Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Heikki Hjalmar ja Emma Aleksandra Kivi, Väinö Frans Fredrik Järvilahti sekä Kaarle Juho ja Hilja Maria Elomaa, joista Emma Aleksandra KiviVäinö Frans Fredrik Järvilahti ja Hilja Maria Elomaa ovat Wendla Amanda Sjögrenin 23 päivänä Maaliskuuta 1908 kuolleen miehen Maanviljeli jä Frans Wilhelm Sjögrenin lapsia hänen avioliitostaan 30 päivänä Huhtikuuta 1898 kuolleen ensimäisen vaimonsa Aleksandra Johanna Juhon tyttären kanssa, ovat Ulvilan ja Sakkilan pitäjäin, Kullaan kappelin ja Porin maaseurakunnan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Frans Wilhelm ja Wendla Amanda Sjögren olivat 10 päivänä Maaliskuuta 1905 laaditulla välikirjalla olleet myyvinään heidän 4 päivänä Elokuuta 1904 syntyneelle pojalleen Yrjö Sakari Sjögrenille Frans Wilhelm Sjögrenin ennen 12 päivänä Lokakuuta 1901 Wendla Amanda Sjögrenin kanssa solmittua avioliittoansa omistamat 21/81 Tuorsniemen kartanosta, johon kuuluivat Pappilan rustitila sekä Savon ja Östergårdin perintötalot Tuorsniemen kylässä, ynnä Frans Wilhelm ja Wendla Amanda Sjögrenen yhteisesti omistamat 4/81 sanotusta kartanosta eli siis yhteenvä 22/81 kartanosta ja sitä paitsi kailen mainitulla kartanon osuudella olleen irtaimiston 10500 markan kappahinnasta, josta 8000 markkaa oli laskettu kiinteän ja 2500 markkaa irtaimen omaisuuden hinnaksi ja joka piti suoritettaman siten, että Yrjö Sakari Sjögren otti vastatakseen kartanonosuuteen kiinnitetystä 75000 markan hypoteekkilainasta ja maksoi täytettyään kahdennenkolmatta ikävuotensa 3000 markkaa Wendla Amanda Sjögrenille ilman korkoa, minkä ohessa välikirjassa oli määrätty, että myyty kiinteä ja irtain omaisuus jai Frans Wilhelm Sjögrenen hallittavaksi hänen kuolemaansa asti ja siirtye sitten Wendla Amanda 1520
Sjögrenin hallintaan, kunnes Yrjö Sakari Sjögren oli päässyt mainittuun ikään, sekä että sanotut 3000 markkaa olivat lankeavat Yrjö Sakari Sjögrenille itselleen, jos Sjögrenin aviopuolet molemmat kuolisivat ennen Yrjö Sakari Sjögrenin kahdettakymmenettä. kolmatta ikävuotta. Koska Kruununnimismies Berndt Johan Farling, jonka Kihlakunnanoikeus oli 15 päivänä Helmikuuta 1905 määrännyt Yrjö sakari Sjögrenin uskotuksi mieheksi Tuorsniemen kartanon edellämäinetusta osuudesta päätettäväksi ajottuu kauppaa varten ja joka oli sellaisena allekirjoittanut ylläsanotun välikirjan, ei ollut Frans Wilhelm Sjögrenineläessä hankkinut asianomaisen holhouslautakunnan suostumusta kartanonosuuden ostoon, joten kiinteistöstä tehty kauppa oli mitätön, eikä Färlingille annettu määräys ensinbään käsittänyt oikeutusta ostaa Yrjö Sakari Sjögrenille kartanonosuuden irtaimistoa, niin ja kun Frans Wilhelm Sjögren välikirjan teen aikaan ei ollut ollut sellaisissa sielunvoimissa, että hän olisi kyennyt kauppaa sitovalla tavalla päättämään, sekä sen lisäksi välikirjan määräykset osaksi kauppahinnan maksamisesta osaksi myydyn omaisuuden hallinnasta olivat testamentillista laatua, eikä välikirjaa oltu testamenttina valvettu ja sanotut määräykset muuten. kin osottivat, ettei Frans Wilhelm ja Wendla Amanda Sjögrenen tarkoitus ollut ollut luovuttaa kartanenosuut ta ja sen irtaimistaa Yrjö Sakari Sjogrenille Frans Vilhelm Sjögrenineläessä eikä ennenkun Yrjö Sakari Sjögren oli ehtinyt kahdenbolmatta vuoden ikään, Heikki Hjalmar Kivi ja hänen asiakumppaninsa ovat vaatineet, että 10 päivänä Maaliskuuta 1905. tehty välikirja julistettaisiin mitättömäksi ja Wendla Amanda Sjögren, joka miehensä kuoltua oli haltuunsa ottanut kartanonosuuden irtaimistoineen ja jättänyt 19 päivänä Kesäkuuta 1908 Fråns Wilhelm Sjögrenin jälkeen toimitetussa 1521
