Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
till förmån för de personer eller firmor, Proger uppgifvit eller komme att uuppgifva, dock icke utöfver ett belopp af sammanlagdt etthundratusen mark, så har bemälde bank, på stämning å Handlanden Kroger, i dennes egenskap af utredningsmani Konditorn Klatis sterbhus, vid Rådstufverätten i Helsingfors anfört, att banken, i anledning af Krogers den 22. November 1898 till banken utfärdade redebours förbindelse, för hans räkning och till förmån för Handelsförman Armaur å tompany i staden Thikago uti Nordamerkas Förenta ståter öppnat en jembounskredit hos Ranförhuset C. F. Hambro v. Sen uti resedens staden Linden i konungariket Storbrilannien; och emedan utaf ifrågavarande embourser en utaf sagda finna å berörda bankertens dragen, den 6. Mars 1899. till betalning förfallen och genom Wasa Aktiebank för Handlanden Ströger till inlösen upptedd trätta å trehundratrettiofyra påunds två skillings och två peneesterling icke blifvit af Kröger in löst, har Wasa Aklidank yrkat Handlanden Skögers förpligtande i hans ofvanomförmälda egenskap att, på grund af för berörda utaf Kondelorn Släti utfärdade förbindelse, af de Rätts sterbhus tillhöriga medel, som han ännu möjligen omhänderhade, till banken genast utgifva nämnda penningbelopp antingen i ofvansagda myntslag eller i finskt mynt efter å orten gällande å vista kurs med sex procents ränta derå från rättans omförmälda förfallodag intill skeende full liwid, fyratiotvå mark tjugusju penni i provision och två mark i pörtökostnader. I saken hörd har Handlanden Köjer, som uppgifvit, att han befunne sig i konkurstillstånd och att de medel, från i egenskap af utredningsman i aflidne Kondetorn Matts sterbius omhänderrätt, icke af honom förvaltades särskildt, utan anginge bland de af honom afträdda tillgångarna, genmält, att, enär anhållan at Råger om omförmälda fembomskredit framställs och af Wasa Aktebank beljats först den 22. November 1805 och således efter Kondetorn Matts frånfälle, dennes sterbhus icke kunde åhvärfvas ansvarighet är den förlust, lanken tidet i följd af sagda tre536
det, helst särskild borgen för densamma ingåtts af Vicehäradshöfdingen Gunnar Hjelt, hvarföre Handlanden Kröger anhållit, att bankens talan måtte för kastas, åtminstone såvidt den sträckte sig utöfver hälften af det fordrade beloppet. Härå har Rådstufvurätten, hvarest godemannen i Handlanden Skögers konkurs Bankdirektören Aronstedt och Handlanden Wilhelm Rensen jemväl blifvit i målet hörde medelst den 3. Maj 1899. afkunnadt utslag, såvidt nu är i fråga deri utlåtit sig och förklarat väl utredt vara, att aflidne Bondetorn Näte i by liden den 19. Mars 1798. skriftligen iklädt sig borgen för betalningen af de remborgsor, som Wasa Aktiebande under samma år redan öppnat eller komme att öppna för Handlanden Skögers räkning, men emedan Bondetorn Rätt aflidit den 6. Augusti sagda år och nu ifrågavarande fembomskredit hos Bonförhuset C. A. Hambro å Son blifvit Handlan den Kröger af banken beviljad först den 22 derpåföljande November eller således efter Rondetorn Rätts död, ty ansåg Rådstufvurallen nämnda borgensansvarighet icke panna omsatta Handlanden Reggers på grund af sagda femboukrodet uppskomna förbindelser, hvarför Wasa Aktiebanks i målet utförda talan af Rådstufvurätten förkastades. Hofrätten, under hvars pröfning Kasa Aktiebarnk i vadeväg dragit målet, har genom dom af den 