Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
lollinen Sakari Juho - Heikinpoika Wiiklahjakirjalla 25. päivältä Elokuuta 1897 oli Otto ja Hilda Nordströmille luovuttanut omistamansa Wiik nimisen neljanneksen manttaalia olevan perintötalon No 4. Walkealahden kylässä, mutta sanotta kiinteimistö, minkä Sakari Wiikoli ostanut sen Ampialan kylässä sijaitsevan Huttula nimisen perintötalon No 1. kolme kolmaskymmeneskahdeksas osaa manttaalia olevan neljänneksen sijaan, jonka hän oli isänsä Juho Heikki Taavetinpoika Huttulan jälkeen perinyt ja sittemmin myynyt, Sakari Wiikin kädessä niin muodoin oli perimysmaan luontoinen eikä hän siis ollut oll ut oikeutettu sitä lahjoittamaan, Otto ja Hilda Nordström velvoitettaisiin Frans Mikael Björkkilälle, Sakari Heikin lähimpänä perillisenä, heti luovuttamaan Wiikin talo Kanteesta kuulusteltuna, on Otto Nordström, ilmoittaen että hän oli Sakari Viikin sedän tyttären poika ja Hilda Nordström Sakari Wiikin tädin tyttären tytär, väittänyt, että Wiik niminen talo oli Nordströmin puolisoille myyty määrättyä eläkettä vastaan eikä siis annettu lahjaksi, minkä vuoksi ja kun he olivat mentä vuotta ilman palkkaa olleet Sakari Wiikin palveluksessa sekä puheenalainen välikirja 25. päivältä Elokuuta 1897., ellei sitä katsottaisi kauppakirjaksi, oli pidettävä välikirjana sellaisesta lahjasta, josta mainitaan M: Kr 8. luvun 2. SS:ssä, ja sellaisenakin voimassa pysytettävä, Otto Nordström on vaatinut kannetta hyljättäväksi, jota paitsi Otto Nordström on huomauttanut että, kun Saka ri Heikin äiti Ulriika Joonaantytär Huttula eli naimaosanaan saanut kolmanneksen sanotusta Huttulan talosta ja sittemmin luovuttanut tuon osansa Sakari Wiikille, ainakin yhtä suuri osa Wiikin talosta oli pidettävä ansiomaa na Sakari Wiikin kädessä Sittenkun oikeudenkäynnin kestäessä oli tullut ilmi, että Oikeudessa oli vireillä riita, jossa Frans Mikael Björkkilä oli moittinut erästä Sakari Wiikin eläessään tekemää testamenttia, minkä kautta Sakari Weik oli Nordströmin puolisoille 123
määrännyt, paitsi muuta, kiinteän omaisuutensa, on Kihlakunnanoikeus 16. päivänä Maaliskuuta 1903. julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen että Juho Heikki Huttula 26. päivänä Kesäkuuta 1841., oikeastaan 1844., oli saanut Keisarillisen Senaatin antaman perintökirjan kolmeen kolmaskymmeneskahdesosaan manttaalia Huttulan talosta ja sitten omistanut sitä kuolemaansa saakka 4 päivään Marraskuuta 1844.; että Juho Heikki Huttulan jälkeen saman Marraskuun 25. päivänä toimitetussa perinnönjaossa tuo talo näkyi jääneen jakamatta, vaikka muu omaisuus oli jaettu resänosakasten välillä, joita oli ollut leski Ulriika Joonaantytär ja poika Sakari Wiik; että sanotusta, nykyään Kallio huttula nimisestä talonosuudesta lain mukaan oli kuulunut Ulriika Joonaantyttärelle naimaosana kolmasosa, koska talonosan perinnöksi osto oli tapahtunut Juho Heikki Huttulan ja Ulriika Joonaantyttären avioliitomaikana, ja Sakari Wiikille perintönä isänsä jälkeen kaksi kolmas osaa; että Sakari Wiik sittemmin oli tullut koko tilan omistajaksi siten, että Ulriika Joonaantytär välikirjalla 22. päivältä Tammikuuta 1845. oli lahjoittanut osansa taloa Sakari Wiikille; että tämä sen