Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Mustikkaniemi oli vetoamalla saattanut jutun, on Toukokuun 12. päivänä 1916. antamassaan tuomiossa katsonut, ettei Matti Mustikkaniemi ollut esittänyt syytä manlla tavoin muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä kuin että, koska oli näytetty että Tuomas Paavola oli vanhempainsa Jaakko ja Anna Kaisa Mustikkaniemen sekä veljensä Jaakko Mustikkaniemen jälkeen perinyt yhteensä 7/192. manttaalia Mustikkaniemen taloa ja että tämä talonosuus siihen aikaan kuin se oli joutunut toisen miehen omaksi oli ollut ainakin tuhannen markan arvoinen, Hovioikeus en Kihlakunnanoikeuden mainitsemäin lainpaikkain nojalla kumonnut moitteenalaisen testamen tin mikäli Tuomas Paavola siinä oli tehnyt määräyksiä kiinteimistöstään sanotusta arvosta, sekä velvoittanut Maria Paavolan luovuttamaan kuolinpesän sellaiseen jakoon, että Matti Mustikkaniemi sai Tuomas Ruavolan talo osuudesla tuhannen markan arvon kiinteää omaisuutta tahi, ellei sitä ollut sen vertaa, rahaa tai muuta irteinta tavaraa; saaden Matti Mustikkaniemi jutun näin päättyessä itse kärsiä myöskin Hovioikeudessa olleet oikeudenkäyntikustannuksensa. Hovioikeuden tuomioen on Matti Mustikkaniemi anonut muutosta perustelmalle, johon Maria Paavola on vastannut. Senaatti katsoo ettei ole aihetta muuttaa Hovioikeuden tuomiola, kun Maria Paavola on siihen tyytynyt. Matti Mustikko niemi velvoitetaan maksamaan Maria Paavelalle hänellä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakootSuomen Senaatti Johannes Pesonen. Kil Helanen M. A. Länsmanen. K. Auer. A. J. Länsmanen K. Auer. Samuli Koski 288 Matti Tyrjänen
Maaliskuun 20 päivänä 1917. Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa jutussa perinnönjaosta, jossa ovat Talollinen Abram Puhakka ja hänen vaimonsa Anna Liisa Kalamintytär Puhakka, syntyisin Oinenen, Enon pitäjän Eion kylästä, ynnä Talollinen Heikki Lukkarinen, Kontielahden pitäjän Poikolan kylästä, hakijoina sekä Kauppiaanleski Anna Oinenen, syntyisin Ryynänen, ja hänen lapsensa ensimäisestä avioliitostaan Talollisen Aatami Turusen kanssa August Erland ja Anna Turunen Pielisjärven pitäjän Lieksan kylästä, ynnä Kauppias Risto Wääkä väinen omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Frans Kruino ja iljo Akseli Waakanaisen holhoojaja sekä Mista Paakanaisen oikeudenkäynnin aikana kuolleen vaimon Johanna Kaisa Aatamintytär Waakanaisen, omaa sukua Oinonen, ja tämän ensimäisen miehen Kauppias Eero Sutisen A. J. L. B.S. l. R. A. K. No: 50. Pag. 338. R. SS. 1916.
