Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Huhtikuun 10 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahatta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, maan erottamista koskevassa jutussa, jossa ovat Torpparit Arkkelaus ja Otto Otonpojat Kinanen, Joutsan pitäjän Uimaniemen kylästä, hakijoina sekä samassa kylässä asuvinpoika Pastila vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Huhtikuun 10 päivänä 1905. "Keisarillinen Senaatti on itselleen sityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Mikkelen läänin Kuvernöörille 2 päivänä Kesäkuuta 1898 jätetyssä hakemuskirjassa ovat Arkkelaus ja Otto Kinanen sekä heidän sisarensa Maia Otontytär Kinanen lausuneet, että heidän isänisänsä Juho Pietarin poika Heikkilä 25 päivänä Helmikuuta 1822 myydessään osuutensa kahden kolmanneksen lupimaan suuruisesta esasta perintötaloa No 1 Uimaniemen Pasnä: J. G. S. - A. B. - W. H. R. A. 26 No 359. Pag. 152. R. D. 1904. vat Talolliset Juho Taavetti Taavetinpoika Heikkilä ja Robert SiU. S.
kylässä Talollisenpojalle Matti Matinpoika Heikkilälle eli Hipelille eli perintötorpaksi itselleen ja perillisilleen sanotusta talonosasta pidättänyt kaksi ruiskylvötynnyrinalaa peltoa, ranhaa niittyä kahteen talvikuosmaan huniä, kaskimaata puolen kylvötynnyrinalan vuosittain ja oikeuden ottaa polttopuunsa ja muut tarpeensa talonosan maalta, josta torpasta oli maksettava tilanomistajalle vuosittain puolen ruistynnyrin hinta rahassa; ja koska mainittu torppa osaksi perinnön ombsi oston kautta oli joutunut Arkkelaus, Otto ja Maria Kinasen haltuun, ovat he, nojautuen sääntöön Kesäkuun 12 päivänä 1895 maatilojen osittamisesta annetun asetuksen 41 SS:ssä, anoneet että sanottu torppa lohkomisella erotettaisiin mainitusta tilasta. Sittenkuin Juho Taavetti Heikkilä ja Robert Pastila, sanotun talonosan omistajina, heiltä vaaditussa selityksessä olivat kerrottua anomusta vastastaneet, muun muassa, sillä perusteella, ettei torppa ollut tarkoin rajoilleen mairätty, on Lääninhallitus 6 päivänä Maaliskuuta 1900 antamassaan päätöksessä katsonut asian riitaiseksi ja sen vuoksi osottanut Arkkelaus, Otto ja Maria Kinasen haasteen nojalla asianomaisessa oikeudessa vaatimaan Juho Taavetti Heikkilän ja Robert Pastilan velvoittamista luovuttamaan puheenalaisen talonosan sellaiseen jakoon tä vielämainittu torppa tulisi siitä eri tilaksi lohkaistuksi. Tämän jälkeen ovat Arkkelaus ja Otto Kinanen Joutsan, Luhangon ja Leivonmäen pitäjäin käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa haasteen nojalla vaatineet, että Juho Taavetti Heikkilä ja Robert Pastila velvoitettaisiin luovuttamaan omistamansa kolmannes talosta No 1 Uimaniemen kylässä, jolla Marraskuun 2 päivänä 1826 päättyneen halkaisujaen kautta muista osista sanottua taloa erotetulla talonkelmanneksella puheeksi tullut torppa sijvitsee, sellaiseen jakoon että Arkkelaus na Otto Kinanen saisivat torpan yhtenä palstana metsänautintoineen ja ka262
lavesineen siitä lohkaistuksi itsenäiseksi kruunulle suorastaan veroa maksavaksi tilaksi. Kanteesta kuulustettuina ovat Juho Taavetti Heikkilä ja Robert Pastila uudistanet mitä he Kuvernöörin luona olivat asiassa esille tuoneet; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus 4 päivänä Syyskuuta 1902 julistamassaan päätöksessä on antanut lausuntonsa asiassa; ja koska oli toteen saatettu että puheenalainen torppa oli annettu ikiajoiksi ja että sille kuului maan mittarin tämän riidan johdosta laatimassa nautintoselityksessä lueteltuna määräalueena 5,24 hehtaaria niitty- ja viljelysmaata sekä Arkkelaus ja Otto Kinanen olivat näyttäneet omistavan. sa tästä torpasta muun osan, paitse heidän sisarelleen Maria Kinaselle kuuluvaa osuutta, ja hallitseransa torppää, on Kihlakunnanoikeus katsonut etsehelans ja Otto Kinasen oikeutetuiksi hvillisen osittamisen kautta saamaan entleen sanottu alue, jonka osittamista hudän