Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
sonut siinä selvitetyksi, että Taavetti Vihtori Luojukoski, mentyään Huhtikuun 12. päivänä 1874. avioliittoon Josefina Iisakintyttären kanssa, Elokuun 28. päivänä samana vuonna oli suorittanut Matilda Maria Luojukosken isävainajan Juho Vilhelmi Luojukosken ja niinikään edesmenneen veljen Karl Oskar Juhonpojan jälkeen Helmikuun 9. päivänä 1876. toimitetussa perinnönjaossa Matilda Maria Luojukoskelle jaetun velan kaksituhatta sata kuusikymmentäneljä markkaa eli oikeastaan kaksituhatta sata kuusikymmentäkolme markkaa yhdeksänkymmentäyhdek sän ja yksi kolmas osa penniä; että Taavetti Vihtori Luojukoskella, joka Syyskuun 15. päivänä 1876. oli määrätty Matilda Maria Luojukosken holhoojaksi, hallitessaan tämän mainittujen vainajien jälkeen perimää kahta kolmannesta tuojukosken perintötalosta vuodesta 1874. vuoteen 1890., oli sillä ajalla ollut sanotusta holhoustoimestaan Elokuun 28. päivänä 1890. tekemässään tilissä mainitut menverät, joiden todenperäisyyttä Juho Valhama ei ollut epäiltytkään; että Taavetti Vihtori Luojuhoski Kihlakunnanoikeuden päätöksellä Helmikuun 8. päivältä 1898. oli velvoitettu suorittamaan Juho Valkamalle hänen holhoojaominaisuudessaan kolmesataa kolmekymmentäkolme markkaa kolmekymmentäneljä penniä korvaukseksi puheeksi tulleen holhoustilin tulopuolella luhuunotetusta metsänmyynnistä; sekä että Taavetti Vihtori Luojukoski myöskin oli joutunut maksamaan vaatimansa oikeudenkäyntikulut kaksisataa neljäkymmentäkolme markkaa seitsemäntoista penniä; minkätähden, ja kun Juho Valkama ei ollut tämän asian yhtydessä laillisessa järjestyksessä moittinut kerrottua holhoustiliä, Kihlakunnanoikeus, voimatta näin ollen sovolluttaa asiaan Holhouslain 78. SS:n määräystä, on muuttaen tilin menopuolelle otettu178
jen kahdentuhannen sadan kuudenkymmenenneljän markan korot kolmetuhatta kolmesataa kolmekymmentäkolme markkaa kolmekymmentä kolme penniä kahdeksituhanneksi seitsemäksikymmeneksiseitsemaksi markaksi neljäksikymmeneksineljäksi penniksi, mikä summa teki kuuden prosentin vuotuisen koron kahdelletuhannelle sadalle kuudellekymnenelleneljälle markalle kuudettatoista vuodelta, joten vähennettynä tilin menopuoli tuli olemaan seitsemäntuhatta kahdeksansataa kolmekymmentäkuusi markkaa neljäkymmentäneljä penniä ja meno - ja tulopuollen erotus viisituhatta viisisataa viisikymmentäkolme markkaa. yksitoista penniä, velvoittanut Juho Valkaman puheenaolevassa holhooja ominaisuudessaan siihen nähden, että Taavetti Vihtori Suojukoski naimisissa ollessaan Josefina Iisakintyttären kanssa ja siis heidän yhteisen pesänsä varoilla oli maksanut Matilda Maria Luojukosken kysymyksessä olevan velan, Taavetti Kihtori Luojukoskelle kuittia vastaan heti suorittamaan kaksi kolmannesta mainituista viidestätuhannesta viidestäsadasta viidestäkymmenestähdnesta markasta yhdestätoista pennistä eli kolmetuhatta seitsemänsataa kakni markkaa seitsemän penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Elokuun 28. päivästä 1890. lukien ja saditut kolmesataa kolmekymmentäkolme markkaa kolmekymmentäkolme penniä niinikään kuuden prosentin koron kanssa samasta päivästä eli siis yhteensä neljätuhatta kolmekymmentäviisi markkaa veljäkymmentä penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen viimeksi sanotusta päivästä sekä sanotut oikeudenkäyntikulut kaksisataa neljäkymmentäkolme markkaa seitsemäntoista penniä, joita ei voitu katsoa Taavetti Vihtori Luopekosken oikeuttamiksi, viiden prosentin vuotuisine korkoineen Syyskuun 20. päivästä 1899., kaikki korot luettuina siksi kunnes 179
