Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
sa, mainituilta Mikko Lauroselalta, Iisakki Ilkalta, Susanna Hakolalta; Sofia Käyrältä ja Maria Joupilta kolmekymmentäviisi viidessadaskahdeskymmeneskahdeksas-osaa manttaalia talosta, mutta Matilda Ilkka, vaikka puheenalainen testamentti ei tarkoittanut sanottua taloa eikä hänellä siis ollut mitään osuutta mainitussa kiinteistössä, joka oli ollut Juho Ilkan yksityisesti omistama, oli testamentin nojalla kieltäytynyt Mikko Suuroselalle ja hänen asiakumppaneillensa luovuttamasta sanottua taloa ja sitäkin osaa talosta, minkä Juho Ilkka oli perinyt äidiltänsä, Matilda Ilkka velvoitettaisiin luovutta. maan Mikko Lauroselan ja hänen asiakumppaniensa kesken laillisesti jaettavaksi koko mainittu talo. Sittenkuin Matilda Ilkka oli kieltäytynyt luovuttamasta Mikko Sauroselan ja hänen asiakumppaniensa kesken jaettavaksi enempää kuin sen osuuden taloa, minkä Juho Ilkka oli perinyt äidiltänsä Susanna Ilkalta sekä asialliset molemmin puolin olivat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntiin menneistä kuluistansa, on Kihlakunnanoikeus Syyskuun 7 päivänä 1898 julistamassansa päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Juho ja Matilda Ilkka olivat puheenalaisella testamentilla määrännet kaiken heilän kiinteän ja irtaimen omaisuutensa, joka jommankumman heistä kuollessa löytyisi pesässä, jälkeentävälle aviopuolisolle; että Juho Illan pesässä ei ollut muuta kiinteata omaisuutta, kuin useinmainittu viiden kuudestoista-osan manttaalin suuruinen Ilkan perintötalo, jonka Juho Ilkka oli saanut omaksensa siten, että hän oli perinyt äidiltänsä Susanna Ilkalta viisi sadaskolmaskymmeneskahdesosaa manttaalia ja ennen avioluttiaan Matilda Ilkan kanssa ostanut kanssaperillisiltänsä muut osat siitä, ja että Juho Ilkan tarkoitus, kuten sekin henkilö, joka oli testamentin kirjoittanut, oli valallisesti todis589
tanut, oli ollut puheenalaisella testamentilla, vaikka sen sanamuoto ei olut hyvin valittu, vakuuttaa kaiken Juho Ilkan omaisuuden, sekä kiinteän että irtaimen, jakamatonna Matilda Ilkalle; johon nähden ja koska Juho Ilkka, Perintökaaren 17 luvun 1 SS:n mukaan, ei ollut oikeutettu poisantamaan useinmainittua perimäänsä osaa talosta, Kihlakunnanoikeus on, Perintökaaren sanotun luvun 7 SS:n nojalla, kumoten testamentin siinä kohden, velvoittanut Matilda Ilkan heti jättämään viisi sadaskolmaskymmeneskahdes osaa manttaalia sanotusta talosta laillisesti jaettavaksi Juho Ilkan perillisten kesken, vaan muuten hyljännyt Mikko Lauroselan ja hänen asiakumppaniensa ajaman kanteen; ja on Kihlakunnanoikeus, kun Matilda Ilkka jo oikeudenkäynnen alkaessa oli suostunut, luovuttamaan mainitun, Juho Ilkan perimän osuuden talosta Mikko Sauroselalle ja hänen asiakumppaneillensa sekä myös jutun laatuun katsoen, kuitannut oikeudenkäyntikulut asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mikko Laurosela ja hänen asiakumppaninsa ovat vetoamalla saattaneet jutun, on Heinäkuun 25 päivänä 1899 antamallansa tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden edellämainitun päätöksen; jonka ohessa Mikko Saurosela ja hänen asiakumppaninsa ovat velvoitetut neljälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Matilda Ilkalle hänen Hovioikeudessa kärsimänsä kulut. Tähän Hovioikeuden tuomioen ovat Mikko Saurosela ja hänen asiakumppaninsa alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallansa perustelmalla, johon Matilda Ilkka en säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on ottanut tämän asian tutkittavakseen ja katsoo, ett eivät Mikko Laurosela ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä Hovioikeuden yllämainitun tuomion muuttamiseen, jonka varaan asia siis jääpi; ja velvoite650
taan Mikko Laurosela ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Matilda Ilkalle häneltä täällä asiaan menneiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa. Finnin Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Borenius. Anest. Herman. Julius Hummelin E. Johansson A; Kumlin. Andersin. / Ossian Karsten. Marraskuun 6 päivänä 1900. Keisarillisen Majastatin, Korkeassa Kimesä Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahatta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, alempana kerrotussa velkomusjutussa, jossa Eläkemies Juho Fredrikinpoika Pesola, Alajärven pitäjän Kuninkaanjoen kylästä, on hakijana sekä Talollinen Elias Jukonpoika Kaisala, samasta kylästä. tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä Marraskuun 6. päivänä 1907. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ä niistä saanut seuraavat tiedot: Alajärven pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Pesola haasteen nojalla, vaatinut että, koska Pesola ja hänen vaimonsa Katariina Eliaksentytär Pesola myydessään pojalleen illeksanteri Pesolalle yhden kahdeksas osan manttaalia Pesolan perintötalosta No 27. ja yhtä suuren manttaaliosuuden Keisala nimisestä perintötalosta No 1. mainitussa kuninkaanjoen kylässä olivat TammiLäsnä: HeB - E. J. E. A. B. s.Väkt - Eva Och. 97 No 1165. Såg. 94. R. D. 1900.