täysiikäinen tytär Saimi Mari Entinen ja alaikäisten lasten Ewa Tiina, Aatami Fredrik, Eero Henrik ja Helmi Katri Sutisen holhooja Talollinen Mikko Tauska nen, Juvan pitäjän Ahmovaa ran kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusorastossa Maaliskuun 20. päivänä 1917. sonaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa Anna Oinoselle August Erhard ja Anna Turuselle, Risto ja Johanna Kaija Waakonaiselle sekä Eero Sukisen alaikäisten lasten silloiselle holhoojalle Talolliselle Heikki Turuselle toimituttaman sa kirjallisen haasteen nojalla ovat. täram ja Anna Liisa Puhakka sekä Heikki Lukkarinen ja tämän oikeuden käyn nin aikana kuollut vaimo Maria Agmta Aatamintytär Lukkarinen omaa su kua Oinonen. Pielisjärven pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Anna Liisa Tuhakan ja Maria. Agneta Lukkarinen äiti Kauppias Aatami Oinosen ensimäinen vaimo Maria Kaisa Oinonen oli kuollut 19. päivänä Joulukuuta 1867. jättäin jälkeensä paitsi muita perillisiä mainitut avioliitosta Aatami Oinosen kanssa syntyneet tyttärensä, ja että Aatami Oinonen oli tämän jälkeen mennyt nuteen avioliittoon Stiina Nevalaisen kanssa, josta avioliitosta oli syntynyt tytär Johanna Kaisa Haakanainen, sekä, Stiina i Nevalaisenkin kuoltua, vi hitty kolmanteen avioliittoon Anna kyynäsen kanssa; ja koska Anna Liija Puhakka ja Maria Agneta Lukka rinen olivat äitinsä kuoltua jäänut tämään yhdysmässä isänsä kanssa mitä yhdyspesää sittemminkään ei olta jaettu, sekä Aatami Oinessa 14 päivänä Tammikuuta 1911 kuoltua Anna Einonen ynnä August Erhard ja Anna Turunen yksin pitivät hallunaan koko lutami Oinosen jäämistöä, Abram Puhakka ja hänen asiakummanensa ovat vaatimet että Anna Oinonen Angust Erhard ja Anna Turunen, Mietoja Johanna Kaisa Haakanainen sekä 290
Heikki Turunen, hänen holhoojatoimessaan, velvoitettaisiin luovuttamaan sanottu jää mistö sellaisien jakoon että Abram Tuhakalle ja hänen asiakummanoilleen Anna Liisa Puhakan ja Maria Agneta Lukkarisen äidin Maria Kaisa Oinosen jälkeen tuleva perintöosa siitä erotettai siin ja heille luovutettaisiin Asiassa kuultuina Anna Einonen ja hänen myötäpuolensa ovat väiltä met että laillinen perinnönjako Maria Kaisa Oinosen jäämistöstä oli ja 14. päivänä Maaliskuuta 1868 toimitettu ei kä Anna Liisa Puhakka ja Maria Agneta Lukkarinen, jotka ja yli kahdenkymme nen vuoden ajan olivat ollut täysvikäisinä, ollut sitä moittaneet, mihin nähden ja kun Abram Puhakka ja hänen asiakumppaninsa sitäpaitsi olivat antamillaan kuitailla myöntäneet täydellius ti saaneensa hyväksen heille Maria Kaisa Oinonen jälkeen tulevan perintö osuuden ja siis luopumet perintöoikeudestaan, Anna Oinonen ja hänen asiakumpaninsa ovat vastustaneet kannetta Kihlakunnanoikeus on 13 päivänä Aarraskuuta 1911 julistetulla päätöksellä mainitsemillaan perusteilla, velvoittanut Anna Oinosen August Erhard ja Anja Turusen Rista ja Johanna Kaisa Jaakanaisen sekä Heikki Turusen, hänen holhoojaloimessaan, luovuttamaan Maria Kaisa ja Aatami Oinomainajain täämistön sellaiseen jakoon, että Abram ja Anna Liisa Puhakka sekä Heikki ja Maria Agneta Lukkarinen saavat heille Anna Liisa Puhakan ja Maria Agneta Lukkorisen äidin Maria Kaisa Oinoin jälkeen lankeavan perintäämuiden vapaasti hallittavaksien Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anna linonen ja hänen myötä molensa oli at vetoamalla saattaneet jutun, on 31. päivänä Elokuuta 1916 antamallaan tuomiolla, koska Maria Kaisa Oinenen jää mistä oli 14 päivänä Maaliskuuta 1868 juttu perillisten kosken, kumannut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljän nyt Abram Puhakan ja hänen myötä puoltensa jutussa ajaman kanteen Hovioikeuden hämioon ovat Abram ja Anna Liisa Puhakka sekä Heikki 291
