Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
prt No 9. Hansing. hustru No 4. prt No 9. Korpeprt No 9. Korpe prt No 9. Korpeprt No 9. Korpehemman i prt No 9. Korpeprt No 9. Korpe hessa Ravintoloitsija Almin tuli kahdelläsadalla markalla korvata Lääketieteenlisensiaatti Lovesonen oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ravintoloitsija Alm oli vetoamalla saattanut jutun, on 13. päivänä Huhtikuuta 1907. antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittaen sen ohessa Ravintoloitsija Almin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Lääketieteenlisen siaatti Lovesonille hänen asiasta Hoviokeudessa johtuneet kulunkinsa. Hovioikeuden tuomioon on Ravintoloitsija Alm hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei Lääketieteen; lisensiäätti Löveson ole, vastoin Ravin toloitsija Almin kiettämistä, voinut saattaa luotettavasti toteen, että asian osaiset olivat tehneet puheenalaisen kaupan sillä nimenomaisella ehdolla että Ravintoloitsija Almin tuli toimittaa myymänsä osakkeet Lääketin teenlisen siaatti Lovesonille viimeistään 36 8. päivänä Tammikuuta 1904. uhalla. että kauppa muuten purkautuisi, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeuksi kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Lääketieteenlisenliaatti Lovisonin jutussa ajaman kanteen; ja saavat asianosaiset, jutun näin päättyessä, kumpikin itse kärsiä oikeudenkäyntikustannuksensa Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Juhan Hummelin Edvard Padani. A. Huckman A. W. Granström. Salmuel
prt No 9. No 146. Pag. 10. R. D. 1907. Den 1 Februari 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskit ling, från Alo Hofrätt inkommit mål emellan Byggmästaren Anian Eberhard Bjernström, från Åbo stadsökande, och Alekskarlen August Wilhelm Lilja, från samma staduteblifven varande, angående å sättning: Gipen uti Justitiedeparte mentet, den 7 Februari 1908. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter stämning å August Wilhelm silja, har Byggmästaren Bjernbom vid Rådstufvurätten i Åbo anfört att, utan Trätselkammaren i nämnde stad medels kontrakt den 29. Mars 1897 åt Kjurström öfverlämnat att på anvisad plats å staden tillydande mark uppföra byggnader för en fattiggård under villkor, bland an nat, att arlekt borde vara färdigt till slut besiktning den 15. September 1898, vid äfven tyr att Kjwström i metsatt fall vore skyldig att för hvarje sökendag från och med berörde 15. September tills arbetet blefve full9de R. A. H. - H. B. - C. W. K.
bordadt till Trätselkammaren erlägga ett skadestånd af 100. mark, August Wilhelm Lilja enligt ett med Byggmasta ren Bjernberg den 6. April 1897. träffadt skriftligt aftal förbundet sig att till fattiggårdens stenbyggnader utföra allt grundgräfnings -, grundläggnings,-rede rings och säkerlärbete samt att fullgöra desse arbeten, för lagementsbyggnaden till den 24 Jami 1897 och för tvåttstingen till den 15. dapåföljande Juli, äfvensom att, ifall arbelet genom Liljas försummelse icke blefve färdigt inom den bestämda tiden, ersätta Bjunkim all den skada honom dårigenom kunde tillskyndas; och som tilja utan giltig anledning afbrutet om förmälda af honom öfvertagna betings arbete, som derefter af Bjernström slut lerts, och genom detta kontrakt skrett varit vållande därtill att fattigsgärdslyggna derna blifvit färdiga först den 27. September 1898. eller nio dagar senare än i kontraktet emellan Katrekammaren och Kjunkim bestämts, samt Bjurohömföljd häraf nödgat till Frälselkamme ren erlägga i skadesland 900 mark, har Bjernström yrkat Liljas förpliktande all till Bjernström utgifva nyssnämnda belopp med sex procents ränta därå från betalningsdagen den 11. November 1898. samt att därhos godtgöra. Hjurström hans umgälder i målet Sedan August Wilhelm Lilja, i sakenhörd, motsagt käromålet, har Rådstufvi rätten