Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei yhtiö ytterstfors Trävaru Aktiebolag och esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden puheenalaista tuomiota mikä li sillä on hyväksytty Kihlakunnanoikeuden ylempänä mainitut, 6. päivana Maaliskuuta, 10. päivänä Toukokuuta ja 29. päivänä Elokuuta 1901. julistamat väitipäätökset; ja koska, mitä muuten asiaan tulee, yhtiö Ytterstfors Tråvaru Aktiebolag, huolimatta siitä että kysymyksessä oleva lauttaus välikirjalla 21. päivältä Syyskuuta 1898. annettiin Simo Laatikaiselle ja Heikki Tossavaiselle urakalla suoritettavaksi, on paikkakunnallisen asiamiehensä John Sundbergin kautta hoitanut ja johtunut mainittua yhtiön hyväksi toimitettua lauttani ta ja tällä menettyttään ja muutenkin asettunut sellaiseen suhteeseen lauttaukseen, että sitä varten otetut ja siinä käytetyt työmiehet, joitten ei ole näytetty saaneen tietää siitä, että he olivat palkatut urakoitsijain työhön, ovat täydellä syyllä voineet luulla olevansa otetut yhtiön palvelukseen ja saavansa siltä työpalkkansa, sekä John Sundberg, sanotussa toimessaan, itä paitsi on luvannut Aapeli Heikkiselle ja meille edellä nimitetylle työmiehille palkan heidän lauttauksessa toimittamastaan työstä ja korvauksen iltä nyt kysymyksessä olevalta ajalta, joka heiltä on kulunut palkan dotuksessa, sentähden ja kun näin llen ja sen selvityksen perusteella, joka on esitetty jutussa vaadittujen nalkkojen ja odotusta koskevien korvausten määrästä, kanne on pidettävä todistettuna myöskin mikäli se koskee yhtiö Ytterstfors Tråvaru Aktiebolagia, katsoo Keisarillinen Senaatti ettei yhtiö le osottanut syytä muuttaa sitä lopnutulosta, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut, muun puolesta, paitsi että Waratuomari Seppäselle ja hänen asiakumppaneilleen jutussa myönnetty oikeudenkäymiskulujen korvaus kohtuuden mukaan vähennetään kahdeksi
tuhanneksi markaksi, joten oikaistuna sama tuomio muuten jää pysyväksi. Tästä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: J. G. Sohlman Valentin hemmans af Andersin. J N Barnlund E. Asikolin. Lokakuun 24. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Kaasan Hovioikeudesta tullassa, talonkaupan moittimista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Juho Heikki Matinpoika Uimarihuhta eli Ylitalo, hänen täysiikäiset lapensa Talollisenvaimo Kaisa Maria Sampela sekä Matti Heikki ja Hilsa Uimaripuhta, alaikäisten lastensa Valpuri, Abel ja Jalmari Uimarihuhdan holhoja Talollinen Pekka. Matinpoika Uimarihuhta ynnä Kaisa Maria Samuelan mies Talollinen Juho tappa Matinpoika Sampela, kaikki Kemijärven pitäjän Ylikylästä, yhteisesti, ovat hakijoina sekä Kauppias Matti Hirmu, Kemin pitäjän Hirmulan kylästä, ja Porin kaupungissa toimiva yhtiö. Räfsö Ängsågs Ktiebolag, kumpikin erikseen, vastaaiina: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 24 päivänä 1904 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, sikäli kuin nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: läsnä: J G S - E. A - J. N. B. (b73.) No 1009 Såg. 45. R. G. 1904.
