Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Landtbruksrädinnan Björkenheim yrkat att, emedan hennes egande Näse gård underlydande, inom sagda vallenom rade belägna, Ramso och Björnholm benämnda holmar, på sätt ur en år 1672 af Johan N. Wettervijk författad skatt läggnings beskrifning frånginge, vid sistsagda år verkställd, laga kraft vunnen skallläggning skattlagts för rätt till fjällfiske och strömmingsvarp samt denne lagligen tillkomna rätt till fiske, jämlikt 4 SS: uti lagen om råskillnad i vatten och skifte af vattenområde, gifven den 23 Juli 1902, borde lända till efterrättelse, Landthrubrädinnan Björkenheim måtte förklaras bibehållen vid Näse gårds urgamla rätt till fiske för Ramsen och Björnholmen, men har förrättningslandtmätaren icke ansett sig i anledning af förenämnda yrkande behöfva vidtaga någon åtgärd, då frågan endast gällde rätt till fiske och icke något bestämdt fiskelälle, hvarhos förrättningslandtmätaren som sin äsidt meddelat, att Näsi gård icke egde rätt till fiske omkring ifrågakomna holmar Missnöjd med ofvan omförmälda förrättning, har Landtbruksrädinnan Kjörkon heim och en till Guvernören i Åbo och Björneborgs län den 18 Juni 1909 ingifven skrift återhämtat, hvad hon vid rågångs förrättningen framhållet, samt anhållit om sådan rättelse i förrättningen att de uppdragna vättensälna måtte fortställas med bibehållande af Näse gårds rätt till fiske för sagda holmar, hvilka rätteligen utgjorde torp under Näse gård, därå Guvernören medels resolution af den 19 i samma månad förvisat ärendet till vederbörande Häradsrätts pröfning, det det förty ålig Landtbruksrådinnan Björken heim att uti laga ordning instämma så väl vederbörande förrättningslandtmätare som fiskevittensdelegare samt sin talan emot den öfverklagade rågångsförrättningen därstädes utföra. Efter stämning, utverkad å Joelandt mälaren Helmberg samt egarene af fiskevatten inom ofvannämnda vatten område, har Landtbruksrädinnan Björkenheim vid Häradsrätten i Björne sockens och Finby kapells tingslag återhämtal sitt ofvanframställda anspråk på 935
rättighet till fiske. Svaromål affordrade hafva Karl Magnus Fagerholm och Antti Signell invändt att egarene af ifrågavarande samfälda vattenområde icke kunde betecknas såsom en sådan menighet, hvarom stadgades i 7 SS 11 kap. R. B., såsom detta lagrum lydde i Kejserliga förordningen af den 7 September 1901 hvarför och emedan vid sådant förhållande den i målet utverkade stämningen, som blifvit offentligen uppläst i Finby kapells kyrka och lämnad därstädes samt i ortens kommunalhus, icke lagligen delgifvits alla delegare i vattenområdet, Fagerholm och känell undandraget sig afgifvande af svaromål i saken, men har Häradsrätten, efter det Ticcandtmätaren Holmberg som jämväl därstädes närvarit och blifvet i saken hörd, uppgifvit att det vatten som omfattats af ifrågavarande rågångs förrättning, därförinnan varit samfäldt, medels invändnings utslag, afsagdt den 5 Februari 1910, i anledning häraf sig utlåtit; och alldenstund ifrågavarande skifteslag, hvars intressenter voro delegare i samfäldt fiskevatten, måste anses fören sådan menighet, hvarom stadgades i sistäberopade lagrum, fördenskull och emedan stämningen i målet förty blifvit vederbörande sakegare lagligen delgifven, har Häradsrätten förkastat den gjorda invändningen såsom obefogad. Sedan Karl Magnus Fagerholm och Antti Signell i saken hörde, emotsagt käromålet och anhållit om ersättning för rättegångskostnaden, har Härads rätten i slutligt utslag, afkunnadt jämväl den 5 Februari 1811, på upptag na skäl förkastat käromålet jämte det Landtbruksrådinnan Björkenheim ålagts att i rättegångskostnads ersättning utgifva till Karl Magnus Fagerholm och Antti Signell, hvardera, attio mark. Hofrätten, under hvars pröfning par terne ömsesides i vadeväodraget målet, har medels dem den 20 December 1912 jämte del Häradsrättens ofvanberörda invänd nings utslag af Hofrätten gillades, väl funnet den af Landtbruksrädinnan Björkenheim åberopade år 1692 otviserlaktigt 936