Lukkarinen, joka viimeksi mainittu tästä mentin nojalla on tullut Maria Agneta tukkorisen kuoltua tämän jälkeen jättämän omaisuuden omistajaksi, a noneet muutosta perustelmalla, johon Anna Oinonen ja hänen ensiksi hatellut myötäpuolensa ovat vastannet Sonaatti katsoo, Mäivät Abram Puhakka ja hänen asiakumppanensa ole e sittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota Abram Puhakka myölämealineen och voitetaan maksamaan Anna Oinoul le ja hänen myötäpuolilleen, korvaukseksi heillä Senaatissa ollista kuluista seitsemänkymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Suomen Amuutti B. Annberg. Samuli Koski. Alpt Luksiala Al. J. Huuhulunen B. F. Löll Maaliskuun 20 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tullees ja vesijättömaiden luovut tamista koskevassa jutussa jossa Talolliset Heikki Väisären Antti Terävä Antti Poutanen ja Juhana Luukko. Parikkalan pitäjän Lammin kylästä sekä Mikko Kokkonen, Matts toro, Petter Kontkonen Juho Myllys, Robert Nokelainen ja Juho Sonne saman pitäjän Koitsanlahden fylästä ovat hakijoina afä Kauppias Petter Juho Reinikainen Parit kalan pitäjän Kivijärven kylästä saapuville tullee nä mutta Korsanlahden jakokunnan muut osak kaat poisjääneinä vastaa jina. Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 20 päivänä 1917 kraatti on itselleen enttelyt Läsnä, A. L. B. A. K. E. A - A. B /it. SaNo 552. Pag. 161. R. 1916
tänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkuin Viipurin läänin Kuvernööri Heikki Väisäsen, Antti Terä van Antti Poutasen ja Juhana Luukon hakemuksesta oli määrännyt Varamaanmittari E. W. Hietalahden erottamaan heidän Koitsanlahden jakokunnassa, johon kuuluvat Lammin ja Koitsanlahden kylät ynnä talot No 12, 3, S ja 9 Kivijärven kylässä sekä talot No 3, 4, SS, 6, J. ja S. Kaljusen kylässä Paritkalan pitäjää, omistamilleen tiloille kuuluvat osuudet Simpeleen järven vesijättömäista, sekä Petter Juho Reinikainen omasta puolestaan ja useiden muiden mainittuun jakokuntaan kuuluvien osakasten valtuuttamana Kuvernöörille jätetyssä kirjoituksessa oli anonut että, koska mainitut vesijättömaat Parikkalan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuden 4 päivänä Syyskuuta 1849 vahvistamassa isossa jaossa jo olivat lopullisesti jaetut, Varamaanmittari Hietalahdelle annettu määräys peruutettaisiin, oli Kuvernööri päätöksellään 6 päivältä Kesäkuuta 1910 hyljännyt Petter Juho Reinikaisen anomuksen, mutta Senaatin Talousosasto, jossa Petter Juho Reinikainen asiakumppaneineen oli hakenut muutosta Kuvernöörin säätökseen, oli 14 päivänä Heinäkuuta 1911 antamallaan päätöksellä katsonut asiassa selvitetyksi, että Viipurin läänin Maanjako-oikeden päätöksen mukaan 12 päivältä Toukokuuta 1846 olivat Simpeleen järven laskomisesta syntyneet vesijättömaat pidettävät osakasten kesken jakamattomina, kun nes laillinen jako niillä oli tullut toimitetuksi sekä että samat vesijättömaat taas mainitun Kihlakunnanoikeuden 4 päivänä Syyskuuta 1849 vahvistamassa i cossajaossa olivat joutamaina jaetut niille taloille, joiden palstain sisälle ne olivat langenneet, 203
minkä vuoksi ja koska siis oli riidanalaista olivatko nämä vesijättömaat jakamattomat vai jaetut, Senaat ti, kumaten Kuvernöörin päätöksen, oli määrännyt, että kaikki enempi toimenpide vesijättömaiden jakamiseksi oli lakkautettava ja Varamaanmittari Hietalahdelle annettu määräys peruutettava, sekä osottanut Heikki Väisäsen, Antti Terävän, Antti Poutasen ja Juha na Luukon jos he katsoivat oikeutensa sellaista vaativan, asianomaisessa tuomioistuimessa laillisessa järjestyksessä, näyttä mään osansa kysymykseen tulleihin vesijättömaihin." Tämän johdosta ovat Heikki Väisänen Antti Terävä, Antti Poutanen ja Juhana Luukko Koitsanlahden jakokunnan osakkaille toimitetun haasteen nojalla. Kihlakunnanoikeudessa lausu neet, että Maanjako oikeus, tutkiessään sanotussa jakokunnas ja vuonna 1845 rajain paalutuksella lopetetussa isossajäossa syntyneitä riitaisuuksia, oli ylläteno tulla päätöksellään 12 päivältä Toukokuuta 1846, muuttaen isonjaon toimitusta, määrännyt että kysymyksessä olevat vesijättömaat olivat