Kirjallisesti haastateltuaan Kauppias Hirmun ja yhtiön Räfsö Ängsågs Aktiebolag Kemijärven ja Kuolajärved pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, ovat Juho Heikki Uimarihuhta ja hänen arakumppaninsa siellä lausuneet, että Juho Heikki Uimarihuhta oli vaimonsa holpuri Pekantytär Uimarihuhdan kuoltua välikirjalla Huhtikuun 18. päivältä 1872 luovuttanut avioliitossa Valpuri Pekantyttären kanssa ostamansa neljänneksen Mäkelän perintötaloa No 15. edellämäin tussa Ylikylässä Kauppias Hirmulle viidestätuhannesta markasta, josta rahamäärästä kaksituhatta sata markkaa kohta maksettiin, mutta koska Juho Heikki Uimarihuhta samalla oli pidättänyt itselleen oikeuden seuraavan Joulukuun 25 päivään asti sanotulla hinnalla lunastaa talon takaisin ja puheeksi tullut kauppakirjan muodassa tehty välikirja ei ollut tarkoittanut tosellista kauppaa, vaan ainoastaan vakuuden perustamista Kauppias Hirmulle hänen Juho Heikki Uimarikeldalle antamastaan kahdentuhannen salan markan lainasta, sekä kolmas osa tilasta kuului Juho Heikki Uimarihuhlan lapsille perintönä heidän äitinsä Kalpuri Pekantyttären jälkeen, jota alaikäisten talonosaa Juho Heikki Uimarihuhta ei ollut voinut laillisesti myydä, koskei hän semmoiseen myyntiin ollut hankkinut Kihlakunnanoikeuden suostunusta, sentähden ja kun sanottu lainasumma sittemmin oli Juho Heikki Ilimarihuhdan puolesta Kauppias Hirmulle suoritettu ja Hirmu siis oli menettänyt oikeutensa puheenalaiseen tisaan, ovat Juho Heikki Uimarihuhta ja hänen asiakumppaninsa vaatineet että kysymyksessä oleva välikirja Huhtikuun 15 päivältä 1892 kuin myös se kauppakirja Elokuun 22 päivältä 1899, jolla Kauppias Hirmu saatuaan lainhuudatuksen mainitulle talonosalle oli sen myynyt yhtiölle Rässö Angsåys Aktiebolag, julistettaisiin mitättömiksi sekä tila tuomittaisiin Juho Heikki Vimarihuhdalle ja hänen lapsilleen Kanteesen vastatessaan ovat Kauppias Hirmu ja yhtiö Räfsö Angsågs
Aktiebolag väittäneet pääasiallisesti, että Huhtikuun 18 päivänä 1892 tehty välikirja käsitti todellisen kaupan kysymyksessä olevasta tilasta ja että välikirjaan otettu ehto Juho Heikki Uimarihuhdan oikeudesta ostaa tila takaisin oli lain mukaan. ilman voimaa ja vaikutusta. sekä sitä paitsi muutenkin ilman merkitystä, kun ei Juho Heikki Uima rikuhta ollut määräajan kuluessa käyttänyt ehtoa hyväkseen, kuin myös että Juho Heikki Uimarihuhta myydessään tilan oli ollut lastensa holhojana ja siis oikeutettu luovuttamaan heidänkin osuutensa tilassa; jonka tähden Kauppias Hirmu, kieltäen ottaneensa takaisin maksamaansa osaa kauppahinnasta, ja yhtiö Räfsö Ängsågs Aktiebolag ovat anoneet, että heitä vastaan asiassa ajettu kanne hyljättäisiin Sittenkuin Talollisia Mikko Sipovaaraa ja Heikki Kallaanvaaraa oli Juho Heikki Uimarihuhdan ja Pekka Umarihudan esityksestä 28 päivänä Kesäkuuta 1900, jolloin yhtiö Räfsö Ängsågs Aktiebolag ei vielä ollut asiaan haastettu, kuultu todistajina jutussa, sekä Mikko Sipovaara sen jälkeen oli uulellun nimitetty todistamaan asiassa, on yhtiö Räfsö Angsågs Aktiebolag muistuttanut, että Mikko Sipovaara ja Heikki Kallaanvaara olivat ollut sellaisissa välityksissä edelläsanotussa välikirjassa määrätyn kauppahinnan maksamiseen nählen, että heillä sen johdosta tuli olemaan saatavaa joko Juho Heikki Elimarihuhdalta tahi Kauppias Hirmulta, sekä että Mikko Sipovaara ja Heikki Kallaanvaara olivat, ostettuaan 30 päivänä Kesäkuuta 1893 Juho Heikki Uimarihuhdalta hakkimoikeuden puheenalaisen tilan metsään, sen sitten kontrahdilla blokuun 4 päivänä 1894 myyneet Kauppias Hugo Esaias Frångenille, joka seuraavan Marraskuun 6. päivänä siirsi kontrahdin yhtiölle Räfsö Angsågs Aktiebolag, kuin myös että Mikko Sipovaaralla ja Heikki Kallaanvaaralla nyt mainittujen seikkain perusteella voi olla hyötyä tai vahinkoa odotettavana asiasta, jonka tähden yhtiö on väittänyt Mikko Sipovaaraa ja Heikki
