Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
för 1h Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anders Auvinen ja Karl Lindroos olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 6. päivänä Helmikuuta 1909 ratkaissut asianja koska Taavetti Tiaisen hallitessa puheenalaista tiilitehdasta siellä oli poltettu tiiliä Anders Auvisen ja Karl Lindroosin kiistämättä jätetyn ilmoituksen mukaan: vuonna 1904 kaksisataaseitse mänkymmentäkolmetuhatta kuusisatua kolmekymmentäviisi kappaletta, vuonna 1902 kolmesataaneljäkymmentäyksituhatta kahdeksansataa kolmekymmentä seitsemän kappaletta, vuonna 1903 kaksisataaseitsemänkymmentäyksituhatta seitsemänsataa yhdeksänkymmentäviisi kappaletta ja vuonna 1904 kolmesataakaksi, kymmentäkolmetuhatta kaksikymmentä kappaletta ja Taavetti Tiaisen, joka oli myöntänyt saaneensa vuonna 1902 poltetuista tiilistä tuloa yhteensä kuusisataa kaksitoista markkaa kahdeksankymmentäyhdeksän penniä eli markka kahdeksankymmentä penniä tuhannelta, oli katsottava saaneen mumakin vuosina poltetuista tiilistä ainakin saman verran tuloa, on Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä sistä kohden, velvoittanut Taavetti Tiaisen korvaukseksi vuosina 1901, 1903 ja 1904 poltetuista yhteensä kahdeksasadastakuudestakymmenestä kahdeksastatuhannesta neljästäsadasta viidestäkymmenestä tiilestä nauttimastaan hyödystä suorittamaan Albin Pulkkisen konkursipesälle tuhatviisisataa tuusikymmentäkolme markkaa kaksikymmentäyksi penniä viiden prosentin korkoineen oikeudenkäynnin alusta 14 päivästä Marraskuuta 1905 sekä sen ohessa sadallasaitsemälläkymmenellä viidellä markalla korvaamaan konkurssi pesällä jutun vuoksi Kihlakunnanoikeudessa olleet rahakulungit. Näin muutettuna jäi Kihlakunnanoikeuden päätöspysyväksi, mikäli Taavetti Tiainen oli velvoitettu irtaimistosta, tilan tiluksista ja vuonna 1902 tiilitehtaasta saadusta hyödystä sekä Kustaa Laukkasen konkurssipesästä, kannetuista rahoista suorittamaan Albin Pulkkisen konkussipesälle korvausta yhteensä kolmetuhatta kuusisataa kaksikymmentäkaksi markkaa seitse184
1h / mänkymmentäyksi penniä korkoineen ja mikäli Taavetti Tiaiselle hyväksi oli määrätty luettavaksi kolmetuhattakuusi markkaa kuusikymmentäkahdeksan penniä korkoineen. Hovioikeuden tuomioon ovat sekä Anders Auvinen ja Karl Lindroos, edelläkerrotussa toimessaan, että Taavetti Tiainen molemmin puolin hakeneet muutosta perustelmilla, joihin he päilin ja toisin ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo etteivät Anders Auvinen ja Karl Lindroos ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota. Mitä sitten tulee Taavetti Tiaisen muutoksenhakemukseen, harkitsee Keisarillinen Senaat ti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman ylläsanotun päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudatta B. F. Mölse koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Rönnund Aleksi Käpy. Antin Saarnen Walter Andersin. 185
1h / för Toukokuun 9 päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Juho Sumttila, Saarijärven pitäjän Tyhäjärven kylästä, on hakijana sekä Liikemies Pekka Hyvärinen; Keuruun pitäjän Keuruun kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 9 päivänä Toukokuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: vaa: Sittenkuin Juho Luuttila 14 päivänä Toukokuuta 1901 tehdyssä hankin tävälikirjassa oli sitoutunut Pekka Hyväriselle ennen seuranneen Heinäkuun loppua Kuusan aseman lastaussiaikalle hankkimaan kaksituhatta hinttä ja tuhat panna ja vasaa sovittuihin hintoihin sekä sellai Läsnä: J. N. B. - A. K. W. A: - A: L. 186 No 805. Tag. 267. R. D. 1908. 10