kuun 7. päivänä 1878 tehdyssä välikirjassa pidättäneet itselleen mainituista kahdesta talosta eläke - etuja, Elias Keisala, joka sittemmin tultuansa Keisalan talon omistajaksi ei ollut suorittanut hänen maksettavaansa puolta sanotusta eläkkeestä, velvoitettaisiin korvaan seksi suorittamattomasta eläkkeestä mesilta 1887-1897. laskun mukaan maksa maan Juho Pesolalle yhteensä neljätuhatta yhdeksänkymmentäkaksi markkaa viisikymmentä penniä. Wastutessaan kantusien on Elias Keisala, muun muassa, väittänyt, että Juho Pesola, joka Alavuden, Kuortaneen ja Alajärven pitäjien silloisen käräjäkunnan 1886. vuoden syyskäräjissä oli vaatinut Elias Keisalalta eläkettä Heisalan talosta vuosilta 1884-1880, sittemmin 1887. vuoden talvikäräjissä, joihin mainittu asia oli lykätty, oli Keisalan kanssa sopinut asian siten, että Keisala, tullaksensa vastaisuudessa vapaaksi puheenalaisen elakkeen maksamisesta, oli luovuttanut Tavojoki nimisen, Keisalan taloon huuluvan niityn Juho Pesolalle ja hänen vaimolleen heidän elinaikansa viljeltavaksi, jonka vuoksi Elias Keisala on anonut kantaan kumoamista Sittenkuin Juho Pesola oli ilmoittanut, että hänen poikansa Kansakoulunopettaja Konstantin Pesola, jonka Juho Pesola oli valtuuttanut ajamaan Elias Keisalan mainitsemaa velkomusjuttua, Juho Pesolan suostumukselta oli tehnyt sanotun sovinnon, jota Juho Pesola ei ollut hyväksynyt, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta asiaan menneistä kuluistansa sekä todistajain kuulustelu myöskin tapahtunut, Maaliskuun 20 päivänä 1899. julistamassansa päätöksessä lausunut, että koska ole toteennäytetty, etta Juho Pesola sopiessaan Elias Keisalari kanssa edellämainitun, sittemmin 1887 vuoden talvikäräjissä sillensä jätetyn riidan, oli vastaiseksi vapauttanut Rusalan kaikesta eläkkeen maksamisesta hänen puheenalaisesta talostaan sitä vastaan, että Keisala oli luovuttanut Juho Pesolan ja hänen vai
monsa elinaikaisesti hallittavaksi samaan taloon kuuluvan Savojoki nimisen niityn sentähden Kihlakunnanoikeus kumosi kanteen; minkä ohessa Juho Pesola velvoitettiin sadalla markalla palkitsemaan Elias Reisalan oikeudenkäyntikustannukset asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Pesola on vetoamalla saattanut jutun, on Helmikuun 15. päivänä 1900. antamallansa tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden edellämainitun päätöksen ja sen ohessa velvoittanut Juho Pesolän suorittamaan Elias Reisalalle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä Hovioikeuden tuomioon on Juho Emola alamaisesti anonut muutosta. Tämän asian on Keisarillinen Senaatti tutkinut; ja koska Juho Pesola yllämainitun sovinnon mukaan, jonka niinkuin asiassa on selville saatu, Juho Pesola, jollei hän itse Elias Heisalan kanssa ole sitä tehnyt, kuitenkin jälestäpäin on hyväksynyt, on varauttanut Elias Keisälän suorittamasta Juho Pesolalle Tammikuun 7 päivänä 1878 tehdyn eläkekontrahdin mukaan Keisalan talosta tulevaa eläkettä sitä vastaan, että Eliasstaisala, niin kauan kuin hän omisti Keisalan talon sekä Juho Pesosa ja hänen vaimonsa olivat elossa, jättäisi Juho Pesolan ja hänen vaimonsa hallittavaksi Keisalan taloon kuuluvan Savojoki nimisen niityn, sentähden ja kun Elias Keisala sitoumuksensa muukaan on luopunut sanotusta niitystä, Juho Pesolan perustelma ei annä oikeetta muuttaa sitä loppupäätöstä, johon tuomioistuimet ovat johtuneet ja jonka varaan asia siis jääpi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majastatin Korkeessa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Borenius Ericsdottornan. E. Johansson John Henmelin A. Nummer. Andersin. 593
