Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
töksen pysyväksi, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Filis Laarikoski. Walter Andersin. B. Anneberg. Nyman. B. Anneberg. Nyman. K. Auer. E. Thesleff Huhtikuun 17. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Juho Piilulainen ja hänen vaimonsa Iida Kareinen, Ilomantsin pitäjän Ilomantsin kylästä, hakijoina ja samassa kylässä asuvat Talolliset Heikki Rastinen, Erik Kortelainen, vaimonsa Anna Liisa Kastisen edusmiehenä, ja Josua Kuokkanen, vaimonsa Hanna Kastisen edesmiehenä, sekä sanotun pitäjän Ontronvaaran kylästä kotoisin ole vat Antti Iivonen, vaimonsa Kaisa Kastisen edusmiehenä, ja Eerik Haaranen, vaimonsa Iida Kastisen edusmiehenä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 1. päivänä Huhtikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Iida Karaiselle toimitetun haasteen nojalla ovat Heikki Kastinen ja häLusuu: S.S. G. P. Ä. R. 4o Ett Pag 221 RDr
nen asiakumppaninsa Ilomantsin petajän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet että Heikki, Anna Liisa, Hanna, Kaisa ja Iida Kastisen isä Talollinen Iisakki Heikinpoika Kastinen, joka oli ollut toisissa naimisissa Iida Karusen kanssa, oli kuollut 28. päivänä Keinäkuuta 1908. ja että Iida Karaine sen jälkeen 21. päivänä Marraskuun 1908. oli Kihlakunnanoikeudessa testamenttina valvonut eräitä Iisakki Kastisen Heinäkuussa vuonna 1908 p. sitä ennenkin" lausuma suullisia määräyksiä, joiden mukaan kaikki Iisakki Rastisen jälkeen jäävä omaisuus muka oli joutuva Iida Karis selle; mutta köskeivät nuo määräyset olleet tehdyt siinä muodossa ja järjestyksessä kuin testamentista ensäädetty, ovat Heikki Rastinen ja saanen asiakumppaninsa vaatineet että sanotut, testamenttinä valvotut määräykset julistettaisiin voimattomaksi ja että Iida Karainen velvoitettaisiin luovuttamaan Iisakki Kastisen jää mistö lailliseen perinnönjakoon. Iida Karoisen vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 8. päivänä Huhtikuuta 1910. julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että Iisakki Kastinen eräänä räivänä vuonna 1905. oli saapunut Mökkiläisen Matti Palviaisen asun toon edellämainitussa Ilomantsin kylässä ja, kenenkään houkuttelomatta sekä täydessä järjessä ollen, Matti Palviäisen ja hänen vaimonsa Saara Kuren yhtaikaa saapuvilla ollessa määrännyt, että kaikki hänen jälkeensä jääpä omaisuus oli hänen kuoleman va jälkeen lankeava Iida Karviselle kuin myös että Iisakki Kastinen kerrotun tapahtuman jälkeenkin oli tehnyt saman sisältöisiä määräyksiä jäämistöstään; minkä vuoksi ja kun Iisakki Kastisen oli katsottava edellämainitussa tilaisuudessa ilmaiseen todellisen ja vakavasti harkitun viimeisen tahtonsa ja tämä määräys siis oli pidettävä laillisena testamenttina sekä Iida Karainen oli 21. päi102
