Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Joulukuun 11 päivänä 1913 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullassa kosken ja siihen rakennetun sahalaitoksen tonttimaan itsenäiseksi tilaksi erottamista koskevassa nostojutussa, jossa Itsellinen Kaarle Fredrik Heikinpoika Mylläri Yläneen pitäjän Heinijoen kylästä, on hakijana ja Talollinen Kustaa Mikael Isolanrila, sanotusta kylästä, saapuville tulleena, sekä saman kylän Talolliset Juho Wahala, Herman Uusitalo, Juho Lukkala Juho Ylijaakkola, Viktor Mattila Matti Jaakontalo ja Robert Mäkilaurila ynnä Yläneen kunta, poisjääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 11 päiväna Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Sittenkun Varatuomari Johan Parmen Läsnä: S.S. A. L. J. P. A./ R. E. Th. No 1648. Pag. 198 R. D. Pag. 198 R. D. 1910
Timm, joka kauppakirjalla 14 päivältä Helmikuuta 1818 oli Heinijoen kyläläisiltä ostanut yhteensä 7/8 Heinijoen kylässä olevasta Heinijoen eli Heinjoen sahasta ynnä tämän vesilaitoksen paikasta, oli 28 päivänä Huhtikuuta 1819 asianomaisessa Kihlakunnan oikeudessa saanut kiinnekirjan 2/7 teen sanotun sahan paikasta, samalla kuin Kauppias Petter Randelin Uudesta kaupungista, oli saanut kiinnekirjan 1/3: teen samaa sahaa, min kä osuuden hän 31 päivänä Maalis kuuta 1818 tehdyllä kauppakirjalla oli ostanut Varatuomarilta Timmittä, niin oli sanotusta kaupungista kotoisin oleva Kauppiaanleski Maria Christina Lindroth, 13 päivänäi Helmikuuta ja 6 päivänä Maalis kuuta 1834 laadituilla kauppakirjoilla ostettuaan, ensiksimainitulla pojaltaan Pormestarilta Pehr Rande linilta 1/3 ja 6 päivänä Maalisku ta 1834 tehdyllä kauppakirjalla Asessorinteskeltä Charlotta Timmiltä ja tamän vajavaltaisten lasten holhoojalta Maanviljelijältä Carl Fredrik Timmittä 2/3 Heinijoen sahalaitoksesta, päivänä Joulukuuta 1835 saanut kiinnekirjan koko sahaan. Tämän jälkeen oli Maria Christina Lindrothin poika Juho Lindroth kauppakirjalla 19 päivältä Kesäkuuta 1873 myynyt puheenalaisen sahan siihen kuuluvine asunto- ja ulkohuoneineen ynnä laitokseen kuuluneen maan ja kosken Kaarle Fredrik Myllärille ja tämän vaimolle Eeva Matintyttärelle Turun ja Porin läänin Kuvernöörille 21 päivänä Elokuuta 1905 antamassaan kirjelmässä oli Kaarle Fredrik Mylläri anonut että, korka Heinijoen sahalaitos tonttipaikkoineen ja vesivoimineen täten oli joutunut Myllärin omaksi, maanmittari määrättäisiin joko lohkomisella tai palstottamisella Myllärille erottamaan sanottu alue; ja oli Kuvernööri siihen nähden että hakemuskirjoista kävi selville että riita 733
oli Kihlakunnanoikeudessa vireillä puheenaolevan sahalaitoksen tonttipaikkoineen ja muun siihen kuuluvan maa- ja vesi alueen omistusoikeudesta, päätöksessä 1 päivältä seurannutta Syyskuuta neuvonut Kaarle Fredrik Mylläriä Heinijoen kyläläisille toimitettavan haasteen nojalla ajamaan asianmukaista kan netta, ollen Mylläri, saatuaan asiasta lainvoimaisen päätöksen, jonka mukaan hän voi katsoa itsensä oikeutetuksi saamaan anomansa alueen itselleen erote tuksi, oikeutettu uudistamaan hakemuksensa. Tämän johdosta on Kaarle Fredrik Mylläri Kustaa Mikael Iso Laurilalle ja tämän ylempä nä luetelluille asiakumppaneille, joista Eläneen kiintä omisti Heinijoen kylässä olevan Uusilaurilan tilan sekä Kustaa Mikael Isolanrila Isolaurilan, Juho Wahala Wahalan, Herman Uusitalo Uusitalon, Juho Lukkala Lukkalan, Juho Ylijaakkola Ylijaakkolan, Viktor Mattila Mattilan, Matti Jaakantalo Jaakontalon ja Robert Mäkilaurila Mäkilannilan tilat samassa kylässä, toimituttamansa haasteen nojalla Pöytyän ja Ylämenpitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että Varatuomari Timm, Uusilaurilan tilan omistajana, oli itse omistanut 1/8:n Heinijoen sahasta, joten hän, saatuaan ostamalla muut osat haltuunsa, oli tullut koko sahan ynnä siihen kuuluvan tonttimaan ja kosken omistajaksi. Maria Chris tina Lindroth taas, joka oli ollut kahdesti naimisissa, oli vasta toisen miehensä kuoltua leskenä ollessaan ostanut puheenalaisen sahalaitoksen, joka Maria Christina Lindrothilta oli joutunut Juho Lindrothin omistettavaksi. Kun Kuarle Fredrik Mylläri, ostettuaan sahan maa-aluineen ja vesivoimeen Juho Lindrothilta, näin ollen oli lail734
