Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Huhtikuun 6 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises la Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausjutussa, jossa Kittilän pitäjän Kallon kylässä asuvat Talollinen Arvid Kaappana ja hänen vaimonsa Eliina Raappa na ynnä Talollisenleski Augusta Kaappana, yhteisesti kuin myös saman pitäjän Kittilän kylästä, oleva Talollinen Juho Samuel Kariniemi, erikseen ovat hakijoina sekä And. Karl, Co Aktio bolag niminen osakeyhtiö, Tormon kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, Huhti kuun 6 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselenså esittelyttänyt jutun kirjat ja mistä saanut tietää seuraavaa: Kittilän pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on And. Kurt6o Aktiebolag lausunut, että Arvid Kaappana ja Augusta Maappanen miesvainaja, Talollinen August Kauptanna olivat, omistassaan vaimojensa Läsmän F. S. - 4. 2/3 - 1866. - A. 36. O. L. P. Pag. 253 K. D. 1913 SS: 653.
kanssa yhteisesti, kumpikin pariskunta lahtia Kaappanan 3/16 manttaalisen peintötalon No 16 sanotussa Kullon kylässä, myyneet osakeyhtiölle välikirjalla Helmikuun 15 päivältä 1900 oikeuden viiden vuoden kuluessa siitä, kuin isojako saman kylän lohkokunnassa päättyisija täydellinen hakkuulupa saataisiin, hakkuuttaa ja vedättää talon metsin lä kaikki ne pitäjä ja kuusipuut, jotka 2 metrin korkeudelta maasta mitaten täyttivät vähintäin 30 senttimetriä, 3 markan hinnasta kannolta reläjistä ja 1 markan 75 pennin hinnasta kannotta kuusista, sekä välikirjalla Marraskuun 26 päivältä 1902 samanlaisen oikeuden kaikkiin peläjäpiikin, jotka samalta korkeudelta täyttivät 27 senttimeliä ja sitä enem män aina 30 senttimetriin asti, 1 markan 25 pennin hinnasta kannolta, että kun metsäin hinnat sen jälkeen olivat melkoisesti noussut olivat Arvid ja Eliina Raappana sekä, August Kauppa nan sillävälin kuoltua, Augusta Kauppana ynnä arent muut Kallon lohkokunnan osakkaat, jotka myöskin oli vat myyneet metsää, päästäkseen teke mistään metsäkaupoista erilleen, Juho Samuel Kariniemelle antaneet tiloihin sa kiinnitetyn 50,000 markan suuruisen velkakirjan saamatta siitä vastiketta; että Juho Samuel Kariniemi oli sopi muksen mukaisesti heti irtisanonut velkakirjan ja hakenut velasta kiinnite tyt tilat myytäväksi; sekä että tilat sen johdosta oli ulosottotvimin myyty molemmat puoliskot Kuappanan taloa pakkohuutokaupoilla Muuliskuun 30 päitugusta Kaappana sekä Juho Samuel Kariniemi kerrotuin tavoin olivat aikaansaattaneet, että sanotut metsäkaunut olivat rauennet ja ettei yhtiö siis, vaikka Kallon lohkokunnan isojako oli Huhtikuulla 1012 vahvistettu ollut saanut nauttia ostamaansa hakbruoikeutta hyväkseen sentähden ja siihen nähden, että kauppanan tulon metsissä löytyi vähintäin 6000 pitäjäja kuusipuuta, jotka 2. metrin borten della täyttivät 30 senttimetriä ja sitä 567 vänä 1910; ja koska Arvid, Eliina ja
enemmän, ja 10,000 petäjäpuuta, jotka samalla korkoudella olivat paksuudeltaan 27 ja 30 senttimetrin välillä, sekä että nykyinen hinta edellisistä puista oli vähintään 4 markkaa 50 penniä ja julkimmäisestä 3 markkaa kannolta pystyssä eli yhteensä 57,000 markkaa, kunsitä vastoin puut välikirjojen mukaan, vaikkakin kuusille laskettiin sama hintu kuin pitäjillekin, olisivat maksaneet korkeintaan vain 30500 markkaa, on osakeyhtiö vaatinut, että Armil Eliina ja Augusta Maappana sekä Juho Samuel Kariniemi velvoitettaisiin yhteisesti tai se heistä, jolla varaja oiosakeyhtiölle korvauksena sille berrotulla tamalla saattamastaan