vänä Marraskuuta 1908., kuulustuttamalla Matti Palviaista ja Saara Kurkea todistajina, valvonut myöskin puheena olevan määräyksen testamenttina, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Heikki Kastisen ja hänen asiakumppaniensa asiasta ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Kastinen ja hänen asiakumpaniinsa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa 18. päivältä Toiskokuuta 1911. katsonut ettei sitä laussuntoa, jonka Iisakki Rastinen oli eräänä päivänå vuonna 1905 tehnyedellämainittujen Matti Palviaisen ja Saara Kuren läsnäollessa, niihin asiahaaroihin nähden, joiden vallilessa sanottu lausunto oli annettu, voitu ja jä Iisakki Rastisen testamenttine jonka vuoksi, ja koskei oltu näylä ty Iisakki Rastisen myöstään Koivat Juho Tiitulainen ja Iida Renäkuussa vuonna 1908. tahi sitä olevan ole esiintuonut syytä muuttaa näkuussa vuonna 1908. tahi sitä olevan ole esiintuonut syytä muuttaa nen muulloinkuun laillisessa ja Hovioikeuden tuomisto, joka siis jäinIida Karvisen hyväksi, Hovioikeu Talulaisen ja Iida Karusen tulee Hokumoten Kihlakunnanoikeuden päälöksen, on julistanut ne Iisakki Kustisen lekemät suulliset määräykset, jotka Iida Kareinen oli valvonut testamenttina, sellaisina mitättömiksi sekä velvoittanut Iida Karrisen kolmen kuukauden kuluessa Hovioikeuden tuomion antamispäivästä, sitä päivää lukuunottamatta, neljänkymmenen markan sakon uhalla luovuttamaan Iisakki Kastisen jäämistön lailliseen perinnönjakoon. Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Piitulainen ja Iida Karainen, jotka siin toistensa kanssa, anoneet muutosta perustelmalla, johon Heikki Kastinen ja hänen asiakumppaninsa ovat vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteityksessän terme mitään testamiä kysyväksi, kuitenkin niin että Juho tyksessän terme mitään testamiä kysyväksi, kuitenkin niin että Juho Iida Karvisen hyväksi, Hovioikeu Talulaisen ja Iida Karusen tulee Hosen hyväksi, Hovioikeu Siitulaisen ja Iida Karvisen tulee Ho103
vioikeuden määräämän sakon uhalla luovuttaa Iisakki Kastisen jäämistö jakoon ennen 1. päivää ensitulevaa Syyskuuta; ja velvoite taan Juho Piitulainen ja Iida Ruoväinen suorittamaan Heikki Rasti selle ja hänen asiakumppaneilleen keillä täällä jutun vuoksi ollaiden 7. 60 kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asiano maiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti kanten Kaarinen. Albedliiksiala kanten Kaarinen. Albedliiksiala Johannes Pesonen. A. W. Ollusuvaan Haf Hellen Huhtikuun 17 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullessa talonkaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa Käsityönopettaja Juho Heikki Heikin poika Anttila, Lahden kaupungista, ynnä Torpparit Erkki Heikinpoika ja Anna Kaisa Heikintytär Anttila, Alavuden pitäjän Alavuden kylästä, ovat yhteisesti hakijoina sekä Talolli nen Tuomas Heikinpoika Antti la, sanotun pitäjän Rantatöysan kylästä, vastaajana. Annet tu Oikeusosastossa 17 päivänä Huhtikuuta 1014. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Tuomas Anttilalle ja hänen vaimollensa Kreeta Erikintytär Antti lalle toimitetun haasteen nojalla ovat Juho Heikki, Erkki ja Anna Läsnä: A. S. - A. L. - J. P. - C. A. H. af H. 404 Pag. 199 R. D. 1911. No 678.
