Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
muksensa, oli vaatinut Rantamaan metsäpalstankin kokonaisuudessaan uudelle tilalle annettavaksi; mutta koska Hempuran talo lain voiman voittaneen välijoen kautta oli vuonna 1897 halottu Dominitus Hempiiran ja Erland Korpulan välillä, siten että edellinen oli siitä saanut Kempura nimisen osan, joka oli kaksi kolmannesta talosta, ja jälkimäinen talon jälellä olevan Korpulaksi sanotun kolmanneksen, ja toimituksessa oli sen ohessa Dominitus Hempuran puolesta kielletty Herman Särkäluomalla olevan omistusoikeutta puheenalaiseen torppaan ja huomautettu, ettei torppaa oltu välikirjaan 15 päivältä Heinäkuuta 1862 merkitty sellaiseksi määräalaksi Hempuran talosta, jota asetuksen mukaisesti saataisiin eri tilaksi lohkaista, ei toimitusmaanmittari ollut katsonut olevan sa oikeutettu lohkomista toimittamaan, vaan oli jättänyt asian Ruvernöörille enempää toimenpidettä varten, minkä jälkeen ja sittenkun Kuvernööri oli uudelleen antanut lausun tonsa asiasta, Keisarillinen Senaatti jonka ratkaistavaksi asia sittemmin oli saatettu, oli päätöksessä 15 päivältä Marraskuuta 1901 katsonut Herman Sarkaluoman puheenalaisen hakemuksensa perusteeksi mainitseman oikeuden saada Särkaluoman torpan tilukset ynnä Rantamaan metsäpalsta lohkomalla erotetuksi ylläsanotusta Hempuran talosta eri tilaksi olevan riitaisen, jonka vuoksi Keisarillinen Senaatti oli julistanut kerrotun lohkomisen toimittamista koskevan kysymyksen olevan jätettävän päältämättä kunnes asialliset laillisessa tuomioistuimessa oli vat keskenään riidellut tästä Herman Sarkaluoman oikeudesta, jota varten Herman Sarkaluoman tuli haastattaa riitapuolensa viimeistään niihin käräjäkunnan lakimääröisiin käräjiin, jotka kuusi kuuluutta sen jälkeen ensiksi pidettiin, ja sitten keskeyttämättä ajaa kannettaan, kuin myöskin, jos hän voitti asian, yhtä pitkän ajan kuluessa lakivoimaisen 49
päätöksen antopäivästä lukien Kuvernöörissä edelleen ajaa lohkomisen toimittamista koskevaa kannettaan, kaikki, jos hän tahtoi saada oikeutensa sanotun hakemuksen kautta säilytetyksi. Tämän johdosta on Herman Sarka luoma, haastateltuaan Dominitus Hempuran, Arvid Hempuran ja Erland Korpulan Pirkkalan ja Ylöjärven pitäjien käräjäkunnan 1902 vuoden talvikäräjiin, Kihlakunnanoikeudessa anonut, että hän julistettaisiin oikeutetuk si saamaan Sarkaluoman torpan tilukset ynnä Rantamaan metsäpalsta lohkomalla eroitetuksi Hempiiran tulosta. Dominitus Hempuran, Arvid Hempuran ja Erland Korpulan vastustettua kannetta, kuten ennenkin. ja väitettyä erittäin Rantamaan metsäpalstasta, ettei torpan haltijoilla ainakaan tuohon metsäpalstaan ollut muuta oikeutta kuin nautintooikeus, on Kihlakunnanoikeus 3 päivänä Helmikuu ta 1904 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Herman Sarkaluoman jutussa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Herman Sarkaluoman kuoltua hänen oikeudenomistajansa Edla Wilhelmiina Juhontytär ja Oskar Erland Hermaninpoika Sarkaluoma sekä Kaarle Arvid Haapaniemi viimeksi mainittu vaimonsa Wilhelmiina Aleksiina Hermanintyttären edusmiehenä, olivat vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 13 päivältä Maaliskuuta 1907 antanut asiasta lausun tonsa; ja koska välikirjoissa 30 päivältä Tammikuuta 1845 ja 15 päivältä Heinäkuuta 1862 Sarkaluoman torpan tila kaikkine mitä siihen kuului oli perintö-osan vastikkeena ainaiseksi luovutettu Einika Matintyttärelle ja sitten Herman Sarkaluomalle ja torppaan kuuluvana oli aina viljelty koko sitä maa-aluetta, joka oli samojen, osaksi luonnollisten, osaksi tiden ja ritojen muodostamien rajojen sisällä, kuin Sarkaluoman torppa, niin ei se seikka, että 1862 vuoden kontrahdissa tarvispuiden ottopaikkana torpalle etupäässä mainittiin tämän alueen sisällä 50