hemman i 1h för sella välipuheella että, jos ei Lundti la hankuntaa täyttäisi, hänen olisi vahvigonkorvaukseksi maksettava kaksikymmentä markkaa jokaisesta puuttuvasta puusta, oli Pekka Hyvä rinen 21 päivänä Marraskuuta 1901 Waasan läänin Kuvernöörille jättämässään hakemuksessa anonut että. koska Simttila Lokakuuhun veltasannottuna vuonna, johon asti hän kinta Hyvärisen suostumuksella olesaanut lykkääntyä, oli Hyväriselle hankkinut ainoastaan tuhat kuusisataa kuusikymmentäkahdeksan kappaletta hirsiä, sata yksitoista kappaletta paruja ja kolmesataa kaksi kappaletta vasoja eli siis yhdeksänsataa yhdeksäntoista puuta vähemmän kuin hän oli sitoutunut hankkimaan, sekä Sunttila mainitun välipuheen mukaan oli velvollinen korvaukseksi näistä hankkimatta jääneistä puista Hyväriselle maksamaan yhteensä kahdeksantoistatuhatta kolmesataa kahdeksankymmentä markkaa ja Hyväri, nen tästä korvaussummasta asianosaisten räleistä laaditun kontto keranttilaskun mukaan vielä oli saamassa viisitoistatuhatta yhdek sänsataa yhdeksänkymmentäkuusi markkaa seitsemän penniä, Juho Sumttila velvoitettaisiin Pekka Hyväriselle maksamaan viimeksimainittu rahamäärä ja että asianomäinen ulosottomies määrättäisiin asettamaan Lunttilan kiinteimistö myynti- ja hukkaamiskiellon alaiseksi sekä panomaan takava rikkoon hukkaamisen estämiseksi niin suuri osa Sunttilan irtainta omaisuutta, että se arvossa vasta si Hyvärisen vaatimaa edelläker rottua saamismäärää. Tämän hakemuksen johdosta oli Kuremööri välipäätöksessä äskensanotulta päivältä myöntänyt anotun kiellon ja tahavarihon sekä Saarijärven piirin kumunnimismies 3 päivänä Joulukuuta 1901 julistanut Juho Junttilan omistaman Lunttilan kahdeksannes manttaali187
hemman i 1h sen perintötilan No 28 Pyhäjärven kylässä sekä Parantalan koskessa Aännekosken kylässä Saarijärven pitäjää sijaitsevat saha- ja myllylaitökset tonttimaineen myymis- ja hukkaamiskiellon alaisiksi - sekä hukkaamisen estämiseksi kirjoittanut takavarikkoon irtainta omaimutta neljäntuhannen yhdeksänsadan viiden markan arvosta; niin kä jälkeen Waasan läänin Kuvernöörinvirasto oli 9 päivänä Tammikuuta 1902 antamassaan päätöksessä, koska asia oli joutunut riitaiseksi, osoittanut Pekka Hyvärisen, jos hän tahtoi hakemustaan jatkaa laillisen haasteen nojalla asianomaisessa tuomioistuimessa hän nettaan ajamaan sekä määrännyt edellämainitun takavarikoon edelleen pysymään voimassa kunnes päässä tulisi lopullisesti rätkoistuksi taikka takavarikosta toisin määrättäisiin. Tämän johdosta oli Pekka Hyvärinen Suurijärven ja Uuraisten pitäjäin käräjöikeunan Kihlakunnanoikeuden 1902: moden talvikäräjissä Juho Lundtilalle toimituttamansa haasteen nojalla vaatinut tämän velvoittamista Hyväriselle maksamaan ylläkerrotut viisitoistatuhatta yhdeksänsataa yhdeksänkymmentäkuusi markkaa seitsemän penniä korkoineen, mutta Kihlakunnanoikeus oli 1 päivänä Maaliskuuta 1902 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan njillä hyljännyt Hyvärisen asiassa ajamän kanteen; ja oli tämä riita sittemmin lopullisesti ratkaistu 20 päivänä Helmikuuta 1904, jolloin Keisarillinen Senaatti vahvisti Kihlakunnanoikeuden edelläkeri tun päätöksen: Kannun ja Multian pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Lundtila tämän jälkeen lausunut: että hän Suomen Wetsähallituksen myönnytyksen. nojalla 7 päivältä Syyskuuta 1901. ja Pyhäjänen hoitoalueen Metsän hoitajan Athen Böökin seuran. 188