Kaisa Anttila Alavuden ja Kuortu neen pitäjien sekä Töysän kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että heidän vanhempansa Heikki Heikinpoika ja Anna Kaisa Juhontytär Anttila, jotka 3 päivänieJoulukuuta 1869 olivat vihityt avio liittoon, olivat 2 päivänä Syyskuuta 1871 tehdyllä kauppakirjalla ostaneet Anttilan 1/16 manttaalin perintöti lon No 4 ylläsanotussa Rantatöysän kylässä, joka tulo, kun Anna Kaisa Juhontytär Anttila 11 päivänä Marraskuuta 1878 oli kuollut, osi kuulunut pesään, kuten hänen jälkeensä 7 päivänä Maaliskuuta 1879 pidetyssä kalunkirjoituksessa tehty toimituski ja osatti sekä että Heikki Anttila joka oli silloin vielä alaikäisten Juho Heikki, Erkki ja Anna Koivu Anttilan holhooja, sitten oli hallit nut pesää ja myöskin edellämainittua taloa jakamattomana kun nes hän 16 päivänä Huhtikuuta 1885 oli myynyt talon Tuomas ja Kreeta Anttilalle kahdentuhannenviidensa dan markan kauppahinnasta ja Heikki Anttilalle pidätetystä eläkkeestä; kun kuitenkin Anna Kaisa Juhontytär Anttila naimaosana oli omistanut kolmannen osan sanotusta talosta ja tämä talonosa hänen kuoltuaan oli perintönä joutunut hänen perillisilleen Juho Heikki, Erik ki ja Anna Kaisa Anttilalle, eikä Heikki Anttila, kun Juho Heikki Erkki ja Anna Kaisa Anttila silloin vielä olivat olleet alaikäisiä, ollut ollut oikeutettu ilman Kihlakunnan oikeuden lupaa myymään heidän omistamaansa osaa talosta ovat Juho Heikki, Erkki ja Anna Kaisa Anttila vaatinesta että mainittu 16 päivänä Huhtikuuta 1881 tehty kaupsa, mikäli se koski heidän omistanaansa osaa talosta, julistettaisiin nitättömäksi sekä että Tuomas ja Kreeta Anttila, jotka vielä hallitsi 705
vat koko taloa, velvoitettaisiin pilo Heikki, Erkki ja Anna Kaisa Anttilan vapaaseen hallintaan luovutta maan sanottu osa talosta sekä sen ohessa korvaamaan huidan oikeudenkäyntikulunsan Kanteeseen vastatessaan ovat Suomas ja Kreeta Anttila väittäneet, muun muassa, että he edellämainitulla laillisella saannolla oleva tullut koko Anttilan 1/16 manttaalin talon omistajiksia ja kun Heikki Anttila yksin oli saanut kiinnekirjan taloon 20 päivänä Marraskuuta 18 p. ilman että siinä mainittiin osan talosta kuuluvan hänen vaimollen myöskin saaneet saannostaan lainhuudot ja kiinnekirjan 31 päivänä Lokakuuta 1882; ja koska Juho Heikki Oikki ja Anna Kaisa Anttila, joista myörin Pekka Anttila oli saavuttanut laillisen iän jo vuonna 1895 ovat otteet yön ja vuoden kulme sa tulluaan täysi-ikäisiksi, saantaa moittineet vaikka he jotka yhdessä isänsä Heikki Anttilan kanssa oli vat myöskin lailliseen tään tultu aan asuneet talossa ja nauttineet Heikki Anttilalle määrättyjä eläke etuja, hyvin olevat testament että koko talo oli myyty Tuomas ja Kreeta Anttilalle ja että nämä myös kin sitä hallitsivat, ovat Tuomas ja Kreeta Anttila katsonut etteivät Juho Heikki, Erkki ja Anna Kaisa Anttila, huomioon ottaen säädöksen Kuninkaallisessa selityksessä 14 päivältä Toukokuuta 1805, maan ollut oikeutettuja Tuomas ja Kreeta Antti lan saanloa moittimaan, jos kohta keillä otesikin ollut oikeus osaan talosta, sekä sentähden vaatineet kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on päätöksellä päivältä Helmikuuta 1910 siinä näinitsemillaan perusteilla velvoitlanut Tuomas ja Kreeta Anttilan juho Heikki, Antti ja Anna Kaisa 400