pidettävät osakasten kesken jakamattomina, kunnes niillä laillinen jako toimitettaisiin mihin nähden ja kun Kihlakunnanoikeuden oli katsottava vahvistaneen isonjaon toimituksen siinä muodassa, jottaiseksi se Maanjako-oikeuden lainvoiman saaneella päätöksellä oli muutettu, Heikki Kaisanen Antti Terävä, Antti Poutanen ja Juhana Luukko ovat anoneet, että Kihlakunnanoikeus julistaisi heidän, Maan jako-oikeuden päätöksen mukaisesti olevan oikeutettuja tilaosuuksiaan vastaaviin osiin useinmainituista vesijättömäista sekä että jako kunnan osakkaat velvoitettaisiin laillisessa järjestyksessä toimitettavaan jakoin luovuttamaan 291
heille niistä tulevat osat; ja ovat sittemmin, paitsi muita, Mikko Kokkonen, Matti Joro, Petter Rönkkö nen, Juho Myllys, Robert Nokelainen ja Juho Sonni yhtyneet edellä kerrottuun kanteseen, minkä ohessa Heikki Väisänen myötäpuolineen on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluista Asiassa kuulustettuina ovat Petter Juho Reinikainen ynnä useat muut jakokunnan osakkaat vastustaneet kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 11 päivänä Toukokuuta 1912 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska Simpeleen jäiven laskemisesta syntyneet vesi jättömaat Kihlakunnanoikeuden 4 päivänä Syyskuuta 1849 vahvistamassa isossajaossa olivat joutomaina liitetyt niihin taloihin, joiden palstain sisällä ne sijaiteivat, eivätkä Heikki Väisänen ja hänen asiakumppanin sa olleet väittäneet, vielä vähemmän näyttäneet sanotun isonjaon vahvistamisen tulleen laillisessa järjestyksessä paretuksi, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Heikki Väisäsen ja hänen asiakumppanien sa jutussa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Väisänen ja hänen myötäpuolensa olivat vetoamalla saaltaneet jutun on Maaliskuun 30 päivänä josl antamallaan tuomiolla jättänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksen pysyväksi Hovioikeuden tuomioon ovat bikki Väisänen ja hänen myötäpuolen sa anoneet muutosta perustelmalla johan Petter Juho Reinikainen on vastannut. Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja koska Wiipurin läänin Maan jako oikeus tutkimaan Kortaan lahden jakokunnassa vuonna 1845 tosetetussa isosrajaossa syntyneitä viitaimuksia on lainvoiman saavat taneella päätöksellä Toukokuun 12 päivältä 1841 muultuen isenjaon 295
toimitusta, määrännyt että Knipaleen järven laskemisen kautta syntyneet vesijättömaat olivat toistaiseksi jäävät osakasten kesken jakamatta, sen tähden ja kun Kihlakunnanoikeus Syyskuun 4 päivänä 1849 vahvistaessaan isonjaon ei ole voinut tuota toimitusta vahvistaa muunlaisena kuin miksi se Maanjako oikeuden edellämainitulla päätöksellä oli muutettu, harkitsee Senaatti oikeaksi kumoamalla Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen julistaa puheenaolevat vesijättömaat jakokunnan yhteisiksi, mutta saa Heikki Väisänen myöläpuoli neen asian laatuun nähden itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakolSuomen Senaatti Aspe Kluksiala. B. Annberg Aspe Kluksiala. B Anneberg A. V. Ruststrand. Samuli Koski. K. Auer. Alfred Sarva Maaliskuun 20 päivänä 1917. Säsnä: Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa vesialueen rajankäynnen moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Talolliset Heikki Jäisänen, Abel Halinen, Hiskias Köranen, Mikko ja Heikki Häkkinen, Tiljam Kakriainen, Israel, Taavetti ja Gregorius Hänninen, Hiskias Väljakka, Otto Saksa, Kusti ja Taavetti Liukkonen ynnä Maria Hokkanen, Mikkelin pitäjän Ahastjärven kylästä, sekä saman pitäjän Harjumaan kylässä asuvat Talolliset Heikki ja Taavetti Hämäläinen ynnä Hiskias Seppänen yhteisesti hakijana sekä Talolliset Paavo Pulkkinen, Konstantin Ikonen, Gabriel Nykänen, Heikki ja William Moilanen, Aleksanteri ja Otto Jauhko nen, Villehard Nieminen ynnä Heikki Hokkanen, Haukivuoren pitäjän Haukivuoren 7 P. R. H. A.R. K.t. - S.K. No 553. Pag. 132. R.D. 196.
kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 20 päivänä 1917. Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkun Varamaanmittari A. O. B. Stenberg oli Joulukuun 20 päivänä 1909 lopettanut vesialueiden piirirajain käynnin talojen Not 1, 2, 3, 4, 56. 7. 8, 9, 10, 12 ja 13 Ihastjärven kylässä sekä Not 4 ja 5 Harjumaan kylässä toiselta ja erinäisten Haukivuoren kylään kuuluvien tilojen välillä toiselta puolen sekä Mikkelin läänin Kuvernööri, Paavo Pulkkisen ja hänen edellä lueteltujen asiakumppaniensa laillisessa järjestyksessä valitettua kerrotusta toimituksesta, Summikuun 24 päivänä 1910 antamallaan päätöksellä oli osottanut Paavo Pulkkisen myötäpuolineen kanteella, joka ijon ja vuoden kuluessa. Kuvernöörin päätöksen tiedoksi saamisesta oli asianomaisessa Oikeudessa vireille pantava, perille ajamaan tyytymättömyytensä, ovat Paavo Pulkkinen ja hänen myötäpuolensa, jotka Helmikuun 4 päivänä 1910 olivat saaneet Kuvernöörin päätöksen tiedokseen, Ihastjärven ja Harjumaan kyliin kuuluvien äsken lueteltujen talojen omistajille. Tammikuun kuluessa vuonna 1911 toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla Mikkelin pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että kerrotussa toimituksessa käyty raja oli siinä osas sa Kyyvettä, jonka länsirantana ovat Ihastjärven ja Harjumaan kylien maat sekä itärantana Paavo Pulkkisen ja hänen myötäpuoltensa omistamien talojen No 17, 36, 37. 38 ja 39 Haukivuoren kylässä maat, määrätty kulkemaan Haukivuoren kylän manteren ja. Riuttasaarten välisen salmen kautta sekä siitä edelleen pohjoista kohti Kalliosaaren ja sen itäpuolella sijaitsevien. Reposaarten lähettyville ja, tekemällä mutkan näiden saarten luona, niiden itäpuolitse Selkäsaariin; mutta kun Kinttasaaria, 297
jotka sijaitsivat Kyyveden molemmanpuolisten mantereitten keskivälillä ei oltu merkitty Mikkelin ja Haukivuoren pitäjissä toimitetuissa iso- ja lohkojaoissa laadittuihin karttöihin eikä niitä myöskään oltu manttaaliin pantuna maana luettu mihinkään Ihastjärven tahi Harjumaan kylien taloihin kuuluviksi ja niitä niin olen sekä maanlaatuunsa että kokoonsa nähden oli pidettävä sellaisina vähäisinä saarina, jota välinajaa vedessä käytäessä ei ollut huomioon otettava, ja Kallio - sekä. Reposaaret taasen olivat katsottavat Haukivuo ren kylään kuuluviksi, koska Kyyveden vuonna 1869 toimitetun laskemisen kautta syntyneitä vesijättömaita vuonna 1873 jaettaessa näiden saarien vesijätöt olivat joutuneet talolle No 7 viimeksi mainitussa kylässä, Paavo Pulkkinen ja hänen myötapuolensa ovat vaatineet, että kysymyksessä oleva raja määrättäi siin kulkemaan. Paavo Pulkkisen ja hänen myötapuoltensa moitteenalaisessa toimituksessa vaatimaa ja Taramaanmittari Stenbergin silloin laatimalleen kartalle vaihtoehtoisesti merkitsemää suuntaa eli kartalle merkitystä, Riuttasaaren eteläpuosella olevasta rajapisteestä 5 näitä saaria kohti sekä, kääntyen niiden luona pohjoista kohti, niiden ylitseviimeksi mainitussa suunnassa Kalliosaaren länsipuolitse ja, tekemällä mutkan itäänpäin, Kallio- ja Reposaarien sekä niiden pohjoispuolella olevan Vitassalon välisen salmen kautta sekä lopuksi samassa suunnassa kuin pisteesta 5 lähtiessa Selkäsaa rien ja niiden länsipuolella olevien Kuilusaarten välistä salmea kohti, yhtyen siellä rajankäynnissä hyväksyttyyn rajaan. Asiassa kuultuina ovat Heikki Täisänen ja hänen myötäpuolensa lausuneet, että Senaatti oli päätöksellä Joulukuun 14 päivältä 1877 määrännyt Riuttasaaret erityistä niistä maksettavaa metsäveroa vastaan kuuluviksi taloon No 5 Ihastjärven 208