i och för skattläggning af Näse gård upprättade beskrifningen rörande ifrågavarande två kolmar och med desamma förenade förmåner icke innefatta slutlig utredning därom, att Näse gård eller själfva holmarna på grund af beskrifningen verkligen skattlagts för rätt Ramsi till fjällfiske samt Kjöenholmen till såväl fjällfiske som några ström ningsvarp, men alldenstund sagda beskrifning, som, enligt hvad i saken framgått, förvarades i hufvudskrift hos Öfver styrelsen för landtmäteriet och således mäste antagas vara i tiden upprättad af behörig tjänsteman vid landtmätens samt förty så mycket mer borde tillmälas fulle vitsord, som dess riktighet af Landtbruksrådinnan Björkenheims motparter icke ens ifrågasatts, ådagalade, att fiske af ofvanintydt slag redan före år 1692. i omtvistade vattenomräde edkats af kolmarnas innehafvare samt sålunda gåfve af lag i 4 SS 15 kap J. B. godkändt stöd åt Landtbruksrädinnan Björkenheim för öfrigt ej heller af Tagerholm och Signell motsagda påstående, att slik rättighet från urminnes tider allt intill ifrågavarande rågångsförrättning skväldt utöfvats för Tusegårds innehafvare på grund af den med gården förenade eganderätten till holmarna, fördenskull och emedan Näse gårds sålunda genom uiminnes häfd till komna rätt för Ramso och Björnholm till fiske i det utom gårdens rågång belägna vattenområde, som utgjort före mål för den öfverklagade förrättningen, jämlikt stadgandet i 4 SS af gällande lag om räskillnad i vatten och skifte af vattenomräde skulle utan afseende å förrättningen gälla, har Hofrätten, med upphäfvande af Häradsrättens slutliga utslag, förklarat Landtbruksrådinnan Björkenheim såsom gare af Näse gård bibehållen vid gårdens rätt till fjällfeske för Ramsöoch Björnholmen samt till strömmingsfiske med not för sistnämnda holme inom det af Vicelandtmätaren Holmberg under den öfverklagade förrättningen rörlagda vattenområdet i den utsträckning slik rätt af ålder utöfvats. 937
Uti Hofrättens dem hafva Karl Magnus Fagerholm och Antti Signell sökt ändring medels deduktion, den Landtruks rådinnan Björkenheim bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Karl Magnus Fagerholm och Antti Signell icke hafva anfört skäl till ändring. Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och åläggas Karl Magnus Fagerholm och Antti Signell att till Landtbruksrädinnan Björkenheim, i ersättning för hennes härstädes i målet hafila kostnader, utgifva sjuttiofem mark. Det alle, som vederbör till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Filis Savikoski. Walter Andersin. Filis Savikoski. Walter Andersin. H. Ammberg A. V. Rummala. K. R. Helanen Alfred Sarva Den 28. November 1914. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige, Iso Hofrätt inkommit mål emellan tyronomen Victor Schauman, från Högsar gård i Nagu socken, sökande, samt Tjänärinnan Hilda tugusta Nordqvist, från Ilo stad svarande, angående förpliktande att återlämna barn: Gifven uti fastitiedepartementet den 28 November 1914 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter Agronomen Schauman ågången stämning har Hilda tugusta Nordqvist vid Häradsrätten i Nagu, Korpo och Houtskär socknars tingslag anfört att hon den 24 Januari 1907 till Schauman utfärdat en skriftlig förbindelse dessmedels hon, för den händelse Sökanman åtage sig att uti sitt hemupptaga, underhålla och uppfostra Ofver: F. S. W. B. t. A. R. 938 No 1645. Pag. 256. R. S. 1910.