Anttilalle luovuttamaan kolmanneksen puheena olevasta Anttilan talosta ollen kuitenkin nämä velvolliset Suomas ja Kreeta Anttilalle suorittamaan kolmannesan mainitusta talonkauppakinnasta kahdeksansataa kolmekymmentäkolme markkaa kolmekymmentä kolme ja kolmannes penniä ja toimanneksen kyseenalaisesta elakkeen ta vuodesta 1881 vuoteen /0,08/ sata markkaa vuodelta eli yhdeksänsä taa markkaa; minkä ohessa suomas ja Kreeta Anttila osoitettiin ri riidalla hakemaan Juho Heikki Erkki ja Anna Kaisa Anttilalla kirvausta puheenalaisella talonosalle kuluttamistaan tarpeellisista ja hyydyllisistä kustannuksista, ja siinä Juho Heikki, Erkki ja Anna Kaisa Anttila itse kärsiä kulunkinsa ja lussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolin ja toisin vetoi malla olivat saattaneet jutun on 12 päivänä Toukokuuta 1911 antamallaan tuomiolla katsonut kyllä selville käyneen, että Juho Heikki, Erkki ja Anna Kaisa Anttilalle olisi ollut perintönä äitivainajansa Anna Kaisa Juhontytär Anttilan jälkeen tuleva kolmannes kysymyksessä olevasta Anttilan talosta sekä että heidän isänsä Heikki Anttila 16 päivänä Huhtikuuta 1881 tehdyllä kauppakirjalla oli myynyt myöskin mainitun kolmannenesen talosta Tuomas ja Kreeta Anttilalle hankkimatta kauppaan tältä kohden Kihlakunnanoikeuden suostumusta, vaikka Juho Heikki, Erkki ja Anna Kaisa Anttila silloin oli vat olleet alaikäisiä; mutta koska näytetty oli, että Juho Heikki Erkki ja Anna Kaisa Anttila myös kin lailliseen ikään tultuansa pitkiä aikaja olivat asuneet isänsä luona mainitussa talossa ja heillä siis oli täytynyt olla tieto sii 107
tä, että Tuomas ja Kreeta Anttila omistivat koko talon, eivätkä he jon ja vuoden kuluessa siitä, kun he saavuttivat laillisen iän ja lulivat tilaisuuteen oikeuttaan vasvomaan, olleet Tuomas ja Kreeta Anttilan saantaa, jolle nämä ole vat saaneet kiinnekirjan ja 31 päivänä Lokakuuta 1882, moittinen ja kun ei myöskään oltu näytetty, ettei tämä saanto olisi tupahtunut vilpittömin mielin, on Hovioikeus katsonut että Juho Heikki, Erkki ja Anna Kaisa Anttila 14 päivänä Toukokuuta 1805 anne tun Kuninkaallisen selityksen mukaan olivat menettäneet puhevaltansa saantoa moittia, minkä vuosi Hovioikeus, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljän nyt Juho Heikki, Erkki ja Anna Kalsa Anttilan asiasta ajaman kan teen. Hovioikeuden tuomioen ovat ja ho Heikki, Erkki ja Anna Kaisa Anttila anoneet muutosta perustelmalla, johon Tuomas Anttila on vastannutKeisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettei vät Juho Heikki, Erkki ja Anna Kaisa Anttila ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Heikki, Erkki ja Anna Kaisa Anttila suorittamaan Tuomas Anttilalle hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatte santui Saarinen Alfred Luksiala. santui Saarinen Alfred Luksiala. santui Saarinen Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. A. J. L. Ollusluvaara. Haf Hellen 408
Huhtikuun 18 päivänä 1914 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Kalajoen pitäjan Pohjankylästä Jaakko saakonpoika Merenoja hakijana ja Kalajoen kunta poisjäänee nä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 18 päivänä Huhtikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Huhtikuun 25 päivänä 1900 teke mättään kirjallisella testamentilla oli vat Kartanenomistaja Joonas Jaakonpoita Merenoja eli Pähikkala ja hänen vaimonsa Josefiina Merenoja määränneet etta toisen aviopuolison kuoltua eloon jäänyi saisi kaiken heidän pesänsä haltuunsa, mutta että molempain kuoltua omaisuus oli muutettava rahaksi sekä rahat Joonas ja Josefiina Merinojan repaston nimellä jätettävät Kalajoen hunLäsnä F. S. H. A- B. d. - E. N. K.d. No 682. Pag 154 Rd. 1911.