medels utslag den 27 Februari 1904 funnit utredt vara ej mindre att Bygg mästaren Bjernström i grund af förenämnda den 29. Mars 1891. leppade kontrakt angående uppförande af ny fattiggård, enär densamma blifvit färdig först nu dagar efter den i sådant afseende fast ställda tiden, varit tvungen att till Trätselkammaren i skadestånd utbetala nio hundra mark, än äfven att August Wilhelm Lilja, som genom kontrakdel af den 6. April 1897. åtagit sig att utföra grundgröfnings, grundläggnings rerete rings - och socket arbetena till stentyggna derna för fattiggården, arbetena för lage mentsbyggnaden till den 24. Juni och för tvättslugan till den 15. Juli samma år, vid äfventyr att Lilja eljest borde ansva38
ra för den skada Bjernström genom år litets fördröjda utförande kunde komma att lida, efter sistsagda ärktens på börjande utan laga orsak upphört med de samma, hvilka därå genom Bjurströms lönsorg fortsatts, men något försenats, men emedan August Vilhelm Lilja enligt vill med Byggmästaren Bjnerström uppgjorda ofvanberörda kontrakt icke förbinder sig att hafva däri omnämnda ärlden färdiga till den i kontraktet utsatta tiden, vid äfventyr att i motsatt fall än nara för det skadestånd Fjernhöm jämlikt sitt kontrakt med Tritselkamma ren åtagit sig att betala, och Kjurskom j heller tillförlitligen styrkt huruvida eller till hvilken grad Lilja genom nedlag gandet af sitt arbete vållat att fattig gården nio dagar för sent blifvit får dig, vardt Bjurströms i saken utförda talan förkastad. Hofrätten, under hvars pröfning Bryggmästaren Bjorsbom i väderag dragit målet, har genom dom den 13. December 1906. fastställt Rådstupurättens utslag. hvarhos Byggmästaren Bjorshöm kants skyldig att till August Wilhelm Silja gälda afgiftenna för hans exemplar af fefrättens dem med femton mark åttatio penni Uti Hofrättens dom har Byggmästä ren Bjurström anhållit om ändring Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Byggmästa en Kursbom icke hafva anfört skäl till ändring i lofrättens ofvanberörda dem, vid hvilken förty skall tero. Pet alle, som aderbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: R. A. Brede. A. Henr. hnemmEdana klander. Haf Hellen 39
Helmikuun 7 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa rajakäynnin moittimista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Fransi Antinpoika Hiitti, Parkanon pitäjän Parkanon eli Yliskylän kylästä, on hakijana ja Talollinen Taavetti Matinpoika Kunsas, samasta kylästä, vastaa jana: Annettu Oikeusosastos. sa 7 päivänä Helmikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Varamaanmittari Kristian Nordenvänin Syyskuun 12 päivänä sekä Lekakuun 17 ja 30 päivänä 1902 asianomaisen määräyksen nojalla toimittaessa osittaista rajankäyntiä Taavetti Kunsaan yllämainitussa Parkanon kylässä omistaman Kuusaan talon No 13 maitten ympäri, on Taavetti Plunsas, turvautuen Maanmittari Karl Svaranderin vuosina 1867 ja 1869 samassa kySäsnä: R. A. W. - H. S. - C. J. T. - W. B. H. af H. No 148. Pag. 50. R. D. 1907.
Helmikuun 7 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa rajakäynnin moittimista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Fransi Antinpoika Hiitti, Parkanon pitäjän Parkanon eli Yliskylän kylästä, on hakijana ja Talollinen Taavetti Matinpoika Runsas, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 7 päivänä Helmikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Varamaanmittari Kristian Nordensvanin Syyskuun 12 päivänä sekä Lokakuun 17 ja 30 päivänä 1902 asianomaisen määräyksen nojalla toimittaessa osittaista rajankäyntiä Taavetti Kunsaan yllämainitussa Parkanon kylässä omistaman Runsaan talon No 13 maitten ympäri, on Taavetti Ilunsas, turvautuen Maanmittari Karl Svaranderin vuosina 1867 ja 1869 samassa kyLäsnä: R. A. B. - H. S. - C. J. T. - V. M. H. af H. No 148. Tag. 50. R. D. 1907.