Hilda Augusta Nordqvists den 11 Maj 1904 födda väkta dotter Dagny i Alesandra Nordqvist, förbundit sig att afstå från de rättigheter, hvilka tillkomme henne såsom Dagng Alesandra Nordqvists moder, samt några dagar därefter öfverlämnat sagda barn åt Agronomen Schauman Men emedan Hilda Augusta Nordqvist vid berörda tillfällen i följd af konomiska bekymmer för framtiden varit vid sådan sinnesstämning, att hon ej fullt kunnat uppfåtta börvidden af sin handling samt hennes anhållan om att återfå barnet af Agronomen Schauman afslagits, ty och då Agronomen Schauman å sin sida icke fullgjort aftalet, i det att han ej till Hilda Augusta Nordqvist afgifvit någon förbindelse att verkligen upptaga Sågner Alexander Nordqvist i sitt hem samt underhålla och uppfostra henne ända till dess hon kunde sig själf försörja, än mindre ställt säkerhet för fullgörandet af ett sådant åtagande, samt Hilda Augusta Nordqvists förenämnda löfte, såsom ensidigt belastande allenast henne icke egde bindande kraft, har Hilda Augusta Nordqvist yrkat att Agronomen Schauman måtte förpliktas att genast till Hilda Augusta Nordqvist återlämna hennes bemälda barn Öfver käromålet hörd har Agronamen Schauman motsagt detsamma; därå Häradsrätten medels den 19 September 1907 afkunnadt utslag i saken sig utlåtit och funnit utredt vara att Hilda Augusta Nordqvist genom förberörda, den 24 Januari 1907 dagtecknade förbindelse förpliktat sig att afstå från sina modersrättigheter till Tågny Alexandra Nordqvist för den händelse Agronomen Schanman ginge in på att uti sitt hem upptaga samt underhålla och uppfostra sagda flickelarn hvilket några dagar därefter af Hilda Augusta Nordqvist öfverlämnats åt Schauman, som äfven mottagit detsamma; hvarföre och då hvardera parten ägt 939
kännedom om berörda förbindelse samt Hilda Augusta Nordqvist genom öfverlämnandet af barnet måste anses hafva afstått från sina moders rättigheter till detsamma och Agronomen Schauman genom mottagandet af barnet gått in på att uppfylla de uti ännämnda förbindelse skrift bestämda villkor, öfver hvilkas fullgörande utfärdandet af någon särskild förbindelse icke förutsatts i skriften och därför icke heller kunde anses utgöra ett villkor för aftalets uppkomst, ty och enär Hilda Augusta Nordqvist icke ens gittat påstå att Agronomen Schauman brustit i sina förpliktelser mot barnet, har Häradsrätten förklarat ifrågakomna förbindelse för Hilda tugusta Nordqvist bindande och förty förkastat käromålet Hofrätten, under hvars pröfning Hilda Augusta Nordqvist i vadeväg dragit målet, har medels dom den 26 Juli 1910 i målet yttrat sig; och emedan den af Hilda Augusta Sedqvist utfärdade förbindelsen icke vore till sitt innehåll sådan, att densamma lagligen kunde göras gällande emot Hilda Augusta Nordqvist, samt Agronomen Schauman sålunda ej vare berättigad att emot Hilda Augusta Nordqvists vilja hos sig behålla ifrågavarande barn har Hofrätten, med upphäfvande af Häradsrättens utslag, ålagt Schauman att genast till Hilda Augusta Nordqvist återlämna sagda barn Uti Hofrättens dom har tyronomen Schauman anhållit om ändring medels deduktion, hvilken Hilda Augusta Nordqvist bemält. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dem, fastställa Häradsrättens i saken afkunnade utslag. det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Juni Jaariborki. Walter Andersin. B. Annberg J. W. Lillasluvaara. Kustavi Kaila. 940