perinnönjaossa ne luovuttamatta ja koon hänen perillistensä kesken, velvoitettaisiin soveliaalla uhalla määräajan kuluessa luovuttamaan kaikki välikirjassa mainittu omaisuus lailliseen jakoon perillisten välillä minkä ohessa Heikki Hjalmar Kivija hänen myötäpuolensa ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistan. sä. Kanteesta kuultiina on Wendla Amanda Sjögren näyttänyt Porinmaaseurakunnan holhouslautakunnan 13 päivänä Maaliskuuta 1909 hyväksyneen kysymyksessä olevan kiinteistönkaupan, sekä väittänyt, että kysymyksenalainen kauppa muutoinkin oli täysen pätevä, minkä vuoksi Wendla Amanda Sjögren on anonut kannetta perusteettomana hyljättäväksi. Sittenkun asiassa oli kuultu Kruununnimismies Färlingiäken, on Kihlakunnanoikeus 10 päivänä Syyskuuta 1909 julistetussa päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Frans Wilhelm Sjögren 10 päivänä Maaliskuuta 1905 laaditulla kauppakirjalla myydessään Pappilan, Savon ja Östergårdin taloista Tuorsniemen kylässä, joita yhteisellä nimellä kutsuttiin Tuorsniemen kartanoksi, yksin omistaman sa kahdeksankolmatta kahdeksaskymmenesyhdesosaa ja vaimonsa Vendla Amanda Sjögrenin kera yhteisesti omistamansa neljä kahdeksaskymmenesyhdesosaa eli siis yhteensä kolmekymmentäkaksi kahdeksaskymmenesyhdesosaa kartanonosuuteen kuuluine irtaimistoineen alaikäiselle pojallensa Yrjö Sakari Sjögrenille, oli ollut täydellä järjellä ja tehnyt kaupan kenenkään pakottamatta, sekä että Kruununnimismies Färling oli Yrjö Sakari Sjögrenin laillisesti määrätty. nä uskottuna miehenä ollut oikeutettu ryhtymään tämän puolesta ostajana tuohon kauppaan, minkä vuoksi ja kun Porin maaseurakunnan holhouslautakunta sittemmin kokoukses. saan 13 päivänä Maaliskuuta 1909 oli sanotun kaupan hyväksynyt ja ir1522
taimisto oli seurannut talonkauppaa, joten eri määräys uskotulle miehelle siinä suhteessa oli ollut tarpee ton, Kihlakunnanoikeus on julistanut kysymyksessä olevan kaupan påtevaksi ja hyljännyt Heikki Hjalmar Kiven ja hänen asiakumppaniensa jutus sa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Hjalmar Kivi ja hänen asiakumppaninsa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 8 päivänä Maaliskuuta 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Heikki Hjalmar Kiven ja hänen asiakumppaninsa viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Wendla Amanda Sjögrenillä Hovioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Heikki Hjalmar Kivi ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta perustelmalla, johon Wendla Amanda Sjögren on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Heikki Hjalmar Kivi ja hänen asiakumppaninsa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Heikki Hjalmar Kivi ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Wendla Amanda Sjögrenille hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin. Johannes Pesomen. Walter Andersin. Johannes Pesomen. K. R. Helanen K. Auer. Matt Stenius 1523
Joulukuun 14. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa kiinnitysoikeudesta, jossa Talolliset Matti Juhonpoika Lassila ja hänen vaimonsa Maria Lassitä sekä Eerik Aapraminpoika lassila ja hänen vaimonsa Frena Lassila, kaikki Ruotsinpyhtään pitäjän Ruotsinkylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä samassa kylässä asuva entinen Talollinen Juho Juhonpoika Flinck eli Kallio, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 14. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mipäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Juho Flinek oli Lappträskin ja Ruotsinpyhtään pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa anonut kiinnitystä Matti Lassilan ja hänen myöläpuoltensa yhteisesti omistamaan 1/8 osaan Alineksin eli Mötisen läsnä: F. S. - A.S. - l. B. A. Å: B. —S. Sk. J. H. B. 1524 No 2319. Pag. 6. R. D. 1914.