jälkeen kauppakirjalla 11. päivältä Joulukuuta 1891. oli myynyt Kalliohuttu lan tilan kolmenkymmenenkolmentuhannen markan hinnasta ja sen sijaan 12. päivänä Marraskuuta 1892. ostanut kysymyksessä olevan Wiikin talon viidestä kolmattatuhannesta markasta, mutta jälleen välikirjalla 25. päivältä Elokuuta 1897. luovuttanut viimemainitun talon Otto ja Hilda Nordströmille sitä vastaan että nämä, sittekun Sakari Wiikluopuisi talon hallituksesta, jota hän kuitenkin oli pitänyt kuolemaansa asti, maksaisivat hänelle eläkettä; ja koski vastasanottu luovutus oli pidettävä lahjana sekä kaksi kolmasosaa Wiikin talöstä oli Sakari Heikin kadessa perimysmaan vastiketta, sentähden ja siihenkin nähden että ylempänä kerrottu testamentin moiteriita vielä oli vireillä, on Kihlakunnanoikeus, M. Bn 2. luvun ja 8. luvun 1. SS: mukaan, julistanut kaksi kol124
masosaa, Wiikin talosta perimysmaan vastekkeena kuuluvaksi Sakari Wiikin kuolinpesään, mutta hyljännyt kanteen jälellä olevasta kolmanneksesta taloa, joka oli Sakari Wiikin ansomaata Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 5. päivänä Toukokuuta 105. antamassaan tuomiossa katsonut, ettei Otto Nordström ollut esiintuonut syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä sekä ettei Frans Mikael Björkkilän vetokanne myöskiään oikeuttanut sanotun päätöksen oikaisemista muun puolesta, paitsi että, koska kaksi kolmasosaa kolmesta kolmuskymmeneskahdesosasta manttaalia Huttulan perintötalosta, niinkuin Kihlakunnanoikeus oli lausunut, oli Sakan Wiikin kädessä ollut perittyä omaisuut ta ja Sakari Wiik oli myynyt tuon talonosan kolmestakymmenestäkolmastatahannesta markasta, M. Ka 8. luvun 1: SS: nojalla, verrattuna saman kaaren 2. luvan 1. SS:ään sekä P.K:n 17. luvun 2. SSän ja 23. päivänä Maaliskuuta 1807. annetun Kuninkselityksen 5. kohtaan, niin suuri osa Wiikin perintötalosta, kuin arvossa vastasi kahtakymmentäkahtatuhatta markkaa, julistettiin Sakuri Wiikin kuolinpesään kuuluvaksi Hovioikeuden tuomioon ovat sekä Frans Mikael Björkkilä että Otto Nordström anoneet muutosta tänne toimittamillaan perustelmilla, minkä jälkeen Frans Mikael Björkkilä on säädetyssä järjestyksessä vastannut Otto Nordströmin perustelmaan Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Frans Mikael Björkkilä eikä Otto Nordström ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. R. A. Bde C. Wiesman 1all. Ilmqvist C. J. Fingren. Fredr. Lundenius. Asian Schauman 125
Maaliskuun 12 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa Merikapteeni Carl Henrik Schönfelder vainajan kuolinpesän hoitaja Prokuristi Ernst J. Koponen, Kuopion kaupungista, on hakijana ja Höyryläiva Osakeyhtiö Kuopion toimitusjohtaja Kauppias Samuel Niskanen, samasta kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 12 päivänä Maaliskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kauppias Niskaselle, hänen ylläsanotussa toimessaan, annetun kirjallisen haasteen nojalla on Merikapteeni Schönfelder eläessään Kuopion kaupungin Raastuvanoikeudessa kertonut olleensa päällikkönä vuonna 1901 Höyryläivä Osakeyhtiö Kuopion omistamalla höyryläivalla Kuopiolla sekä vuonna 1902. Läsnä: L. H. - A.H. S. - F. A. K. - W. R. 126 No 245. Pag. 89. R. D. 1905.
