Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
garna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Fabrikanten Sandberg för egen del och såsom innehafvare af finnan F. Sandbergs Maskinfabrik i en till Rådstufvurätten i Borgå stad den 4 April 1912 ingifven skrift anhållit att få till sina borgenärers förnöjande på en gång afträda att sin egendom, har vid den i konkursmålet utsatta inställdsedagen. den 22 därpåföljande Juli, bland andra, Konemerserådet Ekblom, hvilken jämte tre andra personer en för alla och alla för en den 26 April 1911 iklädt sig proproborgen för återbetalningen af ett af bankaktiebolaget Förenings- Banken i Finland enligt kontrakt af den 3 Maj 1911 Fabrikanten Sandberg beviljadt kassa treditiolån å 10,000 mark, för hvilket lån Fabrikanten Sandberg såsom yttermera säkerhet den 27 berörda April pantsatt en af Sandberg till innehafvaren den 11. April 1910 utfärdad och af Magistraten i Borgå samme dag i samtliga till Fabrikanten Sandbergs i gården N:ris 32 6 i 37 hvarteret af Borgå stads nya plan inrynda markinsabrik hörande markinen, inventarier, fördiga och halffärdiga faksi kater, råvaror samt alla öfriga offekter intecknad skuldsedel, lydande å 12,000 mark och löpande med sex procents årlig ränta, och å breditivets förfallodag den 3 Maj 1920 på grund af omförmälda borgen till banken inbetalt detsammas kapitalse lopp jämte ogulden ränta med inalles 10600 mark, bevakat, utom annat, näst nämnda belopp 1860 mark med laga ränta därå från nästberörde 34 Maj; hvarhos Kommerserådet Ekblom, å hvilken förenings Banken i Finland enligt anteckning å kassakreditvikontraktet öfver låtit all den rätt banken på grund af kassukreditivet egt emot Fabrikanten Sandbergs konkursbo, anhållit att den af honom bevakade fordran med ränta måtte med stöd af omförmälda inteckningsrätt utdömas att med förmånsrädt utgå ur den intecknade egendomen. Tid andra upropet i konkursen den 27 Augusti 1912 hafva Senatsuutrakopisten Linderos och Kontoristen Ruutti, hvilka 38
jämväl bevakat fordringar i konkursen, emot Kommerserådet Ekbloms förmäns rättsanspråk anmärkt: att, enär före nämnda till innehafvaren utfärdade skuldsedel pantförskrifvits till Förenings Banken i Finland såsom yttermera säkerhet för ifrågavarande kassakreditio lån utöfver den borgen Kommerserådet Ekblom jämte andra personer för det samma ingått, bankens rätt att till betalning för sin fordran använda skuldsedeln rere enskränkt till det fall, att borgesmännen icke förmädde fullgöra sin betalnings kyldighet, men att då Kommerserådet Ekblom till fullo inbetalt kassakreditiolå net, bankens panträtt till skuldsedeln i och med detsamma upphört, vid hvilhet förhållande banken icke heller kunnat å Ekblom öfverlåta panträtt till samma skuldsedel; att, äfven för den han delse banken det oaktadt ansåges hafva varit berättigad att till Kommerserådet Ehblom öfverlåta den banken tillerkända panträtten till skuldsedeln samt den å kassakreditikontraktet gjorda anteckningen skulle anses innefatta sådan öfversåtelse, Kommerserådet Ekbloms förmäns rättsanspråk, enär Ekblom, å hvilken banken i ingen händelse kunnat med egan derätt öfverlåta den af banken endast såsom pant omhänderhafda skuldsedeln och hvilken ej heller i konkursen beva kat skuldsedeln, vid bevakningen grund dat sitt berörda anspråk icke å panträtt till skuldsedeln, utan å den af Magistraten till säkerhet för samma skuldsedel fastställda