Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Wä velkapaiksi muuttamaan pois torpasta, sentähden ja kun Matti Kuronen ja Anni Javandinen olivat ennen Tuomaan päivää vuonna 1901. saaneet poismuutto käskyn ja siis jo nauttineet laillisen lahtoajan, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Matti Kurosen ja Anni Javanaisen heti muuttamaan torpasta pois sekä yhteisesti tahi varallisuutensa med kaan suorittamaan Agronoomi Löfgrenille korvauksena ylempänä mainituista tekemättömistä kuudestakymmenestäkolmesta jalka - ja viidestäkymmenestä kolmesta hevospäivätyöstä yhteensä kolmesataa kuusi markkaa viisikymmentä penniä ynnä oikeudenkäyntikustannuksista kolmekymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Kuronen ja Anni Lavanainen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 7. päivänä Huhtikuuta 1906. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, minkä ohessa Matti Kuronen ja Anni Lavanainen velvoitettiin Agronoomi Löfgrenille suorittamaan maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiokolviidellätoista markalla kahdeksallakymmenellä pennillä Hovioikeuden tuomioon on Matti Kuronen hakenut muutosta; Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Matti Kuonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edellämainittua tuomiota joka siis jää pysyväksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Johan Hummelen Edvard Pardani. A. Hen. SuurmanEelän Ljanden. Wavonius. 603
Marraskuun 19 päivänä 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta kiinteimistöön koskevassa jutussa, jossa Soanlahden pitäjän Havuvaaran kylässä asuva Lampuoti Juho Lopina on hakijana ja Tohmajärven pitäjässä toimi va osakeyhtiö Wärtsilä Aktiebolag saapuville tulleena, mutta Suomen Valtio tulematta jäänelnä vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 19 päivänä Marraskuuta 1906 Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Suomen Valtiolle ja Juho Lopinalle toimitetun haasteen nojalla on osakeyhtiön Wartsila Aktiebolag nuo lesta Korpiselän pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausut tu, että sittenkun Juho Lopina, ollessaan asukkaana Suomen Valtion luvastamaan Saanlahden lahjoitusmaa pan kuuluvalla tilalla No 2 HavuLäsnä Rbud - Hs - Cj T - P: A. K - Bl - bok-W. Ti603 No 1066 33 3/30 3. 1905
vaaran kylässä, välikirjalla 3 päivältä Syyskuuta 1883 oli luovuttanut hallintaoikeutensa sanottuun tilaan toiminimelle N. L. Arppes arfvingar sekä mainitun lahjoitusmaan silloinen Suomen hallituksen asettama hoitaja Kruununvouti Emil Elfvengren, hänelle tuossa toimessaan annetun vallan nojalla, oli asianmukaisesti vahvistanut kerrotun siirron ja Wiipurin läänin Kuvernöörin edustaja siinä kokouksessa, joka 25 päivänä Elokuuta 1885 oli Soanlahden lahjoitusmaan lampuotien kanssa pidetty isojaon perusteeksi taloille pantavien verolukujen määräämistä varten, myöskin kyväksynyt siirron merkitsemällä toiminimen tilan haltijaksi on Keisarillisen Senaatin Talousosasto 11 päivänä Helmikuuta 1898 Juho Lopinan hakemukseen annetussa päätöksessä, koska Juho Lopina oli hallinnut kysy myksessä olevaa tilaa ainoastaan hempuotina eikä ollut oltut oikeutettu sitä toiselle siirtämään joten Juho Lopinan ja loiminimen A. L. Arppes arfvingar kesken 3 päivänä Syyskuuta 1883 tehdyllä hallintaoikeuden siirtoa koskevalla välipuheella