Marraskuun 28. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa, korvausta koskevassa julussa, jossa Rakennusmestari Lars Leonard Leivo, Wiipurin kaupungista, on hakijana sekä Talollinen Kustaa Jääskeläinen, Kuolemajärven pitäjän Hatjalahden kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusorastossa 28. päivänä Marraskuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellan esittelyttänyt jertun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa on Kustaa Jääskeläinen lausunut että hän oli Lars hund hivon kanssa, jolla oli urakalla rakennettavanaan asuinsakennus kuolemajärven seurakunnan kirkkoherranvirkataloon, 11. päivänä Marraskuuta 1909. tehnyt sellaisen kirjallisen sopimuksen, että Jääskeläisen oli 1000. markan urakSämä: F. A. A: S. - B. et. - A. B. /. E. Th. No 1649. Pag. 57. R. D. 1912.
kasummasta tehtävä sanottuun rakennukseen sekä perustuksen hoivamis - että kaiken bivityön valmiksi Tammikuun 1. päivään 1910. mennessä ja että urakkasumma oli suoritettava Kustaa Jääskeläiselle pienemmissä erissä sen mukaan kuin työ edistyi, ollen kuitenkin Lars bomard Leivo työn bestäessä oikeutettu pidättämään 150. markkaa vakuudeksi vahingosta, joka voisi syntyä siitä, että Kustaa Jääsketäinen mahdollisesti jättäisi urakkatyönsä keskeneräiseksi, Saatuaan Joulukuun 13. päivään 1909. mennessä urakkaansa suoritetuksi siihen määrään, että tehtyä työtä oli ollut 50. markan arvo, eli Kustaa Jääskeläinen, joka urakkasummasta oli kantanut ainoastaan 155. markkaa, vaatinut Lars Leonard Sivaa urakkasopimuksen mukaisesti maksamaan Jääskeläiselle ne 225 markkaa, jotka valmiin työn arvon mukaan ja huomioonottamalla kiijolle myönnetyn oikeuden pidättää 150. markkaa olivat täten joutuneet urakkasummasta maksettaviksi, mutta kun Sivo, joka, suostumatta kuitaa Jääskeläiselle suorittamaan enempää kuin 100. markkaa, oli kieltänyt Jääskeläistä jatkamasta työtä, joten Kustaa Jääskeläisen oli täytynyt sanoa irti työssä olleet työmiehensä sekä keskeyttää urakkansa, kerrotuin tavoin oli rikkonut asianosaisten välipuheen ja siten oikeuttanut Jääskeläiselle vahingon, joka, huomionottamalla Jääskeläisen edellämainittuun päivään saakka valmistaman työn hinnan ynnä kustannuk set kivien hakkuuttamisesta ja vedättämisestä kuin myös työstä erotetuille työmiehille maksettavat borvaukset, nousi yhteensä 875. markkaan, on Kustaa Jääskeläinen vaatinut, että Lars Leonard Sina velvoitettaisiin suorittamaan Jääskeläiselle mainitut SS: 5. markkaa. hannetta on Lars hvard Leivo vastustanut, väittäen että kus912