lisilla saannoilla saanut omistusoikeuden siihen, on Mylläri anonut että se maa-alue ynnä koski, jotka Varatuomarilla Timmillä, osaksi Heinijoen kyläläisten kanssa tekemänsä kaupan perusteella osaksi maanomistajana Heini joen kylässä, oli ollut hallussaan, julistettaisiin kuuluvaksi Kaarle Fredrik Myllärille sellaisella oikeudella, että hän oli oikeutettu maatilojen osittamisesta 12 päivänä Kesäkuuta 1895 annetun Keisarillisen asetuksen mukaan saamaan ne lohkaisemalla tai palstoittamalla itselleen erotetuiksi; minkä ohessa Kaarle Fredrik Mylläri on pyytänyt korvausta oikeudenkäyn tikuluistaan. Kanteesta kuulustettuna on Kustaa Mikael Isolanrila selittänyt, että Kaarle Fredrik Myllä ri oli kauppakirjalla 29 päivältä Joulukuuta 1894 myynyt riidan alaisen kosken tonttimaineen eräälle Johan Isak Nurmiselle, joten Mylläri, vaikka hänellä aikoi naan olisi ollut jonkunlainen oi keus sahalaitokseen, ei enää ollut asianomainen ajamaan puheen alaista kannetta; kun kuitenkin Kaarle Fredrik Mylläri sitä paitsi ei edes ollut näyttänyt itseltään milloinkaan olleen ennenmainit tuun 14 päivänä Helmikuuta 1818 tehtyyn kauppakirjaan perustuvaa oikeutta vesilaitokseen, on Kustaa Mikael Isolaurila, huomauttaen lisäksi, ettei Kaarle Fredrik Myllärin erotettavaksi vaatima alue ollut rajoiltaan määrätty. vastustanut kannetta, samalla kuin Isolaurilan asiakumppanit, siihen nähden että riidanalainen alue oli Isolaurilan talon alueella ovat katsoneet ettei asia koskenut heitä ja näin ollen pyytäneet päästä erilleen asiasta Sittenkun Kaarle Fredrik Mylläri oli vastauksen johdosta kieltänyt myyneensä Johan Isak Nurmiselle muuta kuin alueella ole735
van myllyräkennuksen sekä Nurmistakin oli jutussa kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus 12 päivänä Helmikuuta 1907 julistamallaan päätöksellä siinä mainitulla perusteolla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Fredrik Mylläri oli vetaamalla saattanut jutun, on 31. päivänä Toukokuuta 1910 antanut siitä tuomion; ja koska laillista selvitystä puuttui siitä, että Kaarle Fredrik Mylläri omisti puheena olevat Heinijoen sahaan kuuluvat maa-alueen ja kosken vesivoiman, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtu nut. Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Fredrik Mylläri anonut muutosta perustelmalla, johon Kustaa Mikael Isolanrila on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kaarle Fredrik Mylläri ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiöta, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kaarle Fredrik Mylläri suorittamaan Kustaa Mikael Ilolan rilalle, hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Anten Saarinen Alfred Luksiala. Anten Saarinen Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. A. J. Kullis.vaara Johannes Pesonen. A. J. Lullis.vaara. E. Thesleff. 736