vahingosta suorittamaan 26500 markkaa. Arvid Maappanan ja hänen myötä puollensa vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistuun, Huhtikuun 29 päivänä 1912 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen, mutta asian lautun nähden kuitannut oikeudenkäyntikulut asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoa malla saattaneet jutun, on Lokakuun 1 päivänä 1913 antamassaan tuomiossa katronut selville kaupeen, että Arvid, Elii na ja Augusta Kauppana olivat tarkoituksessa saada kysymyksessäolevat hakkuivälikirjat purkautumaan Juho Samuel Kariniemen avulla saattaneet heidän ja And. Kurt & C. Stiebolagin väliset oikeussuhteet siihen tilaan että osakeyktiön välikirjoihin perustuva hakkunoikeus oli käynyt mitättömäksi, kuin myös kin että osakeyhtiö siitä oli kärsinyt ilmoittamansa vahingon, minkä tähden Hovioikeus, samalla kuin Kihlakunnanoi keuden päätös, mikäli se koski Juho Tumuel Kariniemää, koskei tämä ollut osa kyhtiöön sellaisessa suhteessa että hän olisi osakeyhtiön karsimasta vahingasta korvausvelvollinen, vahvistettiin, on muut ven Kihlakunnanoikeuden päätöstä, velvoittanut Arvid Eliime ja Augusta Maapranun, yhteisesti tai sen heistä, jolla 368
varoja oli, And. Kurt & C. Aktiebolagille suorittamaan kaksikymmentäkuusi tuhatta viisisataa markkaa; saaden asianosaiset asian laatuun nähden kukin itse kärsiä oikeudenkäyntikustannuksensa jutussa. Ovioikeuden tuomioon ovat Arvid Eliina ja Augusta Kaappana, yhteisesti sekä Juho Samuel Kariniemi, erikseen anoneet muutosta perustelmilla, joihin tulKurt V. O. Attiebolag on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoa, ettei Juho Samu el Kariniemi ole esittänyt syytä muuttaa, Hovioikeuden tuomiota. Mitä tulee t. vid, Eliina ja Augusta Maappanan muutoksenhakemukseen, niin havaitsee Keisarillinen Senaatti tosin selvitetyksi, että Arvid, Eliina ja Augusta Kauppana ovat antamalla edellämainitun, heidän omistamaansa taloon kiinnitetyn velkasitoumuksen oikeuttaneet osakeyhtiö And. Karl & Co Aktiebolagin puheenaolevan metsänhakkamoikeuden raukeamiren, mutta koskei ole näytetty osakeyhtiön lästä todellisuudessa kärsineen sallaista tuppiotu tahi vahinkoa, jonka korvaamisesta Arvid, Eliina ja Augusta kauppana puheenaolevain metsänhakkuuvälikirjain mukaan taikka muullakoon perusteella olisivat katsottuvat vastuunalai siksi, harkitsee Keisarillinen Senuuttu oikeaksi, kumaten Hovioikeuden tuomion vahvistaa sen lopputuksen, johon Kihlakunnanoikeus jutussa on johtunut. Tatä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senuutti Till Svanbroki. Afred Liukkiala Till Svanbruki. Afredstillksiala H. Annberg. Samuli Koski. Valteros Parviainen. 709
Huhtikuun 6 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaaten luomio nostorahalla Keisarillisesla Kaasan Hovioikeudesta tulloissa korvausjutussa, jossa Talollinen Juho Pekka Kullojärvi ja hänen vaimonsa Johanna Kallojärvi ynnä kuolleen Talollisen Heikki Kallojärven eli Kallovaa ran oikeudenomistajat, hänen laskensa Kreeta Matilda Kalle vaara ja täysiikäinen tyttären sä Hilda Eliina Kallovaara se kä alaikäisten lastensa holhoo ja Talollinen Aappo Auhusti Nesteriemi, kaikki muut Kitti län pitäjän Kallon kylästä paitsi Neitiniemi saman pitäjän Alakylästä, ovat yhteisesti hakijoina sekä And. Kintti by ektiebolag niminen olakeyhtiö, Törmän kaupungista vastaaja na. Annettu Oikeusovastossa Huhtikuun 6 päivänä 1916. Keisarillinen Senaalli on itselesittelyttänyt pitun kirjat ja ista, mikäli nyt on kysymyksesLäsnä F. A. Z. B. K. W: 654. Suu 2557. R. D. 1913.