perintötaloa No 9. yllämainitussa kylässä talonosan entisen omistajan Wille Heikinpoika Pourun ja Juho Flinckin välillä Marraskuun 25. päivänä 1903. tehdyn välikirjan vakuudeksi, jolla Wille Pouru oli viideksikymmeneksi vuodeksii vuokrannut Juho Flinckille tilasta maakappaleen tonttimaaksi huoneiden rakentamista varten ynnä perunamaaksi sekä Kihlakunnanoikeus, Matti Lassilan ja hänen myötäpuoltensa vastustettua hahemusta, oli Helmikuun 4. päivänä 1911. julistamassaan välipäätöksessä, hatsoen asian riitaiseksi, osottanut Juho Flinekin eri oikeudenkäynnillä näyttämään vaatimuksensa oibeellisuuden, on Juho Flinck, haastatettuaan Lassilan aviopuolet, Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että koska nämä olivat sitoutuneet vastaamaan mainitusta vuokravälikirjasta, se julistettaisiin heitä sitovaksi. Matti Lassilan ja hänen myötäpuoltensa anottua kannetta kyljättäväksi, koskeivät he, ostaessaan kauppakirjalla Maaliskuun 30. päivältä 1908. talonosan Wille Pourulta, olleet siinä eivätkä muulloinkaan sitoutuneet pitämään vuokrakontrahtia voimassa, on Kihlakunnanoikeus Syyskuun 5. päivänä 1911. julistamassaan päätöksessä, koska Maakaaren 1. luvun 2. SS:n mukaan kaikki kauppaehdot oli kauppakirjaan otettava, mutta kauppakirjassa Maaliskuun 30. päivältä 1908., jolla Matti lassila ja hänen myöläpuolensa oli vat Wille Pomulta ostaneet puheenalaisen talonosan, johon he Syyskuun 13. päivänä 1910. olivat saaneet kiinnekirjan, ei mainittu mitään kysymyksessä olevan kontrahdin voimassä pitämisestä, hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Flinck vetoamalla oli saattanut jutun, on Marraskuun 18. päivänä 1963. antamassaan tuomiossa lausunut selvitetyksi, että Matti ja Eerik lassila olivat kaupantekotilaisuudessa Maaliskuun 30. päivänä 1908. suullisesti 1525
sitoutuneet pitämään puheenalaisen vuokrakontrahdin voimassa, minkä vuoksi Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on julistanut kontrahdin Matti Sassilaa ja hänen myötäpuoliaan sitovaksi. Hovioikeuden tuomiooon ovat Matti lassila ja hänen myöläpuolensa anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Matti Lassila ja hänen myölapuolensa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tina Saviboski Albed Kiuksiala tina Saviboski Albed Kiuksiala B. Amberg. Samuli Koski A. W. Pumkavain. 1. Halrj Augusti. Joulukuun 14 päivänä 1915 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Metsähallitus on hakijana sekä Filosofianmaisteri Anton Elving, Helsingin kaupungista, vastaa jana: Annettu Oikeusosastossa 14 päivänä Joulukuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat sekä niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää: Tampereen kaupungin Raastuvan oikeudessa on Metsäholletus lausunut, että Maisteri Elving eli Tammikuussa vuonna 1910 tehdyn välikirjan mukaan Suomen vallion Suoniemen kappelissa omistaman ja Metsähallituksen valvonnan alaisena olevan Siiron sahalaitoksen puutavarastosta ostanut 293. 1 kuutiemetriä hiemopuita, joiden hinta, 5 markkaa kuutiometreltä, oli maksettava saman vuoden Syyskuun 30 päivänä, mutta kun hinta ole jätetty suorittamatta, on Metsähallitus vaaläsnä: W. A. J. F. R. H. K. K t. S. G. 1526 No 2321. Pag 46 R. D. 1914.