Joulukuun 11. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisestu Turun Hovioikeudesta tulleessa, sa asuvat Luivuri Karl Viktor Jalonen ja hänen vaimonsa JoKalle Albinus Wiljamaa ja hänen vaimonsa Ida Katarina Wiljanan ynnäi Talollisentytär Emma Matilda Pöllölä ovat hakijoina sekii Talollisenleski Josefina Karolena Kaarlentytär Tillölä, Teiskon pitäjän Saarlahden kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosustossa 11. päivänä Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niisnut tietää seuraavaa: Kurun ja Teiskon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Karl Viktor ja Johanna Maria Julonen. Iida Katarina Wiljamaa sekä Emma Läsnä: S.S. - A. P. A. R. K. A /E. Tho 737 No 1652. Såg. 172. R. D. testamentin moitettu koskevassa jatussa, jossa Tampereen kaupungishanna Maria Jalonen, Työmies tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa1911.
Matilda Pöllölä, joista Johanna Maria Jalonen, Ida Katarina Wiljamaa ja Emma Matilda Pöllölä olivat Josefina Karolina Pellölän 6. päivänä Maaliskuuta 1905. kuolleen miehen Talollisen Johannes Kustaanpoika Pellölän sisaria, vaatineet että, koska Johannes Pöllölä niihin aikoihin kuin hänen 10. päivänä Helmikuuta 1908. Josefina Karolina Pöllölän hyväksi tekemänsä kirjallinen testamentti oli laadettu, oli ollut niin heikkona sairaana, ettei sanottua testamenttia voitu katsoa tehdyksi terveellä ja täydellä ymmärryksellä eikä vapaa ta tahdosta, testamentti julistettaisiin mitättömäksi ja Johannes Pollölän jäämistö määrättäisiin luovutettavaksi lailliseen jakoon. Josefina Karolina Pellölän vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 8. päivänä Syyskuuta 1909. julistunut jutussa päätöksen; ja koska Karl Viktor Jaloselta ja hänen asiakumppaneiltaan oli jäänyt näyttämättä, että Johannes Pöllölä puheenalaista tastamenttia tehdossään olisi ollut mielenhäiriössi vaan päinvuutoin oli tullut todistetuksi hänen siinä tilaisuudessa olleen täysjärkisen ja toimineen vapaasta tahdosta, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt moitekanteen ja vahvistanut testamentin sekä muodon ruolesta että sen tiettäjän terveytiin nähden. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Karl Viktor Jalonen ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla suuttaneet jutun, on 12. päivänä Huhtikuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Karl liktor Jalosen ja hänen asiakumppaninsa yhteisesti tai kenellä varoja oli korvaamaan Josefina Karolina Söllölän kulut Hovioikeudessa kuudellakymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon ovat Karl Viktor Jalonen ja hänen ylempänä luetellut asiakumppaninsa anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Josefina Karolina Tillölä 738
on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Karl Viktor Juhonen ja hänen asiakumppaniuru ole esittäneet syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Karl Viktor Talonen ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Josefina Karolina Pöllölälle, häneltä täällä juttuun menviiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: santeri Saarinen Alfred Luksiala santeri Saarinen Alfred Luksiala Johannes Pesonen A. H. Rull Maaia Johannes Pesonen A. H. Rull Maaia K. Auer. E. Thesleff Joulukuun 12. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullussa, takaisinsaantia konkurssipesään koskevassa nostojutussa, jossa Talollinen Erik Tiiniainen, Ristiinan pitäjän ikoljolan kylästä, on hakijana ja Mäntyharjun pitäjän Hyyrylän kylässä asuvan entisen Talollisen Hiskias Myyryläisen konkurssipesän toimitsijamies Maakauppias Tuomas Vitikainen, saman pitäjän Ryttälän kylästä, saapuville tulluna, sekä sanotun konkussipesän saamaniehet Maakauppiaat Otto Myyryläinen, viimeksimainitusta kylästä, ja Heikki Pihkarainen, Poitsiniemen kylästä Mäntyharjien pitäjää, ynna Mäntyharjun Säästöpan kin puolesta sen hallituksen esimies Kruununnimismies Berndt Israel Broms, poisjääneinä, vastaajina: Anläsnäs S. S. A. L. J. P. - A. R. J. E. Th. 739 No 1659. Pag. 214. R. D. 1913.
