Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
noomi Frosterus siis itse oli ollut syypää kärsimäänsä vahinkoon, on yhtiön puolesta vaadittu kanteen hylkäämistä. Kihlakunnanoikeus on 14. päivänä Tokakuuta 1902. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Siitolan osakeyhtiön vahingon korvaukseksi puheenalaiselta kymmenen kuukauden ajalta kuittia vastaan suorittamaan Agronoomi Frosterukselle yhteensä viisituhatta markkaa ynnä kuuden prosentin koron, lukien aina viidestäsadasta markasta 1902 vuoden kymmenen ensimmäisen kuukauden alusta kunnes täysi maksu toimitettiin, sekä seitsemälläkymmenellä viidellä markalla korvaamaan Agromoomi Frosteruksen kulut asiassa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Siitolan osakeyhtiö oli vetoamalla saatta nut jutun, on tuomiossa 1. päivänä Huhtikuuta 1905 lausunut, että koskei Agronoomi Frosteruksen tehtäviä oltu lähemmin määritetty siinä kontrahdissa, jolla Agronoomi Frosterus sitouten Siitolan osakeyhtiön palvelukseen, eikä Agronoomi Tuoslmus, joka niinmuodoin oli katsottava velvolliseksi toimittamaan niitä töitä, joita yhtiön hallitus hänelle määräisi, ollut näyttänyt hänen tehtäväkseen määrätyn enemmän tahi toisenlaatuisia töitä kuin häneltä kohtuudella voitiin vaatia, sen vuoksi ja kun yhtiön hallitus, Agronoomi Frosteruksen kieltäytyessä toimittamasta hänelle määrättyjä tehtäviä, oli ollut oikeutettu irtisanomaan Agronoomi Frasteruksen palveluksestaan, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Agronoomi Frosteruksen kanteen Hovioikeuden tuomioon on Agronvomi Frosterus anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Varatuomari Avellan ja Kauppias Stiinkel, Siitolan osakeyhtiön sillä välin konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehinä, ovat säädetyssä järjestyksessä vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvite537
tyksi, että sittenkun Siitolan osakeyhtiö, joka kirjallisella kontrahdilla oli 7. päivänä Joulukuuta 1899. ottanut Agronoomi Prasteruksen yhtiön Siitolan kylässä sijaitsevan tehtaan hoitajaksi, lukien 15. päivästä samaa kuuta 1. päivään Huhtikuuta 1903, viidensadan markan kuukausipalkkaa vastaan, oli Elokuussa vuonna 1901. antamassaan johtosäännössä määrännyt Frosteruksen toimitellavaksi siksi jollaisia töitä, jotka siihen saakka eivät olleet otleet hänen tehtäviänsä, sekä Agronoomi Forsterus sen vuoksi oli kieltäytynyt noudattamasta tuon johtosaannon määräyksiä, oli yhtiö irtisanonut Agro nöömi Frosteruksen hänen palveluksestaan 15. päivästä seuraavaa Lokakuuta lukien; mutta koska Agronoomi Frosteruksen tehtäväksi sanotussa johtosäännössä oli määrätty sellaisia kin toimia, joita kohtuudella ei voida pitää teollisuuslaitoksen hoitajalle kuuluvina, katsoo Keisarillinen Senaatti ettei Siitolan osakeyhtiö ole ollut oikeutettu Agronoomi Frostituksen yllämainitun kieltäytymisen johdosta irtisanomaan Frosterusta hänen kysymyksessä olevasta palveluksestaan, minkä vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, vahvistaa sen loppupäätöksen, johon Kihlakunnanoikeus on jutussa johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Borde. C. J. Tingren R. A. Bdd. C. J. Tingren H. Wilckman  Fredr. Lindenius. H. Winkmanen. Fredr. Lindenius. Carl Muqvist 638
Den 14 December 1905. Kejserliga Senalens för Finland dom uti ett, på nedsätt sessionskilling, från Ala Hofall inkommit mål emellan Dislriktsingeniören August Konard Hildén, från Wiborgs stad, sökande, samt Hofrättsussessorn Aleksi Köpes och tillhäradshöfdingen Karl Ålvar Saladin Bruner, hvardera från Åbo stad, såsom syssloman i aflidne Ticc landssekreteraren Wilhelm Nybergfs till honkurs upplåtna bo, svarande, angående ätervinning till konkursl. Sifven uti Justilidefverlementet, den 14 December 1905. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig förebragas och af dem inhemtat följande: Sedan Vielandssekreteraren Nybergk medelst en den 15 Augusti 1808 uthändigad skrift bevittigat Ingeniören Hildén att för det lån å 1500 mark, som Nyback samma dag år Hilden emot växel ehållit, i händelse af Ticclandssekreteraren Nybergs frångålle innan berörda skuld blifvit gulden, göra sig fullt ersatt ur n å Nybergks by hos Sifförsäkungsuktiebolaget Kukon tagen och hos Ingeniöga Dll - G. H. F. A. R. E. K. S. K. 259 No 1081. Tåg. 1/13. R.D. 19ar.