neen Marraskuun 18 päivänä kirjoittaman kontrahdin mukaan olisi ollut oikeutettu Tyhähäkin kruununmaalta sekä osilta Paranta lan ja Konginkankaan kruunun maita sovitusta yhden markan hinnasta kappaleelta ottamaan kaikki kuivat kelohongat; tuulankaatamat puut ja maanliehet kontrahdissa tarkemmin määrättyä suuruutta, jos hän neljäntoista päivan kuluessa viimeksimainitusta päivästä puiden hinnan maksami sesta ja muitten myyntiehtojen täyttämisestä olisi asettanut täysivaraisen takauksen, mutta että Hyvärinen, panettamalla Sunttilan omaisuutta takavarihkoon ja pidättämällä Lundtilalta hänen Hyväriselle, houkkimainsa puutavaroiden hinnasta maksamatta olevat kaksituhatta kolmesataa kahdeksankymmentäyhdeksän markkaa yhdeksänkymmentäkolme penniä, oli matkaansaattanut ettei Sunttila luotonpuutteessa enään ollut saanut kauppaan vaadittua takausta ja siten aiheuttanut Sunttilalle, joka mainitun kontrahdin määräänniltä almoilta oli si saanut vähintäänkin kaksikymmentätuhatta kontrahdin mukaista puuta, joista hän allaiseen kantohintaan nähden olisi voittanut, kustannukset poisluettua, yhden markan viisikymmentä penniä rengolta, kolmenkymmenentuhannen markan suuruisen vahingon; että Juho Luottilan omistama Paranta lan saha kerrotun takavarikon toiki a ja kun ei Luuttila luoton puut teessa ollut voinut sahaan hankkia tarpeeksi asti sahattavia metsantuottoita oli ollut käymättä verosina 1902 ja 1903 kahdeksan kuukautta kumpaisenakin vuonna sekä vuon na 1904 viisi kuukautta eli yhteensä kuusisataa kolmekymmentä vuorokautta, josta Sunttilalle oli hoitunut vahinkoa kahdeksan markkaa vuorokandelta eli yhteensä viisituhatta neljäkymmentä markkaa; että Pekkä Hyvärinen toimituttamalla usein 189
mainitun tarkavarikon ja antamalla 25 päivänä Helmikuuta 1902 asian omaseen paikkaan hakemuksen Juho iluttilan asettamisosta konkurssitetaan, minä hakemus kuitenkin oli toisen nut, koskei Hyvärisellä ollut sellaista saatavaa että Liinttilan omaisuus olisi voitu määrätä konkurssiin luovutettavaksi, oli arheuttanut, että kunttilan velkojat olivat anvenneet häneltä vaatimaan saataviaan, jostauniut tila, kun Hyvännen vielä lisäksi oli Sunttilalta pidättänyt edellämäini tut kaksituhatta kolmesataa kahdeksankymmentäyhdeksän markkaa yldeksänkymmentäkolme penniä ei ollut kyynnyt suorittamaan, minkä veroksi ne oli ulosmittuamalla otettu Luuttilalta, ja Luuttilan irtain omaisuus huutokaupalla myyty polkuhinnasta, matkaansaattaen Hyvärinen siten Sunttilalle aina, kin viiden sadan markan suuruson vahingon; sekä että Luuttila Hyvärisen osoituksen mukaan ensimKollion asemalla ja sittemmin Nikolain kaupungissa oli valtuusmiehen kautta hoittanut periä hänelle kontrahdin mukaan hyväriseltä tulevia rahoja sekä käyttämälleen asi amiehelle matka - ja päiväpalkki oma maksanut kahdeksankymmentakaksi markkaa kymmenen penniä; ja on Juho Tunttila Pekka Hyväriselle toimituttamansa haasteen nojalla vaatinut Pekka Hyvärinen velvoittamista korvaanmaan Simtti lalle hänelle edelläkerrotuin tavoin tuottamansa vahingon ja sitä varten Luuttilalle suorittamaan yhteen sä kolmekymmentäviisituhatta kuuvisataa kaksikymmentäkaksi markkaa kymmenen penniä. Kanteesta kuultuna on Pekka Hyvärinen sitä vastustanut; minkä jälkeen ja sittenkun todistajia oli anassa kuulusteltu, Kihlakunnanoikeus on 19 päivänä Lokakuuta 1906 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perustoilla hyljännyt Juho Lundtilan asiassa ajaman kanteen. 190