Den 6. November 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Högare Namn Dess Senats för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter, från Ilo Hofrätt inkommet revisionemål emellan Drängen Gustaf Jakob Jakobsson, från Birilä by, i Rero socken, sökande, samt Politie rädmannen Gustaf Hacklin och Bondeenkan Ulrika Vilhelmina Henriksdotler, från sladen Nådendal, tillstädeskomna, äfvensom Inhysesqvinnan fö hanna Katarina Mattsdotter, från Bollböle by i Pargas socken, och Arbets karlshustrun Karolina Kiivas, från Finnby by i Piikkis socken, uteblifna varande, angående klander af testa mente: Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och dess Justilie Teparlement, i Helsingfors den 6 November 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Vid Rådstufvurätten i de stad har Gustaf Jakob Jakobsson, efter Rådmannen lacklin och Ulrika Vilhelmina Henriksdotter ågången skriftlig stämning, anfört, 1sta H. B - Ef - E. B. - J. H. f.  E. A. Ch. Em. F. No 1167 Såg. 171. R.2. 1899.
att Gustaf Jakob Jakobssons moderbroder Arldskarlen Jakob Wilhelm Helenius från Alo, hvilken aflidit den 15 April 1873 utan böstarfvingar, i lifstiden den 12 Mars 1860 med sin hustru Johanna Karolina lenriksdotter Helenius uppgjort sådant skrift ligt inbördes testamente, att den af makarne Helenius, som efterlefde den andra, finge fritt förfoga öfver all boets såväl lösa som fasta egendom, men att Jakob Vilhelm Helenius andel i bel utgjort aderlag för af honom ärfd och sedermera försäld fastighet på landet, hvarföre Gustaf Jakob Jakobsson, varen arfvinge till sin bemälde mederböder, yrkat, att Rådmannen Aacklin och Uurika Vilhelmina Henriksdotter, hvilka, efter det jemväl Johanna Karolina Helenius den 7. Maj 1897 med döden afgått, omhän derlaget makarne Helenius by, måtte för pligtas att Jakob Vilhelm Helenius andel deri till skifte upplåta. Uti afgifvel genmäle hafva Rådman nen Hacklin och Ulrika Vilhelmina Henriksdotter, under bestridande af att i makarne Helenius qvarlåtenskap ingått vederlag för förbäld arfvejord anmärkt, den sistnämnda, utom annat, att Johan na Karolina Helenius såsom arfvingar efterlemnat jemväl två broderdöttrar Johanna Katarina Mattsdotter och Karolina Eiivas, samt Rådmannen Hacklen, att han, som är närren till Ulrika Vilhelmi na Henriksdotter, endast på hennes anmo lan omhänderhaft förvaltningen af makarne Helenius bo och sålunda ej hade någel med sjelfva saken att skaffa Efter det jemväl Johanna Katarina Mattsdotter och Karolina Kirvas blifvit i målet indragna och hörda, dervid de en dast berepat sig å förenämnda testamen te, har Rådstufvurätten medelst utslag den 1 December 1898 i saken utlåtit sig, att all denstund Gustaf Jakob Jakobsson klandrat makarne tilenius emordade testamente till på den grund, att i boet skulle ingåttre derlag för ärfd fastighet, men han rådant icke styrkt, fördenskull blef Gustaf Jakob Jakobssons talan af Rådstufvurätten förka stad. tofrätten, under hvars pröfning Gustaf Jakob Jakobsson i väderag dragit målet har genom dom den 22 Juni 1899 låtit 295
vid. Rådstufvurättens utslag bero, jemte det Gustaf Jakob Jakobsson kuinls skyldig att med trettiofem mark ersätta Karl mannen Hacklin och Ulrika Vilhelmina Henriksdotter deras i Hofrätten hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Gustaf Jakob Jakobsson i underdånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, den Rådmannen Hacklin och Ulrika Vilhelmina Henriksdoller i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit samt hand lingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten lagit i öfvervägande och finner Gustaf Jakob Jakobsson icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förberörda den hvarvid förty kommer att förblifva, jemte det Gustaf Jakob Jakobsson ålägges att till Råd mannen Hacklén och Ulrika Vilhelmina den riksdotter i ersättning för deras härstädes i må let hafda umgälder utgifva sextiofem mark Det alle, som vederbör till underdånig efterrättelse länder J. Hans, Kejserliga Majestäts lögakaren