lässä toimitetussa rajankäynnissä laatimaan karttaan ja pyykityskirjaan, mikä toimitus on vahvistettu 12 päivänä Helmikuuta 1869, vaatinut että koko Härkinojan eli Rantaperkiön pyykkien 3, 4, 56, J, 8, 9, 10, 11, 12, 13 ja 14 rajoit tama niitty, josta Fransi Hiitti halitsi pyykkkien 6, 7, 8, 9, 10,11, 12, 13 ja 14. välillä olevaa osaa samassa kylässä omistamansa Niitin talon No 12 maitten yhteydessä, paalutettaisiin. Ilensaantalolle, mutta on Varamaanmittari Kordensvan tämän vaatimuksen johdosta lausunut että, vaikka Härkinojan niitty Maanmittari Svaranderin pyykityselltyksen ja rajakartan mukaan kuului Kunsaan taloon, Nordensvan ei kuitenkaan, koska viimeksimainittu, Fransi Hiitin hallitsema osa siitä kaikissa isonjaon karttaettaissa oli merkitty Hiiten taloon kuuluvaksi ja tämän talon omistajat olivat sitä Nordensvänin toimitukseen asti esteettömästi nauttineet sekä etenkin sen takia ettei Seuranderen toimituskirjoista käynyt selville että mitään tilusvaihtoa tähän osaan nähden olisi tapahtunut eikä muutakaan pätevää syytä ollut minkä tähden se olisi Hiitiltä muutettu Kunsaalle, voinut määrätä sanottua osaa Härkinojan niittyä. Kunsaan taloon kuuluvaksi. Tähän Varamaanmittari Norden svanin toimitukseen ovat sekä Taavetti Kunsas että Fransi Hiitti Turun ja Porin läänin Kuvernöörin luona ilmoittaneet tyytymättömyyttä sekä saaneet osoituksen asianomaisessa Oikeudessa vireille panna moitekanteensa Nordensvanen rajankiyntiä vastaan. Tämän jälkeen on Taavetti Kunsas, Fransi Hiitille toimitetun haasteen nojalla, Parkanen pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että, koska Maanmittari Souranderin lainvoiman saaneessa rajankäyntitoimituksessa syntyneestä kartasta ja pyykitysselityksestä näkyi, että Härkinojan, pyykkien No 3 - 14 rajoittama niitty kokonaisuudessaan kuului Kunsaan taloon, mutta Varamaanmittari Nordensvan ei ollut käynyt Runsaan ja Hiitin talojen 41
välistä rajaa siten että koko tuo niitty oli tullut Kunsaan talon puolelle rajaa, vaan oli jättänyt pyykkien No 614 välisen osan siitä pois Kunsaan talolta, viimemainittu osakin julistettaisiin Runsaan taloon kuuluvaksi ja Nordensvanin rajankäynti tässä kohdassa määrättäisiin oikaistavaksi. Kanteesta kuulustettuna on Franssi Hiitti vastannut, että riidanalainen osa puheena olevasta niitystä oli 14 päivänä Marraskuuta 1797 vahvistetun isonjaon kastan ja siihen kuuluvan jakokirjan mukaan jaettu Hiitin talolle, minkä tähden ja kun Maan mittari Svaranderin pyykitysilitys ja rajakartta, mikäli ne tätä niittyä koskivat, olivat todellisuudesta poikkeavat, Fransi Hiitti on anonut että kanne hyljättäisiin, sekä Taavetti Munsaalle hankkimansa haasteen nojalla vaatinut, että kyseessä oleva niitty Taramaanmittari Norden svanin käymiä rajoja myöten laillistettaisiin Hutin taloon kuuluvaksi Kihlakunnanoikeus on päätöksessa 28 päivänä Lokakuuta 1903 asiasta lausunut, että koska riidanalainen osa Härkinojan eli Rantaperkiön niittymaata vuonna 1867 Parkanon eli Yliskylän kylän talojen kesken toimitetussa, asianmukaisesti vahvistetussa rajankäynnissä oli joutunut Kunsaan taloon ja oli siihen kuuluvaksi pyyki tetty; sentähden ja huolimatta siitä että tuo osa niitystä vuonna 1797 vahvistetussa isossajäossa laadittuun karttaan oli otettu Hiitin taloon kuuluvaksi, on Kihlakunnanoikeus katsonut sanotunken osan Härkinojan niittyä laillisesti kuuluvan Kunsaan taloon ja siis määrännyt välituksenalaisen rajankiynnin sen mukaan oikaistavaksi sekä saman osan heti luovutettavaksi Taavetti Kunsaan vapaasti hallittavaksi. Hovioikeus, jonka tutkitturaksi Franssi Hiitti oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 26 päivänä Helmikuuta 1907 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja sen ohessa velvoittanut Fransi Hiitin suoritta42