täysi maksu tapahtui, kuin myöskin sadalla yhdeksälläkymmenellä markalla korvaamaan Taavetti Vihtori Luojukorken kulungit jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin ovat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla Toukokuun 5. päivänä 1905. hatsonut, ettei Taavetti Vihtori Luojukoski ollut esiintuonut syytä Kihlakunnanoikeuden päätöksen 22. päivältä Syyskuuta 1902. muuttamiseen. Mitä taas tuli Juho Valkaman vetokirjaan, niin, koskei kanteen perusteena oleva tili ollut lopullinen sekä kun Juho Valkama Hovioikeudessa oli näyttänyt jo Maaliskuun 19. päivänä 1903. Kihlakunnanoikeudessa alkaneensa Taavetti Vihtori Suojukoskea vastaan vielä vireillä olevan eri jutun, jossa Valkama vaatii Suojukosken velvoittamista, huolimatta esillä olevassa jutussa ajamansa kanteen perusteena olevasta tilistä, antamaan hänelle täydellisen tilin useinmainitusta holhoustoimestaan, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden viimemainitun päätöksen, tätä nykyä hyljännyt Taavetti Vihtori Tuojukosken asiassa ajaman kanteen ennenaikaisena. Hovioikeuden tuomioon on Taavetti Vihtori Luojukoski anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Valkama on saade tyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja koskei edellämainittua 28. päivänä Elokuuta 1870. paivättyä ja kanteen puustena olevaa pääkohdittaista laskua voida pitää lopullisena tilinä Taavetti Vihtori Suojukosken holhoojatoimesta, eikä Juho Valkama ollut tahtonut sitä hyväksyä, katsoo Keisarillinen Senaatti ettei Taavetti Vihtori tuojukoski ole esiintuonut syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus kysymyksessä olevassa tuomiossaan on johtunut, sikäli kuin Taavetti Vihtori Luojukosken vaatimus Juho Valkaman velvoittamisesta sanotun 180
laskun perusteella Suojukoskelle suorittamaan laskun saldon joko kuudellatuhannella kahdeksallasadalla yhdeksällä markalla tahi viidellätuhannella viidettäsadalla viidellä kymmenelläkolmella markalla yhdellätoista pennillä korkoineen tällä kertaa oli hyljätty, joten Hovioikeuden tuomio tässä kohden jää pysyväksi. Sitä vastoin patsoo Keisarillinen senaatti, ettei Hovioikeudella ole ollut laillista oihettä mainitsemillaan perusteilla vetäytyä tutkimasta Taavetti Vihtori Luojukosken asiassa tekemiä muita velkomuksia, jonka vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion näissä kohdin, siirtää asian siinä osassa takaisin Hovioikeuteen, jonka tulee ilmoitettaessa ottaa se uudelleen käsiteltäväksi ja sen kansja edelleen laillisesti menetellä; ja jätetään asian näin päättyessä Juho Valkaman anomus hänellä täällä olleiden kulunkien korvaaE. Ascholin. misesta vastanottamatta. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: 1. Hen. Suurman. Alex. Kumbin 1. Hen. Suurman. Alex. Kumbin Edvard Padani Eelain Leijander. Edvard Padani Eelain Leijander. 181.