17. Mars 1900. deri utlåtit sig och funnit utredt vara, att aflidne Bondetorn Räte i lifstiden genom ofvan omförmälda förbindelse den 19. Mars 1898. för betalningen af de rembrucker, som Wasa Ahtiolarik på updrag af Handlanden Kröger under lippet af nästsagda år redan öppnat eller komme att öppna hos utländska kreditanstalter eller hos sig sjelf till förmån för de persöner eller färmor, Handlanden, Krogen uppgifvit eller komme att uppgifva, iklädt sig borgen såsom för egen skuld, dock ej utöfver ett belopp af sammanlagdt etthundratusen finska mark, hvarföre och då nämnda borgen altså utan Hendetorn städes vidare hörande varit lindande för
alla emellan Wasa Aktiebank och Handlanden Kröger under år 1898 ingångna aftal af omförmäld beskaffenhet och till ofvan uppgifna legränsade belopp samt Handlanden Kröger icke styrkt, att banken vid beviljandet af ifrågakomna rembourskredit den 22. November 1895 egt kännedom om Rondatorn Råtes derför innan timade frånfälle. Hofrätten, med ändring af Rådstufvurättens utslag, ålagt Handlanden Kröger i hans redan uppgifna egenskap, att, på sätt Wasa Aitiebank i ofvanstående måtto yrkat, ur de Rondatorn Mätes sterbhus tillhöriga medel, som Krige ännu möjligen omhänder rads, till Wasa Aktiebonde genast utbetala ofvannämnda trättas innehåll, trehunpatreltiofyra påunds två skillings och två rena skilling, antingen i nämnda mynt lag eller i finnet mynt, efter den vid betalningstiden å orten gällande å vista hus, med sex procents årlig ränta derå från traltans förfallodag, den 6. Mars 1899, tills full liqvid följde, äfvensom, efter samma beräkningsgrund, enligt bestämning i remfverskontraktet en half procent af trättans belopp i provision, dock ej utöfver fordrade fyratiotvå mark tjugusju penni och två mark i protokostnader. Uti denna Hofrättens dom hafva Handlanden Kröger och Bankderektören Cronstedt, gemensamt, i underdånighet anhållit om ändring genom ingifven deduktion, den Wasa Ahtiebänk föreskrifven ordning bemätt. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner Handlanden stragar och Bankdirektoren Crenstedt icke hafva anför stäl till ändring i Hofrättens dem, vid hvilken fördenskull kommer att bero jemte det Handlanden Reger och Bankdirektören Arinstedt kännas skyldiga att till Wasa Aktiebank erlägga afgifterna för dess exemplar af Kejserliga Seratens dom med tjugusex mark. det alle som vederbör, till underdrånig efterrättelse lander. Hans Kejserliga Ruistats Haga Tammi Dess Senat för Finland A. af Nyborg seltienet Efvensor: Juhan Hummelin Witt Aminoff 538
Den 23. Oktober 1900. 1 Hans Kejserliga Majestäts Hoga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt varsionskilling, från Åbo Hofrätt inkommit sjö rättsmål emellan Handlanden Jorgen Nissen, från Helsingfors stad, sökande, samt Finska ingfartygs Aktiebolaget i samma städ, warande: Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Lars Justilie Departement, i Helsingfors, den 23. Oktober 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Wid Rådstufvurätten i Helsingfors hade aktiebolaget i Björnebergs stad "Satakunnan Kansallismielisten Kauppaosakeyhtiö, efter stämning å Handlanden Nissén, anfart, att Handlanden Nissen uti aftal, hvaröfver slutsedel den 2. Oktober 1897. upprättats, förbundit sig att låta på sin bekostnad från staden Margille i apulliken FransGde A. af N. - C. J. E. H. - J. A. A. Af. No 1002. Pag. 4. R. D. 1900.