Kallaanvaaraa esteellisiksi todistamaan jotussa ja anonut, että Sipovaara kiellettäisiin edelleen todistamasta ja että Kallaanvaara lopullisessa päätöksessä julistettaisiin peräytystodistajaksi, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on päätöksellä 1. päivänä Heinäkuuta 1902 hyljännyt Mikko Sipovaaraa vastaan tehdyn esten muistutuksen lakiin perustumattomana Sittemmin on Kihlakunnanoikeus, todistajankuulustelun tapahduttua ja asianosaisten anottua korvaista oikeudenkäyntikuluistaan, äskensanotun kuun 3 päivänä julistanut lopullisen päätöksen asiassa, ja samalla kuin yhtiön Räfö tingsågs Aktiebolag ylempänä sanottu muistutus Heikki Kallaanvaaraa vastaan hyljättiin ja Kallaanvaaran todistus pysytettiin täydessä voimassa, on Kihlakunnanoikeus katsonut toteensaaletuksi, että Juho Heikki Uimarihuhta kauppakirjalla Huhtikuun 18 päivältä 1872 oli Kauppias Hirmulle myynyt neljänneksen Mäkelän perintötaloa, pidättäen itselleen oikeuden ennen seuraavan Joulukuun 25 päivää lunastaa tolonosuuden takaisin, sekä että Juho Heikki Uimarihuhta määräpäivän jälkeen si vaatinut saada purkaa kaupan, kauppias Herman kuitonkaan siihen suostumatta; johon nähden ja kun mainittu välipuhe tilan takaisinlunastamisesta, Kesäkuun 20 päivänä 1864 annetun asetuksen mukaan sopimattomista hdoista kiinteän omaisuuden kaupoissa, eli voimaton sekä Kauppias Hirmu siis si ollut oikeutettu kieltäytymään purkamasta sanottua kauppaa, kanne mitä tuli Juho Heikki Uimarihuhdan vaatimuksiin hyljättiin. Sitä vastoin on Kihlakunnanoikeus mainitsemistaan syistä julistanut Huhtikuun 15 päivänä 1892 tehdyn talonkaupan, mikäli se koski Juho Heikki Uimarihuhudan lasten omistamaa kolmasosaa Mäkelän talon neljänneksestä, sekä Kauppias Hirmun ja yhtiön Räfsö Ängsågs Aktiebolag samasta kolmasosasta Elokuun 22 päivänä 1899 tekemän kaupan mitättömiksi sekä velvoittanut mainitun yhtiön, jonka hallussa talon osuus oli, luovuttamaan sen Juho Heikki Uimarihuh580
lan ylempänä nimitettyjen täysiikäisten lasten ja alaikäisten, Pekka Uimarihuhlan holhunalaisten lasten vapaasti hallittäväksi ja nautittavaksi; mutta koska Juho Heikki Uimarihuhta ja hänen arakumppaninsa yhteisesti olivat asiaa ajaneet ja Juho Heikki Uimarihuhta menettelyttään oli matkaansaattanut puheena alaisen oikeudenkäynnin sekä asianosaiset olivat puolin ja toisin voittanut, kuitattiin oikeudenkäyntikulut heidän keskensä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Heikki Uimarihuhta ja hänen asiakumpaniusa, yhteisesti, sekä Kauppias Hirmu ja yhtiö Räfsö Angsågs Aktiebolag kumpikin erikseen, olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Maaliskuun 3 päivänä 1904 antamallaan tuomiolla lausunut, että koska edellänimitetyillä Mikko Sipovaaralla ja Heikki Kallaanvaarällä, erittäinkin siitä syystä että he olivat Elokuun 4. päivänä 1894 tehdyllä välikirjalla, esiintuoden omistavan sa puheenalaisen Mäkelän talonosan metsän, myyneet hakkanoikeuden siihen kolmannelle henkilölle, joka sittemmin oli siirtänyt saman oikeuden yhtiolle Räfsö Ängsågs Aktiebolag, voi alla hyötyä tahi vahinkoa tästä asiasta odotettavana, sen tähden on Hovioikeus muuttaen Kihlakunnanoikeuden tästä antamat lausunnot, julistanut Mikko Sipovaaran ja Heikki Kallaanvaaran peräytystodistajiksi; mutta mitä pääasiaan tula on Hovioikeus vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Heikki Uimarihuhta ja hänen asiakumppaninsa hakeneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppias Hirmu ja yhtiö Räfsö Ingsags Aktiebolag ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Juho Heikki Uimarikuhta ja hänen asiakumphäninsä ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää voimaansa, minkä ohessa Juho Heikki Uimarihuhta ja hänen asiakumppaninsa velvoite58