oleva Rantamaan metsäpalsta, samalla kuin muualta osotettiin lisämetsää voinut vähentää Sarkaluoman torpan omistusoikeutta. Rantamaan palstaan kaan; jonka vuoksi ja kun Sarkatuoman torpan rajat, kuten Metsänistut taja Toivo Polvianderin 5 päivänä Marraskuuta 1903 paikalla toimittamassa katselmuksessa oli havaittu ja muuten oli jutussa todistettu, olivat tarkoin määrätyt ja selvät, julkien Rasijärven rannasta Haapakosken piirea myöten purun äkkimutkaan, siitä suorinta tietä maantielle, maantietä myöten Särkäluoman torpan ja Korpulan talon välillä olevaan aitaan, jossa kohden oli kivipyykki, siitä aitaa pitkinpoikki maantien, Iitin talon rajaan, jossa taas oli kivipyykki, siitä Intin talon rajaa myöten etelään taas maantien paikki ja sitten pitkin erästä ojad Näsijärven asti, jonka ränta oli torpan tiluksien etelärajana, Hovioikeus, nojaten 41 SSään edellämainitussa 12 päivänä Kesäkuuta 1895 annetussa asetuksessa, on, kumoten Kihlakunnanoikeulen päätöksen, julistanut Edla Wilhelmiina Juhontyttären ja hänen asia kumppaninsa oikeutetuiksi saamaan Sorkaluoman torpan tilukset ynnä niihin kuuluvan Rantamaan metsäpalstan edellämainitussa katselmuksessa selvitettyjä rajoja myöten lohkomalla erotetuksi eri tilaksi, jota varten heidän tuli noudattaa Keisarillisen Senaatin edellä kerrotun päätöksen määräyksiä. Hovioikeuden tuomioon ovat Dominikus Hemperä ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Edla Wilhelmiina Juhontytär ja hänen asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Domininikus Kempura ja hänen asiakumppaninsä ole esiintuoneet syytä muuttaa, Hovioikeuden ylempänä kerrottua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Dominitus Lempiura ynnä hänen myötäpuolensa suorittamaan Edla Wilhelmiina Juhontyttärelle ja hä51
nen asiakumppaneilleen, heillä jutussa täällä olleiden kulujen korvaukseksi, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Juhris Nummelin Edvard Paldani. L. Wuokman A. W. Granström. SS: 184. No 184. Säg 9/16 R. 1907. Wäomäl Helmikuun 11. päivänä 1908. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Vaasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusta koskevassa jutussa, jossa Kajaanin kaupungin Rahatoimikamari on hakijana sekä Kaupungininsinööri Alexander Brandt, Oulun kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 11. päivänä Helmikuuta 1908. Keisarillinen Senaalli on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää sen raavaa Kajaanin kaupungin Raastuvanoikeudessa on Insinvori Brandt lausunut että, sittenkun Rahatomika mari kirjeessa 28. päivältä Maaliskuuta 1904. oli Insinööri Brandtilta tiedustellut, oliko hän halukas laalimaan suunnitelman vesivaiman edullisinnasta käyttämisestä Kajäänin kaupungille kuuluvissa koskissa ja millä ehdoilla hän ottaisu tuon työn tehdäkseen, sekä Insinööni Brandt suostunut siihen ja saLäsnä: R A. V. H. G. S. bet - B. F. M.