Dess Senat för Finland: Henr. Forenius Ernest Somman. A. J. Humlin. E: Andersin. E. Johansson J; J; Heivel Juljon Hummela M. Em. af Frosterus Den 7. November 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Higa Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Handelsfirman i Björneborgs stad A. Ahlström, sökande, samt Landthushållaren Viktor Forss och dennes hustru Emilia Fredriksdotter, Lotsen Aron Nyström och dennes hustru Elisabeth Fredriksdotter samt landthushållaren Aron Arvidsson och dennes hustru Amanda Fredriksdotter, alla från Öster-Wähteyrää by i Strömfors socken, svarande, angående förpligtande att förnya ett kontrakt: Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departement, i Helsingfors, den 7. November 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Wid Häradsrätten i Lappträsk Ofde Å af A. C. J. - J. E. B. — Jul. J. He. Em af T. 396 No 119. Pag. 156. R. D. 1899.
och Strömfors socknars tingslag har firman A. Ählström, efter Landthushållaren Forss och hans medparter ågången stämning, anfört, att Landthushållaren Forss och hans medparters numera aflidne fader och svärfader Bonden Fredrik. Björkman i lifstiden enligt en den 31. Oktober 1888. upprättad skriftlig afhandling på tio års tid, räknadt från den 1. Januari 1859., till numera jemväl hädangångne Kommerserådet Anders Ahlström å arrende upplåtit Fredrik Björkmän då tillhöriga Björkman hemman i ofvannämnda Öster Wähteipää by underlydande fiske vatten, nämligen Beviken och Henviken samt den del af Åblorfors fjärd, som läge närmast ifräänholm kallade lastageplats i Strömfors socken, emot ett årligt anende af tvåhundra lispund ängshö och tjugufem mark penningar samt med vilkor, bland annat, att arrendator, i fall han efter arrendetidens utgång önskade fortfarande innehafva det utarrenderade fiskevattnet, vore berättigad att få kontraktet förlängdt på ytterligare tio år; men emedan Landehushållaren Forss och hans medparter, hvilka, såsom Fredrik Björkmans rättsinnehafvare, icke egde rätt att undandraga sig de förpligteber, Björkman i lifstiden iklädt sig, motsatt sig omförmälda förlängning af arrendet, ty har förman A. Åhlström yrkat landehushållaren Forss och hans medparters åläggande att på tio år förnya ofvanberörda kontrakt, hvarhos firman gjort anspråk på godtgörelse för umgälderna i målet. I saken hörda, hafva Landthushållaren Forss och hans medparter väl medgifvit riktigheten af omordade kontrakt, men framhållit, ej mindre att den punkt i kontraktet, hvarå finnan et. Ahlström stödde sin förevarande talan, icke kunde anses inne
fatta annat än ett löfte om kontraktets förnyande efter arrendetidens utgång, hvilket löfte icke varit lag ligen bindande ens för löftesgifva ren Fredrik Björkman, än mindre för Landthushållaren Forss och hans medparter, än att det i kontraktet omnämnda vattenområdet tillydde Wähteipää bys gemensamma eskiftade fiskevatten, hvilket enskild delegare icke varit berättigad att till annan person utarrendera utan alla delegares gemensamma samtycke, hvarföre och då firman A. Ahlströms förevarande yrkande således innefattade en uppmaning till Landthushållaren Forss och hans medparter att bränka annans rätt och derigenom begä en lagstridig handling, Landthushållaren Forss och hans medparter emotsett förkastande af friman A. Ahlströms i saken utförda talan. Madelst den 8. September 1898. afkunnadt utslag har Häradnätten utlåtit sig i saken; och alldenstund ostridigt vore, att det genom omordade kontrakt utärunderade vattenområdet utgjorde en del af Wähterpää bys gemensamma, oskiftade fiskevatten och kontraktet alltså, enär det icke ens föreburits, än mindre visats, att detsamma uppsättats med öfrige delegares i sagda fiskevatten samtycke, blifvit olägligen ingånget, fördenskull och då vid sådant förhållande den i kontraktet arrendatse medgifna rättigheten att efter arrendetidens utgång ytterligare på viss tid förlänga arrendet icke vore för Landthushållaren Forss och hans medparter bindande, har Häradsrätten förkastat häromålet såsom obefogådt. Hofrätten, under hvars pröfning förman et. Åhlström i vadeväg dragit målet, har genom dom den 31. Maj 1897. faststält Häradsrättens utslag. 98
