Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nä Syyskuuta 1905. on Kapteeni Hisinger, ilmoittaen valittaneensa Hovioikeuteen ylläkerrotusta välipäätöksestä, mikäli siinä hänen pyyntönsä todistajain kuulustamisesta Helsingin Raastuvanoikeudessa oli hyljätty ja Hisinger velvoitettu äskensanotussa istunnossa edellä mainitulla uhalla olemaan varustettuna kaikilla todistuksillansa, jälleen pyytänyt lykkäystä asiassa kahdeksi kuukaudeksi, jotta Hisinger siksi ehtisi saada Hovioikeuden päätöksen valituksen sa johdosta; minkä jälkeen Raastuvanoikeus, jossa kumpikin asianosainen on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, äskensanottuna 4. päivänä Syyskuuta julistetussa päätöksessään on antanut lausuntonsa asiasta ja, samalla kuin Kapteeni Hisingerin anomus jutun edelleen lykkäämisestä jätettiin huomioon ottamatta, koska Hisingerin Raastuvanoikeuden kosketellusta välipäätöksestä tekemä valitus Raastuvanoikeuden saman välipäätöksen yhteydessä antaman valitusosotuksen ja O. K. 16. luvun 4. SS:n sekä 2. päivänä Marraskuuta 1759. annetun Kuninkaallisen kirjeen mukaan oli tehtävä yhdessä pääasian kanssa, on Raastuvanoikeus, mainitussa välipäätöksessä pantuun uhkaan nähden, ottanut jutun lopullisesti tutkiaksensa ja hyljännyt todistamattomana Kapteeni Hisinger inasiassa ajaman kanteen sekä sen ohessa velvoittanut Hisingerin suorittamaan Kihlakunnantuomari Sundelille oikeudenkäyntikustannusten korvaukseksi kolmekymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kapteeni Hisinger vetoamalla oli saattanut jutun, samalla anoen muutosta myöskin Raastuvanoikeuden kerrottuun välipäätökseen, on tuomiossa 20. päivältä Huhtikuuta 1909. vahvistanut sekä Raastuvanoikeuden välipäätöksen että lopullisenkin päätöksen; minkä ohessa Kapteeni Hisinger velvoitettiin suoritta maan Kihlakunnantuomari Sundelille, hänen Hovioikeudessa kärsimiensä kulunkien korvaukseksi, viisikymmentä markkaa Hovioikeuden tuomioon on Kapteeni Hisinger anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut 259
tämän jutun ja katsoo ettei Kapteeni Hisinger ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Akki Käpy. Walter Andersin. Akki Käpy. Walter Andersin Akki Käpy. Walter Andersin. Mannes Peltonen. Alfred Liuksiala. Nans Salmaros Kesäkuun 8. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa metsäkaupan purkamista koskevassa jutussa, josja Talollisenvaimo Miina Pasanen, Wiitasaaren pitäjän Kuopanan kylästä, on hakijana sekä Sippolan pitäjässä oleva toiminimi Inkeroisen Puuhionio tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 8. päivänä Kesäkuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Inkeroisen Puuhiomolle toimituttamansa haasteen nojalla on Miina Pasanen Wiitasaaren pitajän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hänen nyttemmin mielenvikäinen miehensä Talollinen Matti PasaLäsnä: S.S. - W. A. - J. P. - A. L. J. F. Proo SS: 946. Pag. 10. R. D. 1909.
