Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
jana, myyneet Tehtäänomistaja Kiirknerille kaikki talon metsässä kasvavat terveet, tuoreet ja suorat mänty- ja kuusipuut, jotka valmiiksi hakattuina ja kuorittuina yhdeksäntoista jalan päässä tyviloikkauksesta lukien täyttivät vähintaänkin seitsemäntoista ja puoli senttimetriä puum poikinmalta puolelta, men muassa sillä ehdolla että puut, joiden hinta riippui niiden suuruudesta, olivat hakattavat kahden vuoden kuluessa ylläsa notusta kontrahdin tekopäivästä. Sittenkuin Kristian Metsola oli kauppakirjalla Tammikuun 27. päivältä 1905. Juho Viktor Hanniseltä ja tämän vaimolta Hilda Hänniseltä eli Rekonmäeltä sekä kahdella eri kauppakirjalla seiranneen Helmikuun 3 päivältä Eeva Kristiina Hänniseltä ja Eeva Uusitalolta ostanut näiden omistamat osuudet eli yhteensä kahdennentoista osan manttaalia Rekonmäen taloa, on Kristian Metsola Kaasan läänin Kuvernöörittiin nonut, että Pektaanomistaja Keiskner, joka ilman Kristian Metsolan suosti mesta oli alkanut hakkanttaa puita Rekonmäen talon jakamattomasta metsästä, kiellottaisiin hakkuuta jatkamasta, pidättäen Metsola itselleen oikeuden eri riidalla hakea korvausta hakkinen johdosta syntymistä vahingosta; ja on Kuvernööri, myönnettyään toistaiseksi syydetyn kiellen, päätöksessä Huhti kuun 1. päivältä 1905. julistanut kiellon pysyväiseksi, ehdolla että Kristian Metso la kuuden viikon kuluessa haasteella panisi kanteensa vireille asianomaisessa oikeudessa Haastateltuaan Tohlaanomistaja Kiirknerin Saarijärven ja Uuraisten pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Kristian Mikola vaatinut Kiirkneriä velvoitettavaksi maksamaan Utsolalle korvausta hakkauttamistaan mista, jota vastoin Keiskner puolestaan en Metsolaa vastaan ajanut kannetta tämän velvoittamisesta jalkitsemaan hakkinekiellon kautta Turkverille saatetun vahingon. Asian oltua käsittelyn alaisena useissa eri oikeudenkäynti tilaisuuksissa, on Kristian Metsola 1907 vuoden lakiaikaisissa syyskärä jissä ilmoittanut luopuvansa kantees45
taan, minkä vuoksi ja koskei Tehtaan omistaja Keiskner ollut sanotuissa käräjissä saapunut Kihlakunnanoi keuteen vastakannettansa jatkamaan Kihlakunnanoikeus on raatiksellä Lokakuun 4. päivältä vastamainittuna vuonna julistanut lausunnon antamisen asiassa rauonneen. Tehtaanomistaja Keikkner on sittemmin uudestaan pannut ylläsänetun korvauskanteensa vireille Kihlakunnanoikeudessa ja siellä esiintuonut: a että jos hänta ei olisi estetty hyväksensä käyttämästä Lokakuun 21. päivänä 1904 tehdyssä kontrahdissa hänelle myönnittyä hakkuuoikeutta, hän olisi Rekon mäen talon metsästä saanut, kuten toimitetussa katselmuksessa oli havaittu, SS: 272. sahatukkia, joista olisi tullut 15/16. standerttia sakattuja puutava roita; ja kun puutavarain hinta Pektaanomistaja Kiisknerin omistamalla Tuhan sakalla Alsarin pitäjässä vuonna 1905. oli ollut keskimaaren 130. markkaa standertilla eli siis 15. 20. standertista 19,708. markkaa ja siitä luettiin pois mitä Kiirknorin olisi kontrahdin mukaan pitänyt puista maksaa Kekonmäen talon omistajille 1. 4022. markkaa 52. penniä kuin myös hin hakkuu - ja velokustannukset, jotka olisivat nousseet 3,974. markkaan 58. penniin, kustannukset tukkien uittamisesta Tuhan rahalle 1,226. markkaa 20 penniä sekä kustannukset teiden raivaami sesta 233. markkaa 40. penniä ja metsän lukemisesta, työnjohtajien ralkkaami sesta ynnä muusta 1761. markkaa, oli si Keisknerin puhdas voitto Mkt 8496 markkaa 30. penniä; b.) että Tehtaanomistaja Keiskner luottaen siihen että hän saisi Kekonmäen talon met sästä hakkauttaa hänelle myydyt ruut, oli Helmikuun 7. päivänä 1908 tehdyllä kontrahdilla toiminimen ESS. Kemel 6 6: i älityksellä myynyt toiminimelle Smittesember 6o Id. 564 manderttiä eri mittaisia sahalluja puuavaroita lähetettäviksi Vaskiluodon ratamasta kesällä samana vuonna, mutta ettei Keiskner, Kristian Metsolan hankkinnan hakkunkiellon tä6
kia, ollut voinut hankkia kaikkia kontrahdissa mainittuja puutavaroita, vaan oli hänen täytynyt lähettää sellaisia kin tavaroita, mitkä eivät olleet kontrahdennukaisia, josta oli ollut seurauksi na, että Kiiskner oli ollut pakotettu ostajille suorittamaan vahingonkorvaukseksi 175 runtaa Englännin rahaa; ejel tä Tehtaanomistaja Keiskner, joka jo ennenkuin hän sai hakkuukiellosta tiedon oli alottanut hakkuun, mutta ei ollut saanut hyväksensä käyttää kaadettu ja puita, oli suorittanut hakkuukustannuksia 36. markkaa 29. penniä, teiden raivaamisesta 233. markkaa 40. penniä se kä työnjohtajien palkkoja ja kustan nuksia puiden lukemisesta 261. markkaa eli yhteensä 530. markkaa 69. pen. niä; sekä d.) että Keickner puheena olevaa metsänhakkuukontrahtia tehtäessä oli myyjille maksanut käsira hoina 500. markkaa saamalla siltemmin siitä mitään vastiketta; ja koska Kristian Metsola ostaessaan ennenmainituilla Tammikuun 27. päivänä ja Helmikuun 3. päiväna 1905. tehdyillä kauppakirjoilla kahdennentoista osan manttaalia Kekonmäen taloa oli saanut tiedon kysymyksenalaisesta metsänhakkeukontrahdista ja laannut sen pysyväisyyden eikä niin muodoin ollut ollul oikeutettu hakemaan ylläkerrottua hakkunkieltoa, josta oli ollut seurauksena ettei Tehtaanomistaja Heiskner ollut voinut ennen hakkuunajan loppua hakkaat taa ostamiansa puita, on Tehtaan omistaja Keiskner vaatinut, että Kristian Metsola velvoitettaisiin korvaamaan hakkunkiellon kautta Keisknerille saatettu vahinkoseja siinä tarkoituksessa hänelle maksamaan edellämainitut määrät. kahdeksantukatta neljäsataa yhdeksankymmentä markkaa kolmekymmentä penniä, sata seitsemänkymmentäviisi puntaa, viisisataa kolmekymmentä markkaa kuusikymmentäykdeksän penniä ja viisisataa markkaa ynnä korkoa näille summille ja palkintoa Kiirkneella asiassa olleista kuluista, myöskin niistä, jot17
ka olivat syntyneet ennen Lokakuun 4. päivää 1907. Asiassa kuulusteltuna on Kristian Hetsola ilmoittanut suostuvansa maksamaan Tehtaanomistaja Kiisknurille ruheenaolevat käsirahat, kuitenkin ilman korkoa, koska hän ja Helmi kuun 24. päivänä 1905. oli tarjennut niitä Kiisknerille, mutta, vastustaen kannetta muissa kohdin, esiintuonut, ettei hän ollut sitoutunut noudatta maan kysymyksenalaista hakkuukontrahtia; ettei asianomainen holhouslautakunta ollut muuttamatta hyväksynyt kontrahtia mikäli se koski alaikäisen David Uusitalon oikeutta, joten ollen ja kun Lohtaanomistaja Keiskner ei ollut sittemmin tehnyt mutta sopimusta David Uusitalon holhoojan kanssa, kontrakti oli David Uusitalon omistamaan talonosuuteen nähden mitätön eikä Keiskner siis olisi ollutkaan oikeutettu hakkautta maan metsää, joka oli jakamaton, ellei metsässä löytynyt niin paljoa mita että niistä olisi voitu saada Keisknerin väittämä määrä tukkoja; että kustannukset tukkien hakkaamisesta ja uittamisesta ynnä muusta alivat olleet suuremmat kuin