Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ta 1901. annetulla päätöksellä oli määrän nyt Komissioonimaanmittari Axel Korlinin toimittamaan anotun lohkomisen oli Otto Emil Auranen, joka tuosta Kuvernöörin määräyksestä oli 10. päivänä Tammikuuta 1903. saanut tiedon, 22. päivänä samaa Tammikuuta Kuvernöörille jätetyssä kirjelmässä väittänyt, että edellämainittua kauppaa lopullisesti päätittäessä oli nimenomaan suostuttu, että Aleksanteri Nouhijärvi saisi ainoastaan viidenkymmenen vuotisen hallintaoikeuden Mouhijärven torppaan viidenkymmenen markan vuotuista veroa vastaan, vaikka ehto hallinta-oikeudesta erehdyksestä oli jäänyt kauppavälikirjasta pois; ja oli Otto Emil Niiranen sen vuoksi anonut että Kuvernööri siirtäisi asian riitaise na asianomaisen oikeuden tutkittavaksi. kättyä asian riitaisena tuomioistuimen oudenkymmenen markan vuotuista velen Aleksanteri Monkijärvi, haastaliskuun maa vastaan, seikä että tuo ehto viiden en Aleksanteri Moukijärvi, haastalttuun raa vastaan, sekä een Aleksanteri Monkijärvi, haastaliskuun maa vastaan, seikä että tuo ehto viiden Otto Emil Andra Kuhmoisten ja Talokkymmeen vuoden hallinta oikeudesta joen pitäjien käräjäkunnan 1903. vuoden kirjoitusmuheen vihdeksen tinut, että hän julistettaisien puheenaan kuin kä vuoksi ja kun Aleksanteri Maten tilusten omistajaksi sekä oikeutetuk si eroittamaan ne itsenäiseksi tilaksiAsiassa kuultuna on Otto Emil Auranen Kuvernöörin luona esiintuomillaan perusteilla vastustanut Aleksanteri Nouhijärven vaatimuksia sekä samalla myös anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Kihlakunnanoikeus on 10. päivänä Lokakuuta 1903. julistamassaan päätöksessä katsonut sekä asiassa kuulusteltujen todistajain kertomuksista että asianosaisten välisestä kauppakirjasta 31. päivältä Elokuuta 1895 ja sen konseptista selville käynun, että Häkin talon kauppaa lopulli sesti päätettäessä asianosaisten kesken oli ollut sellainen sopimus, että Aleksanteri Mouhijärvi saisi puheenaolevaan Mouhijärven torppaan ainoastaan hallinta Kuvernörinvirusten tämän johdosta lainhuudon viideksikymmeneksi vuodet Kuvernöörinvirusten tämän johdosta oikeuden viideksikymmeneksi vuodeksi erinviraston tämän johdosta oikeuden viideksikymmeneksi vuodeksi syyskäräjiin, Kihlakunnanoikeudessa vuoden eli itse kuulhakirjasta poisjäänyin 374
järvi siis ei ollut oikeutettu edellä kerrotun kauppasopimuksen nojalla eroittamaan Möuhijärven torpan maita itsenäiseksi tilaksi, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen; ja on Aleksanteri Mouhijärvi, joka, tuntien kaupassa siten tehtyjen määräyksien oikean laidan, on tämän riidan nostanut, sen ohessa velvoitettu kahdellakymmenellä markalla palkitsemaan Otto Emil Anrasen oikeudenkäyntikulut nedonalaisen päätöksen, Aleksantari SaaHeninkaus, jonka tutkittavaksi Akoajärven laillisessa järjestyksessä joka santeri Maakijärvi vetoamalla oli saa lohkomisella tai palstottamisella eroi tä Toukokuuta 1911 antanut jutuste tärven torpan tilukset useinmainitusta lausuntonsa; ja koska Aleksanteri Poukin talosta ja vapautettin asian näin Elokuuta 1895. laaditussa kauppakirjasta toimasta Kihlakunnanoikeuden hänen pidättänyt Häkin talosta omaaksun ela maksettavakseen tuomitsemaa oikeuden hijärven torpan, jonka tilukset olivat kaintikulujen korvausta rakirjan konsehtiin oli merkitty myös vevanen hakenut muutosta perusteljalle