förlagsinteckningen, sakna de allt fog; att Fabrikanten Sandberg, hvilken själf till Förenings- Banken i Finland såsom säkerhet för kassakre litivlånet pantsatt ifrågavarande skuld sedel, emot densamma icke erhållit valuta, vid hvilket förhållande det för banken och sedermera äfven för Komnerserådet Ekblom varit omöjligt att på grund af samma skuldsedel äga fordringsrätt gentemot Fabrikanten Sandberg; att, emedan Fabrikanten Sandberg emot oftanämnda skuldsedel, som rå intet sätt antydde att densamma ens afsett upptagande af förlagslån, ej heller erhållit förlagslån, hvarken 39
Förenings - Banken i Finland eller Kommerserådet Ekblom kunde betraktas så som Fabrikanten Sandberg förlagsmän samt att, då en meddelad förlagsinteckning tillförsäkrade endast förlägsmannen den med inteckningen förbundna förmänsrätten, den af Magistraten till säkerhet för ännämnda innehafvareskuldsedel fastställda förtags inteckningen icke kunde medföra förmånsrätt för ifrågavarande af Kommerserådet Ekblom bevakade fordran. I anseende härtill hafva Senats extra kopisten Linders och Kontoristen Ruutti emotsett underkinnan de af Konmerserådet Ekbloms förmäns rättsanspråk. I afseende å bemötande af förevarande anmärkningar har Kommerserådel Ekblom framhållit: att den af Fabrikan ten Sundberg till Förenings- Banken i Finland pantförskrifna skuldsedeln af sett att utgöra säkerhet för kassakreditivlånet jämte den säkerhet den af Rommerserådet Ekblom och hans medlöftes män för lånet ingångna borgen utgjor de, åberoende af särskild ordning emellan lessa säkerheter; att Kommerserådel Ekbloms i konkursen framställda förmåns rättsanspråk afsäge berörda till säkerhet för kassakgoditivtånet pantsatta skuld sedel med de rättigheter, hvaraf densamma varit bärare, vid hvilket förhållan de och då banken vid inbetalningen af ka saksaditivtänet å Kommercerådet Ekblom öfverlåtit att den rätt banken ägt gentemot Fabrikanten Sandberg och hans konkursbo följaktligen äfven rättigheten till den i oftanämnda skuldsedel med dess inteckning bestående säkerheten, hvilken från bankens sida utgjort ett villkor för utgifvandet af kassakreditio lånet till Fabrikanten Sandberg, Kom verseradet Ekbloms bevakning afsett jämväl skuldsedelns innehåll; samt att ifrågavarande af Förenings - Banken i Finland Fabrikanten Sandberg beviljade lån, hvilket grundade sig å kassakreditivkon trakt jämte skuldsedel, som vore försedd med en i behörig ordning fastställd förlagsinteckning, måste, enär lånet obestridt användts för Fabrikanten Sandbergsfalriksförelse, såsom förlagslån anses40
Genom den 21 Oktober 1912 gifven konkursdom, har Rådstufvurätten i saken sig utlåtit och fastställt till betalning ur konkurs boet af Kommerserå det Ekblom utsökta liotusen sexhundra mark jämte sex procents ränta därå från den 3 Maj 1912, utgörande det belopp Ekblom i kapital och ogulden ränta till Förenings - Banken i Finland nästsagda dag inbetalt för det kassakre ditiolån, stort tiotusen mark, Fabrikan ten Sandberg enligt kontrakt af den 3. Maj 1911 af sagda bank erhållit och för hvilket låns återbetalning till kapital och upplupen ränta Ekblom jämte tre andra personer iklädt sig proprieborgen; och skulle Kommerserådet Eholoms nu utdömda fordran, enår Sandberg till yttermera säkerhet för kreditivets återbetalning pantsatt förenämnda skuldse del å tolftusen mark, till säkerhet för hvilken skuldsedels belopp, så till kapital som