Uti Hofrättens dom har firman A. Ahlström i underdånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, den Landthushållaren Forss och hans medparter i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tugit i öfvervägande och finner firman A. Ahlström icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förberörda dom, hvarvid förty kommer att bero, jemte det firman ålägges att till Landthushållaren Forss och hans medparter i ersättning för deras härstädes i målet hafda umgälder utgifva sextio mark. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Higa Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg J: Wånet O. Johnsson Juhris Ammikki Ch. hn. af Protocterns. Den 7. November 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nödsatt revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Säggaren Johannes Smeds, från Kaitror by i Wörå socken, sökande, och Majeriegaren Michel Jässis, från Mäkipää by i samma socken, warande: gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justilie Departement, i Helsingfors, den 7. November 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem enhemtat följande: Wid Häradsrätten i sagda, Oravais och Maksmo socknars tingslag har Michel Jässes, efter Johannes Smeds ågången stämning, anfört att Johannes Smeds den 10. December 1895. förbundit sig att före värvintern 1897. åt Michel Jässis vid dennes mgeri i berörda Mäkipää by leverera tvåhundra famnar ved emot ett pris af sju mark femtio penni för famnen och i förskott på priset för veden samma dag uppburit etthun dra mark samt den 15. i samma månad ytterligare tillgodokommit sexhundra mark; Jdetaf N. E. J. - A. K. - J. N. - E. A. No 1171. Pag. 87. RD. 1900.
men emedan Johannes Smeds icke levererat af vedpartiet mera än sjuttiosex och tre fjerdedels famnar, hvilka i värde motsvarade femhundra sjuttiofem mark sextiotre penni, har Michel Jassis yrkat att Johannes Smeds måtte förpligtas att till Michel Jässis återbetala det belopp, som han bekonmit utöfver priset för den hvarade veden, eller etthundra tjugufyra mark trettiosju penni jemte sex procents ränta derå för en tid af två år och nio månader med nit ton mark femtio penni, äfvensom att, enär Michel Jässis i följd af den försummade sevaransen till sitt mejeri nödgats köpa ved af andra personer, åt hvilka han till följd af fördyradt pris på ved nödgats för hvarje fann betala två mark utöfver det pris, för hvilket han bort erhålla veden af Johannes Smeds, ersätta Michel Jässis den skada, som denne sålunda tidit, och i sådant afseende till Michel Jässis utbetala tvåhundra fyratiosex mark femtio penni eller tillhopa trehundra nittio mark trettiosju penni äfvensom ersätta Jässis för rättegångskostnaden. Sedan Johannes Smeds motsagt käromålet äfvensom vittnesförhör i saken försiggått, har Häradsrätten uti utslag den 15. Februari 1899, ansett det icke vara styrkt, att Johannes Smeds åtagit sig att åt Michel Jässis leverera stör re belopp ved än han redan aflemnat, samt förty förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Michel pissis i väderåg dragit målet, har uti dom den 15. Februari 1900. funnit utredt vara, att Johan nes Smeds åtagit sig att inom den af Michel Jassis uppgifna tid åt Michel Jässis leverera tvåhundra famnar ved emot ett pris af sju mark femtio penni för famnen, men Smeds icke hafva styrkt att han levererat vidare än sjuttiösen och tre fjerdedels famnar, hvarför och som jemväl ådagalagdt vore, att Michel jässis genom den bristande lvaransen tidit en skada af tvåhundra fyratiosex mark femtio penni, Hofrätten, med ändring af Häradsrättens utslag, ålagt Johannes Smeds, som i förskott på vedpriset tillgodokommit etthundra tjugufyra mark trettiosju penni utöfver priset för den af honom levererade veden, att emot qvitto till Michel sässis utbetasa nästnämnda två belopp jemte omförmälda räntebopp eller säledes trehundra nittio mark 600