taan suorittamaan Kauppias Hirmulle ja yhtiölle Räfsö Ängsågs Aktiebolag, heillä täällä asiasta olleiden kulujen korvaukseksi, kummallekin kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: fl. Tohman Andersin. Valentin Gummerus. J N Böndund Valentin Gummerus. J N Böndund C. J. Timgren Lokakuun 25. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutus sa, jossa Kruununnimismies Matti Nikula, Teuvan pitäjän Kauppilan kylässä asuvan Nahku rin Herman Mattssonin ja hänen vaimonsa Hilma Katarina Mattssonin konkurssipesän toimitsijamiehenä, on hakijana sekä Talolliset Herman Nisula, Jaakko Jaakonpoika, Jaakko, Sameli ja Juho Juhonpojat Parkki, Herman Antinpoika Hakala, Tuomas Kauppila, Juho ja Antti Piitari Tuokkola ynnä Kauppias Iisakki Orela, sanotusta pitäjästä, ovat vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 25. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sityttänyt juttuun kuuluvat kirat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Herman Nisulalle ja hänen yllänimitetyille asiakumppaneilleen läsnä: J. E. S. - 6. et. - V. G. - J. N. B. ./. E. J. A. 582 No 1011. Pag. 128. R. D. 1904.
toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla on Kruununnimismies Niku la, sanotussa toimessaan, Teuvan pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Herman Mattsson kauppakirjalla Helmikuun 9. päivältä 1900. oli Herman Nisulalle ja hänen asiakumppa neilleen neljäntuhannen markan hinnasta myynyt silloin omistaman ja kartanon siihen kuuluvine muu oalueineen ja nautintooikeuden eroisiin luhtamaihin, Herman Nivala 8 ja hänen asiakumppaninsa, jotka livat jättäneet kauppahinnan suovittamatta, velvoitettaisiin Niininen nyt kauppakirjalla Helmikirsittamatta, velvoitettaisiin Niinimi meet kaupnan Nisula ja hänen asiakas poismies Nikulan kieltoa elhet voipaniassa väittäneet suorittamaan nyt toteen näyttää, että he olivat paniassa väittäneet suorittamaan nyt toteen näyttää, että he olivat yllämainitun kauppahinnan ulosittaman Mattssonille suorittaneet että he, jotka olivat manneet niin allmän kauppasumman, velvoitettiin ttä he, jotka olivat manneet eme ilman kauppasumman, velvoitettua ttä he, jotka olivat manneet eme ilman kauppasumman, velvoitettua naistakaukseen Herman Muttaa Herman Nisula ja in Kuvan kunnan pappilan rakenmesrahastosta Helmikuun 6. päivänä 1900. saamasta neljäntuhannen markan lainasta, olivat Kesäkuun 6. päivänä 1902. Herman Mattssonin puolesta maksaneet sanotun lainan, ja ovat Herman Nisula ja hänen asiakumppaninsa siis vastustaneet kannetta. Sittenkuin Herman Mattssonia oli jutussa kuultu, on Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 16. päivänä 1903. siinä julistanut päätöksen; ja koska Herman Nisula ja hänen asiakumppaninsa olivat myöntäasiakumppaninsa olivat myöntäsittamatta, ulvoitettaisiin Niinimi meet kauppakirjalla Helmikuun 9. Nikulalle heti maksamaan sanottia päivältä 1908. neljällätuhannella inhämäärä korkoineen kaupastaa markalla ostamensa Herman Mattsinhämäärä korkoineen kaupastaa markalla ostamiesa Herman Mattspäivästä ja korvaamaan Kihlaan sovittu nautintooikeuden erinäisiin oikeudenkäyntikulut jutussa. merlin ja niihin kuuluvat rahaikudenkäyntikulut jutussa. merhin ja niihin kuuluvat rahaKanteesta kuultuina ovat Hilkot eivältä vastoin KruununniKanteista kuultuina ovat Hilkot eivältä vastoin Kruununnikuultuina ovat Hil mukset eivätkä vastoin Kruununninan Nisula ja hänen asiakans poismies Nikulan kieltoa elhet voinan Nisula ja hänen asiakans poismies Nikulan kieltoa elhet voijota ja hänen asiakansa naimies Nikulan kieltoa elket voiyllämainitun kauppahinnan joka otteenan Mattsonille suorittaneet Herman Mattssonille suorittaneet Herman Nisula ja hänen asia580
