Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
hylkäämistä. Kihlakunnanoikeus on sittemmin edellä mainittuna Huhtikuun 5 päivänä 1902. julistanut asiasta lopullisen päätöksen ja siinä mainitsemillaan perusteilla kyljännyt puheenalaisen kanteen, mikäli se koski yllä sanottuja och selvitä mutta velvoittanut J V tiljellen ja hänen asiakumppaninsa Kauppias "Haglundille heti kuittia vastaan makarmaan, yhteisesti tai kenellä varaja ole, kysymyksessä olevan yleestilin nojalla vaaditut neljäsataa viisikymmentäyksi markkaa neljäkymmentäkahdeksan penniä viiden prosentin koron kanssa Huhtikuun 5 päivästä 1902 sekä konnun "Häglundille hänen oikeudenkäyntekulan ra neljälläkymmenellä markalla Hovioikeus, jonka tutkettavaksi sekä Kauppias Haglund että J. A. Silpell p. hänen asiakumppanensa olivat veloa malla saattaneet julun, on Heinäkuun 31 päivänä 1903 antanut siinä luomion; ja samalla kuin Kihlakunnanoi keuden edellä mainittu välipäätös vahvistettiin, on Hovioikeus, koska J T Etell ja hänen asiakumppaninsa ylemränä sanotun lakauskirjan mukaan olivat yhteisesti Wilhelm Antelan kanssa vaan ei kuitenkaan yksi kaikkin ja kaikki yhden puolesta, sitoutuneet omavelkaiseen takaukseen, niistä tavaroista ja viksekestä, jotka Lapuan Kauppa OsakYhtiö oli saanut Kauppias Harlund ta, sekä he olivat oikeaksi myöntä neet Laglunden väliistään sanotun eftiin kanssa antaman ylestilin, jossa puheenalaiset yhtiön hyväksymät sekä setkin olivat luetellut, ja uksetussa sitä paitsi oli tunnustettu niiden arvo saaduksi tavaroissa, velvoittanut J. Eljellin ja hänen asiakumppa rensä, yhteisesti eli kunkin heistä viidenneksi osaksi Kauppias. Haglandille heti kuittia vastaan maksamaan vi kuudesosaa hänen vaatimistansa määristä de siis kolmesataa seitsemän kymmentäkuusi markkaa kaksikymmentäkolme penniä korkoineen viisi sadalta vuodessa Huhtikuun 5 päivästa 1902 kuusisataa kaksikymmentävä si markkaa kuuden prosentin koron 250
kanssa Joulukuun 30 päivästä 1901 " kä tuhat kahdeksansataa kolmekymmentäkolme markkaa kolmekymmentä kolme penniä kuuden prosentin korkoineen Tammikuun 3 päivästä 1902, vela mansataa viisikymmentä markkaa kun den prosentin koron kanssa Tammikuun 27. päivästä 1902 ja seitsemänsa taa kuusetoista markkaa kaksikymmentäseitsemän penniä niinekuun kauden prosentin koron kanssa Maalis kuun 7 päivästä 1902, minkä ohessa Jä7. Lihell ja hänen asiakumppaninsa tuomittiin korvaamaan. Kauppias Haglundille hänen oikeudenkäyntikustan neksi Kihlakunnanoikeudessa sadalla ja Hovioikeudessa viidelläkymmenettä markalla Hovioikeuden tuomion väl 71 Lelyell ja hänen asiakumppaninsa anoneet muudosta länne toimittamal laan perustelmalla, johon Kauppias Haglund on sändetyssä järjestykseen vastannut Keisarillinen Senuutti on tutkinut lämän julan ja katsoo etteivät 7 1 Lihell ja hänen asiakumppaninsa le esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota muun puolesta kuin että, koskee Kauppias Häglund ole näyttänyt 1. Liljellen ja hänen asiakumppieni ensa puheenalaisessa takauksessa sitoutuneen vastaamaan koron maksamisesta pienommältä tai suuremmalla osalta Kauppias Höglunden nyt kysy myksessä olevasta suatavasta, ja 1. Leirell ja hänen asiakumppanina vapaa tetaan heille pannusta velvollisuudesta suorittaa korkoa ajalla ennen 5 päivää Huhtikuuta 1902 ja maksamasta sano tun päivän jälkeen niistä rahaeristä joista kuuden prosentin kirkohgeitys en määrätty, enempää korkoa kuin viisi prosenttia vuotta kahti, joten akustuna Hovioikeuden tuomio siis muissa kohden jää pysyväksi, minkä johdosta J V. Liljellin ja hänen asiakumpuniensa siis tulee Kauppias Höglandelle suorittaa yhteensä, kunkin viidenneksi osaksi neljätuhatta kolmesataayksi markkaa kaksikymmentäkolme pen260