tinut Maisteri Elvingiä velvoittavaksi sille maksamaan yhteensä 1865 markkaa 50 penniä 6 prosentin vuotuisine korkoineen lähinnä mainitusta päivästä lukien ja korvaamaan Metsähälli tuksen oikeudenkäyntikustannukset. Myöntäen velkomuksen oikeaksi on Maisteri Elving väittänyt olevansa Surun ja Porin läänin Kuvernöörinviraston Heinäkuun 28 päivänä 1910 antaman päätöksen nojalla, joka koski Kesäkuun 21 päivänä 1897 sitä vesistöä varten, johon Siuron koski kuului vahvistetun lauttaussaännön 8 SS:n muuttamista, oikeutettu kantamaan 1/4 penniä kultakin tukilta ja 1/2 penniä jokaiselta kuuliometsiltä kiomotahi polttopuita, jotka lautattiin Maisteri Elvingin sanotussa koskessa sijait sevan vesilaitoksensa patoon raken nuttamasta vitteruuhesta, minkä vuoksi ja kun Metsähallitus oli vuosina 1905-1908 mainitusta ruuhesta lauttauttanut sellaisia puita niin paljon, että niistä suoritettavat ruuhimaksut nousivat yhteensä 1865 markkaan 15 penniin, Maisteri Elving on anonut, että ne korkoineen kuita toisiin nyt velottua saamista vastaan Metsähallitus on vastustanut Maisteri Elvingin kuittausvaatimasta; minkä jälkeen Raastuvanoikeus on 30 päivä nä Lokakuuta 1911 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska Maisteri Elving oli myöntänyt Metsähellitukselta ostaneensa kanteessa ilmoitetun määrän hiomopuita viiden markan hinnalla kuutio metrin, mikä hinta olisi ollut maksettava Syyskuun 30. päivänä 1910, on Raastuvanoikeus velvoittanut Maisteri Elvingin Metsähallitukselle suorittamaan vaaditut tuhat neljäsataa kuusikymmentäviisi markkaa viisikymmentä penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen viimeksi mainitusta päivästä lukien. Mitä sitten tuli Maisteri Elvingin ilmoittamaan vastasaatavaan, on Raastuvanoikeus katsonut kyllä selvitetyksi, että Metsähallitus oli valtion puolesta vuosina 1905-1908 Elvingin rakenlamaa vitteruuhta myöten lautannut tämän ilmoittaman mää1527
rän puita, mutta kun Maisteri Elving ei ollut voinut näyttää mitään laillista perustettu, jonka nojalla hän olisi oikeutettu saamaan korvausta tästä laut tauksesta, jota edellä mainittu Kuvernöörinviraston päätös ei koskenut, on Raastuvanoikeus hyljännyt Maisteri Ebringin jutussa tekemän vaatimuksen sekä velvoittanut hänet korvaa maan vastapuolensa kulut asiassa seitsemälläkymmenellä markalla Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mais teri Elving veteamalla oli saattanut jutun, on tuomiessa 19 päivältä Tammikuuta 1914 katsonut, ettei Maisteri Elving ollut esittänyt syytä muun puoles la muuttaa Raastuvanoikeuden päätöstä kuin että, koska Metsähallitus oli vuosina 1905-1908 lauttauttaessaan- puita Siiron koskesta käyttänyt Elvingin koskeen rakennuttamaa vitteruuhta ja Maisteri Elvingin sellaisesta hänen omaisuutensa käyttämisestä vaatima palkkio oli pidettävä kohtuullisena, Maisteri Elving oikeutettiin Metsähallituksen puheenaolevaa saatasaa vastaan kuittaamaan ylempänä mainitut tuhat kuusikymmentäviisi markkaa viisitoista penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna siitä päivästä, jolloin asia oli ensi kerran ollut Raastuvanoikeudessa esillä eli Syyskuun 25 päivästä 1911, joten muutettuna Kaastuvanoikeuden päätös siis muuten jäivoimaan Hovioikeuden tuomioon on Metsä hallitus anonut muutosta perustelmalla, jehon Maisteri Elving en vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tamän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumolen Hovioikeuden tuomion, jättää asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin. K. R. Helanen Samuli Koski. Johannes Pesonen. K. Auer T. J. Wimblit. 528
Joulukuun 14. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa testamentin moittimisjutussa, jossa Talollinen Iivari Kustaanpoika Hakala eli Mäkiheiskala, Wiljakkalan kappelin Inkulan kylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuva Palvelija Johanna Kauliina Mikontytär Heiskala vastaajana: Annettu Oikeusorastossa Joulukuun 14. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Johanna Pauliina Heiskala oli Hämeenkyrön pitäjän ja Wiljakkalan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa Maaliskuun 29. päivänä 1910. valvonut Iivari Hakalan sen edellisen Tammikuun 16. päivänä kuolleen aidin Talollisenlesken Albertiina Heiskalan Marraskuun 17. päivänä 1909. tekemän suullisen testamentin, jolla Alberläsnä: F. A. S. - B.A. - A. B. - S. K. H. B. 15o 23/3 22. Pag. 75. R. D. 1914.