maan Taavetti Runsaalle maksut hänen kappalestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Fransi Hiitti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Taavetti Kunsas on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Fransi Hiitti ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Fransi Kiitti suorittamaan Taavetti Kunaalle, hänellä täällä jutussa olleiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A: Bonde. C. J. Timgren A. Henr. Inemman Evala Ljande Haf Hellen Helmikuun 8. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Talollinen Juho Evert Heikkilä, Sompäälän pitäjän Pyhällön kylästä, on hakijana ja Torppari Kustaa Eemil Niemi, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 8 päivänä Helmikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Sittenkun Kustaa Eemil Niemi Hämeen läänin Kuvernöörin luona oli anonut, että Juho Evert Heikkilä, joka kauppakirjalla 6 päivältä Toukokuuta 1897 oli Niemeltä ostanut puolen Heikkilän perintötilaa sanotussa kylässä 11,000 markan kauppahinnasta välipuheella, että kauppahinnasta oli kauppatilaisuudessa maksettava 100 markkaa ja loput kahden vuoden kuluttua viiden prosentin korkoineen 15 päivästä Huhtikuuta 1877, mutta tätä kauppahintaa Sä snä: J.  G. H - E. P - - ÄG 13 No 152. Såg. 95. R.D. 1907.
maan Taavetti Kunaalle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmen tä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Fransse Hiitti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustilmalla, johon Taavetti Kunsas on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Fransse Hiitti ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Fransi Riitti suorittamaan Taavetti Kunaalle, hänellä täällä jutussa olleiden kulunkien korvauiseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A: Bonde. C. J. Timgren. 1. Henr. Snellman Wala klander Haf Hellen Helmikuun 8 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tullassa velkomisjutussa, jossa Talollinen Juho Evert Heikkilä, Sempäälän pitäjän Pyhällön kylästä, on hakijana ja Torppari Kustaa Eemil Niemi, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 8 päivänä Helmikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Sittenkun Kustaa Eemil Niemi Hämien läänin Kuvernöörin luona oli anonut, että Juho Evert Heikkilä, joka kauppakirjalla 6 päivältä Toukokuuta 1897 oli Niemeltä ostanut puolen Heikkilän perintötilaa sanotussa kylässä 11,000 markan kauppahinnasta välipuheella, että kauppahinnasta oli kauppatilaisuudessa maksettava 100 markkaa ja loput kahden vuoden kuluttua viiden prosentin korkoineen 15 päivästä Huhtikuuta 1897, mutta tätä kauppahintaa Säsnä: J.  G. W. E. P - - t. G. 13 No 152 Pag 75. R.D. 1907.
vastaan oli maksanut ainoastaan 5. päivänä Lokakuuta 1899.3700 markkaa, 2 päivänä Huhtikuuta 1900 1300 markkaa, molemmat nämä erät korkoineen ja 18. päivänä Marraskuuta samana vuonna 3000 markkaa korotta, velvoitettaisiin Kustaa Eemil Niemelle maksamaan kauppahinnan jäännös 3000. markkaa 5 prosentin vuotuisen koron kanssa, luettuna 6000 markalle 15. päivästä Huhtikuuta 1897. 