icke till Räfsö hamn med en Finska Angfartys Aktiebolaget tillhörig ängare, som enligt annons skulle afgå från Marseille inom samma Oktober månad, transportera ett af Pissen till Talakunnan Kansallismielisten Kauppaosakeyhtiö, försåldt nästi luetemjöt och mannagyn, men att sagda varor emellertid blifrit befordrade till Helsingfors, deri från de på sistsagda bolags bekostnad å jernväg framskaffats till Björnberg; och hade Sata kunnan Kansallismedisten Kauppaosakeyhtiö, i anledning häraf yrlat Handlanden Nissons förpligtande att ersätta bolagit de detsamma genom antydda kontrakti brott åsamkade utgifterna för beorda jernvägstränsport med 813. mark 6. penni, efter afdrag af 188. mark, utgörande den beräknade lott naden för varornas frambefordrande från Stafso namn till Björni borgs stad; derå Städstufvurätten, efter det Handlanden Nissen blifvit i saken hörd, medelst den 20. Juli 1898. afkunnadt utslag utlåtit sig i målet och, på upptagna skäl, ålagt Handlanden Nissen att till bolaget "Satakunnan Kansallismielisten kauppaväskyhtiö, utbetala de i antydd måtto fordrade 625. mark 6. penni; och hade Åbo Hofrätt, där Handlanden Nissen i vadeväg sökt ändring uti sagda utslag, uti dom den 31. April 1599. låtit vid detsamma förblifva. Sedermera har Handlanden Nissen, efter Finska Angfartygs Aktieboläget ågången stämning, jemväl vid ofvannämnda Rådstufvurätt yrkat, att enär Handlanden Niseen med nästaagda bolag träffat sådant fräkt aftal, att bolaget skulle frambefordra förberörda varor till stäfsö oberoende deraf om husttafiken för ishinder upphört eller icke, men Finska Angfartygs Aktiebolaget det oaktadt lössät lasten i Helsingfors samt, utan att höra Handlanden Nissen, på jemväg af
sändt varorna i fråga till Björneborg, Finska Angfartygs Aktiebolaget måtte skyldigkännas att till Handlanden Nissen utbetala omförmälda penningebelopp, 625. mark 6. penni, som Handlanden Nissen nödgats utgifva till bolaget "Satakunnan" Kansallismielisten Kauppavakeyltiö. I saken hördt, har Finska Augfartygs Aktiebolaget genmält, att bolaget visserligen hösten 1897. med Handlanden Nissen ingått sådant fraktaftal, att bolaget skulle med någon af de sista lägenheterna samma höst från staden Marseille till Räfsö hamn för Handlanden Nissens räkning frambeferdra mjöl och andra handelsva. ror, utan afseende derå, om ishinder mötte eller icke, men att aftalet skett under uttryckligt förbehåll, att godsets vigt utgjorde mint 400. tons. Då Handlanden Nissen emellertid låtit teckna konnässement öfver ifrågakomna varor till Björneberg och dessutom underlåtit att afskoppa gods till öfverenskommen vigt samt sålunda själf brutit paktaftalets bestämmelser, har Finska Angfartys Aktiebolaget emotsett förkastande af Handlanden Nissens i saken förda talan. Efter det härå ej mindre Handlanden Nissen bestridt, det han genom ifrågavarande fraktaftal förbundet sig att afsända varor till minst 400. tens vigt, än parterne ömsesides gjort anspråk på rättegångskostnadsersättning samt Rådstufvurättens i sjörättsmål anlitade sakkunnige biträden, Sjökaptorerne Oskar Wilhelm Andstén och Adam Edvard Konstantin Bergman, afgifvit yttrande i målet, har Rådstufvurätten medelst den 22. Augusti 1899. afsagdt utslag utlåtit sig att, ehuruväl Finska Angfartygs Aktiebolaget, som erkänt, att parterne emellan aftalats om transport af ett parti mjöl och gryn med bolagets ängfartyg från staden Mar500
sändt varorna i fråga till Björneborg, Finska Angfartygs Aktiebolaget måtte skyldigkännas att till Handlanden Nissen utbetala omförmälda penningebelopp, 625. mark 6. penni, som Handlanden Nissen nödgats utgifva till bolaget Satakunnan Kansallismielisten Kauppavakeyltiö. I saken hördt, har Finska Augfartygs Aktiebolaget genmält, att bolaget visserligen hösten 1897. med Handlanden Nissen ingått sådant traktaftal, att bolaget skulle med någon af de sista lägenheterna samma höst från staden Marseille till Räfsö hamn för Handlanden Nissens räkning frambefördra mjöl och andra handelsvaror, utan afseende derå, om ishinder mötte eller icke, men att aftalet skett under uttryckligt förbehåll, att