nan hoidettavaksi siten, että korot käytettäisiin testamentissa tarkemmin osoitetulla tavalla maanviljelyksen edistamiseksi Kalajoen kunnassa. Sittenkun Joonas Merenoja oli kuollut Marraskuun 30 päivänä 1906. ja Josefiina Merenoja Maaliskuun 4 päivänä 1907 valvonut sanotun testamentin, oli myöskin Kaajoen kunnan huutakokouksen esimieTalollinen Jaakko Hiivala Maaliskuun 6 päivänä 1908 kunnan puolesta Kihlakunnanoikeudessa valvonut tuon tessamentin Josefiina Merinojan sittemme kuoltua Joulukuun 4 päivänä 1908 ehasianmukaisessa järjestyksessä valtuuttettu asiamies Huhtikuun 2 päivänä 1909 sanotun kunnan puolesta valvonut saman testamentin Kirjallisesti haastateltuaan Kalaja en kunnan, on Jaakko Merenoja, joka on Joonas Merenoja vainajan veli, Kalven ja Alavieskan pitäjien sekä Rauton kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että, koskei No säjoen huuto ollut valtuuttanut saati 40 Hiivalaa kunnan puolesta valvomeen puheena olevaa testamenttia Joonaselle renojan jälkeen eikä Jaakko Hiivalaylläkerrotun toimensa puolesta ollut oikeutettu sitä tekemään ja sanottu valvominen, joka sitä paitsi oli tapahtunut liian myökään, siis oli arvoton, kysymyksessä oleva testamentti julistettaisiini mitättömäksi ja Kalajien kunta velvoitettaisiin luovuttamaan Joonas Merenojan jälkeen jäänyt omaisuus sellaiseen jakoon, että Jaakko Merenojalle Joonas Merenoja-vainajan perillisenä tuleva osuus kuolinpesästä hänelle erotet taisiin, minkä ohessa Jaakko Merenoja on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Kanteen johdosta on Kalajoen kunnan puolesta väitetty, että Jaakko Hiivala, joka vasta Jaakko Merinojan Josefiina Merenojaa vastaan Kihlakunnanoikeudessa vireille pannun testamentin moitekanteen kautta oli saanut tiedon kysymyksessä olevasta testamentesta, oli katronut itsensä kuntakokouksen esimiehenä oikeutetuksi kunnan puolesta valomaan sanotun testamentin ja että kun410
ta kokouksessa Syyskuun 28 päivänä 1908 olekin hyväksynyt tuon toimen, mihin nähden ja kiin testamentattu omaisuus silloin kun mainittu valvominen tapahtui vielä oli Josefiina Meranojalla joka oli testamentin miehensä jälkeen valvonut, hallussaan eikä valvi mista kunnan puolesta lain mukaan olisi ollut tarpeenkaan ennenkuin Jopesiina Merenojan huoleman jälkeen kunnan puolesta on anottu kannetta kyljättäväksi Joulukuun 2 päivänä 1909 julista massaan päätöksessä on Kihlakunnanoikeus katsonut, ettei Jaakko Maranoja ollut esittänyt päteviä syitä Joonas ja Josefiina Merenojan edelläkerrotun sestamentin kumoamiseen sekä siis kyljännyt Jaakko Merenojan kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi, paiti si muita, Jaakko Merinoja oli velamalla saittanut jutun, on Maaliskuun 30 päivänä 1911 antanut asiasta Suomen ja koska Josefiina Merinoja miehensä hutua oli laillisessa järjestyksessä vähnut puheenalaisen testamentin, jos sa määrättiin että eloon jäänyt puoliso saisi elinkautensa hallita pesää ja hanattomana ja mielensä mukaan nauttia hyväkseen koko pesän omaisuutta, mikä vasta jälemmäksi