Huhtikuun 3. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, torpan luovuttamista koskevassa nostajutussa, jossa Torppari Emanuel Kihaninpoika Parkatti, Saarijärven pitäjän Saarijärven kylästä, on hakijana ja Saarijärven seurakunnan Kirkkoherra Karl David Axel Kirn vastaa jana Annettu Oikeusosastossa 3. päivänä Huhtikuuta 1906 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Emanuel Parkalille toimituttaman, sa haasteen nojalla on Kirkkoherra Hirn Saarijärven ja Uuraisten pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että Emanuel Parkatti, joka ilman laillista oikeutta hallitsi Parkatti nimistä, Saarijärven seurakunnan kirkkoherranvirkataloon kuuluvaa torppaa ja ennen Tuomaan päivää 1901. oli saanut käskyn muut taa siitä pois, velvoitettaisiin heti luovuttamaan sanottu torppa huoneineen, Läsnä: Red. V. G.V. A. L. ber 18: 354. Pag 149 Rg. 1905
maineen Kirkkoherra Kirnin vapaaseen nautintoon: Asiasta kuulusteltuna, on Emanuel Parkatti väittänyt, että hän Kirkkoherra Hirnin kanssa tehdyn suullisen sopimuksen mukaan oli oikeutettu viljelemään puheena olevaa torppaa, kunres kirkkoherranvirkatalolle oli vahvistettu metsänhoitosuunnitelma, minkä vuoksi ja kun sellaista suunnitelmaa ei vielä oltu tehty, Emanuel Sorkatti on vastustanut kannetta. Sittemmin on Kihlakunnanoikeus 17. päivänä Lokakuuta 1903. julistamassaan päätöksessä asiasta lausunut, että koskei Emanuel Parkatti ollut voinut hallintooikeutensa lueksi riidanalaiseen torppaan esiintuoda muuta perustetta kuin Kirkkoherra Kirnin suullista lupausta ja Kirkkoherra Hirn, asian näin ollen, 10. päivänä Marras kuuta 1892. annetun, erinäisiä sääntöjä maan vuokraamisesta maalla koskevan asetuksen 1. ja 2 SS mukaan, oli oikeutettu milloin hyvänsä sanoutumaan vuokrasta irti, sentähden velvoitettiin Emanuel Parkatti, joka jo oli saanut hyväkseen nauttia laillisen muut, taajan, heti luovuttamaan kysymyksessä oleva torppa huoneineen, maineen Kirkkoherra Kirnin vapaaseen hallintoon. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Emanuel Parkatti oli vetoamalla saattanut jutun, on 5. päivänä Toukokuuta 1905. antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Emanuel Parkatin korvaamaan Kirkkoherra Kirnille hänen kulunsa Hovioikeudessa kolmellakymmenelläviidella markalla. Hovioikeuden tuomioon on Emanuel Parkatti hakenut muutesta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kirkkoherra Kivi on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei Emanuel Parkatti ole näyttänyt, että hän jonkun Kirkkoherra Hirnin kanssa tehdyn välipuheen nojalla on oikeutettu edelleen hallitsemaan Parkatin torppaa, harkit183
see Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää asian sen lopputuloksen varaan, johon Hovioikeus ylempänä mainitussa tuomiossaan on johtunut; ja velvoitetaan Emanuel Parkatti suorittamaan Kirkkoherra Kirnille, korvaukseksi hänellä täällä jutussa olleista kuluista, kuusikymmentä mark kaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. R. A. Brcke L. Wiesman Fredr. Lundenius. landstungifvit. Fredr. Lundenius. landstungifvit. Asianlohannan
Huhtikuun 3. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa nostajutussa, jossa Vuokraaja Juho Lifstedt. Marttilan pitäjän Kruukilan kylästä, on hakijana ja samassa kylässä asuva Talollinen Mikko Matinpoika Wanhatalo tulematta jääneenä vastaajana: Annet tu Oikeusosastossa 3. päivänä Huhtikuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Mikko Wanhatalolle toimituttaman sa haasteen nojalla on Juho Lieteelt Marttilan pitäjän sekä Kosken, Euran ja Karinaisten kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että Juho Löptedt välikirjalla 10. päivältä Marraskuuta 1896. oli kymmeneksi vuodeksi 1. päivästä Maaliskuuta 1897. lukien Mikko Wanhatalolta vuokrannut tämän omistamaan, Punkilan kylässä sijaitsevaan Wanhatalon tilaan kuuluvan Läsnä. R. A. G. F. - lit. O. S. 184 No 355. Såg. 162, R. D. 1905.