ren Hildius broder, i Ihalis socken borätte Sundtbruks rådet Arthur Hildén för varad lifförsäkningspolie, lydande å 5000. mark, så har Ingeniören Hildén, efter let Virolandssekreteraren Nyberga emellertid den 26. Mars 1902 aflidit, den 15 derpåföljande Maj af bemälda bolag emot ifrågavarande lifförsäkringsbref uppburit ofvannämnda lånebelopp 1500 mark jämte sex procents ränta därå för nio månader 6% mark 50 penni eller sammanlagdt 156 mark 50 penni. Sedermera hafva Assessorn Räppy och Vicehäradshöfdingen Brunen i deras ofvannämnda egenskap efter stämning den 5 November 1902 å Ingeniören Hildén, som för tiden varit bosatt i Helsingfors stad, vid Rådstufvurätten i nästsagde stad anfört, att, enär det för uppkomst af panträtt i lösegendom erfordrades, att panten öfverlemnades i panthafvarens värjo, men Ingeniören Hildén före Vicehundeskreteraren Nybergs död icke omhänderhaft ifrågavarande lifförsäkningsbref, Ingeniören Hildén i varit berättigad att för sin fordran åtnjuta betalning ur värdet af sada lifförsäkningsbref, hvarför å esessore Keisby och Vicehäradshöfdingen Frunå yrkat Ingeniären Hildens förpligtande att till dem i deras förenämnda egenskap utgifva ofvanomförmälda af Ingeniören Hilden uppkunna 1867. mark 50 penni med ränta Efter del Ingeniären Hildén blifvit i saken hörd, har Rådstufvurätten genom utslag den 5 December 1902, emedan ifrågavarande lifförsäkningsbref varit hos handbruksrädet Hildén pantsall jämväl for Ingeniören Hildens räkning samt Ingeniören Hildén vid sådant förhållande g rätt att hos belaget Kuleva lyfta emordade medel, förkastat Assessorn Köpus och tillhäradshöfdingen Tunnärs omförmälda talon. Hefrätten under hvars pröfningetssessorn Rubel och tillhäradshöfdingen Guver i väderag dragit målet, har medelst dem den 5 Maj 1805 ansett utredning saknas därom, att ännämnda lifförsäkningsbref omhänderkats af Landtbruksrådet Tiklén silloin parit jämväl för Ingeen Hildens räkning, i anseende hvartill och som Ingeniören Hildén vid 660
sådant förhållande icke varit berättigad att af Sifförsäkringsaktiebolaget Kaleva lyfta ifrågavarande 1,567 mark 50 penni Hofrätten med upphäfvande af Rådstufvarättens utslag ålagt Ingeniören Hilden att till Assessorn Käfry och tillhäradshofdingen Bruner, i deras förberörda egenskap, utgifva nämnda belopp med därå löpande fem procents årlig ränta från stämningsdagen den 5 November 1902 till dess full betalning skedde Uli Hofrättens dom här Ingenieden Hildén sökt ändring medelst ingifnen douktion, som Assessorn Käppy och Vidhäradshöfdingen Bruner bemött. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande och pröfvar rättvist upphäfva Hofrättens dom samt fastställa Rådstufvurättens utslag i saken. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Lars Homan, F. Wilckman Lars Homan, F. Wilckman Alex. Humlin Edvard Paldani J C. C. S. Helsolin Joulukuun 14. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahatta Turun Kovioikeudesta tullessa velkomusjutussa, jossa Asioitsija Karl August Enfors, Wihdin pitäjän Wihtijärven kylästä, on hakija na ja entinen Maukauppias Evert Löfgrén, samasta kylästä, vastaajanaAnnettu Oikeusosastossa, 14. päivänä Joulukuuta 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt jättäen kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä. saanut tietää seuraavaa: Wihelin ja Pyhäjärven pitäjjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Evert Löfgren Karl August Enors ille toimituttamansa kahden eri haas teen nojalla lausunut, toisen perusteella, että Logren kauppakirjalla 8. päivältä Syyskunta 1845 oli Karl August Enors ille asianosaisten kesken sovitusta neljäntuhannen markan hinnasta myynyt etteenhan talon maalla edellä sanotussa Wihtijärven kylässä sijaitsevun Suomola nimisen kivilansa kaikkine rakennuksineen ynnä vuokraikeu Läsnu L. F - Gä-Titil - E 681 No 1082. Pag 80. R. D. 1905.
tensa maahan, jolla rakennukset sijait sivat, sekä muitassa olevassa puodissa löytyvät kauppatavaransa, ja toisen haasteen nojalla, että Lolyren kauppa kirjalla saman Syyskuun 15. päivänä oli luovuttanut Enlorsille vuokraoikeutensa sanotun huvilan tontimaahan kahdensadan markan kauppahinnas ta; vaan kun Karl August Enors eiollut taipunut suosiolla Löfgrenille niis tä kauppahinnoista maksamaan muuta kuin mainittua vuokraoikeuden hintaa vastaan suoritetut kolmekymmen ta markkaa, on Löfgren vaatinut Karl August Enforsin velvoittamista Löfgrenille maksamaan mainittujen kuuppahintojen jäännöksen yhteensä neljätuhatta yksisata seitsemänkymmentä markkaa korkoineen. läistä eri kanteistu, jotka oikeudenkäynnin aikana ovat yhdistä tyt, kuultuna on Karl August Enfors myöntänyt sellaiset kaupat asianosaisten kesken kyllä tehdyiksi, kuin kanteissa mainittiin, mutta viiittänyt, että huvilan rakennuksien kauppa sittemmin oli parettu, kun Enfors oli saanut tietvousa, että nuo rakennukset olivat ennen kaupan tekon Evert Löfgränin veloista ulosmitatut, ja että lonttimaan vuokraaikeuden hinta kaksisataa markkaa, oli heti kauppatilai suudessa tullut Löfgrinille täysin suoritetuksi, minkä vuoksi ja kun Lolyrin itse oli käyttänyt ja inkommit kaup patavaransa, jotka eivät olleet tulleet Enforsin hyväksi, Enfors on vastustunut kannettu, samalla ilmoittuin sittemmin Evert Löfgrénin omaisuudesta toimitetuissa pakkohuutokaupoissa 17. päivänä Syyskuuta /00. ja sitä seuraa van Joulukuun 20. päivänä sekä keväältä 1901. ostaneensa nuo huuluva kennukset kahdentuhannen neljänsä dan kahdenkymmenen markan unnasta ja vaittain näiden rakennuksiin suhteen aikaisemmin eli 8 päivänä Syyskuuta 1800 tehdyn kaupan Mannin vaan palkkii vallekauppa sekä tehte siltä varalta, että Loigrenen saamamiehet ovat pausisi rakennuksiin kasiksiWistuun johdosta on Evert Lögren 562
selittänyt, että huvilarakennukset kyllä olivat tulleet myydyiksi Karl Angust Enforsin mainitsemissa huutokaupoissa, mutta että tämä myyminen oli tapahtunut sellaisen Enforsin petollijen menettetyn kautta, että Enfors, sano tuissa tilaisuuksissa liissä ollen, oli jättänyt huutokauppain toimitusmiehelle ilmoittamatta asianosaisten kaupasta, ja estänyt Löfgréniäkin siitä mitään mainitsemasta, muussa tapauksessa uhaten saattaa Löfgrénin vankeusran gaistukseen takavarikkoon pannun omaisuuden kauppaanisesta, jolla menettelyllänsä antois oli tarkoittanut saada useinmainitut rakennukset pokufinnalla omiksensa, mihin nähden Löfgrén on uudistanut kanteensa. Sittenkun todistajinkin oli jutussa kuulusteltu on