höyrylaivalla Kalevalla ja että hän höyryläiva Kuopion päällikkyydestä johtuvista välityksistään oli jäänyt yhtiöltä saamaan kahdeksansataa yhdeksänkymmentäyhdeksän markkaa, jota paitsi hän höyrytäiva Kuopion Marraskuulla 1901 Pietarin kaupungin satamassa tapahtuneen haverin johdosta oli yhtiöltä saapa oleskelustaan Pietarin kaupungissa sanotun Marraskuun ajalla kahden viikon palkkiona ja ruokarahana kolmesataa yhdeksänkymmentäkolme markkaa kolmekymmentäkolme penniä, Helmikuulla 1902 Pietarin kaupunkiin höyryläiva Kuopion korjuuksen valvomista varten tekemästään matkasta ja oleskelusta siellä yhden kuukauden aikana, ruokarahasta, asunnon vuokrasta ynnä Kauppias Niskaselle antamastaan kymmenestä ruplasta rahaa yhteensä tuhat kaksisataa viisikymmentäyksi markkaa neljä penniä, kahdesta Kauppias Niskasen puolesta hänen käydessään Pietarissa viimeksi mainittuna aikana suorittamastaan ravintola-laskusta, tekemät viisikymmentäkahdeksan ruplaa kuusikymmentäyhdeksän kopeekkaa ja kolmekymmentäkahdeksan ruplaa kahleksankymmentä kopeekkaa, suomen rahassa kaksisataa kuusikymmentäyksi markkaa kahdeksan penniä sekä Helsingin kaupunkiin saman haverin johdosta tekemästään matkasta seitsemänkymmentäyksi markkaa neljäkymmentä penniä, eli yhteensä kaksituhatta kahdeksansataa seitsemänkymmentävi si markkaa kahdeksankymmentäviisi penniä; että hän höyrylaiva Kalevan päällikkönä oloajastaan taas oli 12 päivänä Marraskuuta 1902. päätetyn tilin mukaan jäänyt saamaan sata neljäkymmentäkaksi markkaa seitsemänkymmentäkuusi penniä; minkä vuoksi ja kun hän ensiksi mainittua saatavaansa vastaan oli yhtiöltä ennen 1902 vuoden purjehduskauden alkua saanut ainoastaan tuhat sata viisikymmentäseitsemän markkaa yhdeksäntoista penniä eikä yhtiön puolesta oltu merilain säätämässä ajassa tehty mitään moitetta sitä yleistä tililaskua vastaan, jonka hän 12 päivänä Marras127
kuuta 1902 kaikista yllämainituista välityksistä oli yhtiölle antanut, Merikapteeni Schänfelder on vaatinut Kauppias Niskasen, hänen sanotussa toimessaan, velvoittamista heti suorittamaan Mardkapteeni Schönfelderille hänen jäännössäätävansa, tilin mukaan, tuhat kahdeksansataa kuusikymmentäyksi markkaa neljäkymmentäkaksi penniä korkoineen, siitä kuitenkin lyhennettyä tiliä vastaan 18 päivänä Joulukuuta 1902 suoritetut viisisataa markkaa; jonka ohessa Schänfelder on anonut korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Asiassa kuulustettuna on Kauppias Niskanen myöntänyt Merikaptieni Schönfelderen 1 päivänä Tammikuuta 1902 olleen yhtiöltä saapa kahdeksansataa yhdeksänkymmentäyhdessän markkaa Kuopio lainan liikkeestä tekemänsä tilin perusteella, kuin myös että Merikapteeni Schönfelder Marraskuulla 1902 oli jättänyt yhtiölle Kaleva laivan viimeiseltä matkalta tililaskun, jonka mukaan Schönfelder oli jäänyt saamaan sata neljäkymmentäkaksi markkaa pitsemänkymmentäkuusi penniä; jota vastaan Kauppias Niskanen muiden Merikaptuni Schönfelderin velkomien määrien johdosta on muistuttanut, ettei Schönfelderillä ollut oikeutta saada mitään eri korvausta Marraskuulta 1901 Pietarissa oleskeluajaltaan, kun se oli katsottava kuuluneen hänen velvollisuuksiinsa lainan päällikkönä ja hän siitä oli täyden palkan kantanut, kuin