ei ollut laillista voimaa ja vaikutusta, sekä Juho Lopina siirron jälkeenkin oli asunut ja viljellyt tilaa kuin myös suorittanut sen rasitukset, julistanut Juho Lopinan tilan oikeaksi lampuodiksi; minkä jälkeen osakeyhtiö Aktiebolaget A. L. Arppes arfvingar, joka 24 päivänä Elokuuta 1892 oli ostanut loiminimen N. L. Arppes arfvingar kaiken niin kiinteän kuin irtaimenkin omaisuuden ja sen mukana myöskin puheenalaisen lahjoitustilan hallintaoikeuden, oli Kuvernöörin 30 päivänä Kesäkuuta 1898 antaman päätöksen nojalla häädetty tilalta; mutta koska Juho Lapina, siihen nähden että Svan lahden lahjoitusmaa senkin jälkeen kun Suomen Kallio oli lunastanut tuon maan osituttaakseen sen täydellä omistus- ja perintöoikeudella lahjoitusmaan asukasten kesken, oli pysynyt rälssiluontoisena ja asukasten suhde Kallioon oli pidettävä yksityis604
oikeudellisena, lampuotisuhteena, Maakaaren 16 luvun 6 SS:n mukaisesti oli ollut oikeutettu siirtämään hallintaoikeuten ja toiminimelle N. L. Arppes arfvingar, ja sanottu siirto edelläkerrotulla tavalla vahvistettuna oli katsottava Valtiola sitovaksi, niin ja kun Juho Lominä siirron jälkeen oli viljellyt tilaa ainoastaan toiminimen N. L. Arppes arfvingar kanssa 19 päivänä Helmikuuta 1884 tekemänsä kirjallisen vuokravälipuheen nojalla, sekä tilan oikeat haltijat mainittu toiminimi, sitten vakeyhtiö Aktiebolaget N. L. Arppes arfvingar ja vihdoin osakeyhtiö Wärtsilä Aktiebolag, joka kauppakirjalla 28 päivältä Tammikuuta 1899 oli osa keyhtiöllä Aktiebolaget N. L. Arppes arfvingar ostanut yhtiön omaisuuden, muun muassa hallintaoikeuden puheenalaiseen tilaan, olivat huoltaneet tilan rasitusten suorittamisen, eikä Kejsä rillisen Senaatin päätöksellä 11 päivällä Helmikuuta 1898 voitu katsoa olevan voimaa riistää toiminimeltä N. S. Arppes arfvingar sen hallintaoikeutta tilaan, eosakeyhtiön Wärtsilä Aktiebolag puolesta vaadittu että yhtiö julistettaisiin kysymyksessä olevan tilan lailliseksi asukkaaksi ja oikeutetuksi saamaan perinjokirja tilalle. Valtion ja Juho Lopinan puolesta vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 23 päivänä Maaliskuuta 1903 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt osakeyhtiön Wärtsilä Aktiebolag vaatimuksen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi juttu osakeyhtiön Wärtsilä Aktiebolag puolesta oli vetoamalla saalettu, on 30 päivänä Syyskuuta 1905 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi että, sittenkun Juho Lopina välikirjalla 3 päivältä Syyskuuta 1883 oli luovuttanut hallintaoikeutensa puheenalaiseen, Spanlahden lahjoitusmaahan kuuluvaan tilaan toiminiemelle A. L. Arppes arfvingar, mihin luovutukseen Juho Lopina oli katsotlava jälkeenpäinkin lausuneen hyväkynnisensä sen kautta, että hän välikirjassa 19 päivältä Helmikuuta 1884 oholtonut toiminimeltä talon vuok505
ralla viljelläksensä, sanotun lahjoitusmaansilloinen Valtion puolesta asetettu hoitaja, Kruununvouti Ellvengren oli vahvistanut mainitun hallintaoikeuden siis ron sekä toiminimi edellä kerrotussa Kuvernöörin toimesta 25 päivänä Elokuuta 1885 pidetyssä lampuotien koko iksessa merkitty tilan asukkaaksi; ja koska Valtio oli katsottava näiden toimenpiteiden kautta hyväksyneen toiminimen tilan haltijaksi ja toimi nimi taas välikirjalla 24 päivältä Elokuuta 1892 oli siirtänyt tilan hallin taoikeuden osakeyhtiölle