ränta, Magistraten i Borgå den 11 April 1910 fastställt sådan förlagsinteckning, som i Kungliga Häll Fredningen af den 2 April 1770 5 art. 5 SS: omförmäldes, i samtliga markinen, inventa mer, färdiga och halffärdliga fobrika ter, råvaror samt alla öfriga offekter, hörande till Fabrikanten Sandbergs i gården N:ris 3 och 6 i 37 kvarteret af Bonga stads nya plan inrynda mark infalrik, samt Förenings - Banken i Finland lä Ekblom till banken inbetalt kassa treditiolånet jämte upplupen ränta därå, transporterat på honom den rätt banken på grund af kassakreditivlånet ägt emot Fabrikanten Sandbergs konkurs booch således jämväl rätt att utfå betalning ur den intecknade egendomen, jämlikt 3 SS: i Kejserliga Förordningen den 9 November 1868, angående borgenärers rätt och företräde för hvarandra till betalning ur egendom, som blifvit till konkurs afträdd, sådant detta lagrum lydde i Kejserliga Förordningen af den 3 December 1895, samt 7. SS: 17 kap. H. R. utgå ur värdet å den till säkerhet för den pantsätta skuldsedeln intecknade egendomen, så långt densamma där till förslage; men till det belopp Kommerserådet Ekbloms utdömda fordran 41
tilläfventyrs icke kunde ur nämnda egendom utgå, utdömdes densamma med så dan rätt, som omförmäldes i 18 SS: af åberopade förordning; och blef förty på ofvan anförda grunder den af Senatsintrakopisten Linderos och Kontoristen Kuutti gjorda anmärkningen emot Kommerserådet Ekbloms anspråk på förmånsrätt för ifrågavarande fordran, såsom i lag ej grundad, underkänd Hofrätten, under hvars pröfning ej mindre Senatsentrakopisten Linderos och Kontoristen Kuutti än äfven Fabrikan ten Helsingius, Ingeniören Jansson, Stads fiskalen Holst, Gårdsegaren Johansson, Verkmästaren Borgström, Handlanden Juhansson, Trädgårdsmästaren Thesslund och Rådhusvaktmästaren Sundberg, hvilka sistnämnda jämväl bevakat fordrin gar i Fabrikanten Sundbergs konkurs, i vadeväg dragit målet, har medels dom den 28 Februari 1913 i målet yttrat sig; och emedan den förlagsinteckning, hvar på Kommerserådet Ekblom grundat sitt anspråk på förmånsrätt för ifrågavarande af honom enligt kassakredit inkontrakt i Fabrikanten Sandbergs konkurs bevaka de fordran å tiotusenseerhundra mark jämte ränta, icke af Sandberg utfästs och af Magistraten i Borgå meddelats till säkerhet för denna fordran utan för förenämnda till innehafvaren utfärdade skuldsedels innehåll tolftusen mark med ränta, ty och då Kommerserådet Ekblom i konkursen icke ens bevakat omförmälda skuldsedel, har Hofrätten, med ändring af Rådstufvurättens dom, förkastat Kommerserådet Ekbloms förevarande förnansrättsanspråk gällande denna ändring, nligt 100 SS: i konkursstadgan, dock icke till förmån för andra än Senatsentra koristen Linderos och hans ofvanuppräkrade medparter, hvilka sökt ändring i Rådstufvurättens dom. Wid sådan utgång af saken lämnades Kommersedel Ekbloms hos Hofrätten gjorda anhållan att varda ersatt för sina i målet därstädes hafda umgälder utan afseende. Uti Hofrättens dem har Kommerse rådet Ekblom anhållit om ändring medels deduktion, hvilken Senatsentrakopisten Linderos och hans medparter bemött. 12
Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens domlåta bero vid Rådstufvurättens ofvanberörda dem; dock får Kommerserådet Ekblom, i anseende till målets beskaffen het, själf vidkännas sina vid svarandetalans bevakande i Hofrätten hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till ef terrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Femi Savikoski. Walter Andersson. Femi Savikoski. Walter Andersson. Femi Savikoski. Walter Andersson. Femi Savikoski. Walter Andersson. B. Anneberg K. Auer B. Anneberg K. Auer Tammikuun 22 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, ositteluohjelman moitetta koskevassa jutussa, jossa Karkun pitäjän Heinoon kylässä asuva Talollinen Frans Paavi on hakijana ja Karkun Osuusmeijeri nimisen osuuskunnan konkurssipesän toimitsijames Isännoitsijä Herman Katajisto, sanotun pitäjän Palvialan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Tammikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niista saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Karkun Osuusmeijerin omaisuus oli luovutettu konkurssiin ja Herman Kalajisto, yllämainitusosa toimessaan, oli laatinut ositteluohjelman osuuskunnan jäsenten suoritettavista lisamaksuista konkurssisesän velkojen suorittamiseksi, jonka ohjelman mukaan Frans Paavin oli maksettava kymmentä lypsy lehmää vastaavasta kymmenestä osuuLäsnä: S.S. J. P. R36 - Ä R. H af 36. 13 No 80. Pag 195 Rd 1913
desta 1793. markkaa 70. penniä, niin son Frans Paavi Karkun, Moulijärven ja Lavian pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska hän oli liittynyt osuuskuntaan jäseneksi vain kahdella osuudella eikä hän sen jälkenkään ollut omistanut useampia kuin kaksi lehmää, ositteluohjelme oikaistaisiin siten, että Paavi siihen merkittäisiin olevan vastuussa, ainoastaan kahdesta osuudesta Kanteen johdosta on Herman Katajisto, myöntäen Frans Paavin alkeidän liittyneen kysymyksessä olevaan osuuskuntaan kahdella osuudella, selittänyt, että osuuskunnan hallitus ole osuuskunnan sääntöjen 3. SS:n mukaan aina kolmen vuoden kuluttua oikeutettu joka velvollinenkin toimitta maan osuuskunnan jäsenten luona larkastuksen sen selville saamiseksi oliko suurempia eroavaisuuksia syystynyt jäsenten lehmien luvun ja esuusmaksujen lukumäärän välillä, ja kun sellaisessa tarkastuksessa Huhtikuulla vuonna 1909. Frans Paavilla oli havaittu olevan kymmeren lehmää sekä osuuskunta sen ohdosta sääntöjensä mukaisesti ole varsinaisessa kokouksessaan 30. päivänä Maaliskuuta 1910 päättänyt Paavin velkapääksi vastaamaan kymmenestä osuudesta, eikä Paavi ollut tehnyt muistutusta tästä menettetys ta, joten tuo päätös oli voittanut lain voiman, on Herman Katajisto anonut kannetta hyljättäväksi. Sittenkun Frans Paavi, myöntäen hänen navetassaan keväällä vuon na 1909. olleen yhdeksän lehmää, jotka kuitenkin olivat olleet toisen henkilon omia, oli kieltänyt että Herman Katajiston väittämää tarkastus ta olisi toimitettu, sekä Herman Kalajisto oli luopunut vaatimuksesta lisämaksujen suorittamisesta suuremmalta lehmäluvulta kuin noista yhdeksästä, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset myös ovat huomauttaneet oikeudenkäymiskulujensa korvaamisesta, päätöksellään 14
16. päivältä Helmikuuta 1912. ratkaissut jutun ja katsonut siinä selvitelyksi, että Frans Taavi vuonna 1906. oli liittynyt jäseneksi Karkun Osuusmeijerin osuuskuntaan kahdella osuudella, mutta että osuuskunnan hallitus osuuskunnan saantöjen 3: SS:n mukaisesti Huhtikuutta vuonna 1909. toimituttamassaan tarkastuksessa Paavin luona oli havainnut Paavin lehmäin luvun kymmeneksi, kuin myöskin että osuuskunta 30. päivänä Maaliskuuta 1910 pidetyssä varsinaisessa vuosikohouksessaan hallituksen ehdotuksesta oli päättänyt, että