godsets vigt utgjorde mint 400. tens. Då Handlanden Nissen emellertid låtit teckna konnässement öfver ifrågakomna varor till Björneborg och dessutom underlåtit att afskeppa gods till öfverenskommen vigt samt sålunda själf brutit paktaftalets bestämmelser, har Finska Angfartys Aktiebolaget emotsett förkastande af Handlanden Nissens i saken förda talan. Efter det härå ej mindre Handlanden Nissen bestridt, det han genom ifrågavarande fråhtaftal förbundit sig att afsända vara till minst 400. tons vigt, än parterne ömsesides gjort anspråk på rättegångskostnadsättning samt Rådstufvurättens i sjärättsmål anlitade sakkunnige biträden, Sjökap tenerne Oskar Wilhelm Andstén och Adam Edvard Konstantin Bergman, afgifvit yttrande i målet, har Rådstufvurätten medelst den 22. Augusti 1899. afsagdt utslag utlåtit sig att, ehuruväl Finska Angfartygs Aktiebelaget, som erkänt, att parterne emellan aftalats om transport af ett pasti mjöl och gryn med bolagets angfartyg från staden Mar
ceille till Räfsö hamn, oberoende af ishinder för fastyget, att till nämnda hann framkomma, icke gittat i bevis leda, det bolagets åtagande skett med vilkor, att vå roi af minst 400. tons vigt skulle med samma fastyg afsändas, så har Städstufvurätten, enär de i lästningsarten inskeppade varorna uti konnässementet öfver desamma stälts att aflemnas i Björneborg, om hvilken ort Handlanden Nissen ej ens påstått, att öfverenskommelse parterne emellan träffats, ansett Finska Angfartygs Aktiebolaget och dess förtygsbefälhafvare redan på denna grund vara befriade från den tilligare förbindelsen att icke åberopa isktansut och ishinder såsom utsäkt för utlössning af lasten å annan ort än Räfsö; i anseende hvartill och då meranämnda varor i följd af isbinder icke kunnat sjöledes frambefordras till Björneborg, Handlanden Nissens i saken väckta talan af Rådstufvurätten förkastats samt Nissen ålagts att ej mindre ned sextio mark hålla Finska Angfartygs Aktiebolaget skadeslöst för dess rättegångs umgälder än till Sjökapteneene Andstén och Bergman, i arvoden för deltagandet i sakens handlinggning utgifva fyratio mark åt dem hvardera. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Nissen i vadeväg ära git saken, har medelst dom den 21. November 1899. låtit vid Rådstufvarättens utslag förblifva jemte det Handlanden Nissen känts skyldig att med fyratiofem mark godtgöra Finska Ångfartings Aktiebolaget dess i Hofrätten hafda kostnader. Uti Afrättens dom har Handlanden Nissen i underdånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, den Finska Angfartygs Aktiebolaget i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten ta512
git i öfvervägande och finner Handlanden Nissen icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken alltså kommer att förblifva, jemte det Handlanden Nissen kännes skyldig att till Finska Angfartygs Aktiebolaget gälda afgifterna för dess exemplar af Kejserliga Senatens dom med tjugusex mark. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Higa Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. 1 J; Heiket. E. Johnsson Julius Hummelin Adolf Aminoff Den 24. Oktober 1900. 1o Hans Kejserliga Majestäts laga Samn. Dess Senats för Finland dom uti ett på ned sätt revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommit mål emellan Bonden Erik Seppälä, från Lammvesi by i Saarijärvi socken, sökande, samt Bonden från Kumasjärvi by i samma socken Wilhelm Kulhanmäki och hans hustru Brita Lisa Kulhanmaki, svarande, angående häfvande af köpe aftal: gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och dess Jusstelie Departement, Helsingfors, den 27. Oktober 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemlat följande. Efter Erik Seppälä ågången stämning hafva Wilhelm och Brita Lisa Stulhanmäki inför Häradsrätten i Saarijärvi och Uurais och nars tingslag anfört, att Wilhelm Kulhan mäki genom den 10. Februari 1894. upprättad hriftlig afhandling för en köpeskilling af eller ren mark på femton års afverkningsled åt Erik Seppälä försålt alla å Wilhelm och Brita Lisa Kulhanmäki gemensamt tillhöriga ett åt tondedels mantal af Kulhanmäki skatte hemman No 3. i ofvannämnda Kiimasjärvi Sdo - 48 - 53. - A. K. - E.t Esit. No 1104 No 1104 Såg. 226. R. D. 1877. Finsk öfversätt ning af Kejser liga Senatens dom medföljer originala upp ditionen