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Sunttila oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 18 päivänä Elokuuta 1908 antanut lausuntonsa asi asta ja katsonut, että Pekka Hyvärisen kosketettu menettety tosin oli voinut tuottaa Juho Simttilalle vahinhoa; mutta kun Juho Sunttila ei ollut näyttänyt tämän vahingon määrää ja Lunttilan tekemä korvansvaatimus asiamiehelle maksetusta palkkiosta myös oli jäänyt todistamatta, on Hovioikeus hyljännyt Juho Lundtilan asiassa ajaman kan teen. Hovioikeuden tuomiooon on Juho Sumttila hakenut muutosta perustelmalla, johon Pekka Hyvärinen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. "Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja samalla kuin Juho Lundtilan pyyntö asian palauttamisesta Kihlakunnanoikeuteen tullakseen siellä tilaisuuteen esittämään enemmän selvitystä asiaan lyljätään, koska Luuttila ei edesole tehnyt luultavaksi että hän saat taisi esittää jutun päättymiseen vaikuttavia todistoita, katsoo Keisu rillinen Senaatti, koskei Juho Sumttila ole näyttänyt, että Pekka Hyvärisen puheeksi tulleet toimen piteet olisivat olleet syynä siihen että Luuttilan mainitsema, puiden ostoa Tylvähäkin, Parantalan ja Konginkankaan kruununmäilta koskova sopimus oli jäänyt lopullises ti päättömättä ja Juho Lundtilalta hänen tästä kaupasta odottamansa hyöty saamatta, tahi että Porantalan saha näiden toimenpiteiden vuoksi oli joutunut seisomaan, eikä asiassa ole selvitet ty, että Pekka Hyvärinen olisi tuottanut Juho Lundtilalle mantakaan vahinkka, ettei Juho Limttila ole esiintuonut syytä muuttaa sitä loppinpäivätöstä, johon Hovioikeus on johtunut ja jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Juho Sumttila korvaamaan Pekka Hyväriselle hänellä jutun vuoksi tääl191
lä olleet kulungit ja sitä varten Hyväriselle maksamaan kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Sonaatti: J. N. Rännund  Aleksi Käpy. J. N. Rönlund  Aleksi Käpy. Walter Andersin Alfred Kiaksiala Walter Andersin Alfred Liaksiala Olof J. Mdemman Toukokuun 10. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa maansaannon moittimista ja korvausta koskevassa jutussa, jossa Pielisjärven pitäjän Viekin kylästä kotoisin olevat Talollisen Matti Meriläisen leski Auno Kärkkäinen Talollinen Lauri Meriläinen, Talollisen Juhana Meriläisvainajan leski Elli Kärkkäinen, alaikäisen poikansa Juhana Meriläisen holhoojana, Talollisen Eerik Meriläisen leski Liisa Pyykönen omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Paavo, Otto ja Eerik Meriläisen holhoojana, Talollinen Heikki Kärkkäinen, omasta puolestaan ja avioliitossa jo kuolleen vaimonsa Anna Meriläisen kanssa siittämän jä alaikäisen tyttären Riitta Aliina Kärkkäisen holhoojana, viimeksi sanottujen aviopuolisojen täysiikäiset lapset Olli ja Auno Maria Kärkkäinen sekä kuolleen tyttären Anna Stiina Läsnä: J. N. B. S.S. A. K. - W.A. J. P. 192 No 807. Pag. 197. R. D. 1908.