niä koron kanssa viisi sadalla vuoden sa, luettu 5. päivästä Huhtikuuta 1902 makseen tapahtumiseen asti, sekä korvala Kauppias Häglundille hänen okeudenkäymiskulansa Kihlakunnanoikeudessa ja Hovioikeudessa yhteensä sadallaviidelläkymmenellä markalla Tätä kaikki asianomaiset noudattakat "Keisarillinen Suomen Amualle J. Tohmman Valentin Gummerus. J Nämlund Andersin. verne Selman E. Ascholin. Huhtikuun 11 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, rajankäynnin moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Lääketieteen ja Kirurgian - Tohtori Theodor Tagerstedt, Helsingin kaupungistä, hakijana sekä Pieksämäen pitäjän Kontiomäen kylässä asuvat Talolliset Aatami ja Wille Hynninen, tulematta jääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, Huhtikuun 11 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Aatami ja Wille Hynninen Rikkelin läänin Kuvernöörinvirastoon jätetyssä hakemuskirjassa olivat anoneet määräystä asianomaiselle maanmittarille käydä rajan, joka erottaa heidän omistamansa talon No 10. sanotussa Kontiomäen kylässä ja Tehteri Tagerstedtille kuuluvan talon No 2 PiekSäsnä: J. G.S. - E. A. B. SS: S. 20 No 397. Såg. 29. R.D. 1902.
sämäen pitäjän Pyhityn kylässä toisen taan ja Kuvernööri päätöksellä Toukokuun 28 päivältä 1898 oli määrännyt Kärämaanmittari Albin Gustafssonen toimittamaan tämän rajankäynnen, oli Varamaanmittari Gustafsson 5 päiränä Kesäkuuta 1899 ryhtynyt sanottuun toimitukseen ja seuraavana päivänä, erimielisyyttä puheeksi tulleesta rajasta ilmaannuttua, antamassaan lausunnossa katsonut että, koska mainitussa toimituksessa sauvoitettu raja, joka toimituksessa valmistetulla kartalla oli merkitty kulkeraksi pyykistä No 2 pyykkiin No 11 ja siitä pyykkiin No 7, oli asianmiekaisesti maalla pyykitetty ja semmesenä pidetty tilain välitrajana eikä ollut tietoa siitä, että nämä pyykit olivat syntyneet jossakin laittomassa toimituksessa taikka että niitä ole jollain tavoin muutettu tahi siirretty, sekä raja, niin kuin se oli pyykitetty, luultavasti ole lain voiman saaneessa toimituksessa määrätty, vaikaei sitä oltu kysymyksessä olevien tiojen kartan mukaisesti maalla jauvoitettu, tämä rajalinja oli sanottujen tilojen välinajana pidettävä; minkä jälkeen ja sittenkuin Aatami ja Wille Hynnisen ehdottama 1795 vuoden isonjaon kartalla merkitty, rajan suunta, joka äskenmainitulla toimituskartällä oli osotettu kirjaimilla A, B. ja 6, myös oli paalutettu, Aatami ja Wille Hynninen ovat, tyytymättöminä Taramaanmittari Gustafssonen vastakerrottuun lausuntoon, Mikkelin läänin Kuvernöörin luona ja asian siirrettyä tuomioistuimeen, Pieksämäen pitäjän ja Jäppilän kappelin käräjiäkunnan 1899 vuoden lakimääräisissä syyskäräjissä, Tohtori Tigerstedtille toimitetun haasteen nojalla, Kihlakunnanoikeudessa vaatineet että, koska Taramaanmittari Gustafsson edellä ilmatetulla tavalla ole määrännyt asianosaisten talojen välisen kolmatta kilometriä pitkän rajan kulkemaan Autami ja Wille Hynnisen puolella isossajaossa määrättyä rajaa sekä Aatami ja Wille Hynninen tämän kautta me262