sä, saanut seuraavat tiedot: Kittilän pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on AndKurt & Co Aktiebolag lämnet, että Juho Pekka Kallojärvi ja Erkki Kallovaara, jotka yhteisesti omistavat silloisen Kallojärvi nimisen 1/12 manttaalin perintötalon No 4 mainitussa Kallon kylässä, josta talosta Keisarillisen Suomen Senaaten veronlaskupäätöksen mukaan Maaliskuun 16 päivältä 1804 sittemmen oli muodostettu kaksi eri 3/16 manttaalista tilaa, Kallovaara No 12 ja Kallajärvi No 13 samassa Kallen kylässä, olivat metsänhakkuivalikirjalla Huhtikuun 18 päivältä 1889 sevitusta yhden markan hinnasta puuta kohti Kauppias Anders Kustille myyneet kahdessa jakamatta maan Kallajärven taloon kuuluvassa metsäräjässä löytyvät mäntypuut, jotka 25 jaian korkeudella maasta mitaten täyttäät 10 tuumaa sekä sitä isommat välikirjassa lähemmin määrätyillä eh511 doilla hakattaviksi ja vedätettäviksi viiden vuoden kuluessa siitä, kuin isajako Kallen kylän lohossa päättyisi ja täydellinen hakkuulupa saalaisiin; että mainittu välipuhe välikirjaan tehdyllä liitteellä Tammikuun 10 päivältä 1896 oli ulotettu käsittämään alkuperäisestä Kallajärven talosta muodostettujen uusien tilgen metsätkokonaisuudessaan kuin myös Tammikuun 17 ja 20 päivinä 1903 välikirjaan tehdyillä lisäyksillä korkki viimeksi sanottujen talojen metsissä löytyvät mänty ja kuusisuut, jotka 24 jalan korkeudella maasta mitaten täyttivät 9 tunmaa ja sitä isommat; että kun meträt aikaa myöten olivat käyneet anokkaan miksi, olivat Juho Pekka ja Johan na Kallojärvi sekä Erkki ja Kuita Matilda Kallovaara, josta edelliset omistivat Kallajärven ja jolki mäiset Kallovaaran talon, invemnt kotumaan metsäkauppaansa sekä, paastakseen siitä erilleen, yhdessä
useain muitten Kallen lohon talonomistajain kanssa, jotka olivat yhtäläisillä ehdoilla myyneet metsän sä, antaneet Talolliselle Juho Samu el Kariniemelle, Kittilän pitäjän Kirkonkylästä, heidän taloihinsa kiinnitetyn 50.000 markan velkakirjan, saamatta siitä vastiketta; että Juho Samuel Kariniemi sopimukun mukaisesti heti oli irtisanonut velkakirjan ja hakenut velasta kiinnitetyt talot pakkohuutokaupalla myytäviksi, sekä että Kallovaaran ja Kallojärven talol tämän johdesta oli Huhtikuun 1 päivänä 1910 myyty huutokaupalla; mihin nähden ja koska tästä oli ollut seurauksenä, että Kauppias Kurten sekä Juko Pekka Kallajärven ja Erkku Kallovaaran välillä tehty edellämainittu metsäkauppa oli rauennut, AndKust & Co Aktiebolag, jolle Kauppias Knet oli siirtänyt ylläsanotun hakkuuoikeutensa, on vaatinut, että Juho Pekka ja Johanna Kallojan sekä sillä välin kuolleen Eikki Relovaaran leski Kusta Matilda Kallovaara, jotka kerrotuin tavoin yhdessä olivat aikaansaattaneet, että osakeyhtiö, kun Kallen lohen isotjako 1912 vuoden talvikäräjissä oli vahvistettu ja metsät joutunut hakattaviksi, saanut käyttää mainittua hakkuunoikeuttaan hyväkjoen, velvoitettaisiin yhteisesti Enkki Kallovaara vainajan muutten oikeudenomistajain kanssa yksi kaikkien ja kaikki yhden puolesta, koska mainittujen talojen metsissä löytyi ainakin 15.000 ennensanotun mitan täyttävää puuta, joiden nykyinen hinta de vähintään 4 markkaa 50 pen niä rungotta, mutta välikirjan mukainen hinta oli ainoastaan 1 markka, osakuyhtiölle vahingin konouksena suorittamaan se, sen markkaa korkeineen. Juho Pekka Kallejärven ja hänen myötäpuoltensa vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toi512