taa Jääskeläinen omasta alotteestaan oli keskeyttänyt urakkatijonsa ja kun Toivon oli löytynyt lopmuunsaattaa työ ja vahinko, jonka Jääskeläinen täten oli oikeuttanut Tervolle, oli noussut ainakin tuhanteen markkaan, on Lars Hökärä Eino Kustaa Jääskeläijelle toimituttamansa vastahaasten nojalla vaatinut, että Kustaa järveläinen velvoitettaisiin koriaamaan leivolle sanottu vahinko. Raastuvanoikeus, jossa asianomiset molemmin puolin ovat anoneet voivansla oikeudenkäyntikuluistaan, on 26. päivänä toukokuuta 1910. jutestamallaan päätöksillä siinä mainituilla perusteilla, hyljäten Kustaa Jääskeläisen hänteen, velvo Runut Kustaa Jääskeläisen maksamaan Lars berard sivälle viisisataa kahdeksankymmentäkaksi markkaa kahdeksankymmentä penria kuin myös korvaamaan Sivon oikeudenkäyntikulut kolmellasadalla viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Jääskeläinen oli vetoamalla saattanut jutun, on 1. päiväna Helmikuuta 1912. antanut luomion asiaan; ja koska Lars Thonad Leivo asianosaisten välisen urakkasopimuksen mukaan oli veljollinen Kustaa Jääskeläiselle suorittamaan urakkasummaa sen mukaan kun työ edistyi kuitenkin niin että teiso oli oikeutettu pidättämään 150. markkaa vakuudeksi vahingosta, joka voisi yntyä siitä että sääskeläinen jättaisi urakalyönsä keskisteräinssi, sekä jutussa oli tullut utver lle, että Kustaa Jääskeläisen 13. päivään Joulukuuta 1909. saakka urakkaa vastaan tekemät työt olivat ollut ainakin 428. markan 50. pennin arvoiset, mutta että Lars bönard Leivo, jolta Kustaa Jääskeläinen aikaisemmin oli urakka summasta kantanut 125. markkaa, mainittuna päivänä oli kieltäy943
tynyt jääskeläiselle suorittamasta nempää kuin 100. markkaa, minkä vuoksi Jääskeläinen ei enää ollut urakkatyötänsä jatkenut, sentähden ja kun Lars Leonard Leivo niin muodoin oli rikkonut asianosaisten urakkavälipuheen, on Hovioikeus, huuden Raastuvanoikeuden päätöksen ja hyljäten Lars Leonard Leiron asi assa ajaman kanteen oikeetto mana sekä Kustaa Jääskeläisen enemmän vaatimuksen näyttamattomana, velvoittanut Lars he- nad Leivon kuittia vastaan Kustaa Jääskeläiselle suorittamaan Jääskeläiselle tekemistään töistä tulivat neljäsataa kaksikymmentäkahdeksan markkaa viisikymmentä penniä, siitä kuitenkin vähentämällä Jääskeläisen urakkasummasta jo kantamat sata kaksikymmentäviisi markkaa, eli siis kolmesataa kolme markkaa viisikymmentä penniä sekä sen ohessa kahdelläsadalla markalla borvaamaan Kustaa Jääskeläisellä Raastuvanoikeudessa ollut oikeudenkäyntikulungit. Hovioikeuden päätökseen on Lars bönard Leivo anonut muutosta perintilmalla, johon Kustaa Jääskeläinen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei lars Konard leivo ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuoniola, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Lars Leonard Sivo suorittamaan Kustaa Jääskeläiselle, hänellä täällä juttuun menneiden kulujen korvauksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: tina Jaanborko Alfre Luuksiala. tina Jaanborko Alfre Luuksiala. tina Jaanborko Alfre Luuksiala. R Arneberg A. W. Ollusudvara R Arneberg A. W. Ollusudvara 044