Frans Paavi joka siis oli velvollinen ottamaan lisää osuuksia kahdeksan kappaletta, oli siitä asti katsottava vastuutliseksi kymmenestä osuudesta Panän johdosta ja kun Frans Taavi ei ollut, 10. päivänä Heinäkuuta 1901. annetun Osuustoimintalain 21. SS:n mukaan, verrattuna 2. päivänä Toukokuuta 1895 osakeyhtiöistä annetun Lain 30. SS:ään, vaatinut uutta kokous ta asian tutkimista varten eikä nostanut kannetta osuuskunnan päätöksen kumoamisesta, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Frans Paavin kanteen ositteluohjelman oikaisemisestä, mutta Herman Katajiston Oikeudessa tekemän myönnytyksen nojalla vapauttanut Paavin vastaamasta enemmästä kuin yhdeksästä osuudesta; minkä ohessa Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Frans Paavin maksamaan Herman Katajistolle tämän oikeudenkäymiskulujen korvaukseksi kaksitoista markkdd Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Frans Paavi oli vetoamalla saattanut jutun, on 27 päivänä Kesäkuuta 1913. antamallaan tuomiolla, jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Frans Paavin viidellä kymmenellä markalla korvaamaan Herman Katajistolla Hovioikeudessa jutun vuoksi olleet kulut. Hovioikeuden tuomioen on Frans Paa45
vi anonut muutosta perustelmalla johon Herman Katajisto on vastan nut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei vastenFrans Paavin kieltoa ole näytetty että Karkun Osuusmeijerin hallitun olisi Paavin karjassa toimittanut sellaista tarkastusta, kuin osuuskunnan sääntöjen 3 SS: määrää, sekä ylläsanotun 30. päivänä Maaliskuun ta 1910. pidetyn osuuskunnan kokon sen päätös siis 10. päivänä Heinäkaita 1901. annetun Osuustoimista lain21. SS:n mukaan, verrattuna 2. päivänä Toukokuuta 1895. osakeyhtioista annetun Lain 30. SS:n 1. kohtaan, ruheenalaisessa kohden on, vastoin osuuskunnan sääntöjä syntyneenä ja kun ei Frans Paavi itse ole ollut sanotun päätöksen tekoon osallisna, tehoton Frans Paavia vastaan sentähden ja kun Frans Paavi on laillisessa ajassa moittinut osuus kunnan konkurssipesän hallinnan lättätimaa sanotun päätöksen mukaista. ositteluohjelmaa, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumolen Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja Hovioikeuden tuomion, määrätä että näinittu ohjelmä on oikaistava siten, että Frans Paaville merkitään vastuu velvollisuus ainoastaan kahdesta osuudesta, mutta asian laatuun nähden on asianosaisten itsensä kärsittävä kulunsa jutussa: Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot - Keisarillinen Suomen Senaatti: kuten Saarinen K. R. Helanen Johannes Pesonen A. V. Ruusuvaara Häf Hellen 16
Tammikuun 22 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin lumie nostorahalla Keisaril lisesta Waasan Hovioikeudesta lullassa parempaa oikeutta. lukkipuihin koskevassa julussa, jossa ovat Keuruun pitäjän Puolahden kylästä kotoisin olevan Talollisen Abraham Mäyrämäen konkurssiperän toimitsijamies Varatuomari Edvard Valomon Eriksson, sano tusta kylästä hakijana, sekä mainitun pitäjän Leilan kylässä asuvan Tuhanomistajan Petter Hyvärisen konkurssipesän toimitsijamiehet Sahanhoitaja Johan Waldemar Rantahalme saman pitäjän Keuruun kylästä ja Kruununnimismies dotter Savén Suolahden kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 22 päivänä Tammikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Haastalettuaan Tahanhoitajan RanLäsnä: T. S. W. A. E. N. K. A SS: 42. No 77 Pag. 281 Rd 1912.