nin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Huhtikuun 29 päivänä 1912 julistamat laan päätöksellä siinä mainitut la perusteilla hyljännyt kanteen, mutta asian laatuun nähden kuitannut oikeudenkäyntikulut asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä And. Kurt & Co Aktiebolag että Juho Pekka Kallojärvi ja hänen myötäpuolensa olivat vetoa malla saattaneet jutun, on Loka kuun 1 päivänä 1913 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi tulleen, että Juho Pekka ja Johanna Kallojärvi sekä Erkki ja Kreeta Matilda Kallovaara olivat tarkoituksessa saada kysymyksessä ole va hakkuuvälikirja purkautumaan Juho Samuel Hariniemen avulla saattaneet heidän ja AndEmt Bn Aktiebolägen väliset okeussuhteet siihen tilaan, että osäkyhtiön välikirjaan perustena hakkanoikeus oli käynyt mitattimäksi, kuin myöskin että osakeyhtiö siitä oli kärsinyt ilmoitta mansa vahingon; minkä tähden levioikeus on, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, velvoittanut Juho Pekka Kallojärven ja hänen myötäpuolensa yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli, And. Kust & Co Aktiebolagille suorittamaan viisikymmentäkaksituhatta viisisataa markkaa, saaden asianosaiset asianlaatuun nähden itse karsiä oikeudenkäyntikustannuksen sa jutussa. Hovioikeuden tuomioon wat Juho Pekka Kallojärvi ja hänen myötäpuolensa anonut muutesta perustelmalla, johon And. Kurtila Aktiebolag on vastannut. Keisarillinen Senaalle on tutkinut tämän jutun ja katsoo siinä tosen selvitetyksi, että Juho Pekka ja Johanna Kallojärvi sekä Erkki ja Kreeta Matilda Kallovaara ovat antamalla edel373
lämainitun, heidän omistamiensa taloihin kiinnitetyn velkasitoumuksen oikeuttaneet osakeyhtiö And. Kurt i Co Aktiebolagen puhanäolevan metsänhakkanoikeuden raukeamisen, mutta koskee ole näytetty osakeyhtiön tästä tedellisuudessa kärsineen sellaustä tappiota tahi vahinkoa, jonka porvaamisesta Juho Pekka ja Johanna Kallojärvi sekä Erkki ja Kreeta Matilda Kallovaara puhanäolevan metsänhakkuurälikirjan mukaan taikka muuttakoon perusteella olisivat katsottavat vastuunalaisiksi, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumeten Hovioikeuden tuomion vahvistaa sen lopputuksen, johon Kihlakunnanoikeus jutussa on johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaalle. tens Savioski Alfred Liiksiala tens Savioski Alfred Liiksiala B. Aumberg Samuli Koski. Valborg Parviainen
Huhtikuun 6 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullessa velkomisjutussa, jossa Rakennusmestari Viktor Wikku ta, Oulun kaupungista, on hakijana ja Tornion kaupungissa asuva Maalari Charles Ekman poisjäänee. nä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Huhtikuun 6 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itseltensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Oulun kaupungin Raastuvan oikeudessa on Charles Ekman lausunut että hän oli vuonna 1912 toimittanut Viktor Kekkulalle erinäisiä maalslöstä, joista hän oli laskujen mukaan saapa: 1o) Suomen Yhdyspankin talossa Torkion kaupungissa suoritetuista töistä 106 markkaa 18 penniä 2 2/4 laaparannan Hotollissa suoritetuista Läsnä: W. l. J. P. - R. H. - K. A. No 660 Pag 106 R. D. 1915.