nettu Oikeusosastossa 12. päivänä Joulukuuta 1913. dessarittinen ilmaalle on etselleen esillelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Mäntyhärjun pitäjän käräjiähunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Tuomas Kitikainen ja hänen edelläluetellut asiakumppaninsa Erik Tiiriaiselle 5. päivänä Heihakunta 1912. toimituttamansa haasteen nojalla lausuneet, että Kiskias Ryyryläinen ja hänen vaimonsa Alma Vesäläinen, jois ta ensiksimainittu oli 12. päiväna Kesäkuuta 1912. Mäntyharjun tuomiokunnan Tuomarille antanansa hakemuksen johdosta 24. päivänä samaa Kesäkuuta asetettu konkurssitilaan, oli vät 28. päivänä Huhtikuuta 1912. tehdyllä, 29. päiväksi Helmikuuta samana vuonna päivätyllä kauprakirjalla vahingoittaakseen velkojaan myymisen varjolla pantannut omistamansa osan Papin poika nimisestä verotalosta No 1. edellämainitussa Myyrylän kyläsja sekä kaiken irtaimen omaisuutensa, josta yksi oiihevonen, seitsemän lehmää sekä yksi viikeui - ja yksi silppuukone olivat ulosmitatut Otto Myynyläisen saatavan maksamiseksi, Erik Tiiniäijolle 8,000. markan rahamäärästa, jolla oli huilattu 8000. markan velka, minkä Hiskias Hyyryläinen muka oli ollut maksamassa Erik Turiaiselle heidän kesken Helmikuussa 1912. tehdyn tisen mukaan; ja kun Erik Tiinäinen siten oli kaupan varjolla omakseen saanut mainitun omaisuuden hyvin tulain että Hiskias Myyryläinen oli sen hänelle pantannut palollisessa ja vilpollisessa tarkoluksessa velhojainsa vahingoksi eikä Siiriäinen vielä ollut hakenut lainhuutoa kaupasta, ovat Tuomas Ki740
tikainen ja hänen asiakumppaninsä vaatinut, että edelläkerrottu kauppa julistettaisien mitätto maksi ja Erik Tiiriainen velvoitettäisiin lunastuksetta luovuttamaan siten saamansa omaisuus Hiskias Hyyryläisen konkussipesälle. Asiasta kuulustettuna on enkPiiriainen kieltänyt tietäneensä mitään Miskias Hyyryläisen muista veloista ja väittänyt maksaneensa ostamastaan talonosasta täyden hinnan, joka oli kuitattu Erik Turiaisen saatavella Keskias Ryyryläiseltä tämän 8. päivänä Tammikuuta 1906. ja 5. päivänä Toukokuuta 1911. antaman kahden velpakirjan sekä 14. päivänä Toukokuuta 1908. asettaman oikeelin nojalla; ja on Erik Siiriäinen sen vuoksi vastustanut kannetta ja pyytänyt borvausta oikeudenkäyn tikuluistaan. kuulustettuaan myös Hiskias Hyyryläistä ja Alma Iisalaista, on Kihlakunnanoikeus 19. päivänä Elokuuta 1912. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Hiskias Myyryläinen luovuttamalla Erik Piiriaiselle kantunalaisen omaisuuden oli ilmeisesti menetellyt petollisesti ja vilpillisasti muita saamamiehetään kohtaan tuottaen heille tantuvaa vahinkoa, minkä vuoksi ja kun Erik Tiiriäinen, ryhtyessään puheenalaiseen kaupantekoon Hiskias Hyyryläisen kanssa, oli tietänyt Keskiäs Hyyryläisen joutaneen sellaiseen häviötilaan, ettei hän voineet tyydyttää kaikkia saamamiehiään, Kihlakunnanoikeus, nojautuen Konkurssisäännön 46. SS:n (boktaan, kuten tämä lainpaikka oli Keisarillisessa asetuksessa 3. päivältä Joulukuuta 1875., on julistanut kysymyksessä olevan kaupan peräytyneeksi ja siinä myydyn kiinteän ja irtaimen omaisuuden luovutettavaksi Hisbias Myyryläisen konkurssipe741