myös että Merikapteeni Schörfelder matkoistaan Pietariin ja oleskelustaan siellä Helmikuulla 1902 oli aikanaan antanut yhtiölle neljäänsataan nel jääntoista markkaan neljäänkymmeneen penniin päättyvän laskiin, jolla samoin kuin Helsingin kaupunkiin tekemästä matkastaan jättämästä laskusta, nouseva ilmoitettuun määrään, Schönfelder olikin 12 päivänä Toukokuuta 1903 asiallisten välityksistä tehdyssä lopputilissä tullut hyvitetyksi ja jäänyt tässä loppuselvityksessä yhtiölle velkaa kaksisataa viisi markkaa baksikymmentä penniä; mihin nähden ja kieltäen muut velotut erät ja Merikap
teeni Schönfelderin koskaan ennen oikeudenkäyntiä antaneen yhtiölle semmoista yleistiliä, minkä Schönfelder kanteensa perusteeksi Oikeudelle on jättänyt, Kauppias Niskanen on vastustanut kannetta erittäin vielä huomauttaen, että kun Kuopio laivan korjaustyön valvominen Helmikuulla vuonna 1902 oli ollut Merikapteeni Schönfeldesille uskottuna erityisen välipuheen nojalla, eikä lainan päällikkönä, Merikapteeni Schönfelderin viittaama meriläin säännös moiteajasta ei ollut tähän asiaan sovextuva. Sittenkuin Merikapteeni Gustaf Mauritz Nordberg ja Kauppias Filosofian. maisteri Georg Johan Kiljander, jotka kutsuttuina asiantuntijoina ovat ollut läsnä asiaa Raastuvanoikeudessa häsiteltäessä, olivat antaneet lausuntensa siitä, mikäli se koski vaatimuksia, jotka oikeutuivat Merikapteeni Schönfelt derin toimista Kaleva lainan päällikkonä, on Raastuvanoikeus 31 päivänä Elokuuta 1903 julistamallaan päätöksellä katsonut näytetyksi tulleen, että Merikapteeni Schönfelderin kanteensa perustena olevassa tilissä hyväksensä lukematedellämainitut kolmesataa yhdeksänkymmentäkolme markkaa kolmekymmentäkolme penniä olivat asiallisten aikanaan tekemän suunnittelun mukaan olleet aiotut Merikapteeni Schänfelderin palkkaamiseksi siinä tapauksessa, että Schönfelder tulisi höyryläiva Kuopion korjaamisen valvomista varten kahdesti Pietarissa käymään; mihin nähden ja kun Merikapteeni Schänfelder oli sittemmin tehnyt siinä tarkoituksessa ainoastaan yhden matkan Pietariin ja siitä itselleen laskenut erityisen korvauksen, jonka Kauppias Niskasen oli katsettava aikanaan hyväksyniin ja yhtiö oli jättänyt Merikapteeni Schönfelderen tililaskun Kaleva laivan liikkeestä aikanaan moittimatta, Raastuvanoikeus, hyljäten vaatimuksen mainitun kolmensadan yhdeksänkymmenenkolmen markan kolmenkymmenenkolmen pennin korrandesen suorittamisesta ja edellämainittuihin ravintolaskuihin perustuvan velkomuksen, kaksisataa kuusikymmentäyksi markkaa kahdeksan penniä, kiel129
lettynä ja todistamattomana, on velvoittanut Kauppias Niskasen, sanotussa toimessaan, Merikapteeni Schönfelderille heti suorittamaan viimemainittujen kahden erän ja vaadittujen tuhannen kolmensadan kuudenkymmenenyhden markan neljänkymmenenkahden pennin erätuksen, seitsemänsataa seitsemän markkaa yhden pennin, ynnä viiden prosentin koron 3 päivästä Elokuuta 1903., jolloin oikeudenkäynti asiasta vireille pantiin; minkä ohessa Kauppias Niskanen velvotettiin kahdellasadalla markalla palkitsemaan Merikapteeni Schönfelderin oikeudenkäyntikulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Merikaptrene Schänfelder että Kauppias