nen oli 10. päivänä Marraskuuta 1905. tehdyllä kontrahdilla Inkeroisen Puuhiomolle myynyt Miina Pasasen yksityisesti omistamaan Wirolan eli Räihälän perintötaloon No 1. Huopanan kylässä kuuluvalta kontrahdissa tarkemmin maarätyltä metsäalalta kaikki ne tuoreet kuusipuut, jotka maasta mitaten viiden metrin korkeudelta täyttivät pakummalta puolelta vähintään kaksitoista senttimetriä; mutta koska Matti Pasanen jo siihen aikaan kun tuo kontrahti tehtiin heikontuneen mielentilansa tähden oli ollut kykenemätön asioitaan hoitamaan eikä Miina Pasanen ollut antanut metsäkauppaan suostumustaan, vaikka Matti Pasanen tosin oli hänenkin nimensä kontrahdin alle kirjoittanut, ja kontrahdin sisällys sitä paitsi ei ollut kauppatilaisuudessa tehdyn välipuheen mukainen siinä kohden, että silloin oli sovittu etta ainoastaan viisitoista senttimetriä paksut ja sitä suuremmat puut kuuluisivat kauppaan, on Miina Pasanen, viitaten esiintuomiinsa Matti Pasasen mielentilasta annettuihin lääkärintodistukseen, vaatinut, että sanottu kontrahti julistettaisiin mitättömäksi, ja on Talollinen Wilho Ruuska, jola Matti Pasasen määrättynä oikeudenvalvojana oli kanteesta kuulustettu, siihen yhtynyt. Sittenkuin Inkeroisen Puuhiomon puolesta oli kannetta vastustettu ja asianosaiset puolin ja toisin muistuttaneet oikeudenkäymtikulujensa korvaamisesta sekä todistajia jutussa kuulusteltu, on Kihlakunnanoikeus 3. päivänä Lokakuuta 1907. julistamassaan päätöksessä antanut lausiintönsa asiasta ja siinä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt kanteen sekä sen ohessa velvoittanut Miina Pasasen korvaamaan Inkeroisen Puuhionnon 261
oikeudenkäyntikulut sadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Miina Pasanen vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla 26. päivältä Marraskuuta 1908. lausunut selvitetyksi, että Matti Pajanen oli Inkeroisen Puuhiomon kanssa tehnyt semmoisen metsäkaupan kuin puheenalainen kontrahti 10. päivältä Marraskuuta 1905. osoitti; minkä tähden ja kun Muna Pasanen ei ollut voinut toteen saattaa, että Matti Pasanen jo silloin kun tuo kauppa tehtiin oli si mielentilaansa nähden ollut niin heikontunut ettei hän olisi voinut tekoansa oikein käsittää, ja Matti Pasanen, vaikka kysymykseen tullut talo jokvikin osaksi olisi Miina Pasasen yksityistä omaisuutta, kuitenkin lain mukaan oli ollut oikeutettu Muna Pasasen edusmiehenä tekemään sanotun kaupan, Hovioikeus on jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, samalla kun Miina Pasanen velvoitettiin maksamaan Inkeroisen Puukiomolle maksut sen kappaleesta Hovioikeuden tuomiota viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Miinä Pasanen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvitetyksi, että Matti Paranen on tehnyt puheenalaisen metsänmyyntikaupan Miina Pasasen suostumuksella ja että kaupasta laadittu kontrahti myöskin on sen mukainen kuin kauppatilaisuudessa oli sovittu; minkä vuoksi ja kun Miina Pasanen ei ole saattanut näyttää että Matti Pasanen siihen aikaan kun sanottu kauppa tehtiin olisi ollut sellaisessa mielentilassa ettei hän olisi voinut tekojansa käsittää, Keisarillinen Senaatti katsoo ettei Miina Pasanen ole esiin262
tuonut syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus on tuomiossaan johtunut ja jonka varaan asia siis jää. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Kustui Karinen Walter Andersin. Kustui Karinen Walter Andersin. Mannes Peltonen. Alfred Lriksiala. Johannes Peltonen. Alfred Liuksiala. Mannes Peltonen. Alfred Liiksiala. Nans Salmros Kesäkuun 8 päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomuspitussa, jossa Ylöjärven kunnan kunnallislautakunnan esimies, Kirkkoherra Frans Edvard Silvander, nykyään Salokas, on hakijana sekä Talollinen Ferdinand Syrkkö, Ylöjärven pitäjän Pengon kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosostossa 8. päivänä Kesäkuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja mistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Ylöjärven kunta 24. päivänä syyskuuta 1904. pitämässään kuntakokouksessa oli päättänyt, muun muassa, että talviteiden viitoittaminen ja lumen auraaminen maanteillä oli kolmen vuoden ajaksi annettava urakalle ja että maksunäistä töistä suoritettaisiin kunnallismaksujen kannon tapahduttua, oli sanottu tehtävä, mikäli se koski lumen auraamista mainitun pitäjän Pohjan kylän rannasta Tyrkön rantaan sekä talviten viitoittamista Tyrkön rannasta Teiskon piLäsnä: A. K. W. A. J. P. A." L. SS: 947. Tåg. 188. R. D. 1909.