liistä 2114 markkaa 13 penniä. 3o/ Tornion kaupungin sairaalassa tehdyistä maataustoista 242 markkaa 48 penniä; 4o) Elävienkuvien Tealle rissa samassa kaupungissa suoritetuista löistä 232 markkaa 58 penniä, sekä 5o) Torniossa olevalla Sähkölaitoksella ja entisellä Lossituvalla tehdyistä toistä 1148 markkaa 37 penniä, ja on Iharles Ekman vaatinut Viktor Wikkulaa velvoitettavaksi maksamaan hänelle noitten laskujen kokonaismäärä 4805 markkaa 74 penniä korkoineen. Viktor Wikkula on kieltäytynyt maksamasta 1 kohdassa mainilun laskun sisällystä, koska Charles Ekmanen Suomen Yhdyspankin talossa tekemät maalaustyöt, joista Ekman oli saanut täyden urakkasumman, tarkastuksessa oli havaittu peräti huonoiksi ja siitä syystä määrätty uudestaan lehtäviksi, johon Charles Ekman asianosaisten sopimuksen miekaan olikin ollut velvollinen eri maksua saamatta. Mitä tuli 2,3, 4 ja 5 kohdassa mainittuihin laskuihin, on Viktor Wikkula väittänyt, että Charles Ekman niissä luetettuista toista oli määrännyt kohtuuttoman korkeat hinnat, osaksi vastoin asianosaisten sopimusta, koska Törmon Elävien kuvun Teattisen maalaustyöstä oli sovittu palkkeoksi 40 penniä neliömetrillä, eikä 50 penniä, kuten Ekmanin laskuun oli merkitty, kuin myös että lyönjohdosta velatut 402 markkaa 55 penniä olevat poistettavat, kun maksut oli laskettu neliömelrittäin, ja samalla kuin Viktor Wikkula siis on katsonut olevan sa velvollinen maksamaan CharlesEkmanille korkeintaan puolet hänen 2,3, 4 ja 5 kohdassa mainituissa laskuissa vaatimistaan eristä, työnjohte palkkiöt poisluettua, on Viktor Wikkula, ilmoittaen rakentaneensa Charles Ekmanille talon Tormion ja olevansa siitä Ehmanilta saamassa konttokunantin mukaan 1901 markkaa 575
93 penniä, vaatinut että tämä hänen saamisensa kuitattaisiin Charles Ekmanin puheenaolevaa velkomusta vastaan. Vastuun johdosta on Eharles Ekman huomauttanut, että Viktor Wikkulan huolimattomasti toimituttamista rappaus - ynnä muista löistä Suomen Yhdyspankin talossa ja Haaparannan Hotellissa oli ollut seurauksena, että Ekmanin näissä taloissa toimittamat täysin kelvolliset ja asianomaisesti hyväksytyt maalauslyöt olivat tunnettu neet, sekä että, kun taloin omistajat olivat vaatinut kaikki sanotut työt uudestaan tehtäviksi, Ekman oli Viktor Wikkulan pyynnärtä, olematta urakkasopimuksen mukaan siihen velvollinen, toista miseen suorittanut maalauslijot molemmissa vastamainituissa taloissa. ja kun nämä lyöt sittemmin tarkastuksessa oli hyväksytty paitsi mitä tuli Haaparannan lotillin yhden ikkunan maalauksen, josta oli vähennetty 50 kruunua Ruotsin rahaa, on Charles Ekman, kielläen Viktor Wikkulan esittäman konttokurantin ja sen saldon, pysynyt vaatimuksissaan, joista hän kuitenkin on myöntänyt lyhennettäväksi vastamainitut 50 kruunua Sittenkuin Viktor Wikkula, no jäten konttokuranttiinsa, oli anonut, että asianosaiset määrättäisiin tilillä selvittämään välinsä, ja Charles Ekman vastustanut tätä anomusta on Ruastuvanoi keus, jossa asianosaiset puolin ja toisen ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Elokuun 11 päivänä 1913 julistamallaan välipäätöksellä, koska Viktor Wikkula ei ollut näyttänyt oikeaksi väittämäänsa saatavaa ja sen toteensaattaminen, jos Wikkulalle puheenaolevan jutun yhteydessä annettaisiin tilaisuus siihen, viivyttäisi Charles Ekmanin oikeut ta, jättänyt Wikkulan esittämän