by rädande furu och granbud af uti af handlingen upptagna gemensioner, hvar vid Wilhelm Kulhanmäki förbehållit sig all före den 1. påföljande Oktober emot erläggande af sagda penningebopp jemte ränta åter lösa skogen; men att, emedan Brita Lisa Kulhanmäki egde giftorätt i berörda hemman Wilhelm Kulhanmäki icke varit berättigad att, såsom emellertid skett, utan Brita Lisa Kulhanmäkis samtycke försälja lägenhetens skog, hvarföre och då Erik Seppälä sedermera med gifvet Wilhelm och Brita Lisa Kulhanmäki rätt att inlösa skogen äfven efter den i af handlingen upptagna tidens utgång, makar na Kulhanmäki yrkat, att sagda köp, som tillkommit endast för att säkerställa Erik Seppälä för återbetalningen af omförmälda penningebelopp, måtte förklaras egerligt Häröfver hörd har Erik Seppälä mölsagt ofvanberörda talan, enär Wilhelm Kulhanma hi i egenskap af målsman för sin hustru egt rätt att försälja ifrågavarande skog och densamma icke inom den öfverenskomma tiden blifvit återfort samt Erik Seppälä ej heller medgifvit sina melparter förlängd tid dertill. Sedan vittnesförhör i saken försiggått och densamma i öfrigt häst den omgång handlingarna den närmare utvisar, har Häradsrätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för rättegångs kostnaden, genom utslag den 21. Oktober 1898. förklarat utredt vara, att Erik Seppälä erkänt sig hafva med Wilhelm och Brita Isä Kulkummäki öfverenskommit att des se, om de till honom återbetalade den för oftanämnda skog bestämda köpesumnan, ettusen mark, jemte ränta, skulle vaå berättigade att när som helst återfå ske gare, hvarföre och då likaledes styrkt blifvit att ifrågavarande skogshandet blifvit af slutad för att säkerställa Erik Seppäla för återbetalningen af den utaf honom åt mot parterne försträckta summa, Haradsrätten berättigat Wilhelm och Brita Eva Kulanmäki att inom en månad efter det häradsrättens utslag vunnit laga kraft till Erik Seppälä gälda ettusen mark med sex procents årlig ränta derå från dagen för köpebrefvets upprättande, den 10 Februari 1894, eller, om Erik Seppälä holle sig undan, nedsätta summa me 500
del uti Svarijärvi sockens sparbank, af ensom ålagt Erik Seppälä att, sedan detta skall, till Wilhelm och Brita Lisa Kulhammäki afträda änsagda skog, jemte det Häradsrätten förklarat att, om måkarna Ruthanmäki icke inom dem före lagd tid erlade eller nedsatte nämnda penningbelopp, de skulle gå förlustiga all rätt till återfående af skogen samt del om den samma afslutade köp förblifva beständande hvarhos Erik Seppälä skyldigkänts att ersätta Vilhelm och Brita Lisa Ruthanmäki för deras kostnader i rättegången med trettiofem mark. Hofrätten, under hvars pröfning Erik Leppälä i väderäg draget saken, har den 25 Augusti 1899 deri meddelat dom; och jemte det Seppäläs anhållan om målets återförvisande till Häradsrätten på det han komme i tillfälle all genom afhörande af särskilda personer, hvilkas skriftligen afgifna intyg ändringsansökningen bi lagts, styrka riktigheten af sin i Hofrätten gjorda anmärkning att såsom vittnen målet hörda Torparen Tobias Ketula och hans hustru Maria Ketula kunde ränta nylla eller skada af sakens utgång samt förty borde för återgångsvittnen förklaras, med afseende å innehållet af sagda bevis förkastals samt makarna Ketulas vittnesmål bibehållits vid laga kraft och verkan, har Hofrätten låtit bero vid Härads rättens utslag, dock sålunda, att Wilhelm och Brita Lisa Kulhammäki egde inom en nånad efter det Hofrättens dem gafs till Erik Seppälä erlägga eller i ofvanbemälde parlank nedsätta de i berörda utslag om förmälda medel; och ålades Erik Seppälä ett med fyratiofem mark ersätta Wilhelm Kulkanmäki för hans i kopällen hafda rättegångskostnader. Uti Hofrättens dom har Erik Seppälä i underdånighet sökt andring medelst ingifven deduktion, som blifvit af Wilhelm och Brita Lisa Kulhammäki i föreskrifven ordning bemält. Hvad sålunda förelupet och handlin garna i målet vidare innehålla har Fagerliga Senaten tagit i ofverägande samt finner Erik Seppälä icke hafva är fart skäl till ändring i Hofrättens ofrån berörda dem, vid hvilken alltså kommer 515
