppgörande bestämts och darest sådant af Redaktören Paul påyrkades, dagligen vid behöringsarbetet biträda å tider, hvarom Lindström kunde öfverenskomma med Paul eller af denne antagen bokförare, jämte det Handlanden Lindström, i fall hans biträde i antydt afseende icke skulle på kallas, dock berättigades att, där han ansige sin rätt sådant fordra, vid ar594
betet med böckornas afslutande närvara. För öfrigt har Redaktören Paul skyldigkänts att med etthundra tjugu mark godtgöra Handlanden Lindström hans kostnader i rättegången. Hosrätten, under hvars pröfning Redaktören Paul i vadeväg dragit målet, har uti dom af den 20 Oktober 1911 låtit vid Rådstufvurättens utslag i saken bero, dock sålunda, att den tid af fyra månader, inom hvilken det ålåg Redaktören Paul att vid det af Rådstufvurätten utsatta äfven tyret afsluta ifrågavarande böcker och till Handlanden Lindström aflåmna omförmälda redovisning, skulle räknas från nästnämnda dag; och skyldigkändes Redaktören Paul att med femtiofem mark godtgöra Handlan den Lindström hans för målet i Hofrätten hafda umgälder. Uti Hofrättens dom har Redaktören Paul anhållit om ändring medels deduktion, den Handlanden Lindström benrött. Kejserliga Senaten har tagit målit i öfvervägande, och finner Redak tören Paul icke hafva anfört skäl till andring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall bero, dock sålunda att tiden, inom hvilken Redaktören Paul bon vid det af domstolarna utsatta äfventyr fullgöra, hvad honom beträf fande ifrågavarande böckers afslutan de i förestående måtto ålagts, utsättes till fyra månader, räknadt från denna dag; och skyldigkännes Redak tören Paul att erlägga åt Handlan den Lindström, i ersättning, för hans härstädes i målet hafda kostnader, sjuttio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: talia Saarikoski. Alfred Lillksiala. talia Saarikoski. Alfred Lillksiala. B. Annberg. K. Auer K. R. Helanen. 595
Kesäkuun 13. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Kovioikeudesta tulleessa tilintekoa konkurssipesän hoidosta koskevassa jutussa, jossa Eläkemies Juho Isäntälä, Hollolan pitäjän Uskilan kylästä, on hakijana sekä Rustitilallinen Kustaa Perttula, samasta kylästä, vastaajana Annettu Oikeusosastossa 13. päivänä Kesäkuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää Kollolan, Nastolan ja Kärkölän pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Isäntälä, saamamiehenä poikansa Talollisen Kustaa Aukusti Isäntälän konkurssissa, vaatinut että Kustaa Perttula, mainitun konkussipesän toimitsijana, velvoitettaisiin tekemään ja Juho Isäntälän tarkastettavaksi jättämään lopullinen tili kysymyksessä olevan konkurssipesän hoidosta ja varoista. Kustaa Perttulan väitettyä, että Läsnä: F. S - A. L. B. A-K. A. No 985. Påg. 1. R. D. 1912.
hän oli ja Helmikuussa 1898. täyttänyt sanotun tilivelvollisuutensa, ja senvuoksi vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 28. päivänä Maaliskuuta 1911. julistamassaan päätöksessä katsonut näytetyksi, että Kustaa Perttula oli aikanaan tehnyt kysymyksessä olevan konkussipesän hoidosta lopputilin, joka myöskin oli ollut konkurssi pesän velkojien nähtävänä, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen ja velvoittanut Juho Isäntälän korvaamaan Kustaa Perttulan kulut asiassa neljälläkymmenellä markalla. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Isäntälä vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla 2. päivältä Marraskuuta 1911. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittaneet Juho Isäntälän neljälläkymmenelläviidellä markalla palkitsemaan Kustaa Perttulan kulut Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Juho Isäntälä anonut muutosta perustelmalla johon Kustaa Perttula on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Isäntälä ole esittänyt syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Isäntälä suorittamaan Kustaa Perttulalle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tiitä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: telix Saarikoski. B. Amberg. Alfred Liuksiala. K. Auer. J. J. Wahl. 557
Kesäkuun 17 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Maakauppias Petter Tuutti, Salmin pitäjän Kirkkojoen kylästä, on hakija na ja Maakauppias Aleksei Koppanen, mainitun pitäjän Pieloman kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 17. päivänä Kesäkuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Alanuun nojalla on Petter Tuutti Salmin pitäjän käräjåkunnan. Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Aleksei Röppänen oli keväällä vuonna 1908 Laatokkaan laskevassa Miinalan joissa viitattanut halkopuita aina 27 päivään Heinäkuuta sekä pitämällä Miinalan joissa siihen läskevan Lohiojan suun alapuolella poikkipuo mia näin kuukauden ajan oikeutta. Läsnä: F. A. L. B. A.- R. H. K. R.A. 598 No 998. Tåg. 274. R. D. 1912.