Kihlakunnanoikeus, jos sa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikirluistaan 22 päivänä Marraskuuta 1902 julistamassaan päätöksessä katsonut asiassa toteensaatetuksi, että Evert Löf grön 8. päivänä Syyskuuta 1900. tehdyllä kauppakirjalla oli myynyt Karl August Enforsille puheena olevan Tuomola nimisen huvilan rakennuksineen ja sen yhteydessä olevassa kauppapuodissaan löytyvät kauppatavaransa kaikkiaan neljäntuhannen markan hinnasta kuin myöskin saman Syyskuun 18. päivänä päivätyllä kauppakirjalla siirtiinyt Enforsille vuokraoikeutensa sanotun huvilan tonttimaahan kahdensadan markan kauppahinnasta, mitkä hinnat oli vat Löfgrénille heti suoritettavat; johon nähden ja kun Enfors, voimatta toteen näyttää Löterinille näitä kauppahintoja vastaan maksaneensa muuta kuin Löfgrenin myöntämät kolmekymmentä markkaa, päinvastoin oli salannut ja kieltänyt asianosaisten välillä 8. päivänä Syyskuuta 1900. tehdyn ensimmäisen kaupan, ja sanottuun ruvilaan kuuluvat rakennukset sen jälkeen olivat Löfgrénin veloista tulleet eri pakkohuutokaupoissa myydyiksi, 17. päivänä Syyskuuta 1900. vanha makasiini ja navettavakennus yhteensä yhdestäsadusta yhdeksästäkymmenestä markasta, 20. päivänä Joulu 603
kuuta samana vuonna huvilan asuin rakennukset kahdentuhannen yhden sadan kolmenkymmenen markan hinnasta ja seuraavana keväänä hyvilaan kuuluva uusi makasiini yhdestäsadasta markasta, joissa huutokaupoissa Enfors oli ne sanotuista hinnoista itselleen huutanut, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Karl August Enforsin kuittia vastaan heti maksamaan Evert Löfgrenille, edellämainituista kaupnasitoumuksistaan tulevat kauppahin nat yhteensä neljätuhutta kaksisataa markkaa, siitä kuitenkin lyhennettyä saaduiksi myönnetyt kolmekymmenta markkaa ynnä rakennuksista edelläsanotuisa huutokaupoissa yhteen sä kertyneet kaksituhatta neljäsataa kaksikymmentä markkaa, oli siis näitten kauppasummin jäännöksen yksituhat ta seitsemänsataa viisikymmentä markkaa korkoineen, viisisadalta vuodessa lukien lainhakupäivästä 29. päivastä Huhtikuuta 1901. täydellisen maksuatapahtumiseen saakku, jonka ohessa Karl August Enfors velvoitettiin kahdellasa dalla neljälläkymmenellä markalla kolvallmaan Evert Löfgrénille oikeuden käymiskulut jutussa. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Karl August Enfors oli vetoamalla saatta nut jutun, on tuomiolla 15. päivältä Maaliskuuta 1905. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen muuten paitsi että koska siinä kaupassa, jolla Evert Löfgrén 8. päivänä Syyskuu ta 1900. Karl August Enforsille oli myynyt Suomela nimisen kuvilansa rakennuksineen ja niissä säilytetyt kauppatavaransa neljäntuhannen markan hinnasta, Löfgren myöskin, kuten asianosaisten kesken silloin tehty kauppakirja niminomaan sisälse, samasta hinnasta luovutti omforsille puvilan tonttemään vuokraoikeuden eikä Löfgrén siis kun ei oltu näytetty, että tämä kauppa tontimaan vuokravikeudesta olisi tullut laillisesti puretuksi, ollut osoit oikeutettu sanot tua vuokraoikeutta enään saman Syyskuun 18. päivänä uudestaan myymään, eikä näin ollen myöskiin saa 604