Marraskuun 28. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tullees sa, niiden luovuttamista koskevässä jutussa, jossa Uudistalokas Juho Ruonakoski eli Talikangas, Rovaniemen pitäjän Kemihaaran kyläslä, on hakijana sekä Tuomin Metsähallitus vastaa jana: Annettu Oikeusosastossa 25 päivänä Marraskuuta 1914 Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä. saanut tietää Toukokuun 11 päivänä 1894 on netussa päätöksessä, jolla Juho Ruonakosken sitä ennen hallitsemasta Takankaan kruununnelratorpasta oli muodostettu samanniminen 1/6. manttaalin veroinen uudistalo, No 35. edellämainitussa Kimikauran kylässä oli Reisa rillinen Senaatti pidättänyt kruuLäsnä: P.l. 1.S. R. B. No 1650. No 1650. Tag. 38. R. D. 1912
melle oikeuden kymmenen vuoden kuluessa siitä päivästä, jolloin anekas uudistaloon laillisti sijoitettiin, Ramsayaan ja Luunia vaaran metsämaista, jos joku osa niistä tulisi kuulumaan uudistaloon, ottaa kaikki puut, jotka kuuden metrin korkuudella olivat 22. senttimetriä, länimilaten ja si tä suuremmat. Muurolan heitoalueen Metsänhoitaja Kaarlo Tojan der oli kesällä vuonna 1907 mainitun määräyksen perusteella under talon metsässä linnannut 40% puuta, minkä jälkeen Keisarillinen Gennatti 24. päivänä Helmikuuta 1908. oli määrännyt, että nämä puul oli tarjeltava myytäviksi seurannen Elokuun 11. päivänä pidettävässä huutokaupassa Rovaniemen pitäjän käräjiä kunnan Kihlakunnanoikeudessa en sittemmin Juho Ruonakoski joka 11 päivänä Maaliskuuta 1905. oli saanut sijoituskirjan mainittuun uudistaloon, lausunut, että vaikka ainoastaan Kansavaaran ja Luusuavaaran metsämaila olevat puut oli pidätetty kruunulle, Metsänhoitaja Cajander oli hinnannut määrätyn mi tan täyttävät puut myöskin neista metsämaista kokonaan erillään olevilta seuraavilla palstoilta, nimittäin: Kakkakummalta 222 Alalaminkankaalla 482. Koirikkoleksosta 334, Toijinmaasta 700. ja Ketalekdosta 1874 eli yhtussa 3316 muita mitkä puut myöskin oli myyty edellämaini tussa huutokaupava, jossa Juho Kuonakoski oli ostanut nebmar kan 30. pennin hinnasta kappa hen; mutta koska naita puita ei olta kummalle erotettu ja ne niis kuuluvat Juho Ruonakoskelle, mudistalon haltiina, on Ruonakossi vaatinut, että Mikihollilaren och voitettaisiin Muonakoskelle luovut tamaan puheenalaiset miel ilnan maksua ja sen ohessa korvaamaan hänen oikeudenkäynO46
tikulunsa Metsäkalliluksen vastustettua kan netta on Kihlakunnanoikeus 28. viivänä Lokakuuta 1910. julistamallaan päätöksellä siinä mainitulla muutoilla velvoittanut. Aolmikullituksen Juha Ruonakoskelle luovut tamaan puheenalaiset 3306 puuta sekä viidellsäsadalla markalla korvaamaan Juho Ruonakosken oika denkäyntikulut. Avioikeus, jonka tutkittavaksi Metsähallitus oli vetoamalla saat lanut jutun, on 20 päivänä Joulu kuuta 1911 antamassaan tuomiossa katunut asiassa selville käyneen, että kysymyksenalaiset Kihkakun muksi Aatammenkankaaksi, Koinik kahdeksi, Toijinnaaksi ja Kotalehdoksi kutsutut olevat kuuluvat siihen Puumavaaraksi nimitettyyn metsämaahan, josta kruunun edellä mainitulla päätöksellä Toukokuun 11 päivältä 1824 oli riidättänyt ilost tiin samaisissa päätöksessä lähemmin määrätyt ruut, minkä vuoksi ja kun puheenalaiset puut oli hakalta mainituitta alusilta, Hovioikeus, kumotin Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on kyljännyt Juho Ruona kosken kanteen Vorioikeuden luomioen on Juho Ruonakoski anonut muutesta perustelmalla, johon Metsähallitus on jostannut Keisarillinen Senaatti on tulki nut tämän jutun ja katsoa, ettei- Juho Ruonakoski ole esittänyt syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka niis jää pysyväksi elätä kaikki asian omainet noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaattilain Lambacki. Alfred Luksiala. Kun Joenikoski. Alfred Luksiala. B. Amberg. A. J. Kullenvaan B Annderg. A. W. Lullblöm E. Tresleff. 917