18 päivään Marraskuuta 1900. ja 3000 markalle viimesanotusta päivästä, sekä Kuvernöörinvirasto, Juho Evert Heikkilän myönnettyä olevansa tuota kauppahintaa Niemelle velkaa ainoastaan 1300. markkaa sanottuine korkoineen 15 päivästä Huhtikuuta 1901, oli 19. päivänä senjälkeistä Kesäkuuta antamassaan päätöksessä velvoittanut Juho Evert Heikkilän maksamaan Kustaa Eemil Niemelle viimesanotun määrän 1300. markkaa 5 prosentin vuotuisen koron kanssa, luettuna 15. päivästä Huhtikuuta 1901. kunnes maksu tapahtuisi, mutta lykännyt asian muissa osissa, riitaisena, asianomaisen tuomioistuimen ratkaistavaksi, niin on Kustaa Eemil Niemi Lempäälän ja Vesilahden pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut Juho Evert Heikkilän velvoittamista Kustaa Eemil Niemelle heti maksamaan puheenalaista, vielä suorittamatta olevaa kauppahintaa kuusituhatta markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen 15. päivästä Huhtikuuta 1877 siitä laillisessa järjestyksessä vähennettyä 18 päivänä Marraskuuta 700 maksetut kolmetuhatta markkaa, 23. päivänä Huhtikuuta 1901 korotta suoritetut seitsemänkymmentäviisi markkaa ja 9. päivänä senjälkeistä Heinäkuuta, samaten ilman korkoa, maksetut, Kuvernöörinviraston mainitussa päätöksessä tuomitut tuhatkolmesataa markkaa. Kanteesta kuulustettuna on Juho Evert Heikkilä vastannut kauppahintaa suorittaneensa, yli sen mitä  Niemi oli myöntänyt saaneensa, pääomaa, kauppatilaisuudessa tuhat viisisataa markkaa ja 27. päivänä Hel14
mikuuta 1901 kaksisataa markkaa sekä lisäksi kaikki suoritettavat korot, paitsi 9. päivänä Heinäkuuta 1901. Kuvernöörinviraston päätöksen perusteella Niemelle maksamalleen loppumäärälle tuhannelle kolmellesadalle markalle 15. päivästä Huhtikuuta 1901 juossutta korkoa; minkä vuoksi ja kun Heikkilä sanottuna Heinäkuun 9 päivänä 1901 oli Niemelle tarjennut korkoa tällekin rahamäärälle, Niemen kuitenkaan sitä vastaanottamatta, Juho Evert Heikkilä, tarjoutuen vieläkin maksamaan tuhannen kolmensadan markan korot 15. päivästä Huhtikuuta 1901 senjälkeisen Heinäkuun 9. päivään, on anonut, että kanne muissa osissa hyjättäisiin. Kihlakunnanoikeus on 29 päivänä Helmikuuta 1904 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Juho Evert Heikkilä, kauppakirjalla 6. päivältä Toukokuuta 1877 ostaessaan Kustaa Eemil Niemeltä tämän omistaman puolen Heikkilän perintörustitilaa, oli hintana siitä sitoutunut Kustaa Eemil Niemelle maksamaan yksitoistatuhatta markkaa, viiden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna 15. päivästä senedellistä Huhtikuuta, ja että Heikkilä sitten oli mainittua hintaa maksanut, 5 päivänä Sokakuuta 1899 kolmetuhatta seitsemänsataa markkaa korkoineen, 2 päivänä seuraavaa Huhtikuuta tuhatkolmesataa markkaa myöskin korkoineen, 18 päivänä Marraskuuta 1900 kolmetuhatta markkaa, 23. päivänä Huhtikuuta 1901 seitsemänkymmentäviisi markkaa ja 9 päivänä Heinäkuuta samaa vuotta tuhat kolmesataa markkaa, nämä kolme maksverää korotta; jonka tähden Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Juho Evert Niemen, oikeastaan Heikkilän, kuittia vastaan Kustaa Eemil Niemelle heti maksamaan vaaditut kuusi. tuhatta markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen 15 päivästä Huhtikuuta 1897, laillisessa järjestyksessä vähennettyä 13 päivänä Lokakuuta 1900 maksetut kolmetuhatta markkaa, 23 päivänä Huhtikuuta 1901 45
suoritetut seitsemänkymmentäviisi markkaa ja 9. päivänä Heinäkuuta samaa vuotta kuitatut tuhatkolmesataa markkaa, jolle viimeksimainitulle summalle, sentähden että Niemi maksutilaisuudessa ei ollut ottanut vastaan sille tarjottua korkoa, on laskettu korko ainoastaan sanottuun 9 päivään Heinäkuuta Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Evert Heikkilä oli vetoamalla saattanut jutun, on 14 päivänä Toukokuuta 1907 antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden mainitun päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Juho Evert Heikkilä anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kustaa Eemil Niemi on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja sen ohessa että tuomioistuinten menettety lyhtyä käsittelemään myöskin sitä osaa velkomusta, josta Kuvernöörinviraston päätöksessä 19. päivältä Kesäkuuta 1901 maksiimääräys ja on annettu, lakiin perustumattomana hyljätään ja poistetaan, katsoo Keisarillinen Senaatti mitä velkomukseen muuten tulee, näytöstä puuttuvan siitä, että puheenaole vaa velkaa vastaan olisi suoritettu inemmän kuin minkä Kustaa Eemil Niemi on myöntänyt, jonka vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi jättää asian sen loppupäätekmän varaan, johon tuomioistuimet siinä kohden ovat johtuneet; ja tulee Juho Evert Heikkilän siis, lukuunottamatta hänelle Kuvernöörinviraston edelläkerro tussa päätöksessä määrättyä maksuvelvollisuutta, Kustaa Eemil Niemelle kuittia vastaan suorittaa neljätuhatta seitsemänsataa markkaa korkoneen viisi sadalle vuodessa 15 päivästä Huhtikuuta 1897, kunnes täysi maksu tapahtuu, sekä samanlainen korko tuhannelle kolmellesadalle markalle viimesanotun päivän ja 15 päivan Huhtikuuta 1901 väliseltä ajalta, kuitenkin vähennettyä näitä määriä vastaan suoritetut 18 päivänä Marraskuuta 1900. 46
kolmetuhatta markkaa ja 23 päivänä Huhtikuuta 1901 seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Julim Hummelin J. Wiesman Julian Hammelin J. Wiesman Edvard Pardani A. W. Granström Isavoniut Helmikuun 10 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, tilusten eroittamista koskevassa jutussa, jossa ovat Eläkemies Dominikus Albininpoika Hempura, tämän poika Talollinen Arvid Dominikuksenpoika Hempura ja Talollinen Erland Juhonpäka Korpula kaikki Ylöjärven pitäjän Pengonpohjan kylästä, hakijoina, sekä edesmenneen Torpparin Herman Kaarlen. poika Särkäluoman oikeudenomistajat, hänen leskensä Edla Vilhelmiina Juhontytär ja poikansa Oskar Erland Hermaninpoika Sarkaluoma, mainitusta Pengonpohjan kylästä, ynnä tyttärensä Wilhelmiina Aleksiina Hermanintyttären mies Torppari Kaarle Arvid Haapaniemi, Teiskon pitäjän Hatanpään kylästä, vaimonsa edusmiehenä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 10 päivänä HelJ. N. - G. W. - E. P. A. G. Säsnä: 17 No 162. Påg. 64. R. D. 1907.
mikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Talollinen Israel Matinpoika Hempura oli sisarellensä Eunika Matintyttärelle Hempuran perintötalosta No 2 Pengonpohjan kylässä tulevan perintöosan vastikkeeksi hänelle ja hänen miehellensä Kaarle Tuomaanpoika Sarkaluomalle sekä heidän perillisilleen välikirjalla 30 päivältä Tammikuuta 1845 antanut sanottuun taloon kuuluvan Sarkaluoman torpan vuotuista veroa vastaan ja ehlolla että, jos he tahi heidän jälkeläisensä vastoin luutoa tulisivat pakoitetuiksi muuttamaan torpasta, Hempuran talon omistajan tuli heille suorittaa tuhat kaksisataa ruplaa pankkiosoituksia sekä sittemmin 15 päivänä Heinäkuuta 1862 tehdyllä välikirjalla, peruuttaen viimemainitun ehdon, viidenkymmenen hopear uplan kertamaksua ja välikirjassa tarkemmin määrättyä vuotuista torpanveroa vastaan luovuttanut sanotun torran sillä välin kuolleiden Kaarle ja Eunika Särkaluoman pojalle edellä mainitulle Herman Sarkaluomalle hänen, hänen vaimonsa ja perillistensä polvesta pelveen Eunika Sarkaluoman perinnön lunastuksena kaikkine siihen kuuluvine etuineen rajattomasti omistettavaksi ja hallittavaksii, oikeulella, muun muassa, käyttää metsää Rantamaaksi kutsutulla metsäpalstalla, niin oli Herman Sarkaluoma Hämeen läänin Kuvernöörin luona anonut, että Kuvernööri 12 päivänä Kesäkuuta 1895 maatilojen osittamisesta annetun asetuksen perusteilla. määräisi maanmittarin Hempuran talosta eroittamaan Sarkaluoman torpan itsenäiseksi tilaksi. Kuvernölrinviraston tämän johdosta antaman määräyksen mukaisesti oli Varamaanmittari Toivo Bergenström 30 päivänä Syyskuuta 1899 ryhtynyt puheenalaiseen lohkomistoimitukseen, jossa Herman Särkäluoma, uusien hake18