Kongistonpöölen ulkopalstan, jolle Mikko Wanhatalon kumminkin tuli hyvissä ajoin ennen syksyä vuonna 1897. rakennuttaa riihirivi, pihattorivi ja vilja aitta; mutta koska Mikko Wanhatalo oli riihiriviin teettänyt niin huonon katon, ettei riihtä sateella voitu käyttää, sekä laiminlyönyt ajoissa valmistaa pihattorivin ladon ja vajan ynnä osaksi jättänyt teettämältä vilja aitan, jonka Juho Löfstedt sittemmin oli ollut pakoitettu valmistamaan, on Juho Löfstedt vaatinut Mikko Wanhatalon velvoittamista naksamaan Juho Löfstedtille korvausta iihen kelpaamattomuuden vuoksi syntyneestä vahingosta viisikymmentä markkaa, pihattorivin myöhään valmistumisesta johtuneesta tappiosta sata markkaa ja vilja-aitan valmistamisesta kahden raivän päiväpalkan. Mikko Wanhatalon, asiasta kuulustettuna, vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 16. päivänä Maaliskuuta 1903. julistamassaan päätöksessä antanut jutussa lausuntonsa ja mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Mikko Wanhatalon suorittamaan Juho Löfstedtille viisikymmentä markkaa korvaukseksi siitä, ettei puheenalainen riihirivi ollut valmistunut määräajaksi, jota vastoin Kihlakunnanoikeus, koskei Juho Löfstedt ollut voinut näyttää, minkä vahingon hän oli kärsinyt sen johdosta, ettei edelläsänottu pihattorivi ollut suostuttuun aikaan valmiiksi rakennettu, eikä myöskään vastoin Mikko Wanha talon kieltoa toteensaattaa, että Löstedt oli, kuten mainitussa välikirjassa määrättiin, paikalle vedättänyt kaikki pihattoritiin tarpeelliset aineet, ja että Löfstedt oli tehnyt vilja-aitun valmiiksi, on kyljännyt Juho Löfstedtin kanteen muissa osissa. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Löfstedt oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 18. päivältä Toukokuuta 1905. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Juho Löhtietten suorittamaan Mikko Wanhatalolle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. 185
Kovioikeuden tuomioon on Juho Löfstedt hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Löfstedt ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi - Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brod. L. Winkman R. A. Brod. L. Winkman Fin. Lundenius. Paul Augusti Osian Schauman. Den 4. April 1906. Kejserliga Senatensson Finland dom uti ett, på nedsätt revisionskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Handlanden Bruno Juslius, från Björneborgs stad, sökande, samt Handlanden Karl Viktor Johansson och Rätstagaren Karl Herman Aallonen, bägge jämväl från Björneborg, svarande, angående, bland annat, förpliktande att afsluta ett gårdsköp: Sifven i Justitiedofvartementet, den 4. April 1906. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Handlanden Juselius har vid Rådtufvurätten i Björneberg, efter stämning å Handlanden Johansson och Platola. garen Aaltonen, anfört, att Juselius medelst skriftlig afhandling af den 10tebruari 1902 förbundit sig att, därut Joselius vid snart därpå skeende exekutill auktion å gården och halfva tomton No 37 i första stadsdelen af sagde stad bekades inrefa berörda gård för ett pris, motsvarande högst det belopp, till säkerhet Ja. R. A. G. F. S.S. b-t. F.02. No 362. Pag. 192. Rb. 1905
hvarför densamma vore intecknad, eller 4,000 mark jämte därå upplupen ränta, åt Johansson och Aaltonen försälja samma gård på villkor, att Johansson och Aallonen skatle öfvertaga i gården intecknad gäld åt Fred fanny Nordgren å 36,000 mark och åtProken Beatha Juselius å 1500 mark, å sistnämnda skuld afbetala 5,100 mark inom sex månader efter köpebrefvets undertecknande, till Handlanden Juselius erlägga 10,000 mark, däraf 5000 mark vid köpebrefvets underskrifvande och återstående 5,000 mark medelst en sju månaders endel, samt ansvara för 1902 års från gården utgående utskylder och för alla räntor, för hvilka gården häftade från tillträdesdagen, hvaremot Juselius åtagit sig att åt Johansson och Aaltonen bekosta nödigt köpe - och fastebref äfvensom vidkännas utgiften för öfvertagandet af omförmälda tvenne lån. Och emedan Handlanden Juselius sedermera å auktion, som förrättats den 28 April 1902, inropat ifrågavarande gård och halfva tömt för 4,000 mark samt åt egaren till andra hälften af tomten Arbetsledaren Johan Fredrik Grönnall erlagt 1000 mark godtgörelse för det denne