Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
vänä Tammikuuta 1907. antamassaan tuomiossa, mitä Prunkkalan kunnan muutoshakemukseen tuli, vahvistanut Kihlakunnanoikeuden niin jäävi - kuin lopullisen päätöksen; ja mitä taas tuli Juho Arolan muutoksen hakemukseen, on Hovioikeus, koska Prunkkalan kunnan puolesta oli myönnetty Juho Arolan vielä olleen urakkasummasta saapa kolmesataa viisikymmentä markkaa ja näytetty oli että Juho Arola oli Prunkkalan kunnan asettaman rakennustoimikunnan käskystä valmistanut puheena olevat kivipilarit, joiden tekemistä ei oltu urakkokontrahdissa määrätty, sekä sen jälkeen kuin rakennustoimikunta oli Juho Arolan työn hyväksynyt ja vastaanottunut, rakennustoimikunnan vaatimuksesta menettänyt kolme työpäivää sokkelin korjaamisessa, velvoittanut Punkkalan kunnan Juho Arolalle heti kuittia vastaan maksamaan urakkasumman jäännöksen kolmesataa viisikymmentä markkaa, kivipilarien hinnan kolmesataa seitsemänkymmentäviisi markkaa ja kolmesta työpäivästä sokkelin korjauksessa kymmenen markkaa eli yhteensä seitsemänsataa kolmekymmentäviisi markkaa viiden prosentin vuotuisella korolla 20. päivästä Helmikuuta 1903, jolloin Juho Arola oli kanteensa Kihlakunnanoikeudessa sittänyt, kuin myös kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaa maan Juho Arolalle hänellä Kihlakunnanoikeudessa olleet oikeudenkäyntikulungit. Kovioikeuden tuomioon on Prunkkalan kunnan puolesta anottu muu tosta tänne toimitetulla perustelmalla, johon Juho Arola on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutuu ja sen ohessa että Hovioikeuden edelläkerrotun estemuistutuksen ohdosta antama lausunto hyväksytään, katsoo Keisarillinen Senaatti, mitä itse asiaan tulee, ettei Trunkkalan kunta siinäkään osassa, kun todistettu on että ylempänä mainittu rakennustoimikunta kunnan sille antaman valtuu188
tuksen nojalla on kunnan puolesta hyväksynyt Juho Arolan puheenaolevan urakkatyön, ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota muun puolesta paitsi että koska asiassa esitetyn selvityksen mukaan rakennukseen kuuluva kivityö siitä mitään eroittamatta on kuulunut Juho Arolan urakkaan eikä Juho Arola ole näyttänyt, että se sökkelin korjaamistyö, josta hän on vaatinut kolmen päivän palkkaa, olisi toimitettu kunnan alotteesta, Puukkalan kunta vapautetaan Juho Arolalle suorittamasta eri korvausta sekä kivipilareista että mainituista kolmesta työpäivästä; ja samalla kuin Juho Arolan vaatimus niin muodoin näissä kohdin hyljätään, jää Hovioikeuden tuomio muuten voimaansa; joten Puukkalan kunta siis on Juho Arolalle kuittia vastaan asiassa maksava urakkasumman tähteen kolmesataa viisikymmentä markkaa korkoineen viisi sadalle vuodessa, lukien 20. päivästä HelmiJ. Juvukjelm kuuta 1903. kunnes täysi maksu tapahtuu, sekä oikeudenkäyntikulunkien korvausta kaksisataa viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julius Nummelin L. Heiskman Julin Nummelin Pehr Luudenius. Hdvars Pardani. Pehr Luudenius. Hdvars Pardani. 1. N. Granström 189
Huhtikuun 1. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Kovioikeudesta tulleessa holhoustilin moitti mista koskevassa jutussa, jossa Varatuomari August Jansson, Hauhon pitäjän Sotialan kylästä, on hakijana ja sanotusta pitäjästä kotoisin olevan Rustitilallisen Kustaa Mikonpoika Lehdesmäen holhooja, Talollinen Heikki Talola, mainitun pitäjän Ökerlan kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 1. päiKeisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Varatuomari Jansson, joka lähinnä ennen Heikki Talolaa oli ollut Kustaa Lehdesmäen holhoojana 6. päivästä Maaliskuuta 1893. 9. päivään Helmikuuta 1898., oli tuosta holhoustoimestaan antanut Heikki Talolalle 16. päivänä senjälkeistä Syyskuuta päätetyn tilin, on Heikki Talola Hauhon ja Tuuloksen pitäjäin käLäsnär R. A. H. B. bf. F - det - W. K. vänä Huhtikuuta 1908. 190 No 417. Såg. 47. R. D. 1907.
räjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Varatuomari Jansson oli laiminlyönyt hakea Kustaa sehdesmäelle takaisin Hauhon pitäjän Hyömäen kylässä sijaitsevan Nisulan perintötalon, jonka Kustaa Lehdesmäki ja hänen vaimonsa Maria Kustaava Juhontytär ynnä Kustaa Lehdesmäen silloinen holhooja Rustitilallinen Juho Robert Kuolijoki olivat Kihlakunnan oikeuden luvatta 3. päivänä Huhtikuuta 1889. lahjoittaneet Maanviljelijä Tobias Villehad Sainiolle ja tämän vaimolle, Lehdesmäen puolisojen tyttärelle Aina Kustaantyttärelle, sekä Kustaa Lehdesmäki näinollen oli jäänyt mainitun talon tuottamaa tuloa vaille, Varatuomari Jansson velvoitettaisiin holhoustiliensa Kustaa Lehdesmäen hyväksi merkitsemään ja sen mukaisesti Heikki Talolalle hänen holhoojatoimessaan suorittamaan sanotun talon tulona 3. päivästä Huhtikuuta 1889. 9. pkäevään Helmikuuta 1898. kaksikymmentäkolme hehtolitraa kahdeksankymmentä litraa viljaa vuodessa, puoleksi rukiita ja puoleksi ohria, joka luonnossa tahi rahassa, rukiit kahdentoista ja ohrat kymmenen markan mukaan hehtolitralta. ynnä viiden prosentin korko, lukien oikeudenkäynnin alusta, 9. päivästä Maaliskuuta 1899. Asiasta kuulustettuna, on Varatuomani Jansson vastustanut kannetta; minkä jälkeen ja Keikki Talolan selvitettyä, että hän oli oikeudenkäynnillä voittanut Nisulan talon takaisin Kustaa Lehdesmäelle, Kihlakunnanoikeus on 20. päivänä Lokakuuta 1903. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilsa hyljännyt Heikki Talolan jutussa ajaman kanteen. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Talola oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 26. päivänä Helmikuuta 1907. antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Varatuomari Jansson holhoojana ollessaan oli laiminlyönyt hakea Kustaa Lehdesmäen pesälle takaisin Nisulan taloa, joka Kustaa Lehdesnäen edellisen holhoojan aikana oli lahjoitettu Tobias Villehad Sainiolle, sekä 191
sitten ajoissa vaatia edeltäjältään korvausta holhouspesälle tuon lahjoituksen kautta johtuneesta vahingosta, mikä, huomioonottaen että lahjakirjassa 3. päivältä Huhtikuuta 1889. oli määrätty talosta suoritettavaksi eläkkeenä Maria Kustaava Juhontyttärelle vuosittain viisi tynnyriä rukiita, oli asiassa esitetyn selvityksen mukaan laskettava vuosittain kolmeen hehtolitraan kolmeenkymmeneen litraan rukiita ja yhteentoista hehtolitraan viiteenkymmeneenneljään litraan ohria, on Hovioikeus velvoittanut Varatuomari Janssonin, joka yllämainitun laiminlyöntinsä vuoksi oli vastuunalainen tuosta vahingosta, kuitin saadessaan suorittamaan Heikki Talolalle, tämän holhoojatoimessa, vahingon korvaukseksi 3. päivästä Huhtikuuta 1889. 9. päivään Helmikuuta 1898. yhteensä kaksikymmentäyhdeksän hehtolitraa kaksikymmentä ja puoli liträä rukiita ja satakaksi hehtolitraa kolmetoista litraa ohria joko luonnossa tahi rahassa, rukiista kaksitoista markkaa ja ohrista kymmenen markkaa hehtolitralta, kaikkiaan tuhat kolmesataa seitsemänkymmentäyksi markkaa seitsemänkymmentäkuusi penpiä, viiden prosentin koron kanssa 9. päivästä Maaliskuuta 1899. kunnes täysi maksu toimitettiin. Kovioikeuden tuomioon on Varatuonari Jansson anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Kustaa Lehdesmäki ynnä Maria Kustaava Juhontytär ovat puheenalaisella 3. päivänä Huhtikuuta 1889. tehdyllä lahjakirjalla Kustaa Lehdesmäen silloisen holhoojan Juho Robert Kuolijoen suostumuksella antaeet Nisulan talon heidän ainoalle tyttärellensä ja perillisellensä Aina Kustaantyttärelle ynnä tämän miehelle Tobias Villehad Sainiolle, eikä Valratuomari Janssonin hänen holhoojatoimessaan näin ollen voida katsoa olleen velvollisen moittimaan sanottua lakjaa, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion nyt kysymyksessä olevalta osatta, vah192