malla ehdottanut hänelle työstä tulevan palkkion määrän, Rahaloimi kamarin puheenjohtaja oli kirjeessä B. räivältä senjälkeistä Huhtikuuta, ilmoittaen ettei Rahaloimikamari ollut tarkoittanut sellaista tarkkoihin eri koislaskolmiin perustuvaa kustannus ynnä muuta arvioimista, josta Insi nööri Brändt oli maininnut, vaan ainoastaan summittaista lausuntoa asiassa ohjaukseksi vastaista nenettelijä varten, nimenomaan tilannut tällaisen lausunnon siinä tapauksessa ettei se tulisi erittäin kalliiksi, kuin myös että Insinööri Brandt, jonka esityksestä Rahatoimi kamari kirjeessä 20. päivältä Touko kuuta 1904. lisäksi oli sitoutunut Kustantamaan ammattimiehen matkan Kajaanin kaupunkiin sellaisia paikalla toimitettavia katselmuksia vaiten, joita Insinööri Brandt lausunnon antamista varten piti valta mättöminä, sittemmin oli Kahalaimikamarille lähettänyt tilalun lausunnon ynnä laskun Insinööri Emanuel ille tulevasta palkkiosta, seitsemänsataa neljäkymmentä markkaa, siihen myös laskettuna kustannukset ja palkkio, yhteensä sata neljäkymmentä markkaa, mainitusta ammatti miehen Insinööri L. Krohnin matkasta Kajaanin kaupunkiin; mutta koska Rahaloimikamari tuon laskun sisällöstä oli suorittanut ainoastaan kaksisataa markkaa, on Insinööri Brandt vaatinut Rahatoimikama rin velvoittamista maksamaan Brandtille viisisataa neljäkymmentä markkaa korkoineen. Kuulustettuaan Rahatoimikamaria asiasta on Raastuvanoikeus 3. päivänä Huhtikuuta 1905. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Insinööri Brandtin kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Insenööri Brandt oli vetoamalla saat tanut jutun, on tuomiossa 8. päivänä Toukokuuta 1907. katsonut selvitetyksi että, sittenkun Rahatoimika mari kirjeessä 28. päivältä Maaliskuu53
ta 1904 oli Insinööri Brandtilta tiedustellut ottaisiko hän tehdäkseen suunnitetmän vesivoiman edullisimmasta käyttämisestä Kajaanin kaurungille kuuluvissa koskissa ja mitlä ehdoilla hän toimittaisi sen, se kä Rahatoimikamarin puheenjohtaja, Insinööri Brandlin tähän antaman vastauksen johdosta, kirjeessä 13. päivältä sitä seuraavaa Huhtikuuta ilmoittaen ettei Rahatoimikamari tarkoittanut semmoista erikoistaskelmiin perustuvaa lausuntoa, josta vastauksessa mainittiin, vaan ainoastaan yleistä lausuntoa vesivoiman käyttämisestä sekä vaihtoehtoisesti vesivoiman suuruudesta ja sen ottaa vaiten tarpeellisten laitosten rakennuskustannuksista, tilannut sellaisen yleisiä perusohjeita sisällävän lausunnon, jollei se tulisi erittäin kalliiksi, Insinööri Frandt sittemmin samana vuonna oli Rahatoimikä marille toimittanut tilatusen lausun non; minkä vuoksi ja koskei Raha toimikamarin puolesta oltu näytetty, ttä sen ja Insinööri Brandtin kesken niinmuodoin tehty välipuhe oli laillisessa järjestyksessä piirettu taiettä Insinööri Brandtin lausunnostaan vaatima palkkio oli kohtuuton Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, on velvoittanut Raha toimikamarin kuitin saadessaan suorittamaan Insinööri Brandtille viisisataa neljäkymmentä markkaa viiden prosentin vuotuisen koron kanssa oikeudenkäynnin alusta 3. päivästä Huhtikuuta 1905. kunnes täysi maksu toimitettiin. Hovioikeuden tuomioon on Raha toimikamari anonut muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Insenööri Brandt on läättä perinyt, hänen kuitenkaan vastaamatta asiaan Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Raha toimikamari ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jääpysyväiseksi, minkä ohessa Raha toimikamari velvoitetaan suorittamaan 54
Insinööri Brandtille maksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota, kaksikymmentäkuusi markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A: Bonde. - Alteus. huunanR. A: Bonde. - Alteus. huunanC. J. Fingren lallkungusti Helmikuun 14. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa Vesannon pitäjästä kotoisin olevan Maakauppiaan Torsti Karhusen konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehet Karatuomari Rudolf Jack, Kuopion kaupungista, ja Asioitsija Kaarlo Ekberg, Rautalammin pitäjästä, ovat hakijoina sekä Kymin pitäjässä toimiva osakeyhtiö Halla Aktiebolag vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 14 päivänä Helmikuuta 1908 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää että Talolliset Heikki ja Ananias Jääskeläinen, Paavo ja Heikki Laukkanen sekä Juho Jaakko Kemppainen välikirjalla 3 päivältä Lokakuuta 1856 olivat oikeuttaneet osakeyhtiön Halla Aktiebolag suostuttua maksua vastaan kahdentoista vuoden Säsnä: R. B. C. J. T - C.t - N. K. /B. F. M. 5Sr 190. Pag. 152. R. D 1907.
aikana hyväksensä käyttämään kaikki heidän Keitelun pitäjän Koutojärven kylässä omistamansa perintötalon No 5 maalla kasvavat honka, petäjä - ja kuusipuut, jotka kahdentoista kyynärän korkeudella kuoren päältä mitaten täyttivät vähintään kahdeksan tuumaa että Talollinen Juhana Vesterinen oli kolmella kontrahdilla, joista kaksi oli tehty 23 päivänä Tammikuuta 1895, toinen Paavo Laukkasen kanssa ja toinen Talollisenlesken Eeva Kaisa Jääskeläisen kanssa tämän omasta puolesta ja alaikäisten lastensa holhoojana, sekä kolmas välikirja 28 päivänä viimeksimainittua kuuta Talollisten Wilhelm, Nestor ja Heikki Jääskeläisen kanssa, saanut oikeuden kontrahdissa määrättyä maksua vastaan kymmenen vuoden kuluessa hakkuuttaa ja poisvedattää kaikki ylläsanotun talon maalla kasvavat honka; pitäjä- ja kuusipuut, jotka seitsemän metrin korkendellä kuoren päältä mitaten täyttivät vähintään viisitoista senttimetriä, mutta olivat pienemmät kuin välikirjassa 3 päivältä Lokakuuta 1886 mainitut puut; että Juhana Vesterinen sittemmin oli osakeyhtiölle Halla Aktiebolag siirtänyt nöihin kolmeen kontrahtiin perustuvan oikeutensa, että Eeva Kaisa Jääskeläinen, omasta puolestaan ja sanotussa holhoojatoimessaan, sekä Wilhelm Jääskeläinen ja hänen vaimonsa Maria Jääskeläinen Nestor Jääskeläinen, Heikki Jääskeläinen ja tämän vaimo Fredrika Koljonen kuin myös Talollinen Pietari Savolainen ja hänen vaimonsa Eeva Kaisa Ikäläinen neljällä kauppakirjalla 12, 18 ja 19 päivältä Elokuuta 1898 olivat Torsti Karhuselle myyneet puheenaolevan talon; sekä että, sittenkun Toisti Karhunen tämän jälkeen, osakeyhtiölle Halla Aktiebolag ja Juhana Vesteriselle toimitetun haasteen nojalla, Pielaveden ja Keiteleen pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa oli vaatinut, että 3 päivänä Lokakuuta 1856 tehty 56
välikirja samoin kuin yllämainitut kolme Juhana Vesterisen kanssa laadittua välikirjaa 23. ja 28 päivältä Tammikuuta 1895. julistettaisiin Karhuseen nähden mitättömiksi ja Kihlakunnanoikeus päätöksessä 9. päivänä Marraskuuta 1899 hyljännyt Torsti Karhusen kerrotun vaatimuksen, Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Torsti Karhunen oli saattanut asian, oli 14 päivänä Helmikuuta 1900 antamassaan tuomiossa katsonut näytetyksi, että Eeva Kaisa Jääskeläinen ja muut sanotun talon omistajat, myydessään sen Torsti Karhuselle, olivat ilmoittaneet useinmainituilla välikirjoilla luovuttaneensa niissä määrätyt puut osakeyhtiölle Halla Aktiebolag ja Juhana Vesteriselle kuin myös nimenomaan eroittaneet nuo puut talon kaupasta ja vaatineet, että tuo seikka merkittäisiin kauppavälikirjaan, jonka vuoksi Kihlakunnanoikeuden päätös, mikäli Torsti Karhusen kanne välikirjojen julistamisesta mitättömiksi oli hyljätty, vahvistettiin, mutta jätettiin Torsti Karhuselle valta erikseen hakea osakeyhtiöltä Halla Aktiebolag korvausta niistä puista, mitkä yhtiö oli yli välikirjojen mukaista oikeuttansa ottanut talon maalta; jonka tuomion Keisarillinen Senaatti, Torsti Karhusen haettua sen muuttamista, tuomiolla 21. päivänä Toukokuuta 1901 oli jättänyt pysyväiseksi. Tämän jälkeen ovat Varatuomari sack ja Asioitsija Ekberg, ylempänä mainitussa toimessaan, Kymin ja Pyhtään pitäjäin käräjörunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että osakeyhtiö Halla Aktiebolag, vaikka yhtiön välikirjaan 3 päivältä Sokakuuta 1886 perustuva oikeus puheenaolevan talon maalta hakkuuttaa mainitunalaiset puut ja poisvedättää ne oli lakannut 3 päivänä Lokakuuta 1898., kuitenkin seuraavana talvena ja siis kontrahtiajan umpeen kuluttua oli siettä, Asioitsija Juho Paavilaisen Kesä - ja Heinäkuulla vuonna 1899. toimittaman katselmuksen 57
ja arvion mukaan, poisvedättänyt seitsemäntuhatta kaksisataa viisikymmentä pitäjä- ja kuusituhatta kahdeksansataa yhdeksänkymmentä kuusihirttä, joista seitsemäntuhatta sata viisitoista pitäjä- ja kuusituhatta kahdeksansataa kolmekymmentäyksi kuusihirttä oli vähintään seitsemän metsiä pitkiä ja kaksikymmentä senttimetriä paksuja eivätkä muut ollut täyttäneet välikirjoissa 23. ja 28 päivältä Tammikuuta 1875 määrättyä pienintä pituusmittaa, kuin myös neljäkymmentäneljä "alamittaista" ja sata seitsemänkymmentäseitsemän raakkipuuta tahi hirsiä ja raakkipuita yhteensä kolmenkymmenenkahden tuhannen sadan kahdenkymmenenkuuden markan kahdeksankymmenen pennin arvosta, jota paitsi osakeyhtiö Halla Aktiebolag jälkeen 3 päivän Lokakuuta 1898, Metsänvartija Juho Parsalan myöskin. Heinäkuulla vuonna 1899 pitämän katselmuksen ja arvion mukaan, oli sanotulta metsämaalta hakkuuttanut kahdeksantuhatta yhdeksänsataa kaksikymmentäkuusi alamittaista ja tuhat neljäsataa yhdeksän sellaista puuta, jotka seitsemän metrin korkaudella täyttivät vähintään kaksikymmentä senttimetriä, arvoltaan yhteensä kuusituhatta neljäsataa kolmekymmentäviisi markkaa kaksikymmentä penniä, sekä joukon kuivia hankia, koivuja, haapoja ja lyhyisiä tyviä yhteensä tuhannen yhdensadan kahdenkymmenen markan viidenkymmenen pennin arvosta, minkä vuoksi ja kun osakeyhtiö Halla Aktiebolag ei ollut suostunut maksamaan Torsti Karhusen konkussipesälle yllämainittujen, yhtiön oikeudettomasti osaksi poisvedättämien, osaksi hakkuuttamien puitten yhteen laskettua arvoa kolmea kymmentäyhdeksääntuhatta kuuttasataa kahdeksaakymmentäkahta markkaa viittäkymmentä penniä, Varatuomari Jacob ja Asioitsija Ekberg ovat vaatineet, että osakeyhtiö Halla Aktiebolag velvoitettaisiin suorittamaan Torsti Karhusen konkurssipesälle niinhy58
vin tämä rahamäärä kuuden prosentin vuotuisen koron kanssa 3. päivästä Lokakuuta 1898. kuin myös palkkiota edelläkerrotuista katselmuksista ja arvioista sekä sitä paitsi korvaamaan konkurssipesälle sen oikeudenkäyntikustannukset. Osakeyhtiön Halla Aktiebolag puolesta on asiassa väitetty, ettei yhtiö, välikirjassa 3 päivältä Lokakuuta 1886 määrätyn hakkuvajan umpeen kuluttua 3 päivänä Lokakuuta 1878, enää ollut hakkuuttanut saman välikirjan mukaisia puita ja että alamittaisia puita oli kaadettu ainoastaan, niinkuin kysymyksessä olevissa kontrahdeissakin oli myönnetty, sikäli kuin teitten raivaamista varten oli ollut tarpeellista, johon nähden ja kun yhtiö, käyttääkseen hyväksensä ennen ensinmainitussa välikirjassa määrätyn puunottoajan umpeen kulumista hakkuuttamansa puut, oli ollut oikeutettu vedättämään ne pois, kannetta on vastustettuKihlakunnanoikeus on 8 päivänä Joulukuuta 1903 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut osakeyhtiön Halla Aktiebolag, kuitin saadessaan, maksamaan Varatuomari Jackille ja Asioitsija Ekbergille, Torsti Karhusen konkussipesan toimitsijamiehinä, yhteensä kolmetuhatta yhdeksänsataa kymmenen markkaa yhdeksänkymmentä penniä, oikeastaan kolmetuhatta kahdeksansataa seitsemänkymmentäkaksi markkaa yhdeksänkymmentä penniä, ynnä viiden prosentin vuotuisen koron 19. päivästä Huhtikuuta 1902., jolloin haaste asiassa oli yhtiölle toimitettu kuin myös kummastakin ylläkerrotusta katselmuksesta ja arviosta kaksisataa markkaa, jota paitsi yhtiön tuli huudellasadalla markalla korvata Varatuomari Jaikille ja Asioitsija Ekbergille heidän oikeudenkäyntikulunkinsa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Väratuomari Jaak ja Asioitsija Ekberg olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 25 päivänä Syyskuuta 59
1907 katsonut tosin selville käyneen, että osakeyhtiö Halla Aktiebolag, 3. päivänä Lokakuuta 1886 tehdyn kontrahdin rauettua 3 päivänä Lokakuuta 1898, oli puheenaolevan talon metsästä poisvedättänyt hakkuuttamansa seitsemäntuhatta kaksisataa viisikymmentä pitäjä - ja kuusituhatta kahdeksansataa yhdeksänkymmentä kuusihirttä, joista seitsemäntuhatta sata viisitoista pitäjä - ja kuusituhatta kahdeksansataa kolmekymmentäyksi kuusipirttä olivat täyttäneet kontrahdissa määrätyt mität ja jäännöspuut olleet seitsemää metriä lyhyempiä, sekä sitäpaitsi neljäkymmentäneljä puuta, jotka 23 ja 28 päivänä Tammikuuta 1895. laadittujen kontrahtien määräyksien mukaan olivat olleet alamittaisia, ynnä sata seitsemänkymmentäseitsemän kappaletta hylkypuita, kuin myöskin samasta metsästä, yli sen mikä teitten raivaamiseen oli ollut tarpeellista, hakkuuttanut metsässä vielä jälkeen 3 päivän Lokakuuta 1898 olleet kahdeksantuhatta yhdeksänsataa kaksikymmentäkuusi pitäjä - ja kuusihirttä, mitkä eivät myöskään olleet täyttäneet viimeksi mainituissa kontrahdeissa säädettyjä mittoja ja jotka pidetyssä katselmuksessa olivat arvatut kahteentuhanteen kuuteensataankahteen markkaan kymmeneen penniin, sekä tuhat neljäsataa yhdeksän pitäjä - ja kuusihirttä ensinsanotussa kontrahdissa määrättyä suuruutta, kaksituhatta kahdeksansataa kolmekymmentäsemän kappaletta koivuja, haapoja ja kuivia honkia kahdeksansadan seitsemänkymmenenkahdeksan markan viidenkymmenen pennin arvosta ynnä neljäsataakaksi kappaletta yhdestä viiteen metriin pitkiä tyviä; mutta koskeivät Varatuomari jaok ja Asioitsija Ekberg olleet väittäneetkään, että kysymyksessä olevat, talon metsästä poisvietyt hirret olisivat hakatut jälkeen 3. päivän Lokakuuta 1898, sekä osakeyhtiö Halla Aktiebolag, joka kaatamalla puut maahan oli ottanut ne hallintaansa, oli ollut laillisesti 60
oikeutettu kontrahtiajan umpeen kuluttua omistajana ne hyväksensä käyttämään, eivätkä Varatuomari sock ja Asioitsija Ekberg vastoin yhtiön kieltoa olleet toteennäyttäneet, että yllämainitut saman päivän jälkeen metsässä vielä löytyvät tuhat neljäsataayhdeksän petäjä - ja kuusihirttä sekä neljäsataakaksi lyhyempää tyveä, joiden viimeksisanottujen paksuudesta mitään selvitystä ei oltu saatu, olisivat kaadetut hakkunajan umpeen kuluttua, sentähden ja huomioonottaen, että osakeyhtiö Halla tatiebolag Kihlakunnanoikeuden asiassa julistamalla päätöksellä oli velvoitettu maksamaan Torsti Karhusen konkurssipesälle korvausta niinhyvin metsään jätetyistä kahdeksastatuhannesta yhdeksästäsadasta kahdestakymmenestäkuudesta alanuttaisesta petäjä- ja kuusipuusta sekä kahdestatuhannesta kahdeksastasadasta kolmestakymmenestäseitsemästä koivusta, haavasta ja kuivasta hongasta yhteensä kolmetukatta neljäsataa kahdeksankymmentä markkaa kuusikymmentä penniä, kuin myös Juho Paavilaisen toimittamassa katselmuksessa arvatuista seitsemää metriä lyhyemmistä puista neljäsataa kolmekymmentä markkaa kolmekymmentä penniä, oikeastaan kolmesataa yhdeksänkymmentäkaksi markkaa kolmekymmentä penniä, on Hovioikeus jättänyt pysyväiseksi sen loppupäätöksen, johon Kihlakunnanoikeus oli asiasta johtunut, muun puolesta paitsi että osakeyhtiö Halla Aktiebolag velvoitettiin korvaukseksi Torsti Karhuselle Juho Tarsalan pitämästä katselmuksesta kertyneistä kustannuksista suorittamaan Varatuomari Jaakille ja Asioitsija Ekbergille neljäsataa kaksitoista markkaa viisi penniä Hovioikeuden tuomioon ovat Saratuomari Jack ja Asioitsija Ekberg anoneet muutosta perustelmalla, johon osakeyhtiön Halla Aktiebolag puolesta on säädetyssä järjestyksessä vastattu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei61
vät Varatuomari jaok ja Asioitsija Edberg ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua, 25. päivänä Syyskuuta 1907 annettua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Varatuomari Jack ja Asioitsija Ekberg, edelläsanotussa toimessaan, velvoitetaan suorittamaan osakeyhtiölle Halla Aktiebolag, sillä jutun vuoksi täällä olleiden kulunkien korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomäiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde. C J. Tingren R. A. Bonde. C J. Tingren landtjugusti  Eemä Svarande. 1 Alh. Augusti Adam Lejander. Helmikuun 19. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa Talollisenleski Valpuri Karjalahti, Haapajärven pitäjän Haapajärven kylästä, on hakijana ja Kauppiaanleski Mathilda Josefina Kuttelus, sanotusta kylästä, vastaajana Annettu Oikeusosastossa 19. päivänä Helmikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittetyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Mathilda Josefina Kattelus taapajärven ja Reisjärvon pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa oli valvoneet hänen ja 10. päivänä Syyskuuta 1904. kuolleen miehensä Kauppias Juho Katteluksen kesken 18. päivänä sitä edellistä Tammikuuta tehdyn kirjallisen testamentin, jossa säädettiin että, jommankumman testamen tintekijän kuoltua, jälkeenelävä saisi täylellä omistusoikeudella kaiken heidän pesänsä omaisuuden, on Valpuri Karjalahti, Juho Katteluksen ainouna sisarena ja perillisenä, Kihlakunnanoikeudessa vaatimut että, koskLäsnä: K.S - C; F - lit - W. H. Hal H. SS: 215. SS: 215. Pag S7. R. D. 1907.