jäänen ainoastaan viidenkymmen kuulla, johon Aleksaateri Nousijärvi saavuoden hallinto oikeus sanottuun torppaaestyssä järjestyksessä on vastannutkäsellä olevan asiaan, kun kauppakirjan jutun ja harkitsee oikeaksi, kumojan konsehtia ei ollut allekirjoitettu ei kä todistettu, sentähden ja kun edellä mainittu kauppakirja oli lopulliseen muotoon laadittuna hyväksytty ja M. Rn 1. luvun 2 SS:ssä säädetyssä järjestyksessä allekirjoitettu sekä Otto Emil kuranen oli jo pitemmän ajan tuon kauppakirjan nojalla hallinnut taloa hakerätta kauppaa paretuksi, oikeutti Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden on oikeudenkäyntikulut - nedonalaisen päätöksen, Aleksanteri Montanut jutun, on tuomiossa 26. päivä luttamaan kysymyksessä olevan Monkihijärvi oli edellämainitussa 31 päivänä niittyissä Aleksnateri Noukijäri suorit laskoin rajoitetut, ja se veikka että Ena Hovioikeuden tuomion on Otto Emil sitä vähemmän ole voimat vaikuttaa nyt Keisarillinen Senaatti on tutkinut tä575
järvi siis ei ollut oikeutettu edellä kerrotun kauppasopimuksen nojalla eroittamaan Möuhijärven torpan maita itsenäiseksi tilaksi, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen; ja on Aleksanteri Mouhijärvi, joka, tuntien kaupassa siten tehtyjen määräyksien oikean laidan, on tämän riidan nostanut, sen ohessa velvoitettu kahdellakymmenellä markalla palkitsemaan Otto Emil Aurasen oikeudenkäyntikulut - Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Alajärven laillisessa järjestyksessä jossanteri Mauhijärvi vetoamalla oli sma kokkomiselle tai palstoittamisilla erotä Toukokuuta 1911 antanut jutuste tärven torpan tilukset useinmainitusta lausuntonsa; ja koska Aleksanteri P. Aukin talosta ja vapauteltin asian näin Elokuuta 1895 laaditussa kauppakirjasta Kihlakunnanoikeuden hänen pidättänyt Häkin talosta oma kseen Ma maksettavakseen tuomitseman oikeuden, hijärven torpan, jonka tilukset olivat kuintekulujen korvausta pakirjan konsihtiin oli merkitty myösaranen hakenut muutosta perustelvuoden hallinto oikeus sanottuun torppaaestyssä järjestyksessä on vastannutkäsellä olevaan asiaan, kun kauppakirjan jutua ja harkitsee oikeaksi, kumojan konsehtia ei ollut allekirjoitettu eikä todistettu, sentähden ja kun edellä mainittu kauppakirja oli lopulliseen muotoon laadittuna hyväksytty ja M. Rn 1. luvun 2. SS:ssä säädetyssä järjestyksessä allekirjoitettu sekä Otto Emil kuranen oli jo pitemmän ajan tuon kauppakirjan nojalla hallinnut taloa hakerätta kauppaa paretuksi, oikeutti Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden vedonalaisen päätöksen, Aleksanteri Montanut jutun, on tuomiossa 26. päivä luttamaan kysymyksessä olevan Mauhikirjärvi oli edellämainitussa 31 päivänä erättyessä Aleksanteri Nouhijärosi suorit tarkoin rajoitetut, ja se sukka että raa Hovioikeuden tuomioon on Otto Emil jalle jääneen ainoastaan viidenkymmen muta, johon Aleksanteri Möuhijärvi sääsitä vähemmän ole voinut vaikuttaa nyt Keisarillinen Senaatti on tutkinut tä575