vistaa sen loppupäätöksen, johon Kihlakunnanoikeus on asiasta johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudalta koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: P. A. Bonde. A: Henr. hemmanP. A. Bonde. A: Henr. hemmanC. J. Timgren David Augusti. C. J. Timgren David Augusti. Wolaklander. T. Jundet Huhtikuun 2. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, omistusoikeutla saariin koskevassa jutussa, jossa Walamon luostari on hakijana sekä Suomen Valtio vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 2. päivänä Huhtikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Salmiin pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Suomen Valtion puolesta lausuttu, että Walamon luostari hallitsi Laatokan järvessä olevia Honkasaari ja Ristisaasi nimisiä saaria, jotka 13. päivänä Huhtikuuta 1891. lopetetulla paalutuksella päättyneessä vesirajain käynrissa Impilahden ja Salmin pitäjäin sekä Venäjän Keisarikunnan välillä olivat joutuneet Salmin pitäjan piiriin sekä viimeksisanotussa pitäjässä olevassa Mantsinsaaren jakokunnassa, jonka muodostatämä: R. A. J. N. H. S. Cap. F. d. — C. P. - C. A. - W. K. - A. S. E. Th. 193 No 429. Pag. 77. R. D. 1907.
vat eräät Valtion omistamat tilat Oritselän, Peltoisten ja Työmpäisten kylissä, toimitetussa ja 13. päivänä Huhtikuuta 1896. vahvistetussa isossajuossa jääneet jakokunnan yhteisiksi; ja kun Walamon luostari ilman oikeutta oli ottanut mainitut saaret haltuunsa, on Valtion puolesta vaadittu Walamon luostarin velvoittamista Valtiolle luovuttamaan nuot saaret. Walomon luostarin puolesta on asiassa vastattu, että puheenalaiset saaret, jotka olivat merkityt Maanmittari C. B. Caloniuksen vuonna 1784. asianmukaisen määräyksen nojalla Wätämon luostarin tiluksista tekemälle, Wiipurin Revisionikomissionin 5. päivänä Toukokuuta 1785. vahvistamalle kartalle sekä kartan ohessa laadittuun selityskirjaan, i kimiestoisista ajoista olivat kuuluneet Watamon luostarille, joka myöskin kenenkään kiistämättä oli niitä hallinnut, kuten ainakin Ristisaareen nähden kävi selville mainitusta selityskirjasta, jossa lausuttiin, että Ristisaari oli vanhastaan kieltämättömänä rajana Walamon luostarin ja Salmin pitäjän asukasten alueitten välillä, minkä vuoksi Walamon luostarin puolesta on vastustettu kannetta sekä pyydetty korvausta oikeudenkäyntikustannuksista. Sittenkuin Venäläis - Kriikkalaista Bengellistä Konsistoriemia oli kuulustettu asiasta, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä 14. päivänä Toukokuuta 1904. mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Walamon luostarin luovuttamaan puheenalaiset saaret Suomen Valtion vapaasti hallittaviksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wätämön luostari oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 16. päivänä Maaliskuuta 1907. ratkaissut asian; ja koska kysymyksessä olevat saaret Mantsinsaaren jakokunnassa toimitetussa, lainvoiman saaneessä isossajassa olivat merkityt mainittuun jakokuntaan kuuluviksi ja jätetyt jakokunnan yhteisiksi, 194
eikä Walamon luostari ollut näyttänyt ylimeistoista nautintoa näihin saariin, sentähden ja kun Maanmittaei Caloniuksen toimitus, jolla luostari katsoi väittämänsä omistusoikeuden tulleen vahvistetuksi, ei ollut ollyt isojakotoimitus eikä välinajain käynti, on Hovioikeus vahvistanut sen loppupäätelmän, johon Kihlakunnanoikeus oli asiasta johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Walamon luostarin puolesta anottu muutosta perustelmalla, johon Suomen Valtion puolesta on säädetyssä järjestyksessä vastattu; minkä jälkeen Wiipuren läänin Kuvernööri, siitä pidetystä toimesta, on tänne lähettänyt erään kartan. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska selvi tetty on, että puheenalaiset saaret niihin kuuluvine luotoineen ainakin vuodesta 1754., jolloin viranomainen maanmittari hänelle annetun määräyksen mukaisesti kartoitti Wätämön luostarin silloiset tilusaluset, tuon toimituksen johdosta syntyneiden asiakirjojen mukaan ovat kuuluneet Walamon luostarille, eikä se seikka että sanotut saaret sijaitsevat Mantsinsaaren lankakunnan rajojen sisäpuolella yhtä vähän kuin sekään, että samat saaret lankakunnassa vuonna 1892. aljetussa ja vuonna 1896. vahvistetussa osakasjaossa ovat merkityt lankakunnan yhteisiksi kalastuspaikoiksi, ilman muuta voi Suomen Valtiolle pesustaa omistusoikeutta nöihin saariin, sen vuoksi ja kun muuta saantia tässä suhteesja ei ole Valtion puolesta mainittukaan, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Valtion jutussa ajamin kanteen; mutta asian laatuun nähden saa Walamon luontari itse kärsiä sillä jutussa olleet kulungit. Tätä kaikki asianomaiset noudatta195
koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde. A. Henr. SuumanFredr. Lindenius. Julin Nummelin C. J. Timgren Edvard Paldani 1al Augusti Eem Lejander. 1al Augusti Eem Lejander. A. W. Granström E. Thesleff Den 8 April 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Åbo Hopall inkommed mål emellan Tirman Griiner, Molineus, Co, från residenstaden Bonden i Konungariket Stor - Britlanien, sökande, samt firman K. E. Blomberg, från Åbo stad, svarande angående ersättning: Gifven uti Justitiedepartementet den 8 April 1908. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Genom skriftligt kontrakt, upprättadt den 2 Oktober 1900, har Herman K. E. Klemberg förbundit sig att åt Tirman Griiner, Molineus i Co sälja och från Åbo med angfartyg utskeppa omkring 535. St Pelensberger ständert sågade trävarer till kontraktet närmare angifvet pris eif den den samt för öfrigt emot vilkor, bland annat, att svarata konnässement borde utfärdas på begäran af köparen, ett värorna skulle vara af säljarens Bde. J. N. G. W. F. S. E. P. -. A.G. B. F. M. 196 No 453. Pag. 32. R. D. 1907.
vanliga skeppning vid afskoppningsplatsen törra, blänka och skarpkantade samt levaraas till fastyget enligt afskopp ningsortens kotym; att säljaren icke vore ansvarig för någon försämring, orsakad af omständigheter, som inträffat efter det varorna blifvit sända till fartygets sida och för hvilka säljaren icke kunde rå; att det ålåge köparen att betala trakten enligt urleparti och resten af priset efter afdrag af 2 1/2 procents disposant medelst accord å växel, förfallen vill betalning tre dagar efter sigt; samt att, om någon oenighet emellan kontrahen terna skulle uppstå i följd af bestämmetserna i kontraktet, tvistigheten borde afgöras af skiljeman. Samma dag har emellan veteriet för angfartyget Everidda och Tirman K. 6. Blomberg uppgjorts ett arteparti, hvarigenom rederiet åtagit sig att med nämnda angfartyg öfverföra en last trävarer från Åbo till Lenden emot en trakt af 42. millings 6. pencer engeldt mynt för St. Petersberger ständert, hvilken fråkt borde betalas kontant vid lössning och riktig leverans af lasten. Efter det Firman Grinner, Molinius & Co härå af Tirnan K. E. Blombergs ombud i Londen Terman J. E. Salvesen & Co underrättats om att det åt Tinnan Grister, Molinens & Co i förestående måtto för sålda trävarupartiet komme att afsändas med ängfärligget Everilda, har sistnämnda firma uti svarsbref af den 19. Oktober 1900. meddelat Herman J. E. Salvesen; O: att ifrågavarande varor Torde inlastas emot fjorton särskilda konrässomont på sätt i brefvet funnes när mare angifvet; därå och sedan Firman K. E. Blomberg i afseende å efterkom nande af denna föreskrift låtit dels i Åbo dels vid Levo ängsåg i Pargas socken inlästa i Everilda trävaror under fjorton olika marken, Everildas befälhafvare Sjökaptenen Carl August Putinefeldt den 3 November 1900. utfärdat ett konnassement, hvari han erkänt rig hafva uti fartyget intagit enligt lonnaslementet vidfogad specifikation lättens och sedvillings under fjorton sankilda marken samt inalles utgö197