täjän rajaan, sanotussa kokouksessa tehdyn tarjouksen nojalla, sadan markan vuosimaksusta annettu Ferdinand Tyrkölle. Kun sovittua vuosimaksua ei kuitenkaan seuraava na kunnallismaksujen kantopäivänä oltu suoritettu, on Ferdinand Tyrkkö Hämeen läänin Kuvernöörin luona vaatinut, että Kirkkoherra Salokas Ylöjärven kunnallislautakunnan esimiehenä velvoitettaisiin derdinand Tyrkölle heti suorittamaan puheena oleva maksu, sata markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen lukien kunnallismaksujen kantopäivästä 20. päivistä Maaliskuuta 1905. Vaaditussa vastuussa on Kirkkoherra Salokas esiintuonut, muun muassa, että kyseen alainen urakkasumma oli kuntakokouksen päätöksen mukaan maksettava vasta kunnallisverojen kannon tapahduttua, minkä tähden ja kun sitä paitsi sanotusta urakkasummasta 46 markkaa 25 penniä oli 22 päivänä Maaliskuuta 1905. ulosottoon kirjoitettu ja, ulosoton saatua lain voiman myöskin ulosottoviranomaiselle suoritettu, Kirkkoherra Salokas on anonut Tyrkön vaatimusta oikeettomana hyljättäväksi. Katsoen asian tulleen riitaiseksi on Kuvernöörinvirasto lykännyt jutun asianomaisen Oikeuden tutkittavaksi, minkä johdosta Terdinand Tyrkkö, Kirkkoherra Salokkaalle toimituttamansa haasteen nojalla, on Pirkkatan ja Ylöjärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa uusinut vaatimuksensa, kuitenkin ainoastaan mikäli koski yllämainittuja 46 markkaa 25 penniä korkoineen. Kanteesta kuultuna on Kirkkoherra Salokas väittänyt että, koska hän, mainitun ulosmittauksen saatua lain voiman, oli ollut oikeutettu ulosottaviranomaiselle maksamaan ulosmitatut 46 markkaa 25 penniä, hän ei ollut velkapää tätä summaa uudelleen Ferdinand Tyrkölle suorittamaan, minkä tähden Kirkkoherra Salokas on vaatinut kannetta hyljättäväksi Sittenkun Ferdinand Tyrkkö tämän johdosta oli huomauttanut, että puheeksi tullut ulosmittaus oli laiton, koskei se ollut tapahtunut minkään laillisen päätöksen nojalla, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 8. päi264
vänä Syyskuuta 1905. julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa ja siinä mainituilla perusteilla hyljännyt Ferdinand Tyrkön asiassa ajaman kanteen ja sen ohessa velvoittanut hänel viidellätoista markalla korvaamaan vastapuolensa kustannukset asiassa. Hovioikeus, jonka tulkittavaksi Ferdinand Tyrkkö oli vetoamalla saattanut jutun, on 8. päivänä Toukokuuta 1909 antamassaan tuomiossa katsonnet ettei Kirkkoherra Salokas ollut esiintuonut laillista syytä puheena olevaan maksunkieltäytymiseensä, minkä tähden Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on velvoittanut Kirkkoherra Salokkaan mainitussa toimessaan kuittia vastaan maksamaan Ferdinand Tyrkölle velotut neljäkymmentäkuusi markkaa viisikolmatta penniä korkoineen viisi sadalta vuodessa 25 päivästä Toukokuuta 1905, jolloin lainhaku vireille pantiin, kuin myös kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Ferdinand Tyrkön Kihlakunnanoikeudessa kärsimät kulungit. Hovioikeuden tuomioon on Kirkkoherra Salokas anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Ferdinand Tyrkkö on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Ferdinand Tyrkkö Kihlakunnanoikeudessa on myöntänyt että riidanalaiset neljäkymmentäkuusi markkaa viisikolmatta penniä puheenalaisesta urakkasummasta olivat Maaliskuun 22. päivänä 1905 ulosottoon kirjoitetut ja Kirkkoherra Salokas on näyttänyt tämän johdosta asianomaiselle ulosottoviranomaisella suorittaneensa tuon määrän, sentähden ja kun Kirkkoherra Salokas näin ollen ei enää ole velvollinen Ferdinand Tyrkölle maksamaan samaa rahaerää, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus on jutussa johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Alksi Käpy. J Hannes Peltonen. Walter Andersin. Alfred Linksiala. Nans Salmros 265
Den 10 Juni 1910. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt reversskilling, från Kejserlige Wiborgs Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Handelsförman Birkedal Hartmann & Co, från staden Bordeaus i republiken frankrika, sökande, samt Handelsbolaget F. W. Mielck & Co, från Wiborgs stad, svarande: gifven i Justitiedepartementet den 10. Juni 1910. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Wiborg har Handelsferman Birdedal Hartmann & Co yrkat att, emedan Handelsbolaget F. W. Mielck & Co, till hvilket handelsfirman efter skedd beställning medelst trenne å bolaget ställda koppaslement af den 13 Augusti, den 18. September och den 11. November 1903. afsändt sär, skilda partier viner, konjak och rom, för hvilka priset, inberäknadt tappnings - och assuranskostnader med mera, enligt till bolaget öfversända fakturor Ofde S.S. A. K. J. P. - A. L. 266 No 969. Pag. 289. R. D. 1908.