Kockner oli ilmoittanut, ettei Keickner vuonna 1905. olisi voinut uitattaa tukkoja sanotusta metsästä Inhan sahalle, sillä Palojoki, jota myöten tukit olisi vat olleet uitettavat, oli silloin vielä ollut perkaamatta ja vittoväy läksi sopimaton; sekä että Tehtaan omistaja Kiiskner vasta sittenkuin hänelle Helmikuun 28. päivänä 1905. oli annettu tieto Kuvernöörin myöntämästä hakkunkiellosta oli alottanut hakkuun eikä hän näin ollen ja kun meiden lukeminen oli tapahtunut i ennenkuin hukkuukontrakti tehtiin ollut oikeutettu saamaan eikokdassa mainittua korvausmäärää Julistettuaan välinäätöksessä Inteikuun 16. päivältä 1907. ei voivansa enää tutkittavaksi ottaa Tehtaanemis taja Kiisknerin vaatimusta että häelle tuomittaisiin korvausta hänen kuluistaan siinä oikeudenkäynnissä,
jossa Kihlakunnanoikeus ja oli edellisen Lokakuun 4. päivänä julistanut päätöksen, sekä kuulustettuaan Juho Viktor ja Hilda Hännistä, beva Nristiina Hännistä ja Eeva Uusitaloa asiassa, on Kihlakunnanoikius Maaliskuun 28. päivänä 1908. Julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Kristian Metselan heti kuittia vastaan Keiskurille maksamaan ne viisisataa markkaa, mitkä Kiirkner oli käsirahoino suorittanut Kekonmäen talon omistajille, kuin myöskin ne kustannut set, yhteensä viisisataa kolmekymmentä markkaa kuusikymmentäyhäksän penniä, jotka Heiskner ennenkuin hän oli saanut tiedon hakkunkiellesta oli ehtinyt kuluttaa puiden tukemiseen, hakkaamiseen ja ajamiseen ynnä muuhun, mutta muuten kyljännyt kanteen; ja sai Tehtaan omistaja Heiskner asian näin päättyen itse kässiä oikeudenkäyntikus tannuksensa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Tehtaanomistaja Kärkner että Kristi en Metsola olivat vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 14. päivältä Elokuuta 1902. katsonut, ettei Tehtaanomistaja Peirkner ollut esiintuonut syytä muut taa Kihlakunnanoikeuden edellä mainittaa välipäätöstä Joulukuun 16. päivältä 1907. Mitä asiaan muuten tuli, niin koska Kristian Metsola ostaessaan edellämäinitut. osuudet Kekonmäen taloa eli saanut tiedon puheenaolevasta metsänhakkuukontrahdista sekä myyjille antanut kirjalliset sitoumukset siitä että hän vastaisi kaikesta siitä vahingesta, joka sanotun hakhuukontrahdin johdosta ehkä heille koituisi, on Hovioikeus katsonut, että Kristian Metsola oli velvollinen Tehtaanomistaja Keisknerille korvaamaan kaiken sen vahingon, jonka tämä kysymykseen tulleen hakkunkiellon johdosta oli karsinyt; ja koska Tehtaanomistaja Heiskiner, joka tuon siellen takia ei ollut voinut ennen hakkuunajan umpeen kuluttua hakkaattaa ja poisvedattaa. ostamiansa puita, oli näyttänyt että hän puiden hinnasta oli kontrahtia
tehtäessä Lokakuun 21. päivänä 1904. käsirahoina suorittanut 500 markkaa sekä 1905. vuoden kuluessa maksanut työpalkkoina tiedon raivaamisesta ja hakkaamiskiellon alaisiksi pantujen puiden hakkaamisesta yhteensä 269. markkaa 69 penniä, mutta hän ei ollut toteensaattanut, että hän olisi puiden lukemisesta ynnä muusta suorittanut 261. markkaa tahi että hakkuukielto olisi ollut syynä siihen, ettei Kaiskner ollut voinut täyttää toiminimen C. F. Niame C:o kanssa tekemäänsä leveransikontrahtia, taikka että hän oksi kärsinyt kanteensa a.) kohdassa mainitun vahingon; sentähden ja kun se seikka, että Kristian Aetsola ennen hakkunajan umpeen kuluttua oli Tehtäänomistaja Reinkun rille tarjennut osan yllämäni tuista