rande 84882. stycken eller 485/10/1/108 osan dert äfvensom förbundit sig att i Kondon aflemna godset till order eller or dres emot betingadtrakt och öfriga bestämmelser enligt arteparti. Sedermera har Finnan Griiner, Molinens 3o på stämning å TirmanK. E. Blomberg till Rådstuparätten. Åbo vid Rådstufvurättens sammantra de den 19. September 1901 anfört, att Finnan K. E. Blomberg genom åsido sällande af den i parternas förberörda köpeastal ingående bestämningen att låta inlasta det försålda varupartiet emot sänskilda konnässement orsakat att Ferman Griiner, Molinens Co, som emellertid hade försålt 400. ståndert af lasten i mindre partier med beräkning att det sålunda försålda skulle åt köparene utlämnas direkte från förtyget, icke kunnat på utsalt tid fullgöra levaransen åt sina köpare och blifvit nödsakad att låta upplägga hela lasten i docka och där sortera densamma, hvarigenom Herman Grister, Melinens & Co tillskyndats följande kostrader, nämligen: för bärning i land af hela lasten 244. pvärds 10. skillings 3. penni, hvaraf på 400. ständert belöp te sig 201. pounds 13. skillings 2. pennes, för sortering 1. pound, 2. skillings 6. penees och hyreskostnader för virkets för väring i dockan tills det hunnat för säljas 90. puumds 2. skillings; samt att desutom största delen af virket vid lass ningen icke varit kontraktsenlig, utan inderhältig och wårt, hvarföre Firman Griiner, Molinens & Co, sedan firman särskilda gånger uppmanat Frman K. E. Blomberg att föranstalla om besiktning af det upplagda varupartiet och värdering af den sålunda för Finman Griiner, Molinius, Co uppkomna skadan, utan att Finnan K. E. Blom berg dock skridit till någon åtgärd i sådant syste, föranstaltat slik besikt ning och värdering den 28. Januari 1901. genom Trävarubesiktningsmannen Thomas Rea, som därvid funnit en stor del af varupartiet icke vara i öfverensstämmelse med bestämningarna i kontraktet och förty ansett Firman K. E. 198
Blomberg vara skyldig att åt Tirman Grister, Molinius i Co på grund af varans beskaffenhet utgifva en skadeersätt ning af 275. påunds, tillökt med arvode för besiktningen 10. pounds 10 skillings och kartamärken 15. skillings. På grund här af och då Tirman K. E. Blomberg icke kunnat förmås vare sig att i godo uppgöra saken eller att utse skiljoman till ru beskrifna tvistefrågors afgörande, har Finnan Grister, Molinens & Co yr kat firman K. E. Blombergs förpliktande att till Pirman Gruner, Molinens 6o utgifva inalles 579. procents 2. skillings 8o penns med ränta, å beloppen 201. pounds 13. skillings 2 pennias och 1 påund 2 skilling 6 pernes från den 13. Februari 1901, då dessa bort betalas emot uppvisande af räkning, samt å återstoden från lagsökningsdagen den 17. September Joel. I saken hörd har firman R. E. Klamberg genmält förmämligast: att Trävärnägenten Karl Lindskog, som af Finman R. E. Blomberg haft i uppdrag att med Skeppsmäktaren Johan Dahlberg, såsom reversentant för ängfartiget Eveildas rederi, aflala om befraktning af ragda angfartyg för transport af det utaf Tinnan R. E. Blomberg åt Tämän Griiner, Molinius 1o försålda träva ruparlid, i följd af missförstånd icke kommit att utfästa sådant vilkor för befraktningen all särskilda eller upaåta konnässement å olika delar af lasten borde utfärdas, men att FörmanK. E. Blomlag, efter erhållen känne som om att Finnan Grinner, Molinens 6o önskade få lasten afskoppad. fjorton olika delar, låtit inlasta varoina, såsom ofvan nämnts, under fjorton olika marken samt hvarje med som ma märke försedd del af lasten noga åtskild för sig, genom hvilket serfaran de alldeles enahanda resullat i afseende å lastens utlägning ur fartyget vunrits som om fjorton särskilda konnässement utfärdats; att Herman K. E. Blomberg, då Finnan Grister, Molinius 6o likväl vidhållit sitt anspråk på fjor ten särskilda konnässement, inledt underhandling med Skeppsmäktaren Pahlberg om ändring af erlepartiet i så199