maan siitä puheenalaista kahdensa lan markan kauppahintaa, Karl August Entois vapautettiin mainitusta vuokraoikeudesta 18. päivänä Syyskuuta 600. tapahtuneessa kunnassa määrätyn hinnan kahdensadan markan maksusta sekä antoisin samassa kauppatilaiuudessa sitä hintaa vastaan, Lofgrenin myönnytyksen mukaan, suorittamat kolmekymmentä markkaa lyhennettiin ruvilan ja tonttimaan hinnasta, joten siis Karl August Enforsin tuli Evert Löfgrenille kuittia vastaan heti maksaa tuhat viisisa taa viisikymmentä markkaa korkoi neen viisi sadalta vuodessa 29. päivästä Huhtikuuta 1901, kunnes täysi maksu tapahtui. Näin muutettuna Kihlakunnanoikeuden päätös muuten, eli mikäli koski Löfgrenille tuomittua ikeudenkäyntikulujen korvausta, ja tettiin voimaan. Hovioikeuden tuomioon on Karl tugust Enters hakenut muutosta län re toimittamallaan perustelmalla, ion Evert Löfgrén on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Karl August Enfors ole esiintuoneet syytä muut taa Kovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväkti, minkä ohessa Karl August Enfors velvoitetaan suorittamaan Evert Löfgrenille, hänellä täällä olleiden kulujen korvaukseksi, viisikymmen taviisi markkaa. Tätä kaikki ajanomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Lars Homén  A. Wilsman Alex. Humlin Edvard Paldani Alex. Humlin Hovio Paldani 669
Den 15 December 1905 Kejserliga Senatens för Finland, dom uti ett, på nedsatt sessionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål angående bättre rätt till värdet af liförsäkningsbref emellan Kronoläns mannen Oscar Leonard Fougstedt sökande, samt Hofrättsaisessorn Aleksi Käby och Hofrättsviceadrehalfiska son Karl Alvar Saladin Brunor bägge från Åbo stad, i egenskap af sysslomän uti aflidne Vicelandsshaketeraren Wilhelm Nybergfs till konkurs upplåtna bo, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 15 December 1905. Kejserliga Senaten har likt handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtal följande: Efter stämning å Kronolänsmannen Fougstedt hafva Assessorn Köpes och Vicevodvokatsfiskalen Gruner, i sin ofvanuppgifna egenskap, vid Rådstufvurätten i Åbo anfört, att Vicelandskreteraren Nybergh medels afhandling den 12 Oktober 1896 Kronolänsmannen Gde R. A. E. J T. F.S. C. A- No 1085. Pag. 92. R. D. 1905
Tougstedt till säkerhet för hvad Fougstedt kunde komma att betala, bland annat, såsom utställare till Nybergk af tre i bankinsättning sedermera dirkenterade sexlar å 1,900, 2000 och 2600 mark pantförskrifvit ej mindre ett af Sissönsäkringsaktiebolaget Kaleva å Vijelandssekreteraren Nybergks lif utfärdadt försäkringsbref N° 6, 299, lydande å 5000 mark, hvilket tidigare öfverlemnats till Tougstedt såsom säkerhet för den kostmed och förlust, Föregstedt kunde komma att vidkännas i grund af den bor gen han ingått för ett af Vicelandssekreteraren Nybergle ur Finska Echlesiastikstatens Enke - och Pupillkassa upptaget lån å 1,200 mark, än äfven en af ömsesidiga Sifförsäkringsbolaget Suomi å Nybergs lif utfärdad lifförsäkringspolill N: 8010 å 5000. mark, förvarad hos Referendariesekreteraren Ossian Karsten, hvarjemte i afhandlingen bestämts att pantförskrifningen skulle gälla äfven i fall af valarnes omsättning, samt att Kronolänsmannen Fougstedt efter Nybergfs den 26. Mars 1902 inträffade död uppburit å förstnämnda försäkringsbref af Aktiebolaget Kaleva den 29 Juli 1902. 5,000 mark och af Referendarier kreteraren i Karsten, hvilken af Bolaget Suomi på grund af det utaf Karsten omhänderhafda lifförsäkningsbrefvet sätt emot taga 5,000 mark, den 4 derförutgångne Juni 2,100 mark; men emedan Kronolänsmannen Töngstedt vid Vicelandssekretera ren Nybergks frånfälle icke hos denne egt några fordringar, för hvilka nämnda två försäkringsbref utlofvats i pant, samt Kronolänsmannen Fougstedt för öfrigt, enär den af Bolaget Suomi utfärdade lifförsäkingspolien icke omhänderhafts af Tvogstedt eller för dennes räkning af Referendariesekreteraren Karsten, som hvarken af Vicelandssekreteraren Nyberga eller under dennes lifs tid af Fougstedt underrättats om att det af Karsten innehafda försäkringsbrefvet jemväl pantförskrifvits åtFougstedt, ej heller tillkommit panträtt uti sistberörda försäkningsbref, hafva Assessorn Käpej och Vieradvakatseskalen Brunér yrkat Fougstedts
förpligtande att till Nybergks konkursbo utgifva hvad Föngstedt i grund af ifrågavarande försäkringsbref uppburit eller 5,000 mark jemte sex procents ränta från dagen då Tougstedt omhänderfritt medlen, efter afdrag likväl af de 1,365 mark 40 penni, hvilka Tougstedt jemlikt sin omförmälda borgesförbindelse den 8 Oktober 1902 nödgats till Finska Echlesistikslutens Enke-och Pupillkassa inbetala, och 2100 mark med enahanda ränta från den dag Tougstedt emottagit beloppet. Öfver käromålet hörd, har Kronolänsmannen Fougstedt genmält, att han vid tiden för Tiedundssekreteraren Nybergks död varit för denne dels utställure dels löftesmän å sex af Nybergk auppterade vinter å 1700, 250, 400,800, 1.400 och 1500 mark eller således till ett sammanlagett belopp af 5850. mark, hvilka vexlar Fougstedt sedermera nödgats inlösa, samt att Fougstedt till Finska Ecklesiastikstatens Enke- och Pupillkassa för Nybergk utgifvit 1303 mark 40 penni, hvadan Kronolänsmannen Tougstedt hos Nybergh haft att fordra sammanlaget 7.153 mark 40 penni, eller 53 mark 40 penni mera än hvad Fougstedt häremot på uppgifvet sätt fått uppbära och som omförmälda af Föngstedt efter Vidlandssekreteraren Nybergks frånfälle inlösta vexlar uppkommit genom om sättning af de i förberörda pantförskrifning omnämnda vexlarna samt bestämningen i pantförskrifningen der om, att densamma skulle gälla äfven i fall af vedarnas omsättning, afsäge att utsträcka Föngstedts panträtt till alla senare vexelförbindelser emellan Fingstedt och Vicelandssekreteraren Nybergk, har Kronolänsmannen Fougstedt, som ansett den omständigheten, att Referendariesekreteraren Karsten icke blifvit under Vicelandssekreteraren Nybergks lifstid underrättad om att den af Karsten innehafda försäkringspohien pantsatts till förmån för Fougstedt, ej inveska å saken, enär Kursten sedermera erhållit kännedom om afhandlingen af den 12 Oktober 1896. 667