käsirahoista, ei vapauttanut Metsolaa velvollisuudesta suorittaa Kirknerille korkoa noille rahoille, ei Hovioikeus, muuten hyljäten Tehtaan omistaja Kiirknerin kanteen toteen näyttämättömänä, velvoittanut Briisa tian Metsolan heti kuittia vastaan maksamaan Keisknerille niin kyvin vielämainitut käsirahat, vii sisataa markkaa, kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Lokakuun 21. päivästä 1904., kuin myöskin sanotut työpalkat kaksisataa kuusikymmentäyhdeksän markkaa kuusikymmentäyhdeksän penniä, samallaisen koron kanssa Tammikuun 1. päivästä 1906.; ja tuli Kristian Petsolan sen ohessa viidelläsadalla markalla korvala Tohtaanomistaja Kiirknerille hänen tarpeellisimmat oikeudenkäyntikustannuksensa Kihlakunnanoikeudessa. Hovioikeuden tuemieen on Lehtaanomistaja Heiskner hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kristian Metsola on määräajan kuluttua vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja jättäen huomioen ettamatta Kristian Metsolan määraajan jälkeen lanne antaman vastauskirjoituksen, katsoo Keisarillinen 50
Senaatti, ellei Tehtaanomistaja Kerikner ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiala, joka siis, kun Kristian Melsola on siihen tyytynyt, jää pysy väksi; ja velvoitetaan Tehtaan omistaja Keikkner suorittamaan Kristian Metsolalle maksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiola kolmekymmentäkahdeksan markkaa. Sälä kaikki asianomaiset noudattakoot. Kejsarillinen Suomen Senaatti: Ytterman B. Anneberg Wannes Kellonen K. R. Helonen E. Thesleff. Tammikuun 30 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa merioikaisasiassa, jossa Wiborgs Nederi Aktiebolag me minen osakeyhtiö, Wiipurin kaupungista, on hakijana sekä Höyryläiva Osakeyhtiö tuosio, Kuopion kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastonsa 30. päivänä Tammikuu ta 1912. Keisarillinen Senuatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysy myksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Wiborgs Hederi Aktiebolagin omistama matkustajahde ryläiva tilamme, jonka päällikkona oli Impilahden pitäjästä kotoisin oleva Merikapteeni Carl Lindberg, matkalta Kuopion kaupungista Wiipurin kaupunkiin, sekä joensuun kaupun gissa asuvan. Merikaptemin Albin siivosen kuljettama, löyrylässä Osakeyhtiö Kuopion omistama matkusLäsnä: D. W. 1. s. B. K.S. No 109. Såg. 18. k. D. 1910.
tajahöyrytäivä Kaleva matkalla Wiiparin kaupungista Kuopion kaupunkiin olivat kello 11. ja 12. välillä yöllä vasten 12. päivää Lokakuuta 1907. kulkuväylällä Puumalan kirkonkylän eteläpuolella Ketoteensaaren, Raupinsaaren ja Hevossaaren välillä törmänneet yhteen, ovat sanotut laivanpäälliköt yhteentörmäyksen johdosta antamissaan protesteissa ja meriselityksessä esiintuoneet: Merikapteeni Lindberg: että Aina mon kulkiessa pimeällä mutta selkeällä ilmalla Kaupinsaaren ja Ketveleensaaren välitse, enemmän viimeksimainitun saaren puolella, oli Merikarteeni Lindberg kuullut lauvan vi hellyksen ja hetkisen senjälkeen nähnyt Hevissaaren ja Varissaaren välillä olevasta matalasta ja hienosta sumusta noin 4. tahi 5. kompassiviivaa keulasta vasummalle vastaantulevan laivan mastatulen ja vikeriän laitatulen; että vastaan tuleva laiva, jonka valkoinen rinko oli kohta ruvennut näkymään ja jonka Merikapteeni Lindberg oli huomannut olevan Sälevän, oli lähostynyt nopeasti ja yhäkin näyttänyt vikeriää tulta sekä antanut kaksi lyhyttä vihellystä; mutta kun matka laivojen välillä oli enää korkeintaan 80. metriä ja sen tähden oli mahdotan yhteentörmäänättä kääntää, tinamoa vasempaan, Merkapteeni Lindberg oli kääntänyt laivansa oikealle ja antanut höyry pillillä lyhjen vikellyksen; että samassa oli jälleen kuulunut. Kalivasta kaksi lyhyttä vihellystä ja komentosa rat täysi takaisin sekä Kalevan melemmat sivutulet tulleet näkyviin, että Merikapteeni Lindberg, kun matka lainojen välillä nyt enää oli oli ollut ainoastaan noin 20. metiä ja yhteentörmäys siis oli välttämätön, oli sisanttanut tinainen korven ja käskinyt luotsin pitämään ruorin keskella siten lieventääkseen yhteentör mäyksen seurauksia, että Kaleva samassa oli toimännyt tinamon väsemmän laidan keskikohtaan, johon se oli tarttunut kiinni syöksyttyään 32
noin 2. jalkaa perämiehen hyttiin ja tehden siihen 1.1/2. metriä korkean ja noin 70. sentimetriä heeän aukon sekä kohta rarpakannen alapuolelle ja siitä aina vesilinjan alle 1. metrin 40 sentimetriä pitkän ja 40. 60. sentimetriä liirran toisen aukon, josta asi oli alkanut virrata peräruomaan, sekä että tinamo, kun pelättävissä oli että se uppaaisi, oli kohta Palo van avulla työnnettä lähellä Hevossaasta olevalle mätalikolle, jonne se oli jäänyt kiinni 8 1/2. jalan syvyydelle; ja Herikapteeni Siivonen: että hyrylaiva Kaleva, kuljettuaan etelästä päin Hevossaaren ja Varissaaren välisen salmen pohjoispaahan, oli äkkiä joutunut sumuun, minkä vuoksi lairan vanhti oli hiljennettu ja tämän jälkeen noin kahden minun tin kuluttua annettu sumuumerkki nä pitkä oikellys höyrypellittä, ilman että tähän vihellykseen oli saatu mitaan vastausta; että 1. 1/2 2. minuuttia myöhemmin oli näkynyt valkoinen tuli noin 4. kompassivuvaa laivan kuilasta oikeaan, minkä johdosta ja kun oli ollut tietymätöntä näkyikö tuli maalta vaiko ankkuroidusta tahi leikkassä olevasta laivasta, oli annettu kaksi lyhyttä vihellystä höyrypillillä ja ohjattu vasummalle ilman että nytkään oli saatu mitaan vastausta vihellyksiin; että korkointaan kahden minuutin kuluttua tämän jälkeen, kun mainittu valkoinen tuli yhä edelleen oli näkynyt ja näyttänyt siirtyvän enemmän oikealle eli perään päin, eli Kalevasta annettu uudelleen kaksi lyhyttä vihellystä ilman että laivan suuntaa nyt enää oli muutettu tahi että vikellyksiin oli saatu mitään vastausta; että heti tämän jälkeen oli valkoisen tulen alapuolelta alkanut näkyä pununen tusi ja oli tällöin huomattu että hyrylaiva ainamo noin 40. laki 60. sylen pääsä täydellä vanhdilla kulki oikealta kukapuolelta viistoon Kälevan eteen, minkä vuoksi Kalevan kone oli pantu käymään täydellä vanhdilla takaisin ja peräsin käännetty oikealle; 53
että laivat noin 14 1/2 minuutin kuluttua olivat tormänneet yhteen, Kalevan kiula tunkeutuen viistoon tinamon vasempaan kylkeen vähän paremmäksi keskiläivää, saaden tinamo suuren, alapuolelle, veslinjaa ulottuvan aukon, jotavastoin Kalevan kuitaansa saama aukka oli kokonaan vesirajan yläpuolella; sekä että molempain laivanpäälliköjen neuvo teltua ja sittenkun Airamon matkustajat olivat siirretyt Kalevaan, viimeksimainittu oli työntänyt eti namon edessään lähimmälle rantamatalikolle Kuopion kaupungin Raastuvan oikeudessa on sitten Wiborgs Rederi Aktiebolagin puolesta lausuttu, että Merikapteeni Siivosen, Kalevan semuutettua Hevossaaren luotuisella molella olevan kirjavan reimarin, olisi pitänyt kääntää oikealle ja, höyrytaiva Ainamon tultua näkyville, väistyä sen tiettä, mutta että Siivonen päinvastoin eli ohjannut laivansa entistä suuntaa Ketveleen saasta kohden, vieläpä antanut kaksi lyhyttä vikellystä ja kääntänyt vasemmalle sekä että Marikapteeni Siivonen siinä tapauksessa että Kaleva, kiiten hänen meriselityksessään oli ilmoitettu, oli kulkenut summassa ja ettei tinarion tulia ollut Kale vaan näkynyt, oli laiminlyönyt antaa höyrypillillä säädetyt numumerkit eli pitkät vihellykset; ja kun Kalevan virheellinen ohjaaminen ja siltä annetut erehdyttävät merkit siis kummassakin tapauksessa yhsin olivat olleet syynä edelläkerrot tuun yhteentörmäykseen, en Wiborgs Kederi Ahtiebolagin puolesta vaadittu, että Höyryläiva - Osakeyhtiö Kuopio höyryläivä Kalevan omistajana, velvoitettaisiin korvaamaan seuraavat Viborgs Rederi Ahtiebolagille yhteentörmäyksestä johtuneet kustannukset ja sille koituneen vahingon, nimittain: Wiborgs Nederi Aktiebolagin Aina mon pelastamisesta Savonlinnan Silakka 8 Ollopaja Osakeyhtiölle 14. päivänä Lokakuuta 1907. tehdyn kontrahdin 51
mukaan suorittamat 2000. markkaa, Wiborgs Rederi Aktiebolagén samalle osakeyhtiölle erinäisistä Ainamolle yhteentörmäyksen kautta johtuneiden vaurioiden korjaamiseksi tehdyistä rauta, puu- ja maalaustoista kontrahdin mukaan 28. päivältä äskensanottua Lokakuuta maksamat 9.350. markkaa, protestista, meriselityksestä ja säkkösanomista 80. markkaa, erityisistä pelastamisen johdosta oikeutuneista kustannuksista, makasiinivuokrista sekä laivavaan elatuksesta ja matkoista laskujen mukaan 528. markkaa 5. penniä, muista laivan korjaamisesta johtuneista kustannuksista samoin laskujen perusteella 2,493. markkaa 40. penniä, korjaustyön valvomisesta y. m. niinikään laskujen mukaan 1,155. markkaa 75. pen niä, eri tarkastuksista samoin laskujen nojalla 127. markkaa 60. penniä, hakkaan menneistä rahtionsioista neljättä matkalta Wiipurin ja Kuopion välillä yhteensä 4,800. markkaa sekä eritgisistä muista kustannuksista laskujen mukaan 833. markkaa 50. penniä eli siis suorittamaan Wiborgs Rederi Aktiebolagille kaikkiaan 21, 418. markkaa 30. penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen, minkä ohessa Wiborgs Nederi Aktiebolagin puolesta on pyydetty korvausta sen oikeudenkäyntikuluista. Kanteen johdosta on Höyryläivä Osakeyhtiö Kuopion puolesta kiistetty yhteentörmäyksen oikeutuneen Kalevan virheellisestä ohjaamisesta ja sentäkden vastustettu kannetta. Kuulustettuaan asiassa myöskin Merikapteineja Lindbergiä ja Siivosta, on Raastuvanoikeus, missä asiantuntijat, joina Merikapteeni Anders Edvard Köni ja Kauppalaineri Petter Kuronen viimeksi ovat esiintyneet, ovat olleet saapuvilla ja antaneet lausuntensa, 1. päivänä Huhtikuuta 1907. julistamallaan räätöksellä ratkaissut asian ja katsonut siinä käyneen selville, että höyrylaivat Ainamo ja tuleva, saapuessaan puheenalaisena yönä, linamo pohjoisesta ja Kaleva etelästä päin sille osalle Puumalan kirkonkylän delapuolella olevaa yleistä kulkuväylää, jonka 95