lohalmeen ja Kruununnimismies hen Savinin Keuruun, Multian ja Pihlajaveden pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, on Väraluomari Eriksson siellä 21 päivänä Kesäkuuta 1911 lausunut että, sitten kun Tahanomistaja Hyvärinen 8 päivänä Elokuuta 1909 toimitetussa kruunun lukkipuillen huutokaupassa oli Wirtan huhalueeseen kuuluvalta Lauttajärven metsämaalta ostanut 14256 tukkipuut yhteensä 103002 markan 24 pennin kauprahinnasta, oli sanotut tukkipuut hakattu ja kuljetettu saman vuoden syksynä ja 1910 vuoden alkupuolella rahallaviksi Kolhon sahalle Kunun pitäjässä; että Hyvärinen syyskesällä vuonna 1909 oli kruunulla sitäjän si ostanut Aution metsämaalta 181. ja Renikonmäen kruununiemelästä 1911 puuta, mitkä niinikään sittemmin oli kuljelettu Kolhon sahan läheiset teen; että sanotussa huutokaupassa ostettujen puiden hinnan suoritta misesta ja muiden huutokauppae hä jen täyttämisestä oli muiden muassa Abraham Mäyrämäki sitoutunut eminäistäkuukseen samana päivänä laaditun lakauskirjan mukaan että kun Hyvärinen ei kynnytkään huulokauppaehtoja täyttämään eikä rahän puullessa edes kaikkia ostamaan puita sanotulle sahalle kuljetuttamaan ja siellä rahauttamaan, luovutti hän 12 päivänä Marraskuuta 1909 laaditulla välikirjalla Abraham Mäyrämäelle kaikki kruunun metsistä ostaman ra puut, joita välikirjassa arvattiin olevan noin muu, mutta sitten luettaosa havaittiin olevan 30/72 puuta, kaikkiaan /3000/ markan kauppahinnasta, ohon sisällyi sekä yllämainitut 1130 2 markkaa 24 penniä kruunulle suoritettavana hintana tauttajärven metramaalta ostetuista puista kuin myöskin Hyvärisen kruunulla osamain muiden puitten hinnat ja nänen suoritettavat palkut puiden ajosta; että Hyvärinen luon välikirjan mukaan luovutti ja siirsi kaikki oikeulensa ja velvollisuutensa kruunun kohtaan Mäyrämäelle, sitoutuen Hyväri 18
nen puolestaan vielä sovittua maksua vastaan sahauttamaan nuolukkipuut Mäyrämäen laskuun; että ennenkuin Mäyrämäki oli ennällänyt ottaa naita ostamaan tukkeja ja Hyvärisen jo valmiiksi sahauttamaa puutavaraa omaan huostaan sa, oli Hyvärinen Lokakuussa 1910 joutunut konkursitilaan, minkä jälkeen Mäyrämäkikin samassa kuus sa edelläkerrotun takaussitoumiin sensa johdosta oli ollut pakoitettu luovuttamaan omaisuutensa velkojiensa tyydyttämiseksi; sekä että Pehanomistaja Hyvärisen konkurssi pisän hoitajat, jotka eivät ollut suosluneet vaikka heitä siihen oli vaadiktu, luovuttamaan myytyä omaisuutta Mäyrämäen konkussipesälle, käyttivät sitä kuten Hyvärisen muutakin omassuutta; mihin kaikkeen nähden Torotuomari Eriksson on vaatinut, että nelukkipuut, jotka yllämainitun välikirjan mukaan 12 päivältä Marraskuuta 1907. kuuluivat Abraham Mäyrämäelle med rättäisiin Mäyrämäen konkurssipesälle heti luovutettaviksi, mikäli naita nuita vielä oli jäljellä Hyvärisen jouluttua konkurssitilaan ja hänen omaisuutensa tullua pesänhoitajien hallintaan, sekä että Hyvärisen konkurssipesän toimitsijamiehet sen ohessa velvoitettaisiin heti Mäyrämäen kenkurssipesälle luovuttamaan se valmistettu puutavara, jonka Hyvärinen oli Mäyrämäen lukuista sahauttanut ja mikä konkurssen alkaessa oli joutunut heidän hoidettavakseen; jota paitsi ja kun Hyvärisen konkurssipesä, sen velkojien tekemän päätöksen mukaan, oli edelleen jatkanut tämän sahousliikettä ja mahdollista siis oli, ettei kaikkia konkurssin alussa olleita Mäyrämäelle kuuluvia tukkeja taikka viimeksimainitun laskuun sahattuja puutavaroita enää ollut jälellä tahi että konkurssin kestäessä Mäyrämäen omaisuutta oli myymällä luovutettu Hyvärisen konkussipesan hallusta, eikä viimeksimainittu konkurssipesä siis voisi tavarassa Mäyrämäen konkurs49