kuittausvaatimuksen huomiotta ja, hyljäten anomuksen asianosaisten välien selvittämisestä tilillä osottanut Viktor Wikkulan eri oikeudenkäynnillä hakemaan saamisensa Charles Ekmanilla, jos aihelta siihen oli, sekä sille saman Elokuun 10 päivänä julistamassaan lopullisessa päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Charles Ekman oli toimittanut kaikki puheenalaiset maalauslyöt kunnollisesti ja että hänen näistä löistä vaatimansa maksu oli kohtuullinen ja maatarinammatissa paikkakunnalla käytännössä olevan taksan mukainen, kuin myöskin että Charles Ekmanen Suomen Yhdyspankin talossa Törmon kaupungessa ja Haaparannan kaupungin Hotellissa suorittamat kallojen maalaustyöt olivat tunneltuneet sanottujen kattojen rappaukseen käytetyn sammanattoman kalkin takia; johon nähden ja kun Ekman niminen maisen sopimuksen puuttuessa ei ollut ollut velvollinen ilman eri korvausta Viktor Wikkulan vaatimuksesta uudelleen toimittamaan samoja töitä mainituissa taloissa ja Ekmanen laskuissa ilmoitetut mittamaarät oli todistettu oikeiksi, Raastuvanoikeus on katsonut ruheenalaisten laskujen sisällykset toteensaatetuiksi muuten, paitsi mitä tuli velkomukseen töiden johtamisesta, joka oli pidettävä aiheettomana, sekä Tornion Elävien kuven Teattena koskevassa laskussa olevaan erään seiniin, ovin ja uunien liimauksesta ja maalan ksesta, josta neljänkymmenen penninpalkkio neliömetriltä oli näytetty sovituksi, ja on Ruastuvanoikeus sentähden, vähentäen työnjohdesta vaaditut neljäsataa kaksi markkaa viisikymmentäviisi penniä sekä kaksikymmentäkaksi markkaa seit semänkymmentäkuusi penniä Tormon Elavien kuvun rakennuksessa tehtyjen maalaustoiden leikahin noittetun johdosta, ynnä Charles 577
Ekmanin saatavastaan vähennettä viksi myöntämät viisikymmentä Ruotsin kruunua, kurssin mukaan kuusikymmentäyhdeksän markkaa viisikymmentäviisi penniä, velvoittanut Viktor Wikkulan kuitin saadessaan maksamaan Charles Ekmanelle neljätuhatta kolme sataa kymmenen markkaa kahdeksankymmentäkahdeksan penniä viiden prosentin korkoineen haastepäivästä Huhtikuun 26 päivästä 1913 kunnes täysi maksu tapahtui sekä sen ohessa neljälläsadalla markalla korvaamaan Charles Ekmanin oikeudenkäynti kulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Viktor Wikkula oli vetoamalla saattanut jutun, on Maaliskuun 19 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla vahvistaen Raastuvanoikeuden yllämainitun välipäätöksen, jättänyt asian Raastuvanoikeuden lopullisen päätöksen varaan sekä velvoittanut Viktor Wikkulan viidelläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Charles Ekmanen kulut Hovioikeudessa Hovioikeuden tuomioon on Viktor Wikkula anonut muulosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettee Viktor Wikkula ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walder Andersin. Johannes Pesonen. Walder Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. K. R. Halunen. K. Auer. 578
Den 7 April 1916 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revi sionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Kontors föreståndaren Carl von Knorring, från Helsingfors stad, och Teåterdirektören Emil Wulff, från residensstaden Köpenhamn i konungariket Dammark, gemensamt sökande, samt Direktören K. E. Jonsson, från förstnämnde stad svarande: gifven i Justitiedepartementet den 7. April 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Genom skriftligt kontrakt af den 4 Mars 1912 hafva å ena sidan Direktören Jansson förbundit sig att åt Kontersföreståndaren von Knorring och Parterdistören Wulff hysesfritt och med betysning upplåta sina säl - och parkteåtrar å Brunnshuset i Helsing Ofde: W. A. J. P. R. H. - K. A: No 673 Pag. 226 R. D. 1915.