dant syste, hvartill Dahlberg omsideräfven samtyckt, dock under vilkor att bekomma en extra godtgörelse af en skilling per ständert och att köparene borde genast efter lastens lösning betala trakten kontant; samt att Pirman K. E. Blomberg äfven varit villig att erlägga den fordrade fraktförhöjningen och därpå till Londen afsändt å de dika delarna af Eerildas last affattade förton särskilda konnärsement för att där af Kaptenen Rutenfeldt undertecknas, nen att Kutenfeldt vägrat att under skrifva konnässementen, enär Herman Grister, Molinens & C icke afgifvit forbindelse att genast efter lösningen af lasten betala trakten kontant, ehuru skyldighet därtill redan på grund af kontraktet och entyrartiet ålegat näst nämnda firma. Då Firman Grinner. Molinius 1o sålunda genom sin vägran att bekräfta en finnan åliggande skyldighet utestutande själf varit orsaken till all de nya konnässementen icke blifvit af Kaptenen Rutinfeldt underskrifna samt finnan icke på något rätt styrkt att finnan genom bristen på skilda konnasement lidet någon skada eller alt rik brist gjort lastens upplössande. locka nödvändigt, har Finnan K. E. Klamberg motsagt käromålet i denna del. Beträffande åter Herman Gröiner, Molenius i Co anspråk på ersättning för det ifrågakomna varuparti icke skulle varit kontraktjenligt, har Herman K. EBlomberg framhållit huruledes det enligt kontraktet af den 2. Oktober 1900. ålegat finnan att å inlästningsorten leverera de försålda väroma vid fartygets vida i det skick kontraktet närmare upptage, hvaremot finnare icke vore ansvarig för ten församning varorna möjligen under gått vid inlästningen i fartyget eller under resan till Londen och än mindre för verkets beskaffenhet den 28. Januari 1901, då det af Beriktningsmannen Ria besiktigats; och jämte det Firman K. E. Klemberg bestridt att virket, då det af finnan leverevats till fastygel, haft sel, har förman anhållit att Firman Gruner, Molinius, En talan äfven härut innan måtte förkastas. 200
Efter det Finnan Grinner, Molinens 6o bemätt svaromålet samt Kaptenen Rutenfeldt på anhållan af bemälda firma å ed afhörts, bland annat, rörande del af Tirman K. E. Blomberg levarade virkets beskaffenhet och Ägenten Lindskog, såsom åberopad af Tirman R. E. Blomberg, jämväl edeligen vittnat i saken, hafva ej mindre TrmanGriiner, Molinens & Co anmärkt att Agenten Lindskog, som genom sitt misstag vid påktslutet gifvit anledning till förevarande rättegång och genremot Herman K. E. Blomberg stode i ansvar för de sel, han därvid begått, varit jäfvig att härutinnan vittna och förty borde för återgångsvittne förklaras, än Tinnan K. E. Blomberg ansett Kaptenen Rutenfeldt hafva varit jäfvig att i målet å vittnesed afhöras på den grund att Rutensdelt, som hvarken vid emottagan det af lasten eller vid konnässiments undertecknande gjort någon anmärkning emot del af Törmän K. E. Blomberg levarande virket, själf egt hålla vård om virket under dess transport till denden och äfven borde wara för den skada, som uppstått därigenom att sakens ordnande i godo efter varans framkomst till Bonden gått om inlet i följd af Rutenfeldts därstädes uppställda vilkor för utfärdande af nya hemnässement, därå Rådstufvurätten, hvarest parterna ömsesides gjort anspråk på rättegångskostnadsersättning, medels utslag den 7. September 1903. i målet sig utlåtit; och jämte det Rådstufvurätten ansett jäfsanmärkningen emot Ägenten Lindskog sakna skäl och förty bibehållit Lindskogs vittnesmål vid laga kraft, men däremot funnit Kaptenen Rutenfeldt gärom befälkafvare å ängfartyget Ere edda kunna vänta nytta eller skada af saken och därföre pankänt hans vittnesmål laga kraft och verkan, har Rådderfverätten, beträffande sjelfva saken, för klarat det väl vara utredt, att Herman K. E. Blomberg, efter att hafva uti kontrakt af den 2. Oktober 1900. åtagit sig att aflasta det kontraherade virket under särskilda konnässement efter köparens önskan och ehuru förman sedermera 201.