nettäisivät melkoisen alan jo ennestäänkin pienestä tilastaan, Varamaanmittari Gustafssonin edelläkerrotussa toimituksessa lausuma ehdotus riidan alaisesta välirajasta julistettaisiin kolpaamattomaksi ja sama raja määrättaisiin isinjaon kartan mukaan. Tätä kannetta on Tohtori Tigerstedt vastustanut ja anonut että useinmainittujen talojen välinajaksi vahvistettu siin Varamaanmittari Gustafssenin ylläsanotussa lausunnossaan ehdettama rajalinja, koska se jo ennestään oli selrä ja pyykitetty sekä Tehtori Pagerstedtin kysymyksessä olevan talon piisiraja puheenaolevalta osalta eli Syyskuun 1 päivänä 1887 pidetyssä, lain voiman voittaneessa rajankäyntitorne. tuksessa määrätty kulkemaan niinkuin Varamaanmittari Gustafsson nyt eli ehdottanut. Kihlakunnanoikeus on Lokakuun 25 päivänä 1900 julistanut päätöksen jatussa; ja koska Tohtori Tigerstedt uollut voinut näyttää että kysymyksessä olevaa asianosaisten talojen rajaa oli isonjaon jälkeen laillisesti muutettu eikä myöskään että ne rajaryykit, jotka Varamaanmittari Gustafssonin moitteenalaisessa rajanaukaisutoimituksessa tekemällä kartalla ovat merkityt numeroilla 2,11 ja 7, olivat rakennetut isossajuossa, sentähden ja siihen selvitykseen nähden, joka asias sa muutenkin oli esiintuotu, Kihlakunnanoikeus, joittaen varteenottamatta Tehtori Tigerstedtin asiassa tekemät väittut, on kumonnut Taramaanmittari Gustafssonin moitteenalaisen rajankäyntitoimituksen ja määrännyt, että asianosaisten puheena olevain talojen väliraja oli maalla kulkeva isonjaen kartan mukaan eli siis Varamaanmittari Gustafssonen laatiman rajankäyntikartalla merkitystä kohdasta Akohtaan. B ja siitä kohtaan C. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tehtori Tigerstedt vetoamalla oli saattanut jutun, on 14 päivänä Joulukuuta 1901 antamallaan tuomiella, koska talen No 10. Kontiomäen kylässä omistajat lain mukaan olivat oikeutetut naut20
timaan ja omanansa pitämään sanottuun taloon isonjaon perusteella kuuluvia tiluksia, mutta mainittuun taloon, suuntaamalla tilusrajoja Varamaanmittari Gustafssonin ehdotuksen mukaan, ei tulisi kuulumaan niin suurta maa-alaa, kuin tälle talolle i sossajässä kiistämättä oli määrätty jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päitöksen varaan. Hovioikeuden tuomioen on Tehteri Tagerstedt anonut muutosta; jonka jälkeen suusanallinen kuulustelu jutussa taalla on tapahtunut sekä Maanmittauksen Ylihallitus, Keisarillisen Senaatin toimenpiteen johdosta, toimista nut tarpeelliseksi katsetun selvityksen asiassa. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo kyllä selvitetyksi, että riidanalainen, talojen No 11 Kontiemäen ja No 2 Pyhityn kylässä välinaja ei ole tullut merkityksi maila sen mukaan kuin isonjaon kartta pintaata sen nykyisten ympäryräjäin sisällä on kuusi tynnyrinalaa ja kaksikymmentäkaksi kapanalaa pienempi kuin mitä isossajuossa, siinä tehdyn jakokirjan mukaan, samalle talolle on joittu; mutta koska asiata käsiteltäessä esilletuoduista asiakirjoista myöskin käy selville että, jos raja näiden talojen välillä, joiden muutkin ympärysrajat virat ole paalutetut isonjaon kartan mukaan, vaan siitä suuremmassa tahi vähemmässä määrässa eriävästi, mänättäisiin maalla kulkevaksi isenjaon kartan osoituksen mukaisesti eli Saranaanmittari Gustafsson´in vuonna 1899 laatiman rajankäyntikartan mukaan kohdasta A. kohtaan B ja siitä kohtaan 6, talolle No 10 Kontiomaen kyläsja tulisi kolmekymmentäviisi kokonaista ja sataseitsemänkymmentäkuusi tuhannesosaa tynnyrinalaa lisätiluksia ja siis enemmän kuin tälle talolle olisi tuleva, samalla kuin osa niistä tilukrista, jotka isonjaen jakokirjan mukaan ovat jaetut talolle No 2 Pyhityn taa sekä että ensinmainitun tähän kylässä, joutuisi talon No 10 Kontio osoittaa sekä että ensinmainitun tulee kylässä, joutuen talon No 10 Kontio näin kylässä rajain sisälle, joten 20