ill förblifva, dock sålunda att Wilhelm och Brita Lisa Kulhanmäki lora, för berarande af sin rätt att återfå ifråga varande skog, inom tre månader härefter till Erik Seppälä utgifva eller i Saarijar vi sparbank nedsätta ettusen mark med ren procents ränta derå beräknad från den 10. Februari 1894. till dagen då betalningen eller nedsättandet fullgöres; hvarhes Erik Seppälä kännes skyldig att till Wilhelm och Brita Lisa Kulhanmäki erlägga afgifterna för deras exemplar af denna Kejserliga Senatens dem med tjugusex mark. Pelalle, som vederbör, till underdånig efterrätlelse länder Hans Kejserliga Majestäts Högadaren Och Senat för Finland: Henr. Storevius. Emil Forsman. Henr. Storevius. Emil Forsman. A. J. Kumlin. x, Andersin. E. Ascholin. Den 24. Oktober 1900. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, pånedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Handlanden Julius Möger, från staden Hull i konungariket Storfrittanniem, sökande, och Handlanden i Åbo stad Johan Gustaf Wigelius, svarande, angående fordran: gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Less Justitia Departement, i Helsingfors, den 24. Oktober 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Wid Rådstufvurättens i Åbo stad sammanträde den 24. Januari 1898. har Handlan den Majer, efter Handlanden Wegelius ägången stämning, anfört, att Myer på redvisition af Handlanden Wegelius enligt särskilda fukturor från staden Hull på Wigelius rist till honom öfversändt, den 9. Oktober 1897. 5 tunnor Böldvin öppet för 5. ponnds 5. skillings, den 23. i samma månad 50. tunnor Enords Baldvin oppel för 6. procents 15. skillings och 11. tunnor frånska husret öppel för 7. påunds samt den Afde träfd - E. J. H. W. - 71. K. 9. No 1106. Pag. 75. RD. 1899.
6. derpåföljande November 1 läda Sidon vitroner för 11. skillings, allt engelskt mynt. Då emellertid Handlanden Wigelius icke erlagt priset för ofvan uppräknade varor, har Händ landen Meijer yrkat Wigelius förpligtande att till Meijer utgifva sammanlagda belop pet af berörda fakturor 71. pognits 11. skillings jemte 5. procents årlig ränta derå från förenämnde den 24. Januari äfvensom godtgöra Majer för hans umgälder i målet. Isaken hörd har Handlanden Wigelius genmält, att af ifrågavarande frukt ofvanuppgifna 50. tunnor Snöros Bålelvin oppel vid framkomsten till Åbo varit till största delen skadade af röta, hvarför och då Wigelius icke godkänt, att varorna skulle öfver sändas på hans risk, Wigelius icke velat för nästberörda öppel betala det af Handlanden ellerjer fordrade priset, utan endast 10. mark 16 penni för tunnan, jemte det Wigelius förklarat sig villig att för återstoden af värorna erlägga de af Myer äskade beloppen, hvilka Wigelius aldrig vägrat gälda. Efter det vittnesförhör i målet egt rum, har Rådstufvurätten medelst den 9. Maj 1898. afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att sju tunnor af de femtio tunnor Snöms Baldvin oppel, Handlanden Wigelius fått emottaga af Handlanden Myer vid framkomsten till Åbo varit af röta så angripna, att endast omkring trettio procent af desamma utgjort frisk frukt, och som Handlan den Nyer emot Handlanden Wegelius bestridande icke styrkt, att varan från Hull öfversändts till Åbo på Wigelius´ risk, samt Handlanden Wigelius ej heller ädagalagt, att de öfriga tunnorna innehållit förskämd frukt, har Rådstufvurätten älagt Handlanden Wigelius att emot qvitto till Handlanden Myer genast utbetala fordrade sjuttioen påunds elfva skillings engelskt mynt, efter afdrag af priset för nämnda sju tunnor skadad frukt, åtta nämnds fyra skillings sex penee, eller så lunda sextiotre påunds sex skillings sex renee jemte fem procents ränta derå från lagsökningsdagen, den 24. Januari 1898. anlingen i samma myntslag eller i finskt mynt efter den vid betalningstiden gälrande kurs; hvarhos och jemte det Handlanden Wegelius hänts skyldig att till Hand