tiina Meiskala oli määrännyt, eltä Johanna Pauliina Koiskalalle oli Inkulan kylässä olevasta Mäkiheiskalan talosta tuleva vuotuinen elinkautinen eläke, on, paitsi muita Albertiina Koiskalan perillisiä, Iivari Hakala mainitussa Kihlakunnanoikeudessa lausunut, ettei Albertiina Heiskala ollut tarkoittanut tehdä testamenttia Johanna Pauliina Heiskalalle, vaan oli hän ainoastaan tavomuksenaan maininnut, että hänen perillistensä tulisi pitää huolta Johanna Pauliina Heiskalasta, ja ettei Albertii na Heiskala, joka miesvainajansa Kustaa Heiskalan kanssa tekemän jä keskinäisen testamentin perusteella oli ainoastaan hallinnut Heiskalan aviopuitten yhteistä pesaa, ollut ollit oikeutettu tekemään kysymyksessä olevaa testamenttia, minkä vuoksi ja kun Albertiina Meiskala, ollen alttiina Johanna Pauliina Heiskalan pitempiäikäisille viekoituksille, ei vanhuuden höperönä ollut voinut arvostella määräyksensä kantavuutta, sekä koska väitettyä testamenttia tehtäessä todistajana saapuvilla ollut Kalvelija Emma Kivikarju silloin oli ollut Albertiina Meiskalan palveluksessa eikä testamenttia siis oltu tehty kahden esteettömän todistajan läsnä ollessa, Iivari Hakala on vaatinut, että kerrottu testamentti ja listettaisiin mitättömäksi sekä etta Johanna Pauliina Heiskala velvoitettaisiin korvaamaan Sivari Hakalan oikeudenkäyntikulut. Johanna Pauliina Heiskala on, katsoen testamentin kaikin puolin laillisesti tehdyksi, anonut konnetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on Toukokuun 5. päivänä 1911. julistamasvaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Albertiina Heiskala oli Marraskuun 17. päivänä 1909. selvällä ja täydellä järjellä sekä vapaasta tahdosta ja muutenkin laillisessa järjestyksessä suullisesti 1530
tehdyllä, Johanna Pauliina Heiskalan sittemmin, Albertiina Heiskalan Tammikuun 16. päivänä 1910. kuoltua, seuranneen Maaliskuun 29. päivänä valvomalla testamentilla saa tänyt Johanna Pauliina Heiskala le elinkautisen eläkkeen Mäkiheiska lan talosta, minkä vuoksi ja kun Albertiina Heiskala oli ollut oikeutettu kerrotun eläkkeen suorittamisen määräämiseen hänen omistamaltaan kolmannekselta sanotusta talosta, ja tuon eläkkeen maksa minen mainitusta talon kolman neksesta myös voitiin täyttää, Kihlakannanoikeus on hyljännyt kon teen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi, paitsi muita, Sivari Hakala vetoa malla oli saattanut jutun, on Helmikuun 23. päivänä 1914. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Tivari Hakala anonut muutosta perustelmalla, johon Johanna Pauliina Heiskala on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei tivari Hakala oli esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan tivari Makala suorittamaan Johanna Pauliina Meiskalalle, hänellä täällä jutun vuoksi olliden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakset. Keisarillinen Suomen Senaatti: tens Laurikoski Alfred Lillksiala. teni Laurikoski Alfred Luksiälä tens Laurikoski Alfred Lillksiala. B. Annberg Samuli Koski. A. J. Auscunnano 531
afsades. Den 14. December 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt poisioniskilTing från Kejserlige Åbo Hof rätt inkommit mål, angående klander af testamente emellan Bondeenkan Anna Eleonora Gustafsson och Bondedottern Edel Evara Jänsson, från Svartsmara by i Finströms socken, samt Bonden AFred Lindholm för egen del och såsom målsman för sin hustru Kristina Matilda Lindholm, från Eruholm by i tager socken, gemensamt sökande äfvensom Bonden Karl Evert Karlsson och dennes hustru, Anna Evelina Emamuelsdotter Karlsson, Torpareenkan klara Sofia Ekblom och Tjöman. nen Emil Edvard Mannerström, alla från Näfsby by i Kammar land socken, Torparen Edvard November Ekblom och hans hustru Matilda Adolfina Emanuelsdotter Ekblom, från Torp by i Ockerö socken samt Arbetskarlen Lothar Konstantin Bäckman och dennes hustru Ida R. 12. Bl. 1. r. 92 SS: 13. 1532 No 2323. Tog. 147. R. D. 1214.