Kärkkäisen mies Juho Meriläinen, alaikäisten lastensa holhoojana, ynnä Talollinen Taavetti Savolainen, niinhyvin omasta puolestansa kuin myös avioliitosta nyttemmin kuolleen vaimonsa Auno Meriläisen kanssa syntyneiden alaikäisten lastensa Margareta ja Eetu Savolaisen holhoojana ovat hakijoina ja saman pitäjän Lieksan kylässä asuva Maakauppias Fredrik Hämäläinen tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 10. päivänä Toukokuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Fredrik Hämäläisen Tiolisjärven pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat Anna Kärkkäinen, Lauri Meriläinen, Elli Kärkkäinen viimeksi sanottu alaikäisen poikansa holhoojana, Liisa Pyykönen, omasta ja alaikäisten lastensa niiden joukossa myöskin silloin vielä alaikäisenä olleen poikansa Matti Meriläisen puolesta, Heikki Kärkkäinen, niinikään omasta puolestaan ja edellämainitussa holhoojatoimessaan, Olli ja Auno Maria Kärkkäinen, Anna Stiina Kärkkäinen sekä Taavetti Savolainen, viimeksi sanottu omasta ja alaikäisten lastensa puolesta, siellä lausaneet, että Talolliset ja veljekset Eerik ja Paavo Meriläinen; joista edellinen oli kuoltut 5 päivänä Tammikuuta 1893 ja Paavo Meriläinen 24 päivänä Syyskuuta 1895, olivat omistaneet kumpikin viidennen osan Iso- Merilän verotaloa No 15 Pielisjärven pitäjän Wiekin kylässä ja että Fredrik Hämäläinen, esitettyään Kihlakunnan oikeudelle 14 päivänä Toukokuuta 1888 tehdyn kauppakirjan, minkä mukaan Auno Kärkkäinen ja hänen sittemmin kuollut toinen miehensä Talollinen Lauri Saastamoinen sekä poikansa aikaisemmasta avioliitosta Matti Meriläisen kanssa Eerik, Paavo ja Lauri Meriläinen ynnä Eerik Meriläisen vaimo Liisa Tyykönen olivat Fredrik Hämäläiselle myyneet koko edellämainitun talon, oli tähän taloon Haanut lainhuudot ja kiinnekirjan; mutta 193
för koska mainittua talonkauppaa ei oltu laillisessa järjestyksessä tehty kauppatilaisuudessa kun ei ollutollut todistajia läsnä ja kauppakirjaan myyjiksi merkittyjen henkilöiden nimikirjoitukset, lukuun ottamatta Eerik Meriläisen nimeä, jonka EerikMeriläinen kenties oli itse kirjoittanut, olivat väärennetyt, eikä mainittu kauppakirja siis ollut voinut siirtää Fredrik Hämäläiselle omistusoikeutta taloon, niin ja kiin Eerik ja Paavo Meriläisen mainitut talonosat heidän kuoltuansa olivat tulevat muiden muassa heidän seuraaville oikeuden, omistajillensa, nimittäin Eerik Meriläisen talonosa, josta Erik Meriläinen oli osan perinyt osan avioliittonsa aikana ostamalla hankkinut, hänen vaimollensa Liisa Tyyköselle ja edellä mainituille alaikäisille lapsilleen sekä naimattomana kuolleen Paavo Meriläisen talonosa hänen äidilleen Auno Kärkkäiselle, veljelleen Lauri Meriläiselle, kuolleen veljensä Juhana Meriläisen pojalle Juhana Meriläiselle, kuolleen veljensä Eerik Meriläisen edelläsanotuille lapsille, sisarvainajansa Anna Meriläisen miehelle Heikki Kärkkäiselle, joka perintönä vuonna 1901. kuolleen lapsensa Margareta Kärkkäisen jälkeen oli saapa osän Margareta Kärkkäisen Paavo Meriläiseltä perimästä talonosasta, sekä Heikki Kärkkäisen yllämainituille lapsille, kuolleen sisarensa Anna Meriläisen jälkeen jääneelle miehelle Taavetti Savolaiselle, jolle perintö nä vuonna 1900. kuolleen poikansa Antti Savolaisen jälkeen oli tuleva osa Antti Savolaisen Paavo Meriläiseltä perimästä talonosasta, ynnä Taavetti Savolaisen lapsille edellä sanotuille Margareta ja Eetu Savolaiselle, ovat Anna Kärkkäinen ja hänen asiakumppaninsa vaatineet, että Fredrik Hämäläinen, joka, tietäen saantonsa kysymyksessä oleviin talonosiin laittomaksi, piti niitä hallussaan, velvoitettaisiin luovuttamaan sanotut talonosat Auno Kärkkäiselle ja hänen asiakumppaneillensa; ja koska Fredrik Hämäläinen, edelläkerrotun väärän kauppakirjan nojalla hallitessaan vilpillisessä mielessä puheenaolevia talonosia, oli vuonna 1896. myynyt talon mettän Toiminimelle Gustaf Cederberg & Co Joensuun kaupungissa ja toiminimi mainitun kaupan nojalla oli talon metsästä 194
leski hakkauttanut 6 1/2 metrin korkeudelta maasta mitäten 20 senttimetriä paksuja tukki puita, vuonna 1897. 36,945 kappalella, wuonna 1899. 3,251. kappaletta ja vuonna 1900. 17,326. kappaletta, jolloin myös oli osaksi hakattuja poisviety, osaksi metsää kaadettaessa sortunut 15sta aina 20een senttimettiin pakuja tukkipuita vuonna 1892. 353, vuotta 1899. 41. ja vuonna 1900 319 kappaletta sekä niitä pienempiä puita ensimäisenä vuonna 312 kuormaa, toisena vuonna 60 kuornaa ja kolmantena vuonna 203 kuormaa, ovat Amno Kärkkäinen ja hänen asiakumppanin, sa vaatineet, että Fredrik Hämäläinen veloitettaisiin heille korvaamaan kerrotusta metsänhakkauksesta heille oikeutunut vahinko ja siis, kun vuonna 1897. kaadetut ensiksimainituutaatuiset puut oli arvioitu1 markaksi 95 penniksi kappale, samanlaiset vuosina 1899. ja 1900. kaadetut puut 3 markaksi kappale, jokainen vuonna 1897. kaadettu puu, jonka paksuus vaihteli 15: stä 20een senttimetriin 50 penniksi ja samallaiset kahtena jälkimäisenä vuonna kaadetut puut 1. markaksi kappale sekä kuorma pienempiä puita 50. penniksi, sitä varten Auno Kärkkäiselle ja hänen asiakumphäneilleen suorittamaan kaksi viidettä osaa kaadelun ja soisetun puumäärän arvosta li 55,828. markkaa 80 penniä ja viisi prosenttia korkoa sanotusta rahamaarästä, luUuna kunakin vuonna otettujen puiden korvausmäärältä saman vuoden Huhtikuun 1 päivästä; minkä ohessa Auno Kärkkäinen ja hänen asiakumppaninsa ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan. Asiasta kuulustettuna on Fredrik Hämä läinen esiintuonut, etteivät Maakaaren 1 luan 2 SS:n säännökset tarkoittaneet, että kauprakirjan tulisi, Maksensa pätevä siirtämään mistusoikeuden, ehdottomasti olla varustettu nyyjän, ostajan ja todistajain allekirjoituksilla; ettei kysymyksessä oleva kauppakirja ollut väärennetty, koska kaikki myyjät kahden todistajan läsnäollessa olivat antaneet siihen puumerkkinsä, mirali eivät olleet itse sitä allekirjoittaneet, että Eerik ja Paavo Meriläinen olivat Kihlakunnanoikeudessa 31. päivänä Lokakuuta 888, kun oli haettu heidän asettamistansa konkussitilaan myöntäneet puheenaolevan kaupan oikeaksi ja heitä sitovaksi sekä 195
jälkeenkinpäin useassa eri tilaisuudessa ilmoittaneet hyväksyvänsä kaupan; että Eerik ja Lauri Meriläinen 5. päivänä Joulukuuta 1888. tehdyssä kauppakontrahdissa olivat sopineet eräistä ehdoista tilankaupan suhteen sekä että Lauri Meriläinen oli 27 päivänä Toukokuuta 1899 ja 26 päivänä Toukokuuta 1902 Hämäläiselle antanut kaksi eri kirjallista sitoumusta, joissa hän puolestaan oli myöntänyt kaupan laillisesti tapahtuneeksi ja ilmoittanut ettei hän kaupan johdosta lahtonut mitään vaatimusta tehdä; mihin nähden ja kun kauppakirja, joka oli lailliseen muotoon tehty, oli Eerik, Paavo ja Lauri Meriläistä sekä kahden ensiksimainitun perillisiä sitova, eivätkä mainitut henkilöt, jotka heti kaupan jälkeen olivat luovuttaneet talon Fredrik Hämäläisen hallintaan, paremmin kuin