samt jemväl å Tougstedts vägnar mottagit medlen af Bolaget Suomi, emotsett käromålets förkastande; hvarhos Fogstedt, för den händelse att den emot honom väckta talan komme att delvis eller i dess helhet godkännas, förbehållit sig rätt att få i den ordning 48 SS: i gällande konkursstadga medgåfve bevaka sin fordran i konkursen. Medels den 23. April 1905 af kunnadt utslag har Rådstufvurätten uttatit sig i saken; och emedan utredning icke förebragts derom, att de i pantförskrifningsbrefvet af den 12 Oktober 1896 omförmälda tre vedar blifvit omsatta genom de af Kronolänsmannen Föngstedt efter Ticcundsekreteraren Nybergks död inlösta sex växarne och Fougstedt vid sådant förhållande icke egde rätt att ur värdet af berörda två lifförsäkringebref åtnjuta betalning för hvad han för sagda sex vexlar uttagt, har Rådstufvurätten ålagt Kronolänsmannen Föngstedt att genast emot hville till Assessorn Käpp och Vicudrekatfiskalen Frunee, i deras uppgifnaegenskap, utgifva fordrade femtusen mark jemte sex procents årlig ränta derå från den 29 Juli 1902, efter afdrag af den 8. derpåföljande Oktober erlagda ettusen trehundra tre mark fyratio penni, samt tvåtusen etthundra mark med ränta efter sex för hundra om året från den 4. Juni samma år tills full likvid följde, men enär den af Ässessom Käpy och Viceadsokatseskalen Bruni i målet utförda talan icke innefattade yrkande om återfående till Tiedlundsekreteraren Nybergks konkusto af egendom, som Nybergh till skada för sina borgenärer afhändt sig på sätt i 46 SS: i gällande konkurstadga omförmäles, och 48 SS: i sagda stadga förty icke vore tillämplig i förevarande fall, samt Kronolänsmannen Fougstedt icke i enlighet med föreskriften i 2. SS: uti förordningen den 9 November 1868 om, bland annat, gälds betalning vid dödsfall till bevakningarmått fordringarna i Nybergns konkurs, vardt Föngstedts anhållan att 668
få i Vielandsekreteraren Nybergks konkurs bevaka sina fordringar på grund af sistnämnda sex valar af Rådstufvurätten förkastad. Hofrätten, under hvars pröfning Kronolänsmannen Föngstedt i väderag dragit målet, har genom dem af den 31 Mars 1905 fastställ Rådstufverättens utslag. Uti Hofrättens dom har Konolänsmannen Fougstedt sökt ändring medels hit ingifven deduktion, hvilken Assessorn Räty och Viedokalkalen Guner i föreskrifven ordning bemält. Kysesliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner den af Vierlandssekreteraren Nyberga den 12 Oktober 1896 utfärdade pantförskrifningen, med hänsigt till deri förekommande tillägg angående densammas giltighet äfven i fall af vexlarnas emrättning samt Nybergks senare afgifna förklaring att Kronlänsmannen Freystedt för hvad han af Nybergho veadskulder finge betala egde såkerhet uti ifrågavarande försäkingsbref, afse samtliga de fordringar, hvilka Kronolänsmannen Föngstedt genom inlösen af Vicelandssekreteraren Nybergfs vederbördelser till det uti förskrifningen upptagna beloppet kunde komma att förvärfva sig hos Nybergk, hvarföre och då Kefvandanesekreteraren Karsten, som omhänderhaft det af Bolaget Suomiutfärdade försäkringsbrefvet, blifvit underrättad om tillvaron af pantförskrifningen af den 12. Oktober 1896 medan han ännu innehaft omordade försäkningsbref, samt ostridigt är att Kronolänsmannen Tengstedt för Ticcandssekreteraren Nybergh betalt vederbördelser utöfver det belopp, Fougstedt för meranämnda tvenne försäkringsbref uppburit, Kejserliga Senaten pröfvar rättvist, med upphäfvande af Ilofrättens dem och Rådstufvurättens utslag, förkasta Assessorn Käpys och Vuudvokutseskalen Gruners i saken utförda talan. Petalle, 669