sipesän vaatimusta täyttää, Varatuomari Eriksson on vaatinut, että Hyväaisen kenkurssipesä velvoitettaisiin Möyrämäen konkursipesälle myydyn puu lavaran hinnan mukaan korvaamaan se vahinko, mikä Mäyrämäelle ja hänen konkurssipesälleen, siten oli oikeutunut Tahanomistajan Hyvärisen konkurssi resän puolesta on kannetta vastustettuKuulusteltuaan myös hyväristä itseviin on Kihlakunnanoikeus 5 päivänä Helmikuuta 1912 julistamassaan päätössessä lausunut välikirjasta 12 päivästa Marraskuuta 1909 ja asiassa esitä tyistä todistoista käyneen selville että Tapanomistaja Hyvärinen, kuts hän itsekin Oikeudessa oli selillä nyt, oli sanotulla välikirjalla tarkoittanut ainoastaan pantata kysymyksenalaiset kruunulla ostamansa se hatukit Abraham Mäyrämäelle vakuudeksi kaikesta vahingosta, mikä tarle voisi hoitua siitä että oli min nyt takaukseen samojen sahatukkien hinnan suorittamisesta ja Renvärisen muista sitoumuksista kuualle; mihin nähden ja koska tukit livat edelleenkin jääneet Hyvärisen hallintaan eivätkä kuten säännös Kauppakaaren 10 luvun 1 SS:ssä irtaimen omaisuuden pantista edettytti, joutu neet pantensaajan huostaan, Kihlakunnanoikeus on katsonut tällaisella panttauksella ei olevan mitään voimaa ja merkitystä sekä niin ollen hyljän nyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Karatuomari Eriksson oli vetoamalla joittanut jutun, on tuomiolla 21 päivänä Lokakuuta 1912 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen vaaan samalla velvoittain Abraham Mäyrämäen konkussipesän Hyvärien konkurssipesälle korvaamaan sen tanoikeudessa otteet kulut viidellä kymmenettäviidettä markalla Hovioikeuden tuomioon on VaratuomaEriksson anonut muutosta perustelmalla, johon Tahanhoitaja Rantakolmija Kruununnimismies Taxén ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut 50
tämän jutun ja katsoo, ettei Varatuomari Eriksson ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää pysyväksi; ja velvoite taan Varatuomari Eriksson Abraham Mäyrämäen konkussipesän varasta suorittamaan Tahanhoitajalle Rantahalmeelle ja Kruununnimismiehelle laxenille Hyvärisen konkurssipesällä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaakseksi yhteensä kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tuis Tuorikoski. Under Andersin. B. Amberg Nyman B. Amberg Nyman K. Auer Tammikuun 23. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullässä velkomus jutussa, jossa ovat Talollinen Iisakki Asotalo, Siikaisten pitäjän Pyntäisten kylästä, hakijana sekä nyttemmin huolleen, Helsingin haurungista kotoisin olleen Varabonsulintesken Thekla Maria Malinin oikeudenomistajat, Porin kaupungissa asuva Rehteri Gustaf Uno Lagerblad, vaimonsa Thekla Maria Malinin tyttären Sigrid Maria Amanda Lagerblodin edusmiehenä, sekä sanotun vainajan poika Pankinprokuristi Aksel Henrik Malin, Holsingin kaupungista, ja tytär FiloJofianmaisteri Edit Tiola Malin, toviisan kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 25. päivänä Tammikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itrellensä esittelyttänyt jutun asia kirjat ja niistä, mikäli nyt on läsnä: S.S. - A. L. J. P. - R. H. A. R. : A. Lm. No 85. Pag. 35. R. D. 1911.