Eerik ja Paavo Meriläisen perillisetkään, olleet kauppaa noittineet 14 päivänä Toukokuuta 1803 annetussa Kuninkaallisessa selityksessä maarätyn ajan yön ja vuoden kuluessa, Fredrik Hämäläinen, ilmoittaen 6 päivänä Joulukuuta 1889. saaneensa taloon kiinnekirjan, on vastustanut kannetta Sittenkun Fredrik Hämäläinen vielä oli anonut, että jutussa todistajana kuulustettu Loismies Antti Sikiö, ollen Fredrik Hämäläisen rintapuoli, julistettaisiin peräytystodistajaksi, on Kihlakunnanoikeus, 5 päivänä Syyskuuta 1905. julistamassaan päätöksessä, hyljäten perusteettomana Fredik Hämäläisen sanotun vaatimuksen, mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Lauri Merilaisen asiassa ajaman kanteen, mutta velvoittanut Fredrik Hämäläisen Auno Kärkläiselle, Heikki Kärkkäiselle, omasta puolestaan ja alaikäisen lapsensa holhoojana, Anna Stiina Olli ja Anna Maria tärkkäiselle, Elli Kärtkäisille, alaikäisen poikansa Juhana Meriläisen holhoojana, Liisa Pyyköselle, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa holhoojana, sekä TaaPetti Savolaiselle, niinikään omasta puolestaan ja ylempänä mainitussa holhooja toimessaan, niinhyvin luovuttamaan yhleensä kolmesataa kolmekymmentäyksi luhannesosaa puheena olevasta talosta kuin vaadituksi vahingonkorvaukseksi suorittamaan vuodelta 1897. kaksikymmentäkolmetuhatta yhdeksänsataa viisikymmentä markkaa kol196
mekymmentäseitsemän penniä viiden prosentin koron kanssa 1. päivästä Huhtikuuta 1897. vuodelta 1899. kaksituhatta sata neljätoista markkaa kolmekymmentäyhdeksän penniä niinikään viiden prosentin koron kanssa 1 päivästä Huhtikuuta 1899 ja vuodelta 1900 yksitoistatuhatta kaksisataa kuusikymmentäneljä markkaa seitsemäntoistä penniä samallaisen koron kanssa viimeksimainitun vuoden Huhtikuun 1 päivättä, jotapaitsi Fredrik Hämäläisen tuli maksaa Auno Kärkkäiselle ja niille hänen asiakumppaneistansa, joille päätös asiassa oli käynyt eduksi, oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi neljäsataa markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anna Kärkkäinen, Lauri Meriläinen Elli Kärkkäinen, poikansa Juhana Meriläisen holhoojana, Liisa Tyykönen omasta puolestaan sekä poikainsa Matti, Paavo, Otto ja Eerik Meriläisen holhoojana, Heikki Kärkkäinen, omasta ja tyttärensä Riitta Aliina Kärkkäisen puolesta, Olli ja Anna Maria Kärkkäinen, oikeudenkäynnin kestäessä kuolleeksi ilmoitetun Anna Stiina Kärkkäisen mies Juho Meriläinen, alaikäisten lastensa holhoojana, sekä Taavetti Savolainen, omasta puolestaan ja lastensa Margareta ja Eetu Savolaisen holhoojana, kuin myös Fredrik Hämäläinen olivat vetoamalla saattaneet jutun on tuomiossa 23. päivänä Toukokuuta 1908. sen rätkäissut; ja sen ohessa että Kihlakunnanoikeuden lausunto, mikäli se koski Anna Stiina Kärkkäisen kannetta, poistettiin, kun Anna Stiina Kärkkäinen, miehensä Juhana Meriläisen edusmiehyyden alaisena, ei ollut olliit oikeutettu käyttämään jutussa puhevaltaa, ja edellä. mainittu Antti Sikiö, jolla esiintyessään todistajana asiassa oli ollut riita vireillä redrik Hämäläistä vastaan Hovioikeudessa, julistettiin peräytystodistajaksi, on Hovioikeus jättänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksen pysyväksi, mikäli Lauri Meriläisen kanne oli hyljätty, mutta mitä asiaan muuten tuli katsonut tosin selville käyneen, ettei puheenalaista kauppakirjaa 14 päivältä jonkokuuta 1888, jonka mukaan Eerik ja Paavo Meriläinen olivat Fredrik Hämäläiselle myyneet omistamansa kak197