sälle. Hovioikeus, jonka tutkittavak si Erik Siiriainen oli vetoamalla saattanut jutun, on 26. päivänä Kesäkuuta 1913. antamallaan tuomiolla jättänyt asianKihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Erik Siiriaisen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Tuomas Vitikaisen ja hänen asiakumppaniensa jutusta Hovioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Erik Piiriainen anonut muutosta perutelmalla, johon Tuomas Tilikainen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Erik Tiiriäinen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Erik Siiriäinen suorittamaan Tuomas Vitikaiselle, hänellä jutusta täällä olleiden kulujen korvaukseksi, huusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen SenaattiAntell Saarinen Alfred Liuksiala Antell Saarinen Alfred Liuksiala Johannes Pesonen. A. W. Lullis Warga. Johannes Pesonen. A. W. Lullis Warga. Johannes Pesonen. A. W. Lullis Warga. 742
Joulukuun 12 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa ovat Lempäälän Säästöpankki hakijana sekä Maanviljelijät Vihtori Pellonen, Kangasalan pitäjän Lihasulan yksinäistilalta, August Rantala, Kuveden pitäjän Ajostaipa. leen kylästä, ja Juho August Sotavalta, entinen Richter, Lempäälän pitäjän Sotavallan yksinäistilalta, vastaajina: Annettu Oikeusouslossa 12 päivänä Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Vihtori Peltoselle, August Rantalalle ja Juho August Sotavallalle vuoden 1906 syyskäräjiin Lissnä: S.S. - J. P. R. H. A. K. J E. W. No 1662. 743 Pag. 200. R. D. 1910.
toimitettujen haasteiden nojalla on Lempäälän Säästöpankin puo lesta Lempäälän ja Wesilahden pitäyäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuttu, että sittenkun Puutarhuri Kalle Kalervo ja hänen vaimonsa Maiju Kalervo olivat 30 päivänä Huhtikuuta 1904 antamassaan velkakirjassa sitoutuneet irtisanomisen jälkeen suorittamaan sen omistajalle 6000 mark kaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, mikä oli maksettava ennen kunkin kalenterivuoden loppua, sekä tuon velan ja sen korko jen vakuudeksi kuin myöskin kiin nityskustannusten suorittamiseksi myöntäneet kiinnityksen Mustasaaren pitäjän Bölen kylässä omistamaansa Gustafsson nimiseen palstatilaan, niin olivat Vihtori Peltonen, August Rantala ja Juho August Kotavalta samalle velkakirjalle kirjoitetussa sitoumuksessä menneet molempain ja molemmat yhden edestä ominaiseen" takaukseen puheenaolevasta lainasta korkoineen sekä kiinnitys ja lainhakukuluineen, mikäli ne mahdollisesti eivät tulisi suoritetuiksi mainitun palstatilan hinnasta; Sittenkun Kalle Kalervo, joka oli seuranneen Heinäkuun 7 päivänä velkakirjalla saanut Sempäälän Säästöpankista 6000 markkaa, oli 23 päivänä Tammikuuta 1905 luovuttanut omaisuutensa konkursiin, oli Säästöpankki konkurssissa valvonut velkakirjaan perustuvan saatavansa, jonka johdosta pankille olikin seuranneen Kesäkuun 14 päivänä julistetussa konkurssituomiossa pesän varoista maksettavaksi vahvistettu mainitut 6000 markkaa kuuden prosentin korkoineen 1 päivästä Tammikuuta 1905, mutta koska Gustafs. ron palstatilasta, johon Säästöpank ki ei ollut hakenut kiinnitystä, asianomaisen kruununvoudin 21 päivänä Lokakuuta 1905 toimittamassa julkisessa huutokaupassa eli 744