ten Hovioikeuden tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman päätöksen. Tätä kaikki asian omaiset noudallakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Johris Hummelin L. Wilckman Johris Hummelin L. Wilckman Edvard Pardani. Eelola kijander Oscar Karsten Den 8 November 1906. Kejserliga Senalens för Finland dom uti ett, på nedsatt reversskilling, från Åbo Hofrätt inkommit fordrings mål emellan sysslomännen uti sirman Pehr A. Ering jors och innehafva ron af samma jerna Handlanden Johan August Finbergs, från Åbo stad, till konkurs upplåtna bo Bankde rektören Johan Osvald Warastjerna och Handlanden Carl Gustaf Wahl ström, bägge jämväl från Åbo, sö kande, samt Hofrädd Wilhelm Brunner, från Helsingfors stad, svarande Gifven uti Justitiedepartementet, den 8. November 1906. Kejserliga Senaten har låtit hand ngarna i mäld sig föredragas och af lem, såvidt nu är i fråga, inkänlat följande: På sysslomännen i förenämnda konkurs till Rådstufvurättens i Åbo stad sammanhade den 5 December 1904 ägangen stämning har Hofrädd Brummer vid Rådstufvurätten anfört, att bemälde Rätt medelst den 7 nästförutgångne September uti ofvanberörda konkurs af 2mo 4. S. - 8 tt. - E. P. W. R. B. F. M. 576 No 1035. Tag. 88. R. D. 1906.
kunnad dem tilldömt Hofrådet Brummer en konkurslads tillgångar, bland annat, utan förmånsrätt 28000 mark jämte som procents ränta därå från den 1 Juli 1897 i grund af tvenne af Johan August Toiberg till hans fader, Handlanden Pehr Angust Sockers utfärdade, den 20 Oktober sistsagda är dagtecknade skuldsedlar, lydande den ena å 200,000 mark, hvarå 20,000 mark dock blifvit afbetalda, och den andra å 1000 mark, och hvilka skuldförbindelser Hofradet Brummer tillhandlat sig den 10 Maj 1904 å offentlig auktion, som för rättats på anmodan af Åbo Aktiebank, hos hvilken Pehr August Sviberg genom förmedling af Johan August Sveberg den 29 December 1900 pantsall omförmälda skuldsedlar till säkerhet för en firman Pehr A. Tveberg jor af bemälda bank beviljad och af Johan August Friberg jämväl i anspråk tagen disposkontkredit å högst 20,000 mark; men emedan sysslomännen uti ifrågavarande konkurs, ehu ru ur massans tillgångar första deri denden med tjugu procent redan den 28 Oktober 1904. utdelats, vägrat att till Hofgadet Brummer utgifva slik dervidend i 113,387 mark 82 penni af hans omförmälda fordran, har Hofradet Brummer yrkal att konkursförvaltningen måtte därtill lag ligen förpliktas. I saken hörde hafva Bankdirektören Wasasjerna och Handlanden Wahl fröm i deras förberörda sysslomännigen kap förmält, att konkursförvaltningens ifrågavarande vägran grundade sig där rä, att finnan Pehr A. Sviberg jos och Johan August Svibergs konkursto egde hos Pehr August Svibergs likaledes till hon sues upplåtna bo jämlikt kontekurant en fordran å 113,387 mark 82 penni, hvarför och då Johan August Friberg vore berättigad att godtgöra sig för denna fordran genom att mot densamma kvit ta en lika stor andel af hvad han på grund af förenämnda skuldsedlar varit Peter August Sviberg skyldig samt Hofradet Brummer icke kunde på grund af skuldsedlarna hafva bättre rätt än Pehr August Sviberg. Bankdirektoren Wasastjerna och Handlanden Hahl ström motsagt käromålet i öfrigt utom 577
beträffande ett belopp å 19. 