kylässä ja että kun nuo saaret siis, vaikkeivät ne olleetkaan manttaaliin. pannut, kuitenkin olivat Ihastjärven kylän veronalaista maata ja sellaisenä osalliset kalaveteen, ne myös olivat kysymyksessä olevassa rajankäynnissä huomioon otettavat; minlä vuoksi ja kun Kallio - sekä Reposaaret sen sijaan olivat sellaisia vähäisiä luotoja, jotka eivät saaneet vaikuttaa rajan suuntaan, eikä Kyyvettä laskettaissa syntyneiden vesijättömäiden jaossa noudatettu menettely voinut olla määrävänä vesialueiden rajoja käytäessä Heikki Väisänen ja hänen myötäpuolensa ovat vastustaneet kannetta. Kuultuansa asiasta myös Saramaanmittari Stenbergia on Kihlakunnanoikeus, jossa Heikki Väisänen ja hänen myötäpuolensa ovat anonut korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan Marraskuun 29 päivänä 1911 julistamassaan päätöksessä katsonut käyneen selville, että Riuttasaaret kuuluvat Ihastjärven kylään, mutta että Kallio- ja Reposaaret, joiden vesijätöt edellä mainitussa vesijättömaiden jaossa olivat langenneet Haukivuoren kylälle, sitä vastoin kuuluivat tähän kylään, minkä vuoksi ja kun ei Riuttasaaria yhtä vähän kuin Kallioja Reposaariakaan voitu pitää sellaisina vähäpätöisinä saarina, joita tarkoitetaan 23 päivänä Heinäkuuta 1902 annetun, määräyksiä välirajasta vedessä ja vesialueiden jäosta sisältävän Asetuksen 2 SS:n 2 kohdassa, Kihlakunnanoikeus on määrännyt, että kysymyksessä oleva raja oli kulkeva Riuttasaarten itäpuolit se siten kuin se moitteenalaisessa tämituksessa oli vedetty aina Reposaarten eteläpuolella olevaan rajapisteeseen 611 saakka, mutta siitä kääntyvä suorassa kulmassa länteen päin kunnes se kohtasi sen moitteenalaisessa toimituksessa laaditulle kartalle merkityn viivan, jonka määräämistä rajaksi Paavo Pulkkinen ja hänen myötapuolensa tuossa 299
toimituksessa ja sitten Kihlakunnanoikeudessa olivat vaatineet, sekä siitä edelleen tätä viivaa myöten Kalliosaaren länsi- ja pohjoispuolitse sekä Vitassalon ja Reposaarlen välitse Selkä- ja Huilusaarten väli sessä salmessa olevaan rajankäynnes. sä hyväksyttyyn rajaan; ja saivat asian näin päättyessä Heikki Viisa nen ja hänen asiakumppaninsa itse kärsiä heillä asiassa olleet kustannukset: Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Maaliskuun 2 päivänä 1916 antanut asiaan tuomion; ja koska säännön mukaan edellä mainitun asetuksen 1 SS:ssä kylällä oli osa vesialueeseen rajalinjan ja kylän tilusten mukaan siten että kukin kylä vallitsi sen osan vettä, joka oli lähempänä omaa rantaa kuin toisen, eikä se seikka että Riuttasaaret ylempänä kerrotulla Senaaten päätöksellä olivat määrätyt erityistä metsäveroa vastaan kuuluviksi taloon No 5 Ihastjärven kylässä, voinut vaikuttaa siihen miten nyt kysymyksessä oleva raja oli vedettävä, Hovioikeus on, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, määrännyt että puheena oleva raja oli edellä mainitusta rajapitteesta 5 alkaen kulkeva Paavo Pulkkisen ja hänen myötäpuoltensa vaatimaa suuntaa Riuttasaarten yli sekä edelleen Kalliosaaren sekä Repo saarten länsi - ja pohjoispuolelitse eli siten kuin Kihlakunnanoikeus ole määrännyt. Hovioikeuden tuomioon ovat Heikki Täisänen ja hänen myötapuolen sa hakeneet muutosta perustelmalla, johon Paavo Pulkkinen myötäpuolineen on vastannut. senaatti katsoo ettei ole aihetta muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Heikki Päisänen myötäpuolineen velvoitetaan maksamaan Paavo Pulkkiselle ja hänen myöläpuolilleen heillä jutun vuoksi 300
Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Johannes Pesonen K. P. Helanen Johannes Pesonen K. P. Helanen N. W. Oummik. K. Auer. N. W. Oummik. K. Auer. Samuli Koski. T. Frimf. Maaliskuun 20 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa Säämingin pitäjän Otavanniemen kylästä oleva Talollinen Hugo William Rahkoren on hakijana sekä Viipurin kaupungissa oleva toimi nimi Thesleff & Co vastaajana Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 20 päivänä 1917. Ienaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Toiminimelle. Thesleff & Calle toimitetun haasteen nojalla on HugoWillium Rahkosen isä entinen Talollinen Antti Rahkonen Hugo William Rahkosen lakimääräisenä holhoojana Säämingin pitäjän käräj äkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Hugo William. Rahkonen alaikäisenä ollessaan yhdessä täysi-ikäisen veljensä Talollisen Antti Juhana Rahkosen kanssa oli välikirjalla 20 päivältä Keläsnä. J. P. R. H. - A.R. K.t. -S.K. No 556. Pag. 76. R. D. 1916.
säkuuta 1907 oikeuttanut toiminimen Thesleff C: on 200 markan hinnasta hakkuuttamaan Hugo William ja Antti Juhana Rahkosen yhteisesti omistamaan 4/5 osaan perintötalosta No 7 mainitussa Otavanniemen kylässä kuuluvalta Viitamäki nimiseltä palstalta seisovat ja kaatuneet havu- ja lehti puut; mutta kun Hugo William. Rahkonen oli tehnyt mainitun välikirjan Antti Rahkosen tietämättä ja saa matta siihen tämän suostumusta ja sama välikirja niin ollen oli mitälön, ovat Antti Rahkonen holhooja toimes saan sekä sitten Hugo William Rahkonen, tultuansa oikeudenkäynnin aikana täysi ikäiseksi, vaatinut että toiminimi Thesleffs Co, joka tuon välikirjan nojalla oli talvella vuonna 1908 sanotulta palstalta hakkuuttanut 357 syltä metrin pituisia pitäjäholhoja, 1824 syltu lyhempiä koivukalkoja ja 705 tukki puuta, velvoitettaisiin korvauksi mainituista puutavaroista Hugo William Rahkoselle maksamaan pitäjäkulaista 13 markkaa syleltä eli 451 markkau, koivukaloista 7 markkaa nyleltä eli 1275 markkaa 75 penniä ja tukkipuista 4 markkaa puulla eli 2820 markkaa eli siis suorittamaan Hugo William Rahkoselle yhteensä 8476 markkaa 75 penniä sekä korvaamaan Hugo William Kähkösen oikeudenkäyntikulut. Sittenkuin toiminimi Thesleffs Cooli vastustanut kannetta, on Kihla kunnanoikeus 26 päivänä Syyskuuta 1911. julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Hugo William ja Antti ti Juhana Kukkonen olivat puheena laisella välikirjalla myyneet kysymyksessä olevan neljänhakkanoikeuden toiminimelle Thesleffs C:elle ja että Antti Rahkonen, joka oli katsottava kaupan alkuunpanijaksi, sittemmin oli sen hyväksynyt, minkä vuoksi, ja kun tuo kauppa niin ollen oli katsettava laillisesti tehdyksi, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Hugo William Kähkönen oli veloamalla saattanut jutun, on Tammikuun 27 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättä302