Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
si taloon osansa sen irtaimistosta, 100 markkaa. Tultuaan sitten Kujalan talon omistajaksi 6 päivänä Marraskuuta 1907 tehdyllä kauppakirjalla, johon kauprahinnaksi oli merkitty 3000 markkaa, oli Otto Sjöberg 1 päivänä Toukokuuta 1908 Oskari Kujalalle suorittanut 2000 markkaa korkoineen, mutta jättänyt aannoksen 1000 markkaa maksamatta syystä että Kujala oli vienet talosta pois irtainta omaisuutta ainakin sitä summaa vastaavan anon. Kun Oskari Rujala kuolematta asianosaisten sopimuksesta oli sanotun kauppakirjan pevusteella Hämeen läänin Kuvernöörin luona hakenut Otto Robertta nuo 100 markkaa korkoineen ja Kuvernööri kuun johdosta oli 16 päivänä Lokakuu la 1918 antamallaan päätöksellä olivat lanut Otto Sjöbergin Oskari Kujalalle maksamaan mainitut tuhat markkaa huuden prosentin korkoineen 1 päivästä toukokuuta 1908 ynnä kolmekymmentä kahdeksan markkaa lainhakukustan nusten korvaukseksi, jättäen kuitenkin Sjöbergille vallan haka takaisinsaantia minkä päätöksen Hovioikeus päalöksellä 30 päivältä Maaliskuuta 1909 oli jättänyt ysyväksi, on Otto Sjöberg, ilmoittaen 7 päivänä Kesäkuuta 1909 maksaneensa Oskari Kujalalle Kuvernöörin päätöksen sisällön, Ulosottolain 2 luvun 21 :n nojalla vaatinut Oskari Kujalaa elvoitettavaksi Sjöbergille maksamaan takaisin kaiken sen, minkä Sjöberg Kuvernöörin päätöksen nojalla oli jollanut Kujalalle suorittamaan Asiasta kuultuna on Oskari Kuja la kiettänyt, että Otto Sjöbergin vait tämää sopimusta olisi tehte ja että Kujala olisi vienet irtainta omaisuut ta talosta pois, sekä senvuoksi ano nut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaisel molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 9 päivänä Marraskuuta 100 julistamessaan rautoksessa lausunut näytetyi asian386
maisten Kujalan talon päälohon kaupasta sopineen, että se heistä, joka jäisi päälohon omistajaksi, toiselle voitto osuutena kiinteistöstä maksaisi 200 markkaa sekä jos myjä jättäisi osansa irtaimislosta taloon, sen hintana 1000 markkaa minkä tähden ja kun Otto Sjöberg, joka kauppakirjalla 6 päivältä Marraskuuta 1907 oli tullut Kujalan talon omistajaksi, kauppakirjaan tehdyn kuittauksen mukään oli Oskari Kujalalle suorittanut suo markkaa, mutta Kujala huolimatta siitä että hän oli vienyt osansa irtai mistosta, todistetusti aineakin 1 lb marlan arvon, talosta pois, oli Hämeen läänin Kuvernöörin luona hakenut Oilo Sobergilta 100 marktaa maksamaton la kauppahintaa korkoineen sekä kuvernöörin 16 päivänä Lokakuuta 1903 antaman, Herioikeuden päätöksellään 30 päivänä Maaliskuuta 1909 asiyväksi jättä män päätöksen nojalla 7 päivänä Kesäkuuta jag kuulunut Otto Sjöbergilta mita Sjöberg Kuvernöviin päätökseltä oli määrätty Kujalalle suorittamaan, Kihla kunnanoikeus on velvoittanut Oskari Kujalan kuittia vastaan Otto Sjöbergille maksamaan mitä Sjberg oli Kuvernörin päätöksellä määrätty Kujalalle suorittamaan; mentä ohessa Oskari Kujalan tuli oikeudenläyntikulujen korvauksi maksaa Otto Sjöbergille kaksisataa seitsemänkymmentäviisi markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Oskar ri Kujala oli olevamalla saattanut jutun, on 15 päivänä Tammikuuta 1913. antamallaan tuomiolla jättänyt asian muun puolesta Kihlakunnanoikeuden päätöksen vasaan paitsi että Sjöbergille tuomittu oikeudenkäyntikustannusten hoivaus olemnet tiin kahdeksisadaksi markaksi. Hovioikeuden tuomioen on Oskari Kujala anonut muutosta perustelmalla, johan Otto Sjöberg on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut taman jälun ja katsoo selvitystä puut luvan siitä, että Oskari Kujala, joka kauppakirjalla 27 päivältä Huhtikuuta 387
1907 oli yhdessä Otto Sjöbergin kanssa ostanut Kujalan talon sekä kauppakirjassa mainitun, talossa olevan irtaimen omaisuuden, on edellämainitulla kauppakirjalla 6 päivältä Marraskuuta 1907 Otto Sjöbergille myynyt muuta kuin osuutensa asianosaislen yhteisestä kiinteästä ja irtaimesta omaisuudesta, jonka vuoksi ja kun jutussa ei ole todistettu, että Oskari Kujala on talosta vienyt pois Sjöbergille myymäänsä irtaimistoa, Keisarillinen Senaatti harkilsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hylja ta Otto Sobergin kanteen; mutta asian laatuun nähden saa Oskari Rujala itse tämä oikeudenkäyntetulunsa. Tätä kaikli asianomaiset noudattakselKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. P. Annsberg. E Nyman. K. Auer. K. R. Helanen Alfred Lindström Den 8. April 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt reversskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål angående fordran emellan Handlanden i Helsingfors stad Edbe A. Wennerberg, sökande, samt Handlandenkan Henric Vilhelmson, från Tavastehus stad, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 8 April 1914. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga inhämtat följande. Efter stämning å Handlanden Wennerberg har Handlandeenkan Wilhelmsson, såväl för egen del som i egenskap af förmyndare för sin omyndige son Holger Vilhelmson vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad anfört att hon medels parterne emellan den 2 Mars 1902 upprättad skriftlig afhandling åt Handlanden Wennerberg försålt hennes aflidne man Handlanden Wilhelm Ofde: W: A. B. et - E. N. Kat. 388 No 655. Pag. 101. R. 1910.
Constantin Wilhelmsons sterbhus tillhöriga sextio aktier i Tavastehus Spritförädlingsaktiebolag för en köpeskilling af 1600 mark, hvaraf Handlanden Wennerberg förbundit sig att erlägga hälften inom fyra år från köpeafhandlingens datum samt återstoden före den 1. Mars 1910. Men emedan Handlanden Wennerberg icke kunnat i godo förmås att till Handlandeenkan Wilhelmsson gälda den 2 Mars 1906 till betalning förfallna 8000 mark, har Handlandeenkan Wilhelmson yrkat Handlanden Wennerbergs förpliktande att till henne genast betala nyssnämnda belopp jämte sex procents årlig ränta därå från förfallodagen; Genmäse affordrad har Handlanden Wennerberg väl medgifvit att han med Handlandeenkan Wilhelmson afslutat köp om förberör da antal aktier i Tavastehus Spritförädlingsaktiebolag på de villkoråberopade afhandling närmare innehölle; men emedan sagda bolag hvarken blifvit lagligen konstitveradt eller till inskrifning i handelsregistret anmäldt, än mindre innehaft någon rättighet att idka dertillering af bränvin, har. Handlanden Wennerberg, som icke ens fått mottaga nämnda aktier, ansett ifrågavarande köp icke ega rättslig giltighet På grund häraf och då köpeaftalet dessutom uppgjorts under förutsättning att i Tavastehus icke flere rättigheter att utöfva dertillering och förädling af sprifvaror än då visterande tvenne sådana komme att beviljas, men en tredje slik rättighet sedermera likväl meddelats Brännmästaren, Adolf Kiuttu, har Handlanden Wennerberg emotsett förkastande af Handlandeenkan Wilhelmsons talan Till bemötande af svaromålet har Handlandeenkan Wilhelmson, under åberopande af Guvernörens i Tavastehus län utslag af den 4. Oktober 1899, hvarigenom Tavastehus Sjuritföradlingsaktiebolag berättigats att 389
öfvertaga en af Brännmästaren Kinttu i Tavastehus därintills drifven fabrik för destillering af bränvinsamt att utöfva dertillering såsom särskild näring, ansett Handlanden Dennerbergs mot krafvet gjorda anmärkningar såsom dels ostyrkta dels icke å saken verkande böra lämnas utan afseende; derå Rådstufvaratten, hvarest Handlandenkan Wilhelmson gjort anspråk på godtgörelse för rättegångs umgälderna, medels den 30 November 1907 afkunnadt utslag i målet sig utlåtit; och emedan Handlanden Henner berg genom förberörda köpebref af den 2 Mars 1902 af Handlanden kan Wilhelmson tillhandlat sig henne och Holger Vilhelmsson tillhöriga sextio aktier i Tavastehus Spritförädlingsaktiebolag för ett öfverens kommit pris af sextontusen mark, hvaraf hälften borde betalas inom fyra år från sagda dag och den andra hälften före den 1. Mars 1910, ty och utan afseende å Handlanden Wennerbergs emot krafvet framställda obefogade invändningar, har Rådstufvurätten ålagt Handlanden Dennerberg att mot omhänderfående af berörda aktier, åt Handlandeenkan Wilhelmson mot kvitto utgifva den hälft af omförmälda köpeskilling, som förfallit till betalning den 2 Mars 1906, med åttatusen mark jämte därå från nyssnämnda dag tills full betalning följde löpande sex procents årlig ränta, hvarhos Handlanden Wennerberg känts skyldig att med sexhundra femtio mark godtgöra Handlandenkan Wilhelmson hennes umgälder i målet Cofrätten, under hvars pröfning Handlanden Wennerberg i vadeväg dragit målet, har genom dem den 7 Mars 1910 låtit vid Rådstufvurättens utslag bero Uti Hofrättens dom har Handlanden Wennerberg anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Handlandeenkan Wilhelmsen bemött. Kejserliga Senaten har tagit må390
let i öfvervägande och finner Handlanden Hennerberg icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken alltså skall förblifva; och ålägges Handlanden Wennerberg att till Handlandankan Wilhelmson i ersättning för hennes härstädes i målet hafda umgälder utgifva åttio mark. Pet alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersson. B Amanen Walter Andersson. Befmberg Er Nyman K. Auer Er Nyman R. Auer Ilno Strömsten Den 8 April 1914. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt reversskilling från Kejserlige Aro Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Gärdsegaren Johan Wilhelm Wahrdström, från Åbo stad sökande samt Helsingfors stad uteblifven svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 8 April 1914. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Johan Wilhelm Währdström har vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört att, sedan Hährdström å exekutiv auktion den 9 November 1908 inropat Kaptenen J. Backman tillhöriga arrenderätten till Helsingfors stad underlydande lotten No 9 af villälägenheten As, betecknad såsom gården No 13 vid Härägatan, hade stadens Rättenledningskontor, på den grund att Kaptenen Backman underlåtit att erlägga afgiften för det vatten, som förbrukats i sagda gård Ofver: W. A. B. t. - C. N. K.t. SS: 2. No 656 No 656 Såg. 98. R. T. 1912
under tredje kvartalet af år 1908, afstängt vattenledningen till gården och vägrat att öppna densamma innan räkningen för vattenkonsumtionen under berörda kvartal, uppgående till 121 mark 78 penni samt 6 mark 9 penni i förhöjning för sentida betalning eller sammanlagdt 127 mark 87 penni blifvit gulden, i följd hvaraf Johan Wilhelm Wahrdström sett sig tvungen att för erhållande af vatten till gården erlägga sagda räknings innehåll, därvid Kährdström dock förbehållit sig rätt att återfordra beloppet af staden. På Helsingfors stads Protrekom mare emellertid afslagit Johan Wilhelm Wahradsströms hos Kammarén gjorda anhållan att återbekomma hvad han sålunda blifvit tvungen att utbetala samt stadens Protocol kontor dessutom, vid hot om förnyad stängning af vattenledningen till gården, förmått Währdström att ytterligare betala ej mindre vattenkonsamtionsafgiften för fjorde partalet af ifrågavarande år och förhöjning för sentida betalning, enligt räkning sammanlagdt /17 mark 10 penni, än en Vättentedningskontorits å Kaptenen Backman ställd räfning för å ledningen utförda reparationsarbeten 5 mark 10 penni, har Johan Wilhelm Währdström, enär han icke anhållit om utförande af untydda arbeten och då af honom sålunda obehörigen utkräfts, förutom innehållet af den förstnämnda räkningen, ersättning för det uti gården förbrukade vattnet under tiden från och med den 1 Oktober till och med den 8 November 1903 eller 3/72 delar af räkningen å 117 mark 10 penni utgörande 49 mark 64 penni, och hela räkningens å 5 mark 10 penni innehåll, yrkat Helsingfors stads förpliktande att till Währdström återbära förenämnda 127 mark 87 penni, 49 mark 64 penni och 5 mark 10 penni eller sammanlaget 15 2/12 mark 61 penni med sex procents ränta. å 127 mark 57 penni från den 3. 392
Mars 1909, då beloppet af Währdström erlagts, samt att godtgöra Währdström för umgälderna i rättegången Sedan Helsingfors stad, i saken hörd, motsagt käromålet, har Rådstufvurätten medels den 18 Januari 1910 afkunnadt utslag i målet sig utlåtit; och som Johan Wilhelm Währdström i afsikt att komma i åtnjutande af vattentillgång till ifrågakomna, af honom den 9 November 1908 å exekutiv auktion inropade årrendelott jämte gård frivilligt erlagt de från gården till sagda dag utgående vättensamtionsafgifterna och berörda reparationskostnader, till följd hvaraf Helsingfors stad upphaft den tidigare vidtagna afstäng ningen af vattenledningen till gården; alltså har Rådstufvurätten ansett Johan Wilhelm Wahrström icke vara berättigad att af staden återbekomma de erlagda afgifterna och reparationskostnaden samt förty förkastat käromålet såsom obefogadt Hofrätten, under hvars pröfning Johan Wilhelm Währdström i vadeväg dragit målet, har medels dom den 20 Februari 1912 låtit bero vid Rådstufvurättens utslag. Uti Hofrättens dom har Johan Wilhelm Währdström sökt ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Johan Wilhelm Währdström icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva. tet alle som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersson. R. Annberg. Walter Andersson. R. Annberg. E Nyman K. Auer. Alfre Lindström 393
Huhtikuun 8 päivänä 1914 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa tilin moitetta koskevassa jutussa, jossa Tuusulan pitäjästä kotoisin oleva Talollinen Emil Arvid Jyrkänne, vaimonsa Olga Malalia Jyrkänteen edusmiehenä ja Helsingin kaupungissa asuva Vahlimestari Emil Wilhelm Helminen, vaimonsa Anna Fredrika Helmisen edusmiehenä, ovat hakijoina sekä Asioitsija Fredrik Tukiainen, sanotusta kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 8 päivänä Huhtikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Fredrik Tukiaiselle toimitetun haasteen nojalla ovat Torpparenleski Augusta Henrika Lindfors, Torpparintytär Lydia Gustava Lindfors sekä Olga Antalia Jyrkänne, joka silloin vielä oli naimaton, ja Emil Wilhelm Helminen Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa Läsnä: W. A. E. F. P. K. et. 394 No 657 Pag 77. R. D. 1912
lausuneet että sittenkun Augusta Henrika Lindforsin tytär ja Lydia Gustava Lindforsin, Olga Nätalia Jyrkänteen ja Anna Fredrika Helmisen sisar Åman da Emilia Lindfors oli 28 päivänä Maaliskuuta 1906 kuollut sekä Augusta Henrika Lindfors ja hänen myöläpuolensa vainajan oikeudenomistajina, olivat saaränneen Huhtikuun 2 päivänä jättänee hänen 5,000 tai 6000 markkaan nousseen kuolinpesänsä selvittämisen Fredrik Tukiaisen ja Emil Wilhelm Helmisen toimen si, niin oli, Tukiainen siitä omasta puoli taan antanut tilin, jonka mukaan Pentainen oli saamassa kuolinpesän osakka ta, mutta jota nämä eivät voineet hyväksyä; ja ovat Augusta Henrika Lindselja hänen asiakumppaninsa vaatin eet raitsi muuta, että tilin debet - puolelle 18 päivälle Syyskuuta 1906 merkitty erirahaa Anniskelussa E. W. 500 markkaa joka tarkoitti että Emil Vilhelm Helminen olisi sanottuna päivänä saanut Tukiain selta 500 markkaa, perättömänä poisetta siin sekä että Tukiainen, joka oikeustet tilin mukaan tuli olemaan kuolin perile velkaa 306 markkaa 8 penniä, velvatettaisiin Augusta Henrika Lindforsille ja hänen asiakumppaneilleen suorittamaan sanottu summa korkoineen sekä korvaamaan heidän oikeudenkäyntikustannuksensa Fredrik Tukiainen on kannetta vastustanut; minkä jälkeen Raastuvanoikeus on 29 päivänä Maaliskuuta 1910 ja listamassaan päätöksessä, koska Fredrik Tukiainen ollut voinut näyttää, että hän 18 päivänä Syyskuuta 1906 elisi maksanut Emil Wilhelm Helmiselle edellämainitun, tiliin otetun viidensadan markan erän, määrännyt sanotun erinsiitä poisteltavaksi; ja kun tällä sekä epäällä toisella tiliin lehtäväksi määrätyllä oikaisulla Augusta Henrika Lindforsin ja hänen juttukumppaniensa hyväksi jäi kolmesataa kuusi markkaa kahdeksan penniä, on Raastuvanoikeus velvoittanut Fredrik Tukiainen Augusta Henrika Lindforsille ja tämän asiakumppaneille kuittia vastaan suo295
rittamaan viimeksisanotun rahamaaran viiden prosentin korkoineen 8 päivästä Tammikuuta 1910 sekä kahdeksallakymmenellä markalla korvaamaan vastapuoliensa oikeudenkäyntikulungit. Hainoikeus, jonka tutkittavaksi Fredrik Tukiainen oli vetoamalla saattanut jutun, on 26 päivänä Helmikuuta 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian muuten Raastuvanoikeuden päätöksen varaan, paitsi että Hovioikeus on katsonut todistetuksi, että Fredrik Tukiainen oli Emil Vilhelm Helmiselle suorittanut Tukiaisen tilin debet-puok1. 18 päivänä Syyskuuta 1906 maksetuiksi merkityt viisisataa markkaa, sekä sen vuoksi hyljännyt vaatimuksen että sanottu erä poistettaisiin Tukua sen tilistä ja niinmuodoin vapauttanut Tukiaisen, jonka tili siis tuli esottamaan Tukiaisen hyväksi sadan yhdeksänkymmenenkelmen mukan yhdeksänkymmenenkahden pennin suuruisen saldoin, suorittamasta Raastuvanoikeuden Augusta Henrika Lindforsille ja hänen asiakumppaneillensa tuomitsema kolmeasataa kuutta markkaa kahdeksaa penniä korkoineen kuin myös, asuin laatuun nähden, Raastuvanoikeuden heille määräämaa oikeudenkäyntikulujen korvausta kahdeksankymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon ovat Emil Arvid Jyrkänne, jolle Olga Natalia Jyrkänne tällä välin on mennyt avioksi, ja Emil Vilhelm Helminen anoneet muutesta perustelmalla, johon Fredrik Tukiainen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esiintuotu syytä muuttaa Heioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Emil Arvid Jyrkänne ja Emil Wilhelm Helminen suorittamaan Fredrik Tukiaiselle, hä396
nellä jutun vuoksi täällä olleiden kustan musten korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaa set noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Waler Andersin. R. Amberg. Waler Andersin. R. Amberg. Waler Andersin. R. Amberg. Waler Andersin. R. Amberg. Eihman. K. Auer. E Nyman. K. Auer Alfred Lindström. Huhtikuun 17 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin, tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, talonkaupan purkamista koskevassa jutussa, jos sa Asioitsija Emanuel Immo nen, Savonlinnan kaupungista on hakijana ja Suomen Valtio roissaaniena vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 17 päivänä Huhtikuuta 1914 Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt julun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Säämingin pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Emanuel Immonen 15 päivänä Helmikuuta 1901 lausunut että, sitten kuin sanotun pitäjän Mikkolanniemen kylässä asunut Talollinen Pärttyli Pirttylinpoika Mikkonen menna 1858 oli kuollut, jättäen jälkeensä pojat Pekka ja Antti Mikkosen ynnä Tyttären Anna Ulriikka Mikkosen, joista Pekka Mikkonen oli kuolLäsnä: F. S. W. A. B. Å. E. N. K. A: E. Th. No 676 lag. 1812 1911
het vuonna 1876 ja Anna Ulriikka Mikkonen vuonna 1881, olevat Pekka Mikko sen leski Katariina Mikkonen ja hänen silloin alaikäisten lastensa Insinöö ri Gustaf Liukille sittemmin nai tun Anna Loviisa Mikkosen, Loismiehen Pekka Hynnisen kanssa jälkeen häin avioliittoon menneen Amalia Mikkosen, Talollisen Matti Löppösen kanssa myöhemmin naimisiin men neen ja vuonna 1885 kuolleen Maria Matilda Mikkosen, Serafia Mikkisen sekä Talolliselle Kalle Tiaiselle sittemmin näidun Katri Mikkosen holhooja Talollinen Juhana Mikkonen 9 päivänä Kesäkuuta 1881 Suomen Valtiolle myyneet Pärttyli Mikkosen perillisten yhteisesti omistamaan neljännekseen Leskelän verotalosta No 3 Mikkolanniemen kylässä kuuluneen Kontusensalo nimisen maapalstan mutta koska mainitussa kaupassa oli Suomen Valtiolle luovutettu myös Anna Ulriikka Mikkosen perimä asuus sanotussa palstassa, mitä osuus Anna Ulriikka Mikkosen kuoltua oli ollut tuleva hänen ainoalle lapselleen Maria Matikaisel le, on Emanuel Immonen, jolle Maria Matikainen ja hänen miehensä Juhana Taavilainen olivat 2 päivänä Joulukuuta 1900 tehdyllä luovutuskirjalla siirtäneet Maria Matikaisen osuuden mainitussa palstassa, vaatinut, että edelläkerrottu 9 päivänä Kesäkuuta 1881 tehty kauppa julistettaisiin mitättömäksi, mikäli sii hen oli sulkeutunut Emanuel Immoselle yllämainitulla tavalla siirtynyt osa palstasta, ja että Suomen Vattio velvoitettaisiin luovuttamaan tuo osa Emanuel Immosen vapaasti hallittavaksi sekä korvaamaan Emanuel Immosen oikeudenkäyntikalut Suomen Valtion puolesta on asiassa väitetty, ettei Maria Matikainen lain mukaan ollut oikeutettu luovut tamaan mahdollista oikeuttaan Rentusensalon palstaan Emanuel Immoselle sekä ettei Maria Matikaiselta ollut osuutta yllämainitussa tilassa, 398
koska hän Juhana Paavilaisen suostumuksella 1893 vuoden tienoissa oli luovuttanut kaiken perintönsä Anna Ulriikka Mikkosen jälkeen Pekka Hynni selle, josta syystä Maria Matikainen ei myöskään ollut ottanut osaa siihen 18 päivänä Heinäkuuta 1898 Pärttyli Mikkosen jälkeen toimitettuun perinnönjakoon, jossa Anna Loviisa Liickille oli luovettu Pärttyli Mikko sen muiden oikeudenomistajain osuudet edellämainitussa talonneljänneksessä velvollisuudella Anna Loviisa Liickille vastata pesän veloista, jonka vuoksi ja kun kannevalta Suomen Valtion kysymyksessä olevan saannon moittimisesta joka tapauksessa oli vanhentunut, Suomen Valtion puolesta on vastustettu kannetta Asiakirjoista näkyvän menette lyn jälkeen ja sittenkuin Katariina Mikkoselle, Juhana Mikkaselle, Anna Loviisa Liickille, Pekka Hynni selle ja Amalia Mikkoselle, Matti Löppöselle, Serafia Mikkoselle, Kalle Tiaiselle, Katri Mikkoselle, Maria Matikaiselle ja Juhana Paavilaiselle oli annettu tilaisuus tulla jutussa kuulluiksi, on Kihlakunnanoikeus 5 päivänä Kesäkuuta 1909 julistanut päätöksensä asiaan; ja koskei Suomen Vattio ollut näyttänyt 9 päivänä Kesäkuuta 1881 tehdyllä kauppakirjalla ostaneensa Anna Ulriikka Mikkosen Pärttyli Mikkoselta perimää sekä Anna Ulriikka Mikkosen kuoltua Maria Matikaisen omaksi lain mukaan perintönä joutunutta viidennettä osaa Kontusensalon palstasta, jonka osan Emanuel Immonen 2 päivänä Joulukuuta 1900 oli ostanut Maria Matikaiselta ja Juhana Paavilaiselta, on Kihlakunnanoikeus, nojau tuen sääntöihin Maakaren 10 luvun 1 SS: ssä ja 1 luvun 1 SS:ssä, velvoittanut Suomen Valtion heti luovutta maan viidennen osan sanotusta palstasta Emanuel Immosen vapaasti hallittavaksi kuin myöskin korvaamaan Emanuel Immosen oikeudenkäyntikulut viidelläsadalla mar399
kalla Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suomen Valtio oli vetoamalla saattanut jutun, on 20 päivänä Huhtikuuta 1911 antanut siinä tuomion; ja koska Juhana Paavilainen, joka oli vuonna 1886 vihitty avioliittoon Maria Mati kaisen kanssa, oli myöntänyt, että hän muutamia vuosia sen jälkeen oli saanut tietää, että Anna Ulriik ka Mikkosella oli ollut osaa puheenalaiseen Suomen Valtiolle myytyyn ja Valtion hallussa olevaan salopals taan, ja Juhana Paavilainen oli katsottava saaneen tämän tiedon viimeistään vuonna 1893, jolloin hän Pekka Hynniselle myi Maria Matikai sen perintöosuuden Anna Ulriikka Hikkosen jälkeen, sentähden ja kun Juhana Paavilainen ja Maria Matikainen eivät olleet yen ja vuoden kuluessa viimeksi sanotusta ajasta moittineet Suomen Valtion puheenalaista saantoa ja tämä saanto siis sääntöön nähden 14 päivänä Toukokuuta 1805 annetussa Kuninkaallisessa selityksessä oli pidettävä enemmästä kanteesta vapaana, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Emanuel Immosen kanteen Hovioikeuden tuomioon on Emanuel Immonen anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei ole näytetty vuonna 1858 kuolleen Pärttyli Mikkosen jälkeen tapahtuneen laillista perinnönjakoa taikka sopimusta hänen jäämistöstään, jonka mukaan Anna Ulriikka Mikkoselle tai hänen kuoltuaan Maria Matikaiselle olisi ollut tuleva osa puheeksi tulleesta Leskelän talon neljänneksestä tai siihen kuuluneesta Kontusensalon palstasta, sen vuoksi ja kun selvi tystä niin ollen puuttuu siitä, että Emanuel Immosella Juhana Paari laisen ja Maria Matikaisen hänelle tekemän luovutuksen nojalla oli si mitään oikeutta Kontusensalon palstaan, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi jättää sen loppupää 400