Siralia Emanuelsdotter Bäckman från Torrbalstad by i Finström socken, uteblifna svarande: Gifven i Justitiedemantet den 14. December 1915 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat föl jande Karl Evert Karlsson och hans afvanuppräknade medparter hafva vid Häradsrätten i Finströms sockens och Geta kapells tingslag anfört att Anna ehonom Gustafsson bevakat ett emellan henne och hennes den 27 December 1907 aflidne man Bonden Matts Gustafsson i hans lifstid den 18 Mars 1905 skrift ligen upprättadt inbördes testamente, hvari genom denne tillagt Anna Ehonera Gustafsson besittningsrätten till skattehemmanet No 6 i Svartimara by samt makarna Gustafsson förordnat att, efter det de bägge aflidit, edel, Elviia Jansson och Kristina Matela Lindholm skulle bekomma lika stor det hvardera af bemälde makar gemensamt tillhöriga hälft af sagda hemman mine emedan Matts Gustafsson ärft hälften af hemmanet efter sin den 14. Juli 1869. aflidna moder i Margareta Katarina Mattsdotter, hafva Karl å vert Karlsson och hans medparter af hvilka Anna Evelina Emanuelsson ter Klara Sofia Ekblom Emil Edvard Mannertröm, Matilda Adolfina Emamuelsdotter och Ida Siratia Emanuelsdot ter såsom barn till Matts Gustafssons den 18 November 1871 aflidne broder Torparen Emanuel Mannerström vore Matts Gustafssons närmaste arfvingar, yrkat att berörda testamente måtte upphäfvas och Anna eleonora Gustafsson förpliktas att till laga skifte upplåta sagda hemman 7 saken hörde hafva Anna Ekonora Gustafsson och hennes medparter förme nat att Matts Gustafsson enligt lag varit berättigad att genom testamente förfoga öfver besittningsrätten till sin ärfda hälft af omordade hemman och Förty emotett käromålets förkastande Medels den 2 April 1909 afsagdt utsag har Häradsrätten på anförda skälFörklarat berörda testamente upphäfdt 1533
till den del Matts Gustafsson Lärigenom förordnat öfver nämnda hälft af ifrågavarande hemman samt ålagt Anna Elsohöra Gustafsson att vid utsatt vite upplåta densamma till skifte emellan Matts Gustafssons arfvingar; hvarefter och sedan rarterne ömsesides å erlagda vad draoch målet under Hofrättens pröfning Hefrätten medels dom den 12. Juli 1911 förvisat målet tillbaka till färadsrätten sedermera hafva Karl Evert Karl ren och hans medparter vid Häradsrätten den 1te September 1912 anmält målet till förnyad behandling och återkämtat sin förestående talan bemmäle affordrade hafva Anna Efvenora Gustafsson och hennes med parter infändt att då Karl Evert Karl son jämte hans medparter icke uttaast, ny stämning i målet till 1911 års lagti ma ting i tingslaget de försuttit sin klandestalan; men har Häradsrätten uti utelag af berörde 17. September 1912. enär i Hofrättens dom ej blifvit utsatt viss tid, inom hvilken målet borde instämmar, förkastat sagda invändning Sedan Anna Ekonera Gustafsson och hennes medparter härå upprorat sitt i sjäkva saken tidigare afgifna svaromål har Häradsrätten medels änsagde 17 September 1912 afkunnadt slutligt utslag, emedan Matts Gustafsson uti testamentet förlegat öfver sin ärfda hälft af förenämnda skattehemman, hvartill han enligt stadgandet i 1 SS: 17 kap. Ä Bicke varit berättigad, Sörklarat testamentel upphäldt till den del skatte Gustatsson därigenom förordnat öfver sagda hemmanshället samt ålagt Anna eleonora Gustafsson all vid Fyrahundra marks vite inom tre månader sedan Häradsrättens utslag vunnit laga kraft uplata hemmanshälften till laga skifte Kehrållen, under hvars pröfning Anna Eleonora Gustafsson och hennes nedparter i vaderne dragit målet, har medelst dem den 10 Juni 1814 afgjort detsamma och jämte det befällen, enär Anna Ekonora Gustafssons och hennes med arters ofvanberörda emot målets anmälan till ny behandling 1534