Niskanen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Maaliskuun 18 päivänä 1905. siinä antanut tuomion; ja sen ohessa että Kauppias Niskasen muistutukset Merikapteen Sehänfelderin toimistaan höyryläira Kateran päällikkönä vuonna 1902 antamaa, 12 päivänä Marraskuuta samana vuonna päivättyä lopullista tiliä vastaan, koskei tätä tikiä oltu moitettu merilain 51 SS:ssä säädetyn ajan kuluessa, jätettiin varteenottamatta, katsoi Hovioikeus asiassa selville käyneen, että Merikapteeni Schönfelder sanotun tilin mukaan oli jäänyt yhtiöltä saamaan sataneljäkymmentäkaksi markkaa seitsemänkymmentäkuusi penniä, kuin myös että Merikapteeni Schönfelder sitä paitsi oli yhtiöltä saapa yhtiolle aikanaan jättämiensä ja yhtiön hyväksymien laskujen mukaan, erityisen välipuheen nojalla tekemästään matkasta ja oleskelustaan Pietarin kaupungissa neljäsa. taa neljätoista markkaa nel jäkymmentä penniä sekä matkastaan Helsingin kaupunkiin seitsemänkymmentäyksi mark kaa neljäkymmentä penniä; minkä vuoksi ja samalla kun Merikapteeni Schönfelderin muut asiassa tekemät vaatimuk set, kiellettyinä ja todistamattomina, hyljättiin, Hovioikeus, kumoten Haastuvanoikeuden päätöksen, on velvoittanut Kauppias Niskasen, joka ei ollut voinut luotettavasti näyttää, että Merikapteeni Schönfelder olisi saanut suorituksen kerrotuista matkalaskuistaan, Höyryläivä 130
Osakeyhtiö Kuopion toimitusjohtajana Merikapteeni Schönfelderille maksamaan kaikkiaan kuusisataa kaksikymmentä. kahdeksan markkaa viisikymmentäkuusi penniä, siitä kuitenkin vähennettyä 18 päivänä Joulukuuta 1902 kuitatut viisisataa markkaa, sekä suorittamaan jäännöksestä sadasta kahdestakymmenestäkahdeksasta markasta viidestäkymmenestäkuudesta pennistä viiden prosentin koron oikeudenkäynnin alusta 3 päivästä Elokuuta 1903; mutta asian laatuun nähden saivat asianosaiset kuitenkin molemmin puolin itse kärsiä oikeusriidasta heille johtuneet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Prokuristi Koponen, oheenliittäen todistuksen siitä että hän on määrätty nyttemmin kuolleen Merikapteeni Schinfelder. in kuolinpesän hoitajaksi, hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppias Niskanen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja koska Kauppias Niskanen on myöntänyt, että Merikapteeni Schönfelder 1902 vuoden alkaessa on ollut Höyryläiva Osakeyhtiö Kuopiolta saapa kahdeksansataa yhdeksänkymmentäyhdeksän markkaa ja tämä määrä siis myös on luettava Merikapteeni Schönfeldaren hyväksi, on Schönpeldaren saatava osakeyhtiöltä, kun vastamainittu määrä lisätään Hovioikeuden Schinfelder; in hyväksi lukemiin sataan kahteenkymmeneenkahdeksaan markkaan viiteenkymmeneenkuuteen penniin, ollut yhteensä tuhat kaksikymmentäseitsemän markkaa viisikymmentäkuusi penniä; mutta koska Merikapteeni Schänfelder on konttokuranttiinsa osakeyhtiön hyväksi merkinnyt tuhannen yhdensadan viidenkymmenen seitsemän markan yhdeksäntoista pennin määrän, eikä hän ole voinut toteuttaa samaan konttokuranttiin ottamiansa muita saamisia, mikäli niitä on kielletty, ja Schönfelderillä niin muodoin ei ole ollut mitään saatavaa osakeyhtiöltä katsoo Keisarillinen Senaatti ett'ei Prokuristi Koponen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis, koska Kauppias 131