kumppaninsa kuittia vastaan Kruununnimismies Nikulalle heti maksamaan vaaditut neljätuhatta markkaa viiden prosentin korkoineen, lukien Maaliskuun 16. päivästä 1903., sekä kahdellakymmenellä markalla korvaamaan Nikulalle hänen kulunsa jutussa. Sittemmin ovat Herman Nisula ja hänen asiakumppaninsa vetoamalla saattaneet jutun Honoikeuden tutkittavaksi sekä, Hovioikeuden myönnettyä heille tilaisuuden sanotussa Kihlakunnanoikeudessa kuulustuttaa todistajia jutussa, Hovioikeuteen jättäneet pöytäkirjan todistajain kuulustetusta; jonka jälkeen Kruununnimismies Nikula, joka vastapuoltensa kuuluu tilussa käyttämää asiamiestä Talollista Herman Antinpoika Huhalaa nuorempaa vastaan oli Kihlakunnanoikeudessa muistuttanut ttä, koska Herman Hakala ei olut Oikeudelta saanut lupaa tulle asiamiehenä käytetyksi eikä myös kään ollut sukulaisuussuhteessa päämiestensä kanssa, Herman Hakala ei ollut sovelias jutussa esiintymään asiamiehenä, on Hovioikeu dessa valittanut siitä että Kihlakunnanoikeus oli välipäätöksessä Maaliskuun 22. päivältä 1904., kunHerman Hakala tiettävästi oli hyämainien eikä ollut yleisesti antanut itseään käyttää asiamiehenä, O. K. 15. luvun 2. SS:n nojalla, niinkuin tämä lainkohta kuuluu asetuksessa Marraskuun 23. päivältä 1898., sallinut Hakalan puheenalaisessa kohdin ajaa asiata Kihlakunnanoikeudessa. Hovioikeus on tuomiossa Heinäkuun 2. päivältä 1904., sen ohessa että Kihlakunnanoikeuden edellämainittu välipäätös vahvistettiin, katsonut toteen näytetyksi, että Herman Nisula ja hänen asiakumppaninsa maksamalla Herman Mattssonin Teuvan kunnan pappilan rakennusvahastosta saaman neljäntuhannen markan lai58
nan olivat suorittaneet kysymyksen sä olevan kauppakirjassa Helmikuun 9. päivältä 1900. määrätyn kauppahinnan, sekä siis, kumoten Kihlakunnanoikeuden itse asiassa julistaman päätöksen, hyljännyt kanteen ja vapauttanut Herman Nisulan ja hänen asiakumppas ninsa kaikesta maksuvelvollisuudesta jutussa. Hovioikeuden tuomioon on Kruununnimismies Nikula anonut man tosta tänne toimittamallaan pirustelmalla, johon Herman Nisula ja hänen asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, että Kruununnimismies Nikula ei ole oikeudenkäynnissä eikä mitä itse asiaan tulee esiintuonut syytä maitaa Hovioikeuden edellä mainittua tuomiota, joka siis vahvistetaan, minkä ohessa Kruununnimismies Nikula edellä mainitussa toimessaan velvoitetaan suorittamaan Herman lisulalle ja hänen asiakumppavilleen, heillä täällä olleiden oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi. seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Waltin hemmanet Andersin. J N Bönlund 585
Lokakuun 26 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, saamista koskevassa nostojutussa, jossa Kauppiaanleski Mariana Elisabet Toivainen, Jyväskylän kaupungista, on hakijana ja samassa kaupungissa asuva Komisionimaanmittari Frans Leonard Mahlberg vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 26 päivänä Lokakuuta 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen esitänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niisi saanut tietää, paitsi muuta, josta nyt ei enää ole kysymys, seuraavaa: Komisionimaanmittari Mahlbergille toimituttamansa haasteen nojalla on Mariana Elisabet Toivainen Jyväskylän kaupungin Raastuvanoikeudessa kertonut, että hän kesästä vuonna 1901 oli neljän kuukauden aikana siivonnut salin, kamarin, etehusen ja porstuan Komisionimaanmittari Mahlbergin vuokraamassa huoneistossa talossa No 17 sanotussa kaupungissa ja että hän samana kesänä oli kahtena kuukautena ruokkinut Komisionimaanmittari Mahlbergin Juho Säsnä: A. K. V. H. W. B. No 1018. Pag. 36. R.D. 1904.
nimistä koiraa, sekä että hän vuonna 1899 Mahlbergin pyynnöstä saada häneltä ostaa kaksi Jajanssitaulua oli jättänyt taulut Mahlbergille, vaikkei niistä lopullista kauppaa oltu tehty; ja on Mariana Elisabet Toivainen vaatinut, että Komisionimaanmittari Mahlberg velvoitettaisiin hänelle maksamaan huoneiden siivoamisesta kymmenen markan mukaan kuukaudelta neljäkymmentä markkaa, mainitun koisan ruokkimisesta viiden markan jälkeen kuukaudelta kymmenen markkaa ja sanotuista taulaista kolmen markan mukaan kappaleelta kuusi markkaa sekä sitä paitsi hänen antamaansa laskuun otettujen erinäisten maksuerien määrän kolme kymmentäneljä markkaa seitsemänkymmentä penniä; jonka ohessa Mariano Elisabet Toivainen on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuulustettuna on Komisionimaanmittari Mahlberg, samalla kuin Mahlberg on maksettaviksi hyväksynyt edellä mainitut, Mariana Elisabet Toiväisen vaatimat kolmekymmentäneljä markkaa seitsemänkymmentä penniä, muun muassa väittänyt, että Mariana Elisabet Toivainen, joka Kesäkuun 1 päivästä Marraskuun 4 päivään 1904 oli asunut kamaria, keittiötä ja etehistä Komisionimaanmittari Mahlbergin vuokraamassa, yllämainitussa huoneistossa, oli tultuaan asumaan Komisionimaanmittari Mahlbergin luo ottanut hoitaakseen Mahlbergin. Jalo nimistä koiraa, mutta kun Mariana Elisabet Toivainen Mahlbergille tietymättömällä ajalla oli hukannut koiran, on Mahlberg sanonut tahtovansa koiran ruokkimisesta maksaa vaaditun palkan ainoastaan sittä ajalta, jona koira näytettäisiin olleen Mariana Elisabet Toivaisen hoidossa. Muuten on Komisionimaanmittari Mahlberg ilmoittanut, että huoneitten vuokrasta jakautui Mariana Elisabet Toivaisen osalle kuukausittain kaksikymmentäviisi markkaa eli koko ajalta sata kaksikymmentäseitsemän markkaa viisikymmentä penniä; että Komisionimaanmittari Mahlbergin Mariana Elisabet Toivaisen muuttaessa hänen luotaan oli tämän asumien huoneiden siivoa53
misesta täytynyt maksaa neljä markkaa viisikymmentä penniä; ja että Maksbergilla oli Mariana Elisabet Toivaiselta muutakin saamista, yhteensä sata kuusikymmentäkolme markkaa; ja on Komisionimaanmittari Mahlberg vastahaastun nojalla vaatinut että Mariana Elisabet Toivainen velvoitettaisiin hänelle vasta saamistaan tehdyn laskun mukaan maksamaan kaikkiaan kaksisataa yhdeksänkymmentäviisi markkaa. Sittenkuin Mariana Elisabet Toivaista oli Komisionimaanmittari Mahlbergin vastakanteesta kuulustettu, on Raastuvanoikeus Huhtikuun 28 päivänä 1902 julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että Mariana Elisabet Toivainen 1901. vuoden Kesäkuun 1 päivän ja Sekakuun 1. päivän välisellä ajalla oli ainakin osaksi siivonnut Komisionimaanmittari Mahlbergin kysymyksessä olevia huoneita; että Mariana Elisabet Toivainen samaan aikaan oli kahtena kuukautena ruokkinut Komisionimaanmittari Mahlbergin " salo" nimistä, sittemmin hukkaan joutunutta koiraa; sekä että farjana Elisabet