N. L. Arppes arfvingar, on Hovioikeus katsonut ettei Keisarillisen Senaalin päätös 11 päivältä Helmikuuta 1898, jossa Juho Lopina oli julistettu tilan oikeaksi asukkaak si ollut voinut vähentää osakeyhtiön N. L. Arppes arfvingar mainitulla laval la saamaa oikeutta tilan hallintaan, semminkään kun ei edes oltu väitetty että yhtiö olisi ollut kelpaamaton tuota hallintaa pitämään, jonka vuoksi ja kun osakeyhtiön N. 4. Arppes arfvingar oikeus tilan asukkuuteen sittemmin oli siirtynyt osakeyhtiölle Wärtsilä Aktiebolag, Hovioikeus, muut taen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, on julistanut osakeyhtiön Wärtrilä Aktiebolag kysymyksessä olevan tilan lailliseksi haltijaksi ja oikeutetuksi sellaiseen etuun tilan perinnöksiostoon nähden, jonka hallintaoikeus lahjoitustilaan tuotti Hovioikeuden tuomioon on Juho Lopina anonut muutosta lanne toimittamallaan perustelmalla johon osakeyhtiön Wärtsilä Aktiebolag puolesta on säädetyssä järjestyksessä vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ett ei Juho Lopina ole esiintuonut syystä muuttaa Hovioikeuden yllä mainittua tuomiota, joka siis jääpysyväiseksi minkä ohessa Juho lopina velvoitetaan suorittamaan osakeyhtiölle Wärtsilä Aktiebolag sillä täällä juttuun menneiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asian 606
omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brode. C. J. Timgren. Fredr. Lundenius. Edvard klander. A. Henr. Snellman. Alex. Humlin 1au Kungvist. Asian Karsten Marraskuun 19. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Merikapteeni Karl Petter Frandell, Wiipurin pitäjän Uuraansaaren kylästä, on hakijana sekä Turun kaupungissa toimiva osakeyhtiö Åbo läns kustangbäts - aktiebolag vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 19. päivänä Marraskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun osakeyhtiön Åbo läns kustangbåts - aktiebolag omistama Onni niminen höyrytaiva, jossa Merikapteeni Erändell oli ollut päällikkönä, 30. päivänä Lokakuuta 1876. kello puoli viiden aikana aamulla, ollen matkalla skurun lastaupaikalta Pohjan pitäjässä Tammisaaren kaupunkiin, oli törmän nyt erästä äskensanotun kaupunläsnä: R.t. W. C. J. F. - F. A. - 6.it. ./. E. 57. 607 No 1067. Pag. 250. R. D. 1905.
gin omistamaa Pohjanlahden ylirakennettua käännettävää ajosittaa vastaan sillä seurauksella että sittaan oli syntynyt erinäisiä vikoja, oli mainitun kaupungin Rahatoimikamari tämän johdosta Turun kaupungin Raastuvanoikeudessa, siihen haastateltuaan sanotun yhtiön, vaatinut että, koska Merikaptorni Erändell oli aikaansaanut tuonvahingon siten ettei hän, kun häryläiva Onnin kerrotussa tilaisuudessa piti kulkea kiertosillan läpi, ollut odottanut niiden merkkilyhtyjen asettamista, joita oli tapana pimeän vallitessa panna sillalle osoittuksi siitä, että silta oli avattu läpikulkua varten, vaan oli antanut höyryläivan jatkaa matkaansa siltaa vastaan ennenkuin asianomainen siltavähti oli ennättänyt avata sen, yhtiö velvoitettaisiin korvaamaan Tammisaaren kaupungille ne kultannukset, jotka kaupunki oli kärsinyt Merikapteeni Grandellin puheenalaisen varomattomuuden vuoksi; ja oli Raastuvanoikeus 22. päivänä Marraskuuta 1877. julista massaan päätöksessä, jonka Turun Hovioikeus tuomiolla 6. päivältä Huhtikuuta 1898. ja Keisarilliren Senaatti tuomiolla 22. päivältä sitä seuraavaa Marraskuuta olivat vahvistanut, hatsonut selvitetyksi, että Merikapteeni handell ilmoitetulla tavalla oli aikaanaanut kysymyksessä olevan yhteentörmäyksen, johon nähden ja kun sitä seikkää, että sillan vahti sanotussa tilaisuudessa mahdotlisesti oli laiminlyönyt merkkilyhtyjen asettamisen sillalle, ei voitu lukea handellille puolustukseksi, Raastuvanoikeus, 9. päivänä Kesäkuuta 1873. annetun Merilain 17. SS:n mukaan, oli julistanut höyrytäva Onnin isännistön, osakeyhtiön Åbo läns kustingböts - aktiebolag velvolliseksi mainitussa lainpaikassa sääde tyllä tavalla korvaamaan Tam508
misaaren kaupungille Merikaptuni Frändellin tuottamuksesta syntyneet kustannukset ja sentähden velvoittanut yhtiön suorittamaan Rahatoimikamarille neljätuhatta kolmesataa yhdeksänkymmentä neljä markkaa yhdeksänkymmentäyhdeksän penniä viiden prosentin korolla 12. päivästä Kesäkuuta 1827. kunnes täysi maksu toimitettiin. Tämän jälkeen on osakeyhtiön tbo läns kustangbäls - aktiebolag puolesta Wiipurin pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuttu, että yhtiö Keisarillisen lenaatin ylempänä herrotun tuomion perusteilla oli 6. päivänä Helmikuuta 1899. suorittanut Tammisaaren kaupungin Rahatoimibomarille edelläsanotut neljätuhatta kolmesataa yhdeksänkymmentäneljä markkaa yhdeksänkymmentäyhdeksän penniä ja korkoa kolmesataa kuusikymmentäkaksi markkaa viisikymmentäyhdeksän nenniä oli yhteensä neljätuhatta seitsemänsataa viisikymmentäseitsemän markkaa viisikymmentäkahdeksan penniä; minkä vuoksi ja kun Merikapteeni Frändell oli syypää siihen, että yhtiölle oli hoitunut tuovahinko, yhtiö on vaatinut että Kandell velvoitettaisiin maksamaan yhtiölle äskenmainittu rahamäärä korkoineen. Kanteesta huulustettuna, on Merikapteeni Frändell väittänyt, että osakeyhtiö Åbo läns kustingbatsaktiebolag oli menettänyt kannavaltansa asiassa laiminlyömällä vetää handellin kuulustettavaksi edelläkerrottuun Tammisaaren kaupungin puolesta yhtiötä vastaan ajamaan oikeudenkäyntiin, jossa handell siis ei ollut saanut tilaisuutta valvoa etuaan ja oikeuttaan, minkä ohessa Sandell en lausunut, että hän puheenalaisen yhteentörmäyksen edellisenä iltana, kulkiissaan Onni höyrylaivalla useinmainitun kään669
tosillan läpi matkalla Skurun lastauspaikkaan, oli antanut sillan vähdille Gustaf Söderholmille tiedoksi, että taiva palajaisi seuraavana aamuna kello puoli viisi, sekä sitten määrätyllä ajalla lähestyessään siltaa hyvissä ajoin ilmoittanut laivan tulosta vihellyksellä laivan höyrypillillä; ja koska Merikapteeni Erandell siis oli tehnyt kaikki mitä häneltä laivan päällikkönä voitiin vaatia yhteentörmäyksen välttämiseksi ja syynä tapatumaan oli ollut Gustaf Söderholmin huolimattomius, on Frändell vastustanut kannetta sekä huomauttanut että Svandellille ehkä johtava korvausvel vollisuus oli sovitettava sen mukaan kuin Erindellilla ja Teusta Föderholmilla katsottaisiin olleen syytä yhteentämäykseen. Sittenkun jutussa oli menetetty niinkuin asiakirjat osottavat ja Hovioikeus tuomiolla 30. päivältä Marraskuuta 1901. esiintyneestä syystä palauttanut asian uudelleen Kihlakunnanoikeuden käsiteltäväksi, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat nyytäneet korvausta oikeudenkäyn tikulungeistaan sekä Kollegiassori Gustaf Zacharias Sandman ja lalamakapteeni Karl Frithiof Lagerränty merioikeusasiain tuntijoina antanut lausuntonsa, 20. päivänä toukokuuta 1903. julistamassaan päätöksessä katsonut selville tulleen, etlä Merikapteeni Frändell ollen 30. päivänä lokakuuta 1896. kello puoli viiden aikana aamulla kulettamallaan Onni nimisellä höyvelaivalla matkalla Turun lästauspaikalta Tammisaaren kaupiinkiin oli, aikeen kulkea ylläsanotun kaupungille kuuluvan, silloin suljettuna olleen kirtorillan läpi, ajanut tuohon siltaan sillä seurauksella että siihen oli syntynyt erinäisiä vikoja sekä että liike silloin yli sitä korjatta essa oli keskeytynyt kuuden vii610
hon ajaksi; ja koskei Merikapteeni Handell mainitussa tilaisuudessa, jolloin oli ollut pimeä ja suomiinen ilma, ollut ottanut ulkoa siitä oliko silta läpikulalle vapaa, eikä myöskään odottanut niiden merkki tulien asettamista, joita, joskaan ei säännöllisesti, oli ollut tapana panna sillalle osoittuksi siitä että silta oli auki, vaan oli raskaassa lastissa olevalla lairalla jatkanut matkaa sellaisella vauhdilla ettei hän, sittemmin huomattuaan sillan suljetuksi, enää ollut voinut seisauttaa laivan kulkua; sentähden ja kiinei sitä neikkaa että sillan vahti Gustaf toderholm oli laiminlyönyt asettaa sanottuja merkkiheriä sillalle yhlä vähän kuin sitäkään että, mikka Merikapteeni handell edelliserä iltana oli käskenyt Söderholm in pitämään siltaa, auki seuraavana aamuna kello puoli viisi, Söderholm oli jättänyt tämän käskyn noudattamatta, voitu lukea Frändellille puolustukseksi, on Kihlakunnanoikeus katsonut Merikapteeni Frändellen velkapääksi vastaamaan kerrotun yhteintörmöyksen kautta syntyneestä vahingosta; johon nähden ja koska myöskin oli näytetty, että osakeyhtiö Åbo läns hustängbäts - aktiebolag oli, Keisarillisen lonaatin yllämainitun tuomion nojalla, 6. päivänä Helmikuuta 1599. puheenalaisen vahingon bomärkseksi maksanut Tammisaaren kaupungille neljätuhatta kolmesataa yhdeksänkymmentäneljä markkaa yhdeksänkymmentäglideksän penniä sekä korkoa niistä kolmesataa kuusikymmentäkaksi markkaa viisikymmentäyhdeksän penniä, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Merikapteeni Frändellin kuitin saadessaan suorittamaan yhtiölle neljätuhatta seitsemänsataa viisikymmentäseitsemän markkaa viisikymmentäkahdeksan penniä viiden prosentin korolla 6. päivästä Helmikuuta 1899. kunnes täysi maksu 611
toimitettiin ja sen ohessa korraamaan niin hyvin yhtiölle sen oikeudenkäyn tikustannukset viidelläsadalla markalla kuin myös Kollegiasessori Sandmanille ja satamakapteeni Tagereräntjille heidän vaivansa ja siinä tarkoituksessa maksamaan kummallekin kaksikymmentäviisi markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Merikapteeni Frändell oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 7. päivältä Lokakuuta 1905., samalla kuin Merikaptuni Frandellin Kihlakunnanoikeudessa tekemä ja Hovioikeudessa uudistama väit, että osakeyhtiö Alo läns bestäng böts-aktiebolag laiminlyömällä hvartattaa Frändellin edellämainittuun Tammisaaren kaupungin Raha, toimikamarin yhtiötä vastaan vireille panemaan oikeudenkäyn tiin olisi menettänyt kannevaltansa asiassa, jätettiin varteen ottamatta, koska sama väite jo Hovioikeuden tuomiossa 30. päivältä Marraskuuta 1901. oli hyljätty, vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen muun puolesta paitsi että Kihlakunnanoikeuden yhtiön saatavasta määräämä korko oli luettava tämän oikeudenkäynnin alusta 22. päivästä Marraskuuta 1900. Hovioikeuden tuomioon on MeriLapteeni Frändell anonut muutosta tänne toimittamallaan peruslelmalla, johon osakeyhtiö Åbo låns bestängbats-aktiebolag on säädetyssä järjestyksessä vastan nut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja samalla kuin Keisarillinen Senaatti hyväksyy Hovioikeuden 30. päivänä Marraskuuta 1901. antaman tuomion, mikäli Hovioikeus sen kautta on hyljännyt Merikapteeni handellin väitteen, että osakeyhtiö ettr läns hustingbats - aktiebolag eli menettänyt kannevaltan sa tässä asiassa laiminlyömällä haastattaa Erändellin ylem612
pänä kerrottuun Tammisaaren kaupungin puolesta yhtiötä vastaan ajamaan oikeudenkäyntiin, harkitsa Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa Hovioikeuden puheenalaisen tuomion 7. päivältä Lokakuuta 1905. sikäli kuin se koskee Frändell in maksuverkollisuutta asiassa, jonka ohessa Merikapteeni Erandell vilvoitetaan suorittamaan yhtiölle, sittä juttuun täällä menneiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. H. Brede. e. J. Timgren. R. A. Brede. e. J. Timgren Feder. Lundenius. Paul Augusti Fid. Lundenius. Paul Augusti E. Thesleff. Marraskuun 19 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa koskevassa jutussa, jossa Talollinen Heikki Juhonpoika Kirjula, Sääksmäen pitäjän Kärjenniemen kylästä, on hakijana ja samassa kylässä asuva Eläkemiehenleski Eriika Taavetintytär Kirjula tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 19. päivänä Marraskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sääksmäen ja Kalvolan pitäjien käsäjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Eriika Kirjula kertonut, että hän ja hänen nyttemmin kuollut miehensä Herastuomari Kaarle Kustaa Juhonpoika Virjula olivat 6 päivänä Huhtikuuta 1889. tehdyllä kauppakirjalla, myydessään puolen Kirjulan verotaloa Karjenniemen kylässä pojallensa Kaarle Arvid Kirjulalle, mainitusta talonpuolikkaasta pidättäneet itselleen eläkeetuina, muun muassa, esunnon ja polttopuut sekä vuotuisesti Säsnä: J. A. R. S. G.S. - W. 613 No 1069. Såg. 127. R. D. 1906
yhden kapanalan pellavamaata ja kaksi nelikonalaa perunamaata; mutta koska Heikki Virjula, joka nyt omisti puheenalaisen talonpuolikkaan ja myöskin oli vastuunalainen mainituista säkreduin ta, oli antanut Eriika Kirjulan eläke huoneiden siihen määrin rappeutua, ettei Eriika Kirjula ollut voinut niitä käyttää asuntonaan 1. päivästä Lokakuuta 1899 samaan päivään 1901, eikä Eriika Virjula myöskään ollut saanut kesällä vuonna 1901. viljellä hänelle tulevaa pellava- ja perunamaata, on Eriika Kirjula vaatinut, että Heikki Kirjula velvoitettaisiin hänelle suorittamaan korvausta asunnon vuokrasta neljänkymmeninkahdeksan markan jälkeen vuodelta yhdeksänkymmentäkuusi markkaa ja polttopuista kahdestatoista metrisylestä vuodessa kahdentoista markan jälkeen syleltä kaksisataa kahdeksankymmentäkahdeksan markkaa sekä siitä ettei Eriika Kirjula ollut äskenilmoitettuna aikana saanut nauttia pellava- ja perunamaata, edellisestä neljä markkaa ja perunamaasta neljän markan mukaan nelikonalalta kahdeksan markkaa eli siis yhteensä kolmesataa yhdeksänkymmentäkuusi markkaa korkoineen, jota paitsi Eriika Kirjula on anonut korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan. Heikki Kirjulan vastustettua kannetta sillä