saatu vain 10200 markkaa, mikä summa oli mennyt palstaan kiinnitettyjen saatavain suorittamiseksi, joten Lempäälän Säästöpankin puheenalaisen saatavan maksuksi ei ollut mitään riittänyt eikä tuon saatavan osalle ollut Kalle Katervon konkurssipesästä osinkona tullut enempää kuin 665 markkaa 43 penniä, on Lempäälän Säästö pankki vaatinut että Vihtori Peltonen, August Rantula ja Juho August Sotavalta velvoitettaisiin, yhteisesti tahi kellä heistä varoja oli, kyseenalaisen takaussitoumuksensä perusteella Säästöpankille suorittamaan 6000 markkaa kuuden prosentin korkoineen 1 päivästä Tammikuuta 1905, tästä kuiten kin vähennettyä, paitsi yllämainitut 10 päivänä Huhtikuuta 1906 suoritetut 665 markkaa 43 penniä, 21 päivänä Syyskuuta 1907 maksetut 179 markkaa 17 penniä ynnä 31 päivänä Tammikuuta 1908 suoritetut 87 markkaa 64 penniä, minkä ohessa Lempäälän Säästöpankki on oikeudenkäynnin kestäessä Vihtori Peltoselle ja tämän asiakumppaneille toimitetun uuden haasteen nojalla vaatinut, että nämä velvoitettaisiin Säästö. pankille korvaamaan myöskin pankin kulut riidanalaisen saatavan ralvomisesta Kalle Kalervon konkurssissa 89 markalla 43 pennillä; Kanteesta kuulustettuina ovat Vihtori Pellonen ja hänen juttukumppaniusa vastustaneet kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus 10 päivänä Helmikuuta 1908 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla on velvoittanut Vihtori Peltosen, August Rantalan ja Juho August Sotarallan yhtei sesti tahi kellä heistä varoja oli, päävelkakirjaa ja kuittia vastaan Lempäälän Säästöpankille heti suorittamaan kuusituhatta markkaa. kuuden prosentin vuotuisella korolla 1 päivästä Tammikuuta 1905 kuin myöskin Säästöpankin ku745
lutukset saatavan valvomisesta Kalle Kalevon konkurssissa 89. markkaa 43 penniä, kumminkin laillisessa järjestyksessä vähennettyä velan maksuksi suoritetut, 10 päivänä Huhtikuuta 1906. 665 markkaa 43 penniä, 21 päivänä Syyskuuta 1907. 179 markkaa 17 penniä ja 31 päivänä Tammikuuta 1908. 87 markkaa 64 penniä, minkä ohessa Vihtori Peltosen ja hänen juttubumppaniensa tuli, niinikään yhteisesti tahi kenellä heistä varoja oli, 500 markalla korvata Lempäälän Säästöpankin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vihtori Peltonen, August Rantala ja Juho August Sotavalta yhteisesti olivat vetoamalla saatta neet jutun, on tuomiolla 20 päivänä Toukokuuta 1910 ratkaissut asian; ja koska Vihtori Peltosen ja hänen asiakumppaniensa kyseenalainen takaussitoumus oli annettu sillä ehdolla, että Ralervon aviopuolisoiden omistama Gustafsuo niminen palstatila, sanottujen aviopuolisoiden antaman myöntymyksen mukaan, kiinnitettäisiin puheenaolevan velan vakuudeksi, mutta Lempäälän Säästöpankki, jonka asia olisi ollut hunkkia tuo kiinnitys, oli sen laimiinlyönyt; sen vuoksi ja kun Vihtori Peltosen ja hänen asiakumppaniensa vielämainittu takaus kerrotun laimiinlyömisen johdosta ei ollut heitä sitora, Hevioikeus on, kumoten Kihlakunanoikeuden päätöksen, hyljännyt Lempäälän Säästöpankin asiasta ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Lempäälän Säästöpankki anonut muutosta perustelmalla, johon Vihtori Peltonen ja hänen asiakumppaninsa ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Lempäälän Säästöpankki ole esittänyt syytä muuttaa Hovi746
oikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Lempäälän Säästöpankki suorittamaan Vihtori Peltoselle ja hänen asiakumppaneilleen, heillä täällä jatun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Titä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Lauten Saarinen Johannes Pesonen Lautui Karinen Johannes Pesonen K. R. Helanen A. J. Ollusvirana. G. E. Winter Joulukuun 13 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, etuoikeutta konkurssiin luovutettuun tavaraan koskevassa jutussa, jossa ovat Tampereen kaupungissa olevan Suomalainen Renkäteollisuus Osakeyhtiö nimisen osakeyhtiön konkurssipesän velkoja pankkiosakeyhtiö Vasa Aktie Bank, Tikolainkaupungista, hakijana sekä mainittu konkussipesä ynnä sen muut saamamiehet poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 13 päivänä Joulukuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkuin Suomalainen Kenkäteollisuus Osakeyhtiö oli Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudelle Joulukuun 29 päivänä Säsnä: F.I. S.S. - R. A. - A. B. K. R.B. R: B: Rt. A. Lm No 772. Pag. 4. R. D. 1913.
1911 annetussa kirjoituksessa anonut saada luovuttaa kaiken omaisuutensa velkojiensa tyydyttämiseksi sekä Raastuvanoikeus Tammikuun 22 päivänä 1913 tekemänsä päätöksen mukaan oli kutsunut yhtiön kaikki sekä tunnetut että tuntemattomat velkojat seuraavan Huhtikuun 15 päivänä ilmoittamaan ja valvomaan saataviansa yhtiön konkurssiin luovutetusta pesästä, niin oli siten määrättynä valvontapäivänä, muiden muassa, Vasa AktieBank valvonut ja uloshakenut sille siirrettyjen vekselien nojalla:1) kahdeksansataa kuusikymmentä kaksi markkaa viisikymmentä penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Joulukuun 8 päivästä 1911 Henkätehdas Sammon asettaman ja E. Stenmanen hyväksymän vekselen mukaan Syyskuun 8 päivältä 1911; 2) kuusisataa kunsikymmentä markkaa neljäkymmentä penniä kuuden prosentin vuotuisella korolla Joulukuun 12 päivästä 1911 Henbätehdas Sammen 12 päivänä Syyskuuta 1911 asettaman, K. A. Tuomen hyväksymän vekselin perusteella; 3) viisisataa markkaa kuuden prosentin vuotuisella korolla Joulukuun 18 päivästä 1911 Kenkätehdas Sammon asettaman, K. P. Tainion hyväksymän vekselin mukaan Syyskuun 18 päivältä 1911; 4) tuhat sata kaksikymmentä kolme markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Tammikuun 20 päivästä 1912 Kenkä tehdas Sammon asettaman ja E. Stenmanin hyväksymän vekselin mukaan Syyskuun 20 päivältä 1911; 5) viisisataa kaksikymmentä kaksi markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Tammikuun 19 päivästä 1912 Henkätehdas Sammen 19 päivänä Syyskuuta 1911 asettaman ja Iivari Halmeen hyväksymän vekselin nojalla; (6) tuhat sata kaksikymmentä kolme markkaa seitsemänkymmentä penniä kuuden prosentin vuotuisella korolla Joulukuun 30 päivästä 1911 Kenkätehdas Sammen 20 päivänä 718