rajalinjaa tähän suuntaan ei voi pitää oikeana rajana puheena oleville taloille isossajaossa annettujen tiluksien välillä; sentähden ja kun talon SS: 10 Kontiomäen kylässä tiluksia vuonna 1823 geometrillisesti mitattäessä tämän talon ja talon No 2 Pyhityn kylässä viitisellä rajalla jo silloin löytyvät numroilla 7 ja 11 merkityt rajapyykit samoilla paikoilla kuin missä ne Varamaanmittari Gustafsson in suorittami sa rajankäyntitöimituksessa tavattiin ja kun tästä seikasta samoin kuin siitäkin että sanottujen talojen haltijat kerrotusta mittauksesta saakkaa vat pitäneet rajapyykkiä No 2 2-11- myöten kulkevaa rajalinjaa talojen oikeana väterajana ja sen mukaan tiluksiaan hallinneet, totenmukaisuudella voi päättää tämän rajalinjan olevan saman kuin mikä isossajuessa sauvoitettiin talojen No 10 Kontiomäen kylässä ja No 2 Pyhityn kylässa riiträjaksi, harkitsee Keisarillinen Senvelt ti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätökCarl Flandertskjött son, hyljätä Aatami ja Wille Hynnijon jutussa ajaman kanteen. Tätä kaiksi asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: 1. G. W. Nyman Mantin Summanus J N Bömelund af Andersin. varen Helman 20.
Huhtikuun 12 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Haioikeudosta tulleessa velkomusjulus ja, jossa Kivennavan pitäjän kirijoen kylässä loimiva Osakeyhtiö Torijoen Olullehdas on hakejana sekä Suomen Maanviljelys ja Kollisvarpankki Osakeyhtiö konkursissa, Helsingin kaupungesta, vastaajana Annettu Oikeososastossa Huhtikuun 12 päivänä 1904, Keisarillinen Senaatti on itselleen silyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietan seuraavaa Osakeyhtiö Sorijoen Antlehtaalle Toimililan manuun nojalla on konkurssessa olevan Suomen Maanvilje tys- ja Kollisuuspankki Osakeyhtiön puolesta Kivinnävän pitäjän käräjiä kunnan Kihlakunnanoikeudessa lausut tu, että mainittu punkkeesakeyhtiö ole lupurin kaupungissa asuvulla Kauppi alta Matti. Koihalta ja hänen vaimol tuun Aleksandra Reinalla velkakirjan mukaan 1 päivältä Joulukuuta 1899 saaman E. A. W. SS. 10. ta H. 200 SS: 405. Pag. 166. Rs. 1905.
kaa korkoineen ja että Matti Aakaan maksettaviksi langennut määrät yhteenorakeyhtiille irtaimeksi pantoksi muu mekä sen ohessa korvaammin Matti Kirkolle edellisen Heinäkuun Mattikuun puolesta raskettu että Mölmentä prosenttia ja karttunut kuuluu ole jäänyt sille velkaa nelvigen lava 1 päivänä Heinäkuuta kuuda markkaa viisikymmentä penniä, men desta ja kun Ombudetie kirjan Olemmin vartien katua näkteksi AuUlan Sekulman ja Imaniari Matin päivänä Helmikuuta 1910 antamalla niEellen 7 päivänä Helmikuuta Maramudulla Matti Reikun edellä muun val yhtön puolesta suostunut paitsi tän valaimeen siitämisen Suomen että Ombektio Terigen Ollikkolas man jännenä, ole oikeudella vuoden viittaisiin pankkienskyhtiölle mark talostaan kuittamaan yllämainitalmaan 1 päivänä Heinäkuuta 1909 vakuuteistatuhatta viimentaa yhdeksamana päivänä niimämän vuoden joista markkaa viisikymmentä pennä, massa viisikymmentäviisituhatta omaa panttima olevan velkakirjan sisällistä massa viisikymmentäviisituhatta omaa