fors för att därstädes under tiden från den 2 eller 5 Juni till och med den 13 eller 31 Augusti sagda år gifva öperettföreställningar samt att likaledes hyresfritt till von Knorrings och Wulffs förfogande ställa berörda teatrars inkoralionsförråd och rekvisita i det skick, hvari de då befunnos, äfvensom å andra sidan Kontois föreståndaren von Knorring och Teaterderektören Wulff åtagit sig att ingågera ett godt och förstklasligt öperill sällskap om trettio å trettiosex personer, bland hvilka åtminstone för någon tid af sommaren Fru Gerda Krum och Herr Henric Seemann med flere i telegram till von Knorring uppgifna personer eller vid förfall för dessa andra kända och uppskattade förmågor samt att jämväl anskaffa och bekosta en god arkister om fjorton man jämte erforderliga nya Sekoralioner och rikvisita, hvaremot Direktören Jonssen geranterat von Knorring och Wulff en medelinkomst af 700 mark för spelafton samt utlofvat dem en ersättning af likaledes 700 mark för hvarje afton då peterföreställningen i följd af inträffande böndag eller tillfälligt förbud af myndigheterna måste inhiberas Efter utverkad stämning å Direk tören Jansson hafva Kontorsföreståndaren von Knorring och Tarterdistören Wulff vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att von Knorring och Wulff jämlikt ofvanbeskrifna kontrakt en gagnarat ett danskt öperett sällskap, sammansatt i enlighet med kontraktets bestämmelser, hvilket rättskap sedermera alla kvällar från och med den 2 Juni 1912 till och med den 13 påföljande Augusti gifvit föreställningar å Brunnshusteatern med undantag af den 3 Augusti, då föreställning för påföljande dag inträffadbindag icke egt rum. Men medan inkomsten för dessa under inalles sjuttiotvåaftnar gifna föreställningar belöpt sig till endast 39.551 mark och så lunda icke uppgått till det af tirektören Jansson gäranterade beloppet 580
af i medeltal 700 mark per spelafton samt Jansson dessutom vore skyldig att för den indragna föreställningen den 3. Augusti utgifva i ersättning jämväl 700 mark, hvadan Jonssons hela ansvarssumma utgjorde 51,100 mark, hafva Kontorsföreståndaren von Knorring och Tarterdistoren Wulff yrkat Jonssons förpliktande att till dem utbetala skillnaden emellan nästnämnda summa och det influtna beloppet eller således 11549 mark med laga ränta samt att därhos ersätta von Knorring och Wulff deras rättegångs kostnader. Öfver käromålet hörd har Firektören Jansson påstått, att det af Kontorsföreståndaren von Knorring och Tarterdirektören Wulff ingagnade öperett sällskapet icke varit, såsom i det parterne emellan afslutade kontraktet förutsattes, förstklassigt utan tvärtom ganska underhälligt samt att von Knorring och Wälffäfven laget sig för att nedlägga några kostnader på anskaffande af nya tidsentiga dekarationer och rekvisita, hvilket allt haft till påföljd att sällskapets föreställningar blifvet fätaligt besökta. Och som Kontorsföreslåndaren von Knorring och Teaterdirektoren Wälf sålunda brustit fullgörande af de villkor, på hvilka Direktören Jansson iklädt sig ifrågavarande garanti har Jansson ansett dem hafva förverkat sin rätt till densamma och förty anhållit att krafvet måtte till alla delar ogillas. Rådstufvurätten har medels den 4 April 1913 afkunnadt utslag på däri upptagna skäl ålagt Direktören Jansson att till Kontorsföreståndaren von Knorring och Teaterdirektören skuldf utgifva fordra de elfvalusen femhundra fyratio nio mark med fem procents årlig ränta därå från den 27 Augusti 1912 äfvensom att med sexhundra mark 581