Toivainen vuonna 1899. si hankkinut Mahlbergille kaksi fajanssitaulua; minkä vuoksi ja kun viisi markkaa kuukaudelta oli pidettävä kohtuillisena palkkiona huoneitten siivoamiasta ja Mahlberg oli suostunut maksanaan viisi markkaa kuukaudelta koisan ruokkimisesta, vaan sitä vastoin ei ditu näytetty hänen sitoutuneen Mariana Elisabet Toivaiselta ostamaan fajansitaulut kuuden markan hinnasta, Raastuanoikeus on katsonut Mariana Elisabet Toivaisen olevan saapa Komisioni- maanmittari Mahlbergilta paitsi ylläsanotut Mahlbergin hyväksymät kolmekymmentäneljä markkaa seitsemänkymmentä penniä, huoneitten siivoamisesta kaksikymmentä markkaa ja mainitun koiran ruokkimisesta kymmenen markkaa sekä sitä paitsi sanotut Jajanssitaulut, siinä kunnossa kuin ne olivat Mahlbergin niitä saadessa, tahi niistä vaaditut kuusi markkaa. Mitä sitte Komisionimaanmittari Mahlbergin vastakanteesen tuli, niin, koska oli näytetty, että Mariana Elisabet Toivainen vuonna 1901. 588
oli asunut Mahlbergin vuokraamissa kuttiössä ja kamarissa 1 päivästä Kesäkuuta 1. päivään Marraskuuta ja että vuokra asianosaisten välillä oli sovittu kymmeneksi markaksi kuukaudelta sekä että Komisionimaanmittari Mahlberg Mariana Elisabet Toivaisen muutettua Mahlbergin luota oli siivotuttanut Mariana Elisabeth Toivaisen asumat huoneet, mutta sitä: vastoin ei oltu toteutettu, että tuo siivoaminen olisi maksanut enemmän kuin yhden markan eikä myöskään ittä Mariana Elisabet Toivainen olisi velvollinen Mahlbergin laskusta muuta maksamaan, on Raastuvanoikeus vahvistanut Komisionimaanmittari Mahlbergin saamisen Mariana Elisabet Toivaiselta viideksikymmeneksi yhdeksi markaksi Näin ollen velvoitettiin Komisionimaan mittari Mahlberg siis Mariana Elisabet Toivaiselle kuittia vastaan maksamaan kolmetoista markkaa seitsemänkymmentä penniä ja antamaan takaisin useinmainitut taulut tahi niiden ylläsanottu hinta sekä sen ohessa korvaamaan Mariana Elisabet Toivaisen tarpeelliset kulungit asiassa sadalla kolmellakymmenellä markalla Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Komironimaanmittari Mahlberg oli vetoomalsa saattanut jutun, on Helmikuun 13 päivänä 1904 antamallaan tuomiolla, koska Mariana Elisabet Toivainen ei ollut teteen näyttänyt kuinka kauan hän oli ruokkinut edellämainittua, salo" nimistä koiraa sekä siihen katsoen että asiansaiset olivat vuoroin voittaneet vueroin kadottaneet, vapauttanut Komisionimaan mittari Mahlbergin maksamasta koiran ruokkimisesta ja oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta häneltä tuomitut määrätjoten muutettuna sanottu päätös muissa osissa vahvistettiin; ja tuli Komisionimaanmittari Mahlbergin siis Mariana Elisabet Toivaiselle kuittia vastaan suorittaa kolme markkaa seitsemänkymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Mariana Elisabet Toivainen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Komisionimaanmittari Mahlberg on säädetyssä järjestyksessä vastannut389