panttima olevan velkakirjan sisällistä sanotun saamisen vakuudeksi pantka ja kymmenen tuhatta markkaa korkoi maassa Elokuun 1 päivänä 1877 osa kontkosakeyhtiin oikeudenkirolnyt Omkyhtä Terijoen Anttehlman Karhisellen on Osakeyhti kirijain päivänä antaman kahdenkymmenen J. Arohn ollessaan 22 päivanästä Sorkolan viiden tuhannen markan suuruun 1,179 2/3 päivän Elokuuta 1910 maivelkakirjan, jonka sisällestä kaksiin yhän yhtiin lainanpamaan johtaja procentin korko vuosittain eli manta todistatuhatta viisisataa yhdeksäntoista vuonna, alkaen vuodesta 1900, menkän eli oikei ja kun yhtiö, jota uti on tehtään johtokunnan jäsenet. Kalela tehti Sekolmannen ja Tuomari Sallinen nöolevan panttauksen samalla hänä Määneljelijä ja Kollerussaakki Osutuin velkakirjan pääoman olevan korjakkölle, koska Arkolahti Oikeuden mainuudessaan maksamatta, vaadittu mellan ei enää ollut yhtiin johtokon 267
Osakeyhtiö Terijoen Olullehtaan puolen ta on vastustettu pankkiosakeyhtiön vailimasta Sittenkan Matti ja Aleksandra Ruhaa kuin myös, Matti Rechan joudalta konkursitetaan, hänen konkurssipesänin uskottuja miehiä Hovioikeuden kanssati Waldemar Fagerströmsä ja Kauppas Evert Viktor Teltyreniä oli asiassa kuulustettu on Kihlakunnanoikeus 11 päivänä Heinäkuuta 1902 pulistamassaan päätöksessä antanut asuusta larintonsa; ja koska velkomus perusten oikeaksi myönnettyyn Suomen Maanaljelys ja Kollisuuspankki Osakeyhteelle siirrettyyn velkakirjaan, jonka niillöstä vaadittu määrä jo oli maksettu vaksi langennut, senvuoksi ja koska Osakeyhtiö Perijoen Oullekkuun puolesta yhtiön johtokunta 7 päivänä Helena kuuta 1900 oli antanut suostumuksen velan siirtämiseen Suomen Maunul jelys- ja Kollisuurpunkki Osakeyhtälle ja tunnustaneet velan olevan kaknaisuudessaan maksamatta, niin joka Osakeyhtiö Perijoen Ollillehtaan jostakunta yhtiön sääntöjen ja 2 päivänä toukokuuta 1895 osakeyhtiöistä annetun lain mukaan oli pidettävä oikeutettu na semmoisen suostumuksen antamileen sekä väote siitä, että Arkkilahti Ehalmun silloin onää olisi kuulunut johtokuntaan, oli pidettävä perätti mänä koska Schulmunen luopumisesla johtokunnasta oli kaupparekisteriin imoitettu vasta vuonna 1901, Kihlakunnanoikeus, kumolan Osakeyhtiö Terijoen Anttehtaan puolesta tehdyn kuittuunsa imuksen, on velvittanut Osakeyhtiö Torijoen Oluttehtaan kuettia vastaan me ettamaan konkunnassa olevalle Suomen Maanviljelys ja Kollisuuspankka Osakeyhteelle velatut kymmenen tuhatta markkaa kuuden prosentin vuotuuutta korolla luettuna 27 päivästä Heinäkuuta 1899 täydellisen makseen lupahtumiseen raakka sekä sen ohessa kahdellasadalla markalla korvaamaan pankkiesakeyhtiin oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Osa häyhtiö Perijoen Anttehalus oli veden kautta saattanut juhon, on tuomiolla 208
27 päivänä Kesäkuuta 1903 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja velvoittanut Osakeyhtiö Terijoen Oluttehtaan suorittamaan korvuukseksi vastapuolensa Hovioikeudessa kärsimestä kuluista kuukymmentä markkaa Hovioikeuden tuomion on Ombud tiä Terijoen Oluttehtaan puolesta anottu muutosta länne toimitetulla perustelmalla, johon Suomen Maan viljelys - ja Pöllisuuspankki Osakeyhti konkursissa, on säädetyssä järjestyksessä vastannut "Keisarillinen Senaatte on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Osakeyktiä Kirijoen Olutteklaan puolesta ole esiinteotet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka in jää pysyväksi; ja velvoitetaan Ombuyhtä Terijoen Oluttehdas suorittamaan luomen Maanviljelys ja Kallemuspanki Osakeyhtiölle, konkursessa, jettä täällä jättään menneiden kulujen korvuksoksi valimuksen mukaan ei sikymmentä markkaa Tiila kaikki Häfttellen asianomaiset noudattakootEdewallinen Suomen Senaalle. af Andersin. Et Forssell. Hm Gyellas J Närnlund 200