utgjort sammanlagdt 11,665 franes 15 entimes franskt mynt, emot sagda belopp guldit endast 4,695 franes 40 antimes, Handelsbolaget F. W. Mielek & Co måtte åläggas att till Handelsfirman Birkedal Hartmann & Co utgifva återstående 6,969 franns 75 entimes jämte ränta äfvensom godtgöra firman dess rättegångskostnad. Sedan Handelsbolaget T. W. Mielek & Co, i saken hörd, motsagt Handelsferman Birkedal Hartmann & bos förenämnda anspråk på den grund att ifrågavarande partier viner, konjak och rom bestälts och emottagits af Aktiebolaget Wiborgs Vinhandel, till hvilket handelsbolaget allaredan i början af år 1903. öfverlåtit sin därintills i Wiborgs stad bedrifna vinhandel, har Rådstufvurätten medelst den 11. April 1905. afkunnadt utslag på däri upptagna skäl ålagt Handelsbolaget F. W. Mielek & Co att till Handelsfirman Birkedal Hartmann & Co emot kvitto genast utgifva fordrade sextusen niohund ra sextionio franes sjuttiofem entimes franskt mynt, antingen i sagda myntslag eller efter vid betalningstiden gällande kurs i finskt mynt, jämte fem procents ränta därå, räknadt från den 21 Mars 1905, då stämning ågått bolaget, hvarhos handelsbolaget T. W. Mielck & Co skyldigkänts att med etthundra femtio mark ersätta Handelsferman Birkedal Hartmann & Co dess umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Handelsbolaget F. W. Mielck & Co i vädeväg dragit målet, har medels dom den 17. Oktober 1908 funnit väl genom Handelsbolaget F. W. Mielek & Co eget erkännande vara utredt, att bolaget fått emottaga förenämnda å bolaget ställda konnässement af den 13. Augusti, den 18. September och den 11. November 1903, medels hvilka konnässement ifrågavarande partier viner, konjak och röm blifvit af Handelsfirman Birkedal Hartmann & Co öfversända till staden Wiborg, samt i saken jämväl hafva framgått, att sagda varor sedermera på anmodan af för tiden verkställande direktoren i Aktiebolaget Wiborgs Vinhandel Handlanden Aug. Fr. Paul, hvilken jämte annan person den 30 April 1903 af Handelsbolaget T. W. Mielek & Co till267
handlat sig dess därförinnan i Wiborgs stad bedrifna vinaffar med värulager och inventarier, blifvit vid tullkammaren i Wiborg tullbehandlade med stöd af en fullmakt, som varit undertecknad: T. W. Mielek 8 Co, Vanhandel, Aug. Fr. Paulus; men enär Handelsfirman Birkedal Hartmann  & Co icke gittat emot Handelsbolaget T. W. Mielck & Cos bestridande leda i bevis vare sig att bolaget af handelsfirman bestalt ifrågavarande varor eller utlämnat till Handlanden Paulus eller annan obehörig person förenämnda konnässement eller att Handlanden Paulus vid tullbehandlingen af samma varor varit berättigad att företräda Handelsbolaget T. W. Mielek & Co, ty och då ej heller styrkts, att förberörda varor tillgodokommit Handelsbolaget T. W. Mielek & Co, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkastat Handelsfirman Birkedal Hartmann & Coa i saken utförda talan. Uti Hofrättens dom har Handelsfirman Bitedal Hartmann & Co anhållit om ändring medels hit ingifven deduktion, den Handelsbolaget T. W. Mielek 8o i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handelsfirman Birke dal Hartmann & Co icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero; och skyldigkännes Handelsferman BirkedalHartmann & Co att till Handelsbolaget T. W. Mielek & Co, i ersättning för bolagets härstädes i målet hafda umgälder, utgifva sjuttio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Kusteri Karinen Mannes Peltonen Alksi Käpy Alfred Luksiala Uno Strömstén 268
Den 15 Juni 1910. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt reversions skilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit sjorättmål emellan Sjökaptenen Albert Henricsson och Borgå Angfartygs Aktiebolag, från Borgå stad, gemensamt, sökande, samt Skutskepparen Walfrid Rilluhka, från Lovansaari utö, varande: Gifven i Justitiedepar. tomantet den 15 Juni 1910. Kejserliga Senaten har lålit handlingarna i målet sig föredra gas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Vid Rådstufvurätten i Borgå stad har Walfrid Rillukka anfört, att. Borgå Angfartygs Aktiebolag tillhöriga och af Sjöhaptenen Henric son förda ängfärtyget Borgå den 18 September 1907 under förd till Helsingfors stad vid ingången till Hästnäs sund utanför Helsingfors gått förbi af Rillerkka förda och jämväl till Helsingfors bestämda Odd: J. N. B. - A. K. W. A - B. A. No 991. Pag. 287. R. D. 1908.