afsagt sig rätt ett såsom vederboende inlösa den försälda fastigheten, men Handlanden Johansser och Rätslagaren Aaltonen emellertid undandragit sig att fullfölja omordade parterne emellan träffade aftal samt emot Jusselius anhängigjort rättegång angåen 1. återbekommande af den värd å 5000 mark, hvilken Johansson och Anttonen sitt åtagande likmätigt allaredan åt Jusulius utfärdat, har Juselius yrkat Johanssons och Aattonens förpliktande icke allenast att underskrifva ett köpebref, hvarigenom Juselius till dem försålde den af honom inrofade gården och halfva tomten, att öfvertaga förenämnda två intecknade lån med ränta från den 29 Maj 1902, då Juselius erhållit köpebref å gården samt kunnat öfverlåta densamma åt Johansson och Aallonen, förbinda sig att efter sex månader, räknadt från sistsagde dag, å gälden till Beatha Juselius afbetala 5000 mark samt från och med år 1902 ansvara för gården åliggande utskylder, me187
dan Juselius skulle bestrida kostnaderne för köpe - och fastebref åt Johansson och taltonen samt för de intecknade lånens öfverförande å dem, allt vid äfventyr att domen i målet, såsnart den vunnit laga kraft, tillmältes sådan verkan, som vore Johanssons och Aaltonens omförmälda förpliktelser fullgjorda, utan ock att af köpeskillingens återstod 10,000 mark till Juselius genast utgifva 5,000 mark jämte sex procents ränta därå från förenämnda 29 Maj 1902 tills full betalning skedde äfvensom, för den händelse Johansson och Aaltonen i särskild rättegång emginge skyldigheten att infria redansagde växel å 5,000 mark, jämväl detta belop med sex procents ränta från väädres förfallodag den 11 September 1902, eller och att Johansson och Aallonen, såframt de icke kunde tillförbindas att på anfördt sätt fem följa ifrågakomna aftal, måtte åläggas att i ersättning för brytande af öfverenskommelsen åt Juselius utgifva 1500 mark, hvilken summa utgjorde skillnade emellan det pris Juselius för gården erlagt och den köpeskilling Johansson och tultanen förbundit sig att betala åt Juselius, med sex procents ränta å 500 ark från den 29 Maj 1902 samt å jämål 5,000 mark från den 29 derpåföljande November, dock efter afdrag af hvad Johansson och Aaltonen komme att å ännämnde växel erlägga, hvarhos Handlan den Juselius gjort anspråk på godtgörd. se för sina umgälder i målet. Öfver käromålet hörde, hafva Handlanden Johansson och Ratstagaren Aaltonen genmält, att de väl haft för afsikt att gemensamt tillhandla sig ifrågakomnagård och till säkerhet därför, att Handlunden Juselius skulle åt dem försälja den samma, med Juselius upprättat afhandlingen af den 11 Februari 1902, men att de i sagda afhandling dock icke förbundit, sig att köpe gården; att Johansson och tullonen sedermera innan förberörda auktion egt rum tillsagt Juselius att han de borde för deras räkning inropa fastigheten; att omförmälda afhandling jämväl på den grund vore utan betydelse, att endast ett vittne varit tillstädes vid dess upprättande, ehuru aftal om fast egendom 188
borde ske i närvaro af tvenne vittnen; att Johansson och Anttonen, då Juselius icke i godo återlämnat den af dem åt honom utfärdade växeln å 5000 mark, vid Rådstegverätten utfört talan om Juselius åläggande att till Johansson och Aaltonen återställa sagde växel, hvilken talan Rådstufvurätten genom utslag den 9. September 1902 äfven god känt och sålunda förutsatt, att Johansson och Aultonen icke vore skyldige att intepa gården; samt att Juselius anspråk på ersättning för skada icke vore grundadt å någon sådan emedellar förlust, som borde godtgöras. På dessa skäl hafva Handlanden Johansson och Rätslagaren Aallonen anhållit, att Handlanden Juselius talan blefve förkastad. Medelst den 20 November 1902 afkunnadt utslag har Rådstufvurätten förklarat utredt vara, att emellan Handlanden Juselius, å ena, samt Handlanden Johansson och Slätslaget ren Aaltonen, å andra sidare, den 11 Februari 1902 skriftligen öfverenskommits att, därest Juselius å offentlig, inför Magistraten i Björneborg den 28. April samma år förrättad exekutte auktion inropade gården och halfva tomtens No 37 i första stadsdelen af nämnde stad för ett pris, som motsvarade Jenny Nordgrens, rätteligen Jenny Nordgrens och Bertka Jusselius, i gården intecknade fordringar eller understige desamma, Juselius voro pliktig