Marraskuun 30 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tulleessa velkomusjutussa, jos sa Maanviljelijä Kaarle Rutanen, Laukoon pitäjän PetouLaukaan kunta vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 30 päivänä Marraskuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellan esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä Kihlakunnanoikeudessa on Petruman kylässä asuva Maanviljelijä Nestori Tämmenöksi Laukuun kunnan valtuuttamana lausunut: että Kaarle Riita takunnan esimiehen tointa Laukaan kunnassa vuosina 1895-1900, antanut kunnalle toimestaan 30 päiväksi kä Laukaan kunnan kuntakokouksessa seuranneen Huhtikuun 29 päivänä oli pienemmillä muistutuksilsäsnä: F. S. A. L. B. A- A. R. 948 No 1656. tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta man kylästä, on hakijana sekä saanut tietää: Laukaan pitäjän käräj äkunnan nen oli, hoidettuaan kunnallislauMaaliskuuta (10) päivätun tilin, miSåg. 37. R. D. 1912
la hyväksytty, mutta tästä huolimut ta laiminlyönyt velvollisuutensa mukaisesti toimestaan vuotessaan luovuttaa hoidettavinaan olleet kunnan rarat; että Nestori Tammenoksa sanotun tilin perusteella ja kuntakokenksen tekemät muistutukset huomioen ottamalla oli valmistanut uuden tilin, jonka samaten kuin Kaarle Rutaseenkin antaman tilin mukaan 1900 vuoden lopussa kunnan eri rahastoissa kassasäästönä oli: siltava hastossa 1858 markkaa 4 penniä, yhteisten maanteiden rahastossa 290 markkaa 33 penniä, lumiseki- ja viittomarahastossa 472 markkaa 7 penniä, vanginvartija ja lossarin rahastossa 285 markkaa 74 pennin, kansakoulujen rahastossa 801 markkaa 87 penniä, palovakuutus rahus tossa J. 419 markkaa 4 penniä, Aleksanteri 1SS: sen stipenderahustessa 2064 markkaa 29 penniä, koiraverorahasta sa 272 markkaa, Arvidsonen rahustessä 203 markkaa 65 penniä, hollisahastossa 2500 markkaa 6 penniä, sa tunnaisten maksujen rahastossa 3106 markkaa 34 penniä ja vaivais rahastossa 8679 markkaa 6 penniä eli yhteensä 28018 markkaa 49 penniä, että Nestori Tammeneksan tiliin sitä paitsi ylläsanotun kuntakokouksen päätöksen nojalla oli lisätty tiliviheen takia päivakuutusrahastoon 12 markkaa 50 penniä ja vaivais rahastoon 114 markkaa 10 penniä kuin myös pysyvänä kassasäästönä vuoden ajan ottoille 1200 markalle laskettu viiden prosentin korko yhdeltä vuodelta 600 markkaa, joten siis kaikki edellämainitut määrät tekivät 2875 markkaa 9 penniä, sekä että Sammen oksan tilissä tuosta summasta oli peistettu vajaukset kunnallisvirkamies ten rahastossa 159 markkaa 19 penniä ja pitäjäntuvan rahastossa 26 markkaa 96 penniä sekä yllämainitun kuntakokouksen päätöksen mukaisesti tilivirheiden takia kansakoulurahastosta 500 markkaa, kunnallistenvirkamiesten rahastosta 34 markkaa ja koiraverorahastosta 29 mark949