273 mark 36 penni, å hvilket de af förekommen anledning under rättegängens fortgång förklarat sig villige att till Hofrådet Brummer utletala äskad dervidend. Sedan Hofrådet Brummer härtill anmärkt bland annat, att merberörda trenne skuldsedlar utan någon inskränsk ning så till kapital som ränta pant rätts hos Åbo Aktiebank samt att Johan August Sviberg i följd däraf förlo rat att rätt att hvilka någon sin fördran hos Pehr August Sviberg mot de samma, så länge panterna vore oullö sta, har Rådstufvurätten, medelst den 20. Februari 1905 afkunnadt utslag, i saken sig utlåtit och jämte det sysslomännen i Pehr A. Sviberg jon och Johan August Socbergs konkursbo skyldigkänts att sitt alla gande likmätigt till Hofrädet Brummer utgifva fordrad dervidend å förenämnda nittontusen tvåhundra sjuttiotre mark som tiosex penni med tretusen åttahundra femtiofyra mark sjuttioen penni, har tof radet Brummer anspråk i öfrigt på upptagna skäl af Rådstufvurätten förkatalss. Hofrätten, under hvars pröfning Hofrådel Brummer i vaderåg dragit målet har medelst den 17 Mars 1906 gifven dom utlåtit sig; och alldenstund Pehr August Vilag genom Johan August Svibergsson medling i förberördt afseende pantsatt frågavarande tvenne skuldsedlar i Åbo sktiebank utan några vilkor, samt banken i följd häraf erhållit rätt att till betäckande af sin fordran hos Johan August Sockog på grund af omförmälda deskontkudet hålla sig till värdet af sagda skuldsedlar utan någon inskränk ning till den del detta värde icke öfverskref de bemälda l marks på nämnda grund hor Johan August Sockog egande till godohäfvande, fördenskull och emedan Kankdirektören Vasastjerna och Landlanden Wahlström icke ens påstått, att emedade skuldsedlars värde vore större än sagda tillgodehafvande, samt bankens rätt genom Hofrädet Brummer köp af ifrågakomna skuldsedlar edelad öfvergått å denne, har lofrätten, med an dring af Rådstufvurättens utslag ålagt 578
sysslomännen i Tehr A. Toiberg jord och Johan August Svibergs konkurs att, utof cer det belopp Rådstufvurätten skyldig känt dem att åt Hofrädet Brummer utgifva, till denne utbetala tjugu procent jämväl å nittiofyratusen etthundra fjorton mark tjuguseet penni med ader tontusen åttahundra tjugutvå mark åtta fem penni. Uti Hofrättens dom hafva Bank direktoren Karastjana och Handlanden Wahlström anhållit om ändring me delst ingifven deduktion, den Hofra det Brummer i föreskrifven ordning bemält. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Bank direktören Wasastjerna och Handlanden Wahlström icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda den vid hvilken förty kommer att bero, hvar hos Bankedirektoren Wasastjerna och Handlanden Wahlström, i deras förenämnda egenskap, skyldigkännas att med etthundratio mark godtgöra Hofrädet Brummer hans i målet härstädes B. F. Möner hafda kostnader. Tel alle, som veder bör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland A. Henr. huemman Edvard Pardani. A. Willskman Edan Kyander. 579
Den 9. November 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter från Wasa Hofrätt inkommit revisionsmål emellan Handlanden Johan Edvard Åberg, från Nikolai stad, sökande, samt Handlanden kan Ulrika Ekström, från samma stad, uteblifven svarande, angå ende nedannämnda talan: Silfven uti Justiliedeskmentet, den 9 November 1906. Kejserliga Senaten har lahl handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Nikolaistad var Handlanden Åberg yrkat att, medan enkan Ekström förvägrat Handlanden Åberg att borttaga det golf sumt de dörrar med råmar och foder brader, hvilka Åberg på egen bekostnad låtit anbringa i en af honom förfyrd likal uti Sjömannen Frans Oskar Emil Lindgrens och dennes hustru Elvira Elisabeth Lindgrens för tiden egda, å nämnda stad tillylande arrendemark i Brändö stadsga J. ute H. S. G. W. - Ed - W. R. 580 N: 1044 Pag R. D. 1906.