rajoittavat Ketvelunsaari, Säisääri, Kaupinsaari, Hevossaari ja Varissaari sekä Montoniemi, olivat kulkoneet, Aina mo selkeän ilman vallitessa, mutta Kaleva summussa; että kan Kalevaan oli näkynyt valkoinen tuli oikealta sivulta, Kaleva sinuutettuaan Hevos saaren luoteispäässä olevan kirjavan reimarin oli antanut sumuumerkiksi pitkäveteisen vihllyksen, johon ei oltu saatu mitään vastausta sinamosta, koska tuo vihellys oli käsitetty. Anamalla sellaiseksi merkiksi, joka laivasta on annettava sen lähestyessä kapei ta vesiä, ja vähän ajan kuluttua kaksi lyhyttä vihellystä, jolloin Käleva oli käännetty vasempaan; että Kalevan vielä annettua kaksi lyhyttä vihellystä, yhteentörmäys, vaikka molempain Taivain päälleköt olivat tehneet voitavansa sitä ostääkseen ja sen vaikutusta vähentääkseen, vähän ajan perästä oli tapahtunut siten, että Käleva oli kuolellaan puukaissut Airamon vasemmän kyljen laivan keskikohdasta vähän perään päin ja matkaansaattanut Ainamolle, paitsi muita vaurioita, edellä mainitun, vesirajan alapuolelle ulottuvan aukon sekä itse saanut kuulaansa aukon vesirajan släpuolelle; ja että Ainamo sittenkan se laivanpäällikköjen yhteisen nevot tetun jälkeen oli työnnetty matalikolle, li saamansa vuodon tähden vajonnet siihen. sentähden ja kun Airama eli koko ajan asetuksenmukaisesti pitänyt suuntansa ja vastaantulevan Kalevan kohtaamisen valttämiseksi kulkenut oikeata puolla reittiään, mutta Kälova oli eksyttänyt tinamon ehjaajia virheellisillä vihellysmerkeillä, joihin ei tinamasta oltu voitu vasta ta, vaikkakin vihellysmerkkeihin vastaaminen lieneekin merimieskäytän rössä tavallista, sekä Kahvaa oli ehjuttu virheellisesti siten, ettei sen asemaa väylässä oltu luotaamalla etsitty, ettei oltu otettu selkoa Kulevan vastassa olevasta valkaisesta tulesta muulla tavoin kuin laivan suuntaa muuttamalla, että luivan suunta oli edellämäinitun reimarin kohdalla. 10
väärin muutettu vasempaan, vaikka loivan olisi pitänyt käänte ja ettei Kälevää, kun usen epäilyksen alainen valkea sumessa ruvennut näkymään, oltu kokonaan seisaulettu, sekä syynä yhtuntörmäykseen siis oli ollut yksinämaan Kalavan virheellinen ohjaaminen, Raastuvanoikeus, nojautuen Meri lain 17. SS:n 2. kohtaan, kuten se on Keisarillisessa asetuksessa 11. päivältä Marraskuuta 1889, ja 235. SSn 2. kohtaan, on velvoittanut Höyryläivä Osakeyhtiö ilääpion Kalevan isännistönä mainitulla laivalla ja sen rahdilla niin pitkältä kuin ne velan maksuksi riitti vät korvaamaan seuraavat Wiborgs Nederi Aktiebolagille yhteentörmäyksestä koituneet kustannukset, nimittäin: tinamon pelastumisesta suoritetut 2,000. markkaa, erityisten laivalle yhteentörmäyksen kautta johtuneiden vaurioiden korjaamisesta ynnä muusta suoritetut 2,350. markkaa, protestyvägtäkirjan maksut 6. markkaa, merine lityspöytäkirjan maksut 14 markkaa 50. penniä ja Merikapteeni Lindbergin isännistölleen lähettämän sähkösanoman maksut 10. markkaa 70. penniä, erityisistä kustannuksista pelastamisesta, makasinnivuokrista sekä laivaväen elatuksesta ja matkoista vaadituista 578 markasta 5. pennistä seuraavat erät, nimittäin pelastamisesta ynnä muusta on netun laskun sisällöstä 14. päivälle Lokakuuta 1907. merkityt viisi ensimäistä erää, yhteensä 68. markkaa 50. penniä, höyrypuri Vilkkaan vuokran laskun mukaan 10. markkaa, halkojen hinnan laskun mukaan 5. markkaa, tinamon merivahingon tarkastamisesta johtuneet kustannukset laskun perusteella 160. markkaa, maksut koneenhoitajan ruoasta ja asunnosta laskun mukaan 31. markkaa, maksut laivan päällikon ruoasta ynnä muusta laskun perusteella 93 markkaa 70. penniä ja saman matkoista huumalasta Savonlinnaan laskun mukaan 113 markkaa 30 penniä eli siis yhteensä 480. markkaa 50. penniä sekä erityisistä kustannuksista vaaditusta 833 markan 30. pennin erästä pelastustyötä varten