galoasen Usko, och därvid, oaktadt af Rillukka gifna varningar, icke särtat farton utan tvärtom ökat densamma, med den påföljd att Usko genom den af Borgås starka fart å stadhomna strögningen och vägsväl let upphört att lyda rödret samt, kets Rillukkas och hans besättnings ansträngningar, förnat först emot norra stranden af sundet och därpå emot stenar å sundets södra sida, erhållande därvid så svår läcka att gakasen jämte innehafvande läst vid framkomsten till Helsingfors sjunkit så att däcket kommit under vättningtan; och som omordade sjöolijoka orsakats uteslutande därigenom att ängfar tyget. Borgå på förenämnda rätt gått förbi gakasen " Usko" i Hästnäs sund, har Walfrid Rillukka yrkat att Sjökaptenen Henricsson och Borgå Anojantys Aktiebolag måtte å läggas att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, ersätta Rillukka såväl skadorna å gäleasen " Usko med 1,200 mark som följande. Rillukka åsamkade utgifter, nämligen för af Helsingfors honom arbetares andelslag utfördt arbete vid gäleasens bergning åt andels taget erlagda 110 mark 50 penni, för därvid begagnad dykare 710 mark för galeåsens länspumpning 30 mark, för därvid åtgångna fyra hektoliter atenhol 12 mark 20 penni samt för besigtning och värdering af fartyget 20 mark och af dess las likaså 20 mark jämte lösen för besigtningsinstrumenten 12 mark 50 penni för hvartdera, äfvensom Rillikka tillskyndad liggetidsskada under 20 dagar, efter 25 mark om dagen, med 500 mark. 7 saken hörde, hafva Sjökaptenen Henricsson och Borgå Angfartygs Aktiebolag bestridt, att ängfartyget Borgå varit vållande till gälvasen "Uskos" ifrågavarande hafveri, samt af detta skäl och på andra uppgifna grunder motsagt käromålet; därå och sedan parterne; enhvar anhållit  270
om godtgörelse för rättegångskostnaden. Rådstufvurätten som under rättegån gen tillhandagåtts med nödiga upp lysningar af Sjöhaptenerne Hjalmar Kortman och Gustaf Adolf Bergfors jämte Konsularagenten Axel Nyström, i egenskap af utsedde sakkunnige män i sjörättsmål, medels den 6 April 1908 afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att ängfartyget "Borgå uppgifna dag under. Sjökaptenen Henricssons besål på fård tillHelsingfors i förvattnet invid Hästnäs kanal med god fart närmat sig gakasen Usko, som likaledes på förd till Helsingfors, vid tillfället befunnit sig i närheten af mynningen till sagda kanal och så nära norra stranden af densamma att svängrum ej förefunnits, utan galvason nödgats hålla sin kurs, äfvensom att angfartyget "Borgå " därefter, utan att okta å uppmaning från gakasen att stanna och låta gakasen först frässera kanalon, ökat sin fort och gått förbi galeasen med den påföljd att vattnet kommit i stark rörelse och gälnasen i följd af engning och svälbägor förlorat sin styrförmåga samt sedermera stött först emot norra stranden och seden mot en sten vid södra stranden af kanalen så härdt att något akter om förröstet upstått en öfver fyra bordsplannor gående läka och två eller tre bord sjuttio senttimeter nedanför och ähterom lärkan, erhållit skörror af ungefärligen två meters längd; och som Sjökaptenen Henricson varit härtill vållande genom sitt omförmälda oförsigtiga och emot god sjömansed stridande förserrande, hvilket icke ens uppgifvits hafva varit af några särskilda omständigheter påkallordt, alltså har Rådslufvurätten ansett. Sjökaptenen Henricsson och Borgå Angfartys Akliebolag vara skyldige att ersätta den å gakaren Usko genom förenämnda grundstötning förorsakande skadan, hvars afhjölfvande enligt verkställd besigtning beräknats medföra en kostnad af ettusentvåhundra mark; men 271