Niskanen on tyytynyt siihen, jää pysyväk si. Tämän ohessa velvoitetaan Prokuristi Koponen Merikapteeni Schönfelderin kuolinpesän varoista suorittamaan Kauppias Niskaselle, hänen yllämainitussa toimessaan, korvaukseksi hänellä täällä jutusta olleista kuluista seitsemänkymmentä mark. kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: gars Homen A. W. Mann. hemmangars Homen A. W. Mann. hemmanAlex. Kumlin Edvard Lejander C. Thedeff Maaliskuun 14 päivänä 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Maalari Jaakko Pelkonen, Käki salmen kaupungista, on hakijana ja Pohjoismaiden Osakepankki Kauppaa ja Teollisuutta varten poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 14 päivänä Maaliskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Häkisalmen kaupungin Raastuvanoikeudes sa on Pohijoismaiden Osakepankin puolesta kerrottu, että Jaakko Pelkonen ynnä Rakennus mestari Valfrid Ollila ja Paloviinantarkastaja Daniel Nikolainen, sanotusta kaupungista, 30 päivänä Joulukuuta 1897 olivat sitoutuneet kaikki yhteiseen ominaiseen lakaukseen samassa kaupungissa asuvan Kauppiaan Juho Kauhasen Pohjoismaiden Osakepankit ta velkakirjaa vastaan samalta päivältä saadun viidentoistatuhannen markan suuruisen kassakrediliivilainan pääoman ja koron takaisin maksuista ja kaikesta siitä valäsnä L. H - H.S - Feb 31 - E P - W. Il
hingosta, jonka pankki lainhakakustannuksista kärsisi, mikäli Juho Kauhaselle kuuluvat, velan vakuudeksi kiinnitetyt talo ja yhdistetyt tontit Nrot 135, 136, 137, 138 ja 150 sanotussa kaupungissa eivät riittäisi kreditiivivelan suorittamiseksi, ja että, Juho Kauhasen 5 päivänä Elokuuta 1899 jouduttua konkurssiin, äskenmainittu kiinteimistö oli myyty 25 päivänä Elokuuta 1902 pakkohuu lokaupalla ja huutokauppahinnalla Pohjoismaiden Osakepankin saatavaa lyhennetty kaikkiaan seitsemällätuhannella viidöttäsadalla viidellä markalla, joten siitä vielä oli suorittamatta seitsemäntuhatta neljäsataa yhdeksänkymmentäviisi markkaa kuuden prosentin korolla 1 päivästä Elokuuta 1900, johon päivään asti Juho Kauhasen konkussipesä oli koron maksanut; minkä vuoksi Pohjoimauden Osakepankki oli vaati nut Jaakko Pelkosen velvoittamista suorilla maan kolmannen osan puheenalaisen velan jäännössisällöstä eli siis kaksituhatta neljäsataa yhdeksänkymmentäkahdeksan markkaa kolmekymmentäkolme ja kolme kymmenettä osaa penniä äskensanotulla korolla sekä kiinteistön myytäväksi hakemisesta ulosottokaltijan luona ja pakko huutokaupasta kertyneistä kustannuksista sadastäyhdeksästäkymmenestäyhdestä markasta neljästäkymmenestä pennistä niini kään kolmannen osan kuusikymmentäkolme markkaa kahdeksankymmentä penniä, kuin myöskin korvaamaan pankin kulun git jutussa. Sittenkuin Jaakko Pelkonen, asiasta kuulustettuna, oli vastustanut kannetta sillä perusteella, että velkomus oli vanhentunut, on Raastuvanoikeus 13 päivänä Lokakuuta 1902 julistamassaan päätöksessä lausunut, että kun puheenalaiseen velkaan kuuluvan Pohjoismaiden Osakepankin ja Juho Kauhasen vailisen kassakreditii vikontrahdin mukaan velka oli langennut maksettavaksi 5 päivänä Elokuuta 1899, jolloin Juho Kauhanen oli joutunut konkurssitilaan, eikä Pohjoismai len Osakepankki ollut kahdentoista kuukauden kuluessa vastamainitusta päivästä hakenut Jaakko Pelkoselta hänen takaussitoumuksensa perusteella sanottua velkaa, niin on Raastuvanoikeus, nojaten sääntöihin 3. päivänä Joulukuuta 1895. uuden ulosottolain voimaan panemisesta ja siitä mitä 133