elä neen kuoltua olisi käytettävä aviopuolisoiden Merenojan testamentissa lähemmin osoitettuun tarkoitukseen, sentähden ja kun testamentissa Kalajoen kun nan eduksi tehtyjen määräyksien naidattaminen niin ollen ei ollut voinut tulla kysymykseen ennenkuin molemnäin testamentintekijäin kuoltua, on Hovioikeus katsonut, ettei Jaakko ellerin ojan muistutus siitä, että Jaakko Kiijala hankkinnalta erityistä valtuutusta eli Kalajeen kunnan puolesta vakuut tuon testamentin ansainnut huomiota, ja siis, koska testamentti oli Kalajoen kunnan puolesta laillisesti valvottu Josefii na Merinojan kuoleman jälkeen, vahvistaneet sen lopputuksen, johon Kihlakunnanoikeus oli päätöksessään johtunut Hovioikeuden tuomioon on Jaakko Merenoja anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut
tämän julun; ja koska Kalajoen kunta, jolle Joonas Merenoja puheenalaisessa testamentissa on määrännyt omaisuutensa testamentissa lähemmin osotettuun tarkoitukseen, on P. Kor18 luvun 1 SSn mukaan ollut velvollinen, saadaksensa nauttia hyväkseen testamentin sanottua määräystä valvomaan saman testamentin kuulden kuukauden kuluessa Joonas Merenojan huolemasta ja testamentisti tiedon saatuaan, mutta mainittua testamenttia, vaikka Kalajoen kunta ali ja 28 päivänä Syyskuuta 1908 pidä tyssä huutakokouksessa saanut asian mukaisen tiedon Joonas Merenojan vid lemasta ja hänen testamentistaan, ei ole Jonas Merenojan kuoltua laillisessä järjestyksessä Kalajoen kunnan puolesta valvottu, Jaakko Hiivala huntestamenttia kunnan puolesta valvo mista varten Kihlakunnanoikeuteen antaessaan ei ole ollut kunnan sihen valtuuttama, senvuoksi harkitun Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kunne ten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistaa kysymyksessä olevan testamentin voimattomaksi sikäli kuin Jaakko Merenojan perintöoikeutta Joonas Merene ja vainajan jälkeen sillä on Louhat tu sekä määrätä että Joonas Merinojan jälkeen jättämä pesä on luovutettava sellaiseen jakoon, että Jaakko Merinojalle siitä lain mukaan tuleva osuus hänelle erotetaan; Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Feli Iaanborki B. Anneberg. K. Auer Walter Andersin E Nyman R. J. Målen 412
Huhtikuun 18 päivänä 1914. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, tilankaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa ovat Rääkkylän pitäjän Oravisalon kylässä asuva Talollinen Pentti Hirvonen hakijana sekä Talollinen Tuomas Makkonen, saman pitäjän Rasivaaran kylästä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Huhtikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Haastatettuansa Pentti Hirvosen Rääkkylän pitäjän kärajäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Tuomas Makkonen siellä kertonut että, sittenkuin han vaimonsa Anni Makkosen kans sa kauppakirjalla 24 päivältä Tammikuuta 1905 oli myynyt Pentti Hirvoselle puolen perintötaloa No 3 edellämainitussa Rasivaaran kylässä oli tuo tilankauppa jo ennenkuin HirSäsnä: F. S. W. B. t. E. N. Kat. 119 No 683. Pag 251. R.D. 1911.