perusteella, että Heikki Kirjula oli jo Eriika Viljulalle suorittanut kaikki hänelle tulevat eläkeedut kysymyksessä ole valta ajalta, on. Kihlakunnanoikeus 5 päivänä Syyskuuta 1903 julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa; ja koska edellämainitun kauppakirjan mukaan Eriika Kirjulalle vuotuisena eläkkeenä, jonka suorittamisen vakuudeksi kiinnitys oli vahvistettu Heikki Kujulan omistamaan puoleen Kirjulan taloa, oli sanotusta talosta tuleva, muun muassa, asunto ja polttopuut sekä yksi kapanala pellavamaata ja kaksi nelikonalaa perunamaata, eikä Heikki Virjula ollut voinut näyttää Eriika Vicejulalle, joka oli ollut pakotettu hänen käytettävinä olleiden, mutta Heikki Virjulan kunnossa pidettävien huoneiden 214
rappeutumisen takia poismuuttamaan, suorittaneensa hänelle siten tulevaa korvausta asunnon vuokrasta ja polttopuista tilivuosilta 1. päivästä Lokakuuta 1899. samaan päivään vuonna 1901 sekä perunaja pellavamaan käytännästä tilivuodelta Lokakuun 1. päivästä 1900 samaan päivään vuonna 1901, on Kihlakunnan oikeus velvoittanut Heikki Kirjulan kuittia vastaan Eriika Vijulalle heti maksamaan korvaukseksi asunnon vuokrastakohtuullisesti alennettua mitä Eriika Virjala siitä oli vaatinut, kolmekymmentäkuusi markkaa vuodelta eli yhteensä seitsemänkymmentäkaksi markkaa, poltopuista arvion mukaan viidestä sylestä vuodessa kymmenen markan jälkeen syleltä sata markkaa sekä perunamaasta neljän markan mukaan nelikonalalta kahdeksan markkaa ja pellavamaasta neljä markkaa eli siis kaikkiaan sata kahdeksankymmentäneljä markkaa viiden prosentin vuotuisen koron kanssa 5 päivästä Syyskuuta 1903. kunnes täysi maksu tapahtui, sekä viidelläkolmatta markalla korvaamaan Eriika Kirjulan oikeudenkäyntikulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Kirjula on vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 3 päivältä Toukokuuta 1906 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä sen ohessa velvoittanut Heikki Kirjelan Eriika Kirjulalle suorittamaan maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota viidellätoista markalla kahdeksallakymmenellä pennillä Hovioikeuden tuomioon on Heikki Virjula hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Heikki Virjula ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edellämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Julins Nummelin - Meril. hemmanJulins Nummelin - Meril. hemmanJulins Nummelin - Meril. hemmanC. Wuokman Edvard Paldani. Eelola klander. Lavonius. 615
Den 20. November 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan förman Advikat - & Notariatsbyrä ron Tröil. Mannil & J. MalmHenrik Solins änka Gabriella Amalia Solin och myndige son Banktjänstemannen Henrik Edvard Solin, bägge från Tammerfors stad uteblifne svarantet den 20. November 1906. Kejserliga Senaten har låtit hand af dem inhämtat följande: Uti en den 31. Januari 1899 dag tecknad skuldsedel har Medicineli contiåten Henrik Fontell förbundit Hardh eller order betala 5,000 mark med sex procents årlig ränta, hvilken enligt ordalagen i förskrifningen skulle erläggas hvarje år uti 316 No 1072. Pag. 8. R. D. 1906 berg i staden Nikolaistad, sökande samt aflidne Dispementen de: Gifven uti Justitidepartemen lingarna i målet sig föredragas och sig att till Apetekaren Frans Gustaf lde R. A. B.S. H. I. G; S. SS. XX. C. S. Bom. K.G.