enär det, på sätt de sakkunnige män nen jämväl framhållit, vore tydligt att galvasen Ushos invid Skatvedden i Helingfors hann sedermera timade sjernk ning bort genom pumppning och andra lämpliga åtgärder, till hvilka Walfrid Rillukka icke ens påstått sig hafva skridit, kunna förekommas, samt Tio kaptenen Henricsson och. Borgå Angfar tyas Aktiebolag således icke vore skyldige att utgifva godtgörelse för de kostnader, hvilka föranledts och gälla sons sjunkning, har Rådstupurätten med förkastande af det i nästnämndt afseende i målet framställda ersättningspåståendet, ålagt Sjökaptenen Henricsson och Borgå Angfartygs Aktiebolag, det sistnämnda dock endast så långt förtyget ochtraktion förslog ge, att emot behörigt kvitto till Walfrid Rillukka utgifva, för skadan å gakresen Usko" ettusentvåhundra mark, för kostnaden å besigtringen af sagda skada och instrument tet däröfver trettiotvå mark femtio pen ni samt i liggedagspenningar för den tid som beräknats hafva åtgått för iståndsättande af gakaren, tvåhundrafemtio mark eller således sammanlagdt ettusenfyrahundra åttiotvå mark femtio penni, hvarutom Rådstupurätten med hänsikt till målets utgång skyldigkänt Henricson och bolaget att åt Walfrid Rillukka i godtgörelse för de kostnader och besvär, som varit förenade med denna rättegång samt med sjöfvotastens och sjörklaningens afgifvande, erlägga femhundra mark äfvensom att ersätta sjökaptener ne Kortman och Berosons samt Konerlagenten Nyström för det de i ofvanantydt afseende vid Rätten uppvaktat samt förty utbetala åt Kortman fyratio åt Berosors trettio och åt Nyström tro mark. Hosrätten, under hvars pröfning såväl Walfrid Rillukka som Sjökapterren Henricsson och Borgå Angfartygs Aktiebolag i väderag dragit målet, har medels dom den 17 Oktober 1908 utlåtit sig i målet; och allden, stund det icke blifvit ådagalagdt 272
att Walfrid Rillukka och hans besätt ning kunnat förekomma gakrasen "Uskas" sjuntening i Helsingfors hamn och äfven sjunkningen således måste anses hafva varit förorsakad af ingfartyget Borgå, fördenskull ålades Sjökaptenen Henricson och Borgå Angfartys Aktiebolag att ersätta Rilliikka jämväl utbetalningarna åt Helsingfors hemmarbetares andelslag etthundratio mark femtio penni, åt dykare sjuhundratio mark, för "Uskös länspurmpning fyratiotvåmark tjugu penni samt för besigt ning och värdering af Uskos "last jämte lösen för daröfver utfärdadt instrument trettiotvå mark femtio penni, äfvensom att utöfver de tio dagar för " Ushos" iståndsättande, för hvilka Rillukka af Rådstufvurätten tillagts godtgörelse, för därtill erforder liga ytterligare tro dagar till. Rillerk ha utgifva tvåhundrafemtio mark, hvadan hela det belopp Kaptenen Henricsson och Borgå Angfartsgs Åbo tiebolag hade att åt Walfrid Rillukka utbetala, bolaget doch endast så långt värdet för ängfartyget. Borgå och dess fräkt för ifrågavarande resa försloga, utgjorde tvåtusen sexhundra tjugusju mark sjuttio penni, jämte det Henricsson och bolaget dessutom borde, gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, åt Rittukka utgifva det af Rådstref verrätten bestämda rättegångskostnadsbeloppet femhundra mark äfvensom tillhandahålla de sakkunnige männen dem tillerkända arvoden. Uti Hofrättens dörr hafva Sjökaptonen Henricson och Borgå ting fartygs Aktiebolag gemensamt anhållit om ändring medels hit ingifven döduktion, den Walfrid. Willukka i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Sjökaptenen Henricson och Borgå Angfartygs Aktiebolag icke Korpa anfört skäl till ändring i Hofrättens 273