del uppförda gård, hvilken sedermera öfvägatti enkan Eksliöms ego, Handlanden Åberg måtte tillerkännas rätt att fritt förfoga öfver sagda egendom, hvarhos och då enkan Ekströms omförmälda vägran jämväl utgjort hinder för den försäljning af samma egendom, hvarom annons af Handlanden Åberg emeller tid utfärdats, Handlanden Åberg velare påstått enkan Ekströms åläggande att ersätta Åberg kostnaden för migda annons med fyra mark tjugu penni. I anledning af förenämnda talan, len enkan Ekström metsagt, har Rådstufvurätten, hvarest parterna omsesides gjort anspråk på godtgörelse för sina kostnader å rättegången, medelst den 25 September 1903 afsagdt utslag förklarat det väl vara utredt, att Handlanden Åberg under den tid, han å fyra innehaft ifrågakomna likal, låtit insätta förenämnda golf samt dörar med råmar och foderbråder, men emedan detta skett, förrän enkan Ekström köpt gården, och sagda golf samt dörrar jämte råmar och foderträder vid sådant förhållande och då Handlanden Åberg icke kunnat visa, let ännämnda golf och dörrar hade blifvit honom förbehållna vid det emellan enkan Ekström och makarna Lindgren belefvade gärdsköpet, måste anses hafva åtföljt sagda gårdsköp såsom oskiljakliga delar af de i köpet innestutna byggnaderna, ty vardt Handlanden Åbergs i saken utförda talan förkastad och ålades Åberg derhos att med sextio mark ersiitta enkan Ekström hennes rättegångskostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Åberg, efter den omgång handlingarna närmare utvisa, i vadeväg dragit saken, har genom dem den 25 November 1905 låtit vid Rådstufvarättens utslag bero, jämte det Handlanden Åleg hänts skyldig ett med fyratio mark godtgöra enran Ekström hennes kostnader för målet i Hofrätten. Uti Hofvittens dom har Handlanden Åberg anhållit om ändring Kysedliga Senaten har ta581
get målet i öfvervägande och finner Kongl. landen Åberg icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, hvarvid alltså kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till efter rättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Julms Hammelm L. WilskmaWara Kyander. J. Henr. Snellman Edvard Paudani. T. Järnefat Marraskuun 12 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahatta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, perintöön osalliseksi pääsemistä ja jäämiston hoidon tilitämistä koskevassa asiassa, jossa ovat Palvelijatar Anna Helena Pitkänen, Kuopion kaupungista hakijana sekä Torninvahti Pekka Räsäsen leski Anna Maria Käsänen, hänen tyttärensä Ida Sofia Räsänen ynnä tämän mies Kartanonomistaja Kaarle Kilpeläinen, kaikki niinikään Kuopion kaupungista, vastaa. jina: Annettu Oikeusosastossa, 12 päivänä Marraskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt asiaan kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haasteen nojalla on Anna Helena Pitkänen, joka on syntynyt 19 päivänä Toukokuuta 1872, Kuopion kaupungin Maastuvanoikeudessa kertonut, että Pekka Räsänen, ennen läsnä: J. N. H. S. - G. R. E. P. W. K. 582 No 1047. Pag. 19. R. D. 1906.
Anna Maria Räsäsen kanssa solmimaansa avioliittoa, oli ollut kihloissa Anna Helena Pitkäsen äidin Eeva Pitkäsen kanssa sekä sillä aikaa maatessaan morsiamensa siittänyt Anna Helena Pitkäsen; ja koska Anna Helena Pitkäsellä niin ollen de sama oikeus kuin muulla Pekka Näsäsen aviolapsella sekä siis, Pekka Räsäsen vuonna 1897 kuoltua, myöskin perimysoikeus hänen jälkeensä on Anna Helena Pitkänen vaatinut että Anna Maria Räsänen ja hänen asiakumppaninsa, joiden hallussa Pekka Räsäsen omaisuus oli, velvoitettaisiin Anna Helena Pitkäselle jättämään hänelle siitä tuleva perintöosuus sekä muutenkin tekemään Anna Helena Pitkäselle täydellinen ja seikkaperäinen tili mainitun jäämistön hoidosta Kanteesta kuulusteltuina ovat Anna Maria Räsänen ja hänen asiakumppaninsa kieltäneet, että Anna Helena Pitkänen olisi Pekka käsäsvainajan ja Eeva Pitkäsen, heidän kihloissa ollen, siittämä lapsi, ja sillä perusteella vastustaneet kannetta, minkä jälkeen Raastuvanoikeus päivänä Marraskuuta 1902 antamassaan päätöksessä on ratkaissut asian ja katsonut selvitetyksi, että Anna Helena Pitkänen oli Pekka Räsäsen Eeva Pitkäselle, tämän ollessa hänen kihlattuna morsiamenaan, siittämä lapsi, jonka vuoksi ja kun Anna Helena Pitkänen siis säännön mukaan N. N:n 5 luvun 1 SS:ssä oli pidettävä Pekka Räsäsen aviolapsena ja P. R:n 8. luvun 1 SS:n perusteella, kuten aviolapsi ainakin, oikeutettuna perimään isäänsä Pekka Räsästä sekä Pihka Räsäsen jäämistö Anna Maria Räsäsen ja hänen asiakumppanien. sa myönnytyksen mukaan oli jokamattomana heidän huostassaan, Raastuvanoikeus on, nojautuen S. Ren12 luvun 1 SSään, velvoittanut Anna Maria Räsäsen ja hänen asiakumppaniusa, vaarinottamalla P. N:n 11 ja 12 luvun säännöksiä, kahden 583
kuukauden kuluessa, Raastuvanoikeuden päätöksen tultua lainvoiman. seksi, toimituttamaan laillisen perinnönjaon Pekka Räsäsen jäämistöstä sekä Anna Helena Pitkäselle luovuttamaan hänelle lain mukaan tulevan osan Räsäsen pesuudesta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anna Maria Räsänen ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet asian, on 2 päivänä Joulukuuta 1905 antamassaan tuomiessa katsonut, ettei Anna Helena Pitkänen ollut voinut luotettavasti näyttää toteen, että Pekka Räsänen ja Eeva Pitkänen Anna Helena Pitkäsen siittämisaikana olisivat olleet kihloissa keskenään ja että Anna Helena Pitkäsellä sillä perustalla olisi oikeutta periä Pekka Räsästä, jonka vuoksi Hovioikeus, kumoteen Raastuvanoikeuden vedenalaisen päätöksen, hylkäsi Anna Helena Pitkäsen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Anna Wara Salsander. Helena Pitkänen hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Anna Maria Räsänen ja hänen asiakumppaninsa ovat vastaneet, minkä jälkeen suullinen kuulustelu on täällä tapahtunut siinä järjestyksessä kuin siitä tehty pöytäkirja osoittaa. Keisarillinen Senaatti on tutkinut asian ja katsoo, ettei Anna Helena Pitkänen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Anna Helena Pitkänen suorittamaan Anna Maria Räsäselle ja hänen asiakumppaneilleen, heillä täällä asiassa olleiden kulujen korvauiseksi, kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset neudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julius Nummelin J. Wieckman d. Sten. hemmanEdvard Pardani T. Jännefelt 384
Marraskuun 13. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin desta tulleessa, saamista koskevassa vostajutussa, jossa Eläkemies Erik Wilpitäjän Kuivasmäen kylästä, on hakijana ja Petäjäveden kunta tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 13. päivänä Marraskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksesjä, saanut tietää seuraavaa: Jyväskylän ja Petäjäveden pitäväin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Erik Heinämäki lausunut, että hän, muun muassa, vuonna 1902. oli toiminut viimemainitun pitäjän paloapuyhtiön asiamiehenä eli palometarina sekä että tuon paloapuyhtiön sääntöjen 11. SS: mukaan yhtiön palometari oli palkkana nauttiva sata viisikymmentä markkaa niittä vuosilta, joina vakuutusarviosyynejä oli pidetty; ja koska Erik Heinumäki sanottuna vuonna oli toimitta färnä- Rät¬ C; F. G. F. 20 - C. A. W. K. /E. T. No 1052. Pag. 245. R.D. tuomio maksuitta Waasan Hovioikeuhelminpoika Heinämäki, Petäjäveden 1905.
nut melkoisen määrän sellaisia syynejä, mutta palkakseen samalta vuodelta saanut ainoastaan viisikymmentä markkaa, on Erik Heinämäki vaatinut, että Petäjäveden kunta velvoitettaisiin sen lisäksi hänelle maksa maan sata markkaa sekä korvaamaan hänen oikeudenkäyntikustannuksensa: Tähän kanteesen on Petäjäveden kunnan puolesta vastattu, että paloapuyhtiön sääntöjen 11. ja 13. SS: mukaan oli palomestarille ainoastaan joka viidentenä vuotena ja siinä tapauksessa, että sääntöjen 13. SS:iin joka viides vuosi toimitettaviksi määrättyjä arviosyynejä silloin todisttakin pidettiin. tuleva sadan viidenkymmenen markan vuosipalkka, mikä palkka muuten oli ainoasti viisikymmentä mark kaa; johon nähden ja kun ei Erik Heinämäki palometarina ollessaan ole lut semmoisia syynejä toimittanut. kunnan puolesta on vaadittu kanteen hylkäämistä. Kihlakunnanoikeus on 14. päivänä Syyskuuta 1903. julistamassaan päätöksessä katsout Petäjäveden pitäjan paloapuyhtiön sääntöjen olevan selvät siinä, että palomestarille vuosittain oli tuleva palkkaa viisikymmentä markkaa ja että hän ainoastaan joka viidentenä vuotena, jolloin sääntöjen 13. SS:ssä määrättyjä arviosyynejä oli pidettävä, oli oikeutettu palkakseen saamaan sata viisikymmentä markkaa. jonka tähden ja kun Erik Heinämäki ei ollut väittänytkään, että hän vuonna 1902, jolta hän oli lisäpalkkaa vaatinut, oli toimittanut semmoisia arviosyneljä, Kihlakunnanoikeus on lyljännyt kanteen oikeettomana. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Erik Heinämäki oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 30. päivältä Syyskuutu 1905. vahvistanut Kihlakunnan oikeuden päätöksen. levioikeuden tuomioon on Erik Heinämäki anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Erik Heinämäki ole esiintuonut syytä muuttaa Kovioikeuden edellämainittua tuo586
miota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brede. - M.ne. hemman. R. A. Brede. - M.ne. hemman. R. A. Brede. - M.ne. hemman. C. J. Tingren L. W.uskman Frik Lundenius. Edvard Tandani. Frids Lundenius. Edvard Tawa. skuldtungvit - Eelola Lejander. Muldlengvit - Evanik. E. Thesleff. Den 14. November 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsätt revisionskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommit mål angående fordran emellan Ingeniören Matts Södergran, från Kaivola by i Kivinebl socken, sökande och Wiborgs Sågverks Aktiebolag i Wiborgs stad, svarande: Gifven uti Justi tiedepartementet den 14. November 1906 Kejserliga Senaten har låtit handingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Häradsrätten i Kivinebb sockens tingslag har Wiborgs Sågverks Aktiebolag yrkat, att emedan Ingenio ren Södergran, som under åren 1901. och 1902. af bolaget tillhandlat sig trävaror samt i egenskap af föreståndare för bolagets trävaranderlag vid Perijoki järnvigstution för bolagets sökning uppburit penningar, i följd häraf, enligt kontokurant af den 12. Juli 1902., blifvit bolaget skyldig femtusen sjuhundra trettionio rubel tjugu kopek gden R. B. (öst) F- C. A S. R. F. M. No 1054. Säg. 177. R. D. 1905.