sen johdosta on vaarin otettava annetun asetuksen 24 SS:sä, kanteen vanhentuneena kyljännyt. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pohjoismaiden Osakepankki vetoamalla oli saatta nut jutun, on tuomiossa 1 päivältä Huhtikuuta 1905 antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Jaakko Pelkosen takaus käsitti sitoumuksen vastata siitä määrästä puheenaolevan velkakirjan sisältöä, mikä mahdollisesti vupuisi, kun saman velan vakuudeksi kiinnitelyt kiinteimistöt ensin olivat sen suoritukseen käytetyt, eikä Jaakko Pelkonen niinmuodoin ollut taannut velkasiloumuksen maksa misesta velkakirjassa mainittuna lankeamis päivänä, sentähden ja kun velkomuskanne Jaakko Pelkosta vastaan siis ei ollut vanhen tunut, eikä Pelkosen puolesta oltu esiintuotu nuutakaan syytä, joka vapauttaisi hänet lakaussi toumuksestaan, on Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, velvoittanut Jaakko Pelkosen, säännön mukaan 2 SS:nä asetusta 24 päivältä Helmikuuta 1873, koskeva takausmiehen vastuuvelvollisuuden tarkempaa määräämistä, heti Pohjoismaiden Osakepankille, kuittia vastaan, suorittamaan vaaditut kaksituhatta neljäsataa yhdeksänkymmentäkahdeksan markkaa kolmekymmentäkolme penniä kuuden prosentin vuotuisella korolla 1 päivästä Elokuuta 1900 täyden makuin tapahtumiseen asti sekä velanhakukustannusten korvaukseksi kuusikymmentä kolme markkaa kahdeksankymmentä penniä ninkiä ohessa Jaakko Pelkonen velvoitettiin yhdesja Daniel Nikolaisen kanssa, jota vastaan myös kin jutussa oli kanne ajettu, viidelläkymmenellä markalla korvaamaan pankin Raastuvan oikeudessa olleet lainkäyntikulungit asiassa. Hovioikeuden tuomioon on Jaakko Pelkonen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut jutun ja katsoo, ettei Jaakko Pelkonen ole esiintuonut syylä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua luoniota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Pars Homén Matts Kumlin Eelarakijander. A. Henr. hemman Wideland Sawan. Uno Strömsten 34
Maaliskuun 15. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeutuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, tilojen luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Nakkurintytär Ikandma Koskinen, Orimattilan pitäjän kirkonkylästä, hakijana ja Talollinen Johan Alastalo eli Alestalo, saman pitäjän Niinikosken kylästä, hänen ollessaan toimitsijamiehenä Ihanelma Koskisen isän Nahkuri Aleksander Nikolai Koskisen konkurssiin luovutetussa pesässä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 15. päivänä Maaliskuuta 1906 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää seuraavaa: Sittenkun Aleksander Nikolai Koskisen konkurssipesään kuuluvat Serakkalan, Simakkalan ja Wäkätalolan eli Koskisen perintötalot, jotka yhteensä muodostavat puoli Latolan taloa No 9. yllämainitussa kirkonkylässä, olivat 25. päivänä Kesäkuuta 1903. pidetyssä konkurssihuutokaupassa tarLäsnä: L. H. - F. A. K. - T. L. - C.A. 135 No 259. Pna 909 R N 1005