Huhtikuun 13. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomuspitussa, jossa ovat Kotkan kaupungissa toimiva osakeyhtiö Aktiebolaget K. S. Hallberg hakijana sekä Talolliset Heikki Parviainen, Korpiselän pitäjän Hoilolan kylästä, ja Jaakko Parviainen, Ilomantsin pitäjän Öllölän kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Huhtikuun 13. päivänä 1904 Keisarillinen Senaatti on itsellenä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kotkan kaupungin Raastuvanoikeudessa ovat Heikki ja Jaakko Parviainen, osakeyhtiö Aktiebolaget K. S. Hallbergille toimitetun haasteen nojalla, lausuneet että mainittu osakeyhtiö oli Kesäkuun 15. päivänä 1899. tehdyllä välikirjalla Heikki ja Jaakko Parviaiselta ostaneet heidän lampuotioikeudella yhteisesti hallitsemansa 2/13 osaa lahjoitustilasta No 6. edellä sanotussa Hoilolan kylässä neljänkymmenentuhannen Läsnä: J. G. S. - V.G. - W. H. - J. 270 No 407. Siire 78. R. D. 1903
markan kauppahinnasta sekä antanutniistä kahdestakymmenestäviidestätuhannesta yhdestäsadasta kahdestakymmenestäviidestä markasta, jotka kauppatilaisuudessa jäivät maksamatta, Heikki Parviaiselle kolmentoistatuhannen kolmensadan markan ja Jaakko Perviaiselle yhdentoistatuhannen kahdeksansadan kahdenkymmenenviiden markan suuruisen velkakirjan, jotka velki kirjat piti lunastettaman siten että niiden sisällyksestä oli suoritettava kaksituhatta markkaa Heikki ja Jaakko Parviaiselle, kummallekin, niin pian kuin osakeyhtiö oli saanut tilanosalle perintökirjan, viisituhatta markkaa Heikki Parviaiselle ja neljätuhatta markkaa Jaakko Parviaiselle Syyskuun 1. päivänä 1899. sekä loput Joulukuun 31. päivänä samana vuonna; mutta koska osakeyhtiö joka Elokuun alussa vuonna 1899. eli saanut perintökirjan puheenalaiselle tilanosalle, ei ollut taipunut suosiolla maksamaan yllämainittua velkaansa. ovat Heikki ja Jaakko Parviainen aatinet yhtiön velvoittamista suoritamaan Heikki Parviaiselle kolmetoistatuhatta kolmesataa markkaa ja Jaakko Parviaiselle yksitoistatuhatta kahleksansataa kaksikymmentäviisi markkaa kuuden prosentin vuotuisen koron kanssa edellä sanotuista maksupäivistä, Heikki Parviaisen saatavasta kuitenkin lyhennettyä osakeyhtiön puolesta Heikki Parviaisen lukuun Kauppahuone Petter Parviainen & Kte Heinäkuun 16 päivänä 1900. suoritetut kaksituhatta yhdeksänkymmentä markkaa kaksikymmentäyhdeksän penniä Mantesseen on osakeyhtiö Aktiebolaget K. S. Hallberg vastannut, että puheeksi tullut kauppa yhtiön sekä Heikki ja Jaakko Parviaisen välillä oli tehty ja sanotut velkakirjat annettu sillä edellyksellä että Heikki ja Jaakko Parviaisella todellakin oli lampuotioikeus kysymyksessä olevaan tilanosaan vaan että kaupanteen jälkeen yhtiön tietoon oli tullut että tilanosan laillinen hallitsija oli Talollisenleski Maria Parviainen, joka sittemmin 27