att för femtiofemtusen mark och på särskilda andra i afhandlingen upptagna villkor åt Johansson och Aaltonen försälja omordade gård; men emedan sagda afhandling icke kunde tilläggas sådan betydelse, att Handlanden Johansson och Rätslagaren Alltonen i stöd af densamma kunde åläggas att inköpa fastigheten, halst dessutom Aaltonen före auktionstillfället i vittnes närvaro tillsaat Juselius att icke för Johanssons och Auctions räkning inropa densamma, har Rådstufvurätten förkastat Handlanden Juslius i denna del af saken utförda talan; och da den skada, som möjligen dubkat Handlanden Juselius därigenom att Handlanden Johansson och Ratslagaren Aaltonen icke vullföljt omordade aftal, ej vore liktydig vid skillnaden mellan det af Juselius för gården erlagda priset och det belopp, för hvilket han förbundit sig att till Johansson och Aaltonen försälja densamma, samt 189
Juselius icke gittat styrka, att han, oaktade Aaltonens omförmälda tillsägelse, varit nödsakad att till Johan Fredrik Grönvall erlägga ettusen mark, blef äfven Handlanden Juselius skadeersättnings anspråk af Rådstyvarätten underkändt, i följd hvaraf också Juselius anhållan om godtgörelse för umgälder. na i saken förkastades. Hofrätten under hvars pröfning Handlanden Juselius i väderag dragit målet, har genom dom den 12 Juli 1905 faststäld Råt stufvurättens utslag, jämte det Handlanden suselius ålagts att med femtio mark errätta Handlanden Johansson och Platslagaen Aaltonen deras för målet i Hofrätten hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Handlanden Juselius sökt ändring medels ingifven deduktion, den Handlanden Johansson och Matslagaren Aaltonen i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner ådagalagdt vara, att Handlanden Juselius genom förberörda den 11 Februari 1902 med Handlanden Johansson och Rätstagaren Aaltonen skriftligen ingångna aftal förbundet sig att, sörest han å förenämnda, till den 28 därpåföljande April utsatta auktion lyckades för ett i afhandlingen upptaget pris inropagården och halfva tomton No 37 i förstästads, delen af Björneborg, till Johansson och Antaltonen för 55,000 mark och på särskilda i afhandlingen upptagna villkor försälja samma fastighet; men emedan Handlanden Johansson och Ratslagaren Aallonen icke i sagda afhandling förpliktat sig att för nästnämnda pris inköpa gården af Handlanden Juselius samt hvad Johansson och tullonen muntligen i sadant sefte yttrat vi mycket mindre kan tillerkännas linlande kraft, som Anttonen före auktions tillfället i vittnes närvaro tillsagt fuse lius att icke för Johanssons och Aultonens räkning inrofri gården, ty pröfvar Kejserliga Senaten rättvist låta bero vid det slut, vare domstolarna i denna del afsaken stunnat, i följd hvaraf allt utlåtande i anledning af Handlanden Juselius anspråk på ersättning för det Handlanden Johansson och Platslagaren Anttonen skulle brutit omförmälda aftal förfaller; och 190
som Handlanden Juselius ej heller anfört skäl till ändring i Hofrättens dem i hvad den angår rättegångskostnaderna i målet, kommer vid sagda dom jämväl därut innan att bero. För öfrigt ålägges Handlanden Juselius att med åttatio mark godtgöra Handlanden Johansson och Plåtslagaren Aaltonen deras här i saken hafda umgälder. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Brode C. Wiskman Paul. Stingius C. J. Timgren af Kerr. Lundenius. F. Osk. Lilius Huhtikuun 6. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, tilankaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa Tilanomistaja Påvel Ivanoff Nikiforoff, Uudenkirkon pitäjän Kirkkojärven kylästä, ja Everti Paval Ljubinovitsch Mendell - vainajan leski Pelagija Miehailovna Wendell, Pietarin kaupungista Wenäjän keisarikunnassa, yhteisesti, ovat hakijoina sekä mainitussa kylässä asuva Kauppias Pekka Paju tulematta jääneenä vastaajana; Annettu Oikeusosastossa, 6. päivänä Huhtikuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Haastatettuansa Tilanomistaja Nikiforöffin Uudenkirkon pitäjän käräj äkunnan Kihlakunnanoikeuteen, on Pekka Paiju siellä lausunut, että sittenkuin Everti, Mendell ja Pelagoja Mendell olivat kauppakirjalla 7. päivältä Elokuuta 858. Kruununnimismies Karl Fredrik Lindbergiltä ostaneet viisi kolmaskymmenesLäsnän Ridt - Cj T - G. F. C. A. 91 No 370. Jag, 145. R. D. 903.