trettiosju penni samt att med etthundra femton mark godtgöra Michel Jässis hans kostnader i saken. Uti denna Hofrättens dom har Johannes Smeds i underdånighet anhållit om ändring medels ingifven deduktion, hvilken Michel Jässis i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit samt handlingar na i målet vidare innehålla har Kejserliga senaten tagit i öfvervägande och finner Johannes Smeds icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken förty skall förblifva, jemte det Johannes Smeds ålägges att till Michel Jässis i ersättning för hans härstädes i saken hafda kostnader erlägga sextio mark. Det ålle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. Kans Kejserliga Majestäts Högackinen, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. E. Johansson A. H. K. Helsin. Andersin. Juhris Hummelin mtty Ossian Karsten Marraskuun 9 päivänä 1900. Keisarillisen Majestetin Kockiassa Timessa, Känen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Kaasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Talollinen Juho Kustaanpoika Hemming, Turmon pitäjän Nurmon kylästä, on hakijana sekä kuolleen Torpparin Heikki Juhonpoika Uiton oikeudenomistajat, hänen leskensä Susanna Jaakontytär Uitto, laillisessa iässä oleva poikansa Jaakko Heikinpoika Elitto ja alaikäisen pojan Aleksanteri Heikinpoika Uiton holhoja Torppari Yrjö Vitto, mainitusta kylästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Kiisarillisessä Suomen Senaa. tissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Marraskuun 9 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt en kysymyksessä, saanut tietää seuLäsnä: A. af 1. C. J. - t. B. - J. N. - E. A. Eh. Em af F. No 1178. Sivu 166 SS 7 1827
raavaa: Lapuan ja Nurmen pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa en Juho Hemming, Susanna Uitolle ja hänen asiakumppaneillensä toimi tetun haasteen nojalla, lausunut että Juho Hemming Marraskuun 9 päivänä 1871 tehdyn välikirjan kautta oli viideksikymmeneksi vuodeksi edellämainitulle Heikki Uitolle luovuttanut Hitto nimisen, Juho Hemmingin omistamaan Hemmingin perintötaloon ylläsanotussa Nurmon kylässä kuuluvan torpan välipukeella, muun muassa, että Heikki Uiton tuli, hänen äitinsä Torpparinlesken Susanna Jaakontytär Uiton kuoltua, maksaa Juho Hemmingille kolmesataa markkaa; mutta kostei Heikki Uitto eläessään eikä, hänen Joulukuun 16 päivänä 1891 tapahtuneen kuoleman jälkeen, hänen oikeudenomistajansa olleet maksaneet mainittua summaa, vaikka vanhempi Susanna Hitto oli kuollut jo Syyskuun 24 päivänä 1873, on Juho Hemming vaatinut, että nuorempi Susanna Hitto ja hänen edelläluetellut asiakumppaninsa velvoitettaisiin yhteisesti tahi se heistä jolla varoja eli, Juho Hemmingille suorittamaan kolmesataa markkaa kuuden prosentin korkoineen viimeksi mainitusta päivästä sekä sen ohessa korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa. Vastatessaan kanteeseen ovat nuorempi Susanna Uitto ja hänen asiakumppaninsa vakuuttaneet, että Juho Hemming jo vanhemman Susanna Uiton eläessä oli saanut puheenalaisen, Eliton torpan nautintooikeudesta määrätyn kauppahinnan; minkä ohessa he oikeudenräynnin aikana ovat väittäneet, ett'ei sanottua hintaa oltu vaadittu kymmenessä vuodessa vanhemman Susanna Uiton kuolemasta lukien joten Juho Hemmingin kysymyksessä oleva velkomus jo oli vanhentunut. Kuulustettuaan todistajia asiassa 602