Toukokuun 15. päivänä 1899. sai sille perintökirjan; ja kun osakeyhtiö, joka Lokakuun 31. päivänä 1899. oli Maria Parviaiselta ja hänen silloiselta mieheltään Antti Hukalta ostanut useinmainitun tilanosan sekä tällä perusteella saanut siihen omistusoikeuden, siis ei ollut Heikki ja Jaakko Parviaselta saanut mitään vastiketta kysymyksessä olevista velkakirjoista, on osakeyhtiö vastustanut kannetta Vastuun johdosta ovat Heikki ja Junko Parviainen selittäneet, että heidän isävainajansa Olli Parviainen, joka eläissään oli ollut lampuolina puheenalaisella tilanosalla, aikanaan oli ollut Maria Parviaiselle velkaa komituhatta markkaa ja Maria Parviäisen sanotun saatavan maksamisen vakuudeksi hänelle Syyskuun 10. päivänä 1885. siirtänyt lampuotoikeutensa, jonka siirron Wiipurin läänin Kuvernööri Heinäkuun 7. päivänä 1888. hyväksyi, sekä että Heikki ja Jaakko Parviainen, jotka Olli Parviaisen kuoltua olivat hallinneet puheena olevaa tilanosaa ja Maria Parviaiselta lainaksi saaneet vielä kaksituhatta markkaa, sittemmin olivat täydellisesti suorittaneet velkansa Maria Parviaiselle, jonka panttioikeus tilanosaan siis oli takannut voimassa olemasta; ja, kun Heikki ja Jaakko Parviainen, asian näin ollen, olivat olleet tilanran oikeat omistajat ja osakeyhtiö sktiebolaget K. S. Hallberg juuri sen ruoksi oli heidän kanssaan tehnyt ilanosaa koskevan kauppasopimuksen, sekä edellämainittu Maria Parviusen ja Antti Hukan kanssa solmittu kauppa oli tehty ainoastaan sen tähden että perintökirja äskensanotun syyskuun 10. päivänä 1885 laaditun siirtokirjan perusteella oli Maria Parviaisen nimeen annettu, ovat Heikki ja Jaakko Parviainen uudistaneet vaatimuksensa. Sittenkuin Maria Parviainen ja Antti Hukka, asiasta kuulustettuina, olivat ilmoittaneet Heikki ja Jaakko Parviaisen äskenkerrotun selityksen olevan oikean, on Raastumoikeus, jossa 272
asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäymiskuuistansa, Marraskuun 4. päivänä 1907. julistamallaan päätöksellä, siinä mainituilla perusteilla hyljännyt Heikki ja Jaakko Parviaisen asiassa ajaman kanteen ja niinikään osakeyhtiö Aktiebolaget K. S. Hallbergin anomuksen saada korvausta lainkäyntikuluistaan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki ja Jaakko Parviainen sekä osakeyhtiö Aktiebolaget K. S. Hallberg molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Helmikuun 14. päivänä 1903. antamallaan tuomiolla katsonut selvitetyksi ei ainoastaan että osakeptiö Aktiebolaget K. S. Hallberg, värdka se oli tietänyt Olli Parviaisen Syyskuun 10. päivänä 1885 tehdyn ja Wiipurin läänin Kuvernöörin Heinäkuun 7. päivänä 1888. hyväksymän välikirjan kautta luovuttaneen Maria Parviäiselle lampuotioikeutensa kysymyksessä olevaan tilanosaan ja Maria Parviaisen, sittenkuin Metsänhoitaja K. S. Hallberg, joka Marraskuun 1. päivänä 1895. oli sitoutunut ominaiseen takaukseen Heikki ja Jaakko Parviaisen Maria Parviaiselle maksettavan velan suorittamisesta, mainitun takauksensa nojalla oli Maria Parviaiselle maksanut viisituhatta markkaa, Kesäkuun 10. päivänä 1896. siirtäneen Metsänhoitaja Hallbergille saman lampuotioikeuden, kuitenkin oli Kesäkuun 15 päivänä 1899. laaditun kauppakirjan kautta Heikki ja Jaakko Parviaiselta ostanut mainitun tilanosan sovitusta neljänkymmentuhannen markan suuruisesta kauppahinnasta, josta hinnasta, muun muassa, vähennysmaksuna oli kuitattu Metsänhoitaja Hallbergin takauksensa perusteella Maria Parviaiselle suorittamat edellä sanotut viisituhatta markkaa, vaan myöskin että osakeyhtiö vielä maksanatta olevasta kauppahinnasta oli Heikki ja Jaakko Parviaiselle antanut puheenalaiset velkakirjat, ja koska osa keyhtiö Aktiebolaget R. S. Hallberg ei ollut voinut väittääkään Maria 270