vonen oli ryhtynyt tilaa viljelmään asianosaisten molemminpuolisesta suostumuksesta syksyllä 1905 todistajien läsnäollessa parettu; mutta kun Tontti Hirvonen, joka oli toimittanut Tuomas Makkoselle takaisin häneltä saamansa kysymyksessä olevan tilan koskevat asiakirjat ja ilmoittanut me den joukossa löytyvän myöskin asianosaisten välisen kauppakirjan olikin kauppakirjan itsellensä pidät tänyt ja sitten kieltäytymällä siis ta Tuomas Makkoselle antamasta sottanut, ettei hän tahtonut hyväksyä asianosaisten välillä kaupan purkamisesta tehtyä sovintoa on Tuomas Makkonen vaatinut että sanottu kauppa julistettaisiiin paretuksi ja Pentti Hirvonen velvoitettaisiin luovuttamaan kysymyksessä oleva kauppakirja Tuomas Karkoselle Pentti Hirvosen vastustettua pannetta, on Kihlakunnanoikeus, kuulusteltuaan myöskin Pentti Hirvesen vaimoa Henriikka Leskista 3 päivänä Syyskuuta 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt Tuomas Makkosen kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tuomas Makkonen oli vetoamalla saattanut jutun, on 8 päivänä Kesäkuuta 1911 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että asianosaiset 24 päivänä Tammikuuta 1905 tosin olivat allekirjoittaneet kauppakirjan, jonka mukaan Tuomas Makkonen ja hänen vaimonsa Anna Makkonen mäivät puheenaolevan talonosan Pentti Hirvoselle, mutta etteivät asianosaiset ollut tuota kauppävälipuhetta koskaan noudattanut, vaan päinvastoin syksyllä samana vuonna suullisesti tehneet kaupan peruuttamisesta lopullisen sopimuksen, jonka tähden ja kun Pentti Hirvonen niin ollen olisi ollut velvollinen laillisessa muodossa täydentamaan tuon kaupan purkamista koskevan sopimuksen, mutta hän oli siitä kieltäytynyt, Hovioikeus 411
on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistanut kysymykseen tulleen kaupan piiretuksi ja velvoittanut Pentti Hirvosen heti luovuttamaan hänen hallussaan olevan asianosaisten välisen kauppakirjan Tuomas Makkoselle. Hovioikeuden tuomioon on Pentti Hirvonen pakonut muutosta perästelmalla, johon Tuomas Makkonen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Pentti Hirvonen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka riis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Pentti Hirvonen suorittamaan Tuomas Makkoselle hänellä jutun vuoksi tvällä olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. teris Saarikoski. Walter Andersin. teris Saarikoski. Walter Andersin. B. Anneberg E Nyman K. Auer. B. F. Mölan Tog. 295. R. D. 1911. No 687. Den 18 April 1914 Kejserliga. Senatens för Finland dom uti ett på nedsätt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Fyväktaven Selim Nikolai Strömsten och Lotsen Anders Viktor Dahlström, från Porkkala by af Kyrkslätt sock ken, sökande, samt Bönderne Gustaf Richard Kall ström. Karl Emanuel Öfverström och Johannes Emanuel Häggström, från samma by, svarande, angående klander af våskill. nad i vatten: gifven uti Justitiedepartementet den 18 April 1914. Kejserliga Senaten har lå, tit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Guvernören i Nylands län medels resolution af den 12. Öfde: F. S. W. A. R. A.) K. AC. A. Lm
December 1902 förordnat Ticclands mätaren Niklas Järnefelt att uppgå och rörlägga väskillna den omkring Porkkala bys fiskovatten samt skifta det sistnämnda emellan vederbörande delägare och Tre landtmätaren Järnefelt den 18 April 1904 slutfört vägången emellan berörda fiskevatten å ena sidan äfvensom Kom kas skattehemmans No 3 i Torkkala by tidigare utbrut na särskilda skifteslags, Böle enstaka hemmans, Lillkan skog by och Olbnäs enstaka hemmans fiskevatten på den andra sidan samt förordna det den 19 Mars 1906 öfversörkpå Nisalandtmätaren Artur Alli och denne fortsatt förrätningen, hafva Selim Nikolai Strömsten och Anders Viktor Dahlström, såsom egare af Ankogärdsä skattehemman No 8. uti omförmälda Parkkala yrkat att detta hemman måt le tillskiftas del i byns fiske rätten i förhållande till hemmanets mantal, hvaremot Gustaf Richard Kallström; Karl Emanuel Öfverström och Johannes Emanuel Höggström af hvilka Kallström egde Musis, Musikant eller Sunds skattehemman No 1, Öfverström Nedra Röfvas och Häggström Öfra Röfvas skattehemman No 2 i samma by, anfört, att i Porkkala by enligt skattlägg ningsinstrument af den 6 September 1726 funnits endast tre hemman Musis, Röfvas och Rembos, hvilka alla då varit af krononatur och untecknats såsom ensamma egare till all byalagets så väl jord och holmar som fiskevatten; att Pykerikarlen Henrik Eklund emellertid genom vederbörligt utslag af den 6 Oktober 1778 blifvit 416