tuli pyytää maanmittaria toimittamaan; mutta kun Arkkelaus ja Otto Kinaselle tulevat metsänautinnot eivät olleet alueeltaan määrätyt eikä niitä sentähden voitu erottaa eikä tällaista nautintooikeutta vastoin säänteä sanotun asetuksen 10 SS:ssä voitu täsen tilaan pysyttää, sentähden ja kun kalavedestä torpan perustamiskontrahdissa ei oltu mitään mainittu, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Arkkelans ja Otto Kinasen vaatimukset metsän ja kalaveden suhteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olevat reteamalla saattaneet jutun, on Hiinäkuun 30 päivänä 1904 antamassaan tuomiossa katsonut, etteivät Arkkelaus ja Otto Kinanen ollut esiintuoneet syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä; mutta koskien Juho Taavetti Heikkilän ja Robert Partilan muutokrenhakemusta on Hovioikeus, koska ylempänä mainitussa 25 päivänå Helmikuuta 1822 tehdyssä välikirjassa, jonka perusteella Arkkelaus ja Otto Rinänen hallitsevat puheena olevaa torp263
paa, ei oltu torpan haltijalle luovutettu vissiä määrääloja edellä sano. tusta tilasta, eikä Arkkelaus ja Oito Kinasella näin ollen ollut oikeut ta säännöksen mukaan vielämainitun asetuksen 41 SS:ssä saada torppa lokkomisen kautta tilasta erilleen, kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljännyt Arkkelaus ja Otto Kinasen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Arkhelans ja Otto Kinanen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustömalla, johon Juho Taavetti Heikkilä ja Robert Pastila ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo etteivät Arkhelaus ja Otto Kinanen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Arkhetaus ja Otto Kinanen suorittamaan Juho Taavetti Heikkilälle ja Robert Pastilalle näillä täällä olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markUno Strömsten. kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. G. Sokman A. Jundin. Samueljelmiina, Aklakalin. 264
Huhtikuun 11 päivänä 1905 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeusesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat entinen Söliisikonstaapeli Heikki Alholm ja hänen vaimonsa Ida Sofia Alholm, Sammalin kappelin Myllykylän kylästä, hakijoina, sekä Talollisenleski Klara Sofia Alén, Ratsutilallinen Adolf Alfred Alénomasta puolestaan ja alaikäisten Talollisentyttärien Martta Sofia ja Anna Aurora Alenin holhoojana, Talollinen Karl August Alén ynnä Talollisenpojat Berndt Fredrik ja Henrik Emanuel Alén, kaikki Nummen pitäjän Sitonlan kylästä, Herastuomari Johan Gustaf Adolfinpoika Ylinen ja hänen vaimonsa Aurora Johanna Ylinen, Pyhäjärven pitäjän Nykkälän kylästä kuin myös Ralsutilallinen Johan Edvard Henriksson Torstila, Nummen pitäjän Salon kylästä omasta puolestaan ja vaimonsa Klara Sofia Henrikssonin edus miehenä, vastaajina. Annettu Oikeusoslossa, Huhtikuun 11 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityt J. S. RG. J. N. B. K. M. 1/0. K. No 360 No 360 Pag. 5 R. D. 1905.
tänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: sittenkuin Ida Sofia Alholmin ensimäiren mies Talollinen Johan Edvard Alén, Myllykylän kylästä, oli Joulukuun 29 päivänä 1900 rintaperillisittä kuollut ja Ida Sofia Alholm Karjalohjan pitäjän ja Sammatin kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa Helmikuun 5 päivänä 1901, ilmoittaen Johan Edvard Alénin eläessään suullisella testamentilla määränneen kaiken jäämistönsä Ida Sofia Alholmille, valvonut tämän testamentin sekä samalla sitä todistaakseen valalla kuulustuttanut Talollisenpoikaa Henik Alholmia, Torpparinvaimoa Maria Vikströmiä ja Ratsutilallista Juho Bergmania, olivat Klara Sofia Alén ja hänen ylläuutellut asiakumppaninsa, tietää antaen että Stlara Sofia Alén oli Johan Edvard Alenin uti, Adolf Alfred, Karl August, Berndt Tredrik ja Henrik Emanuel Alén sekä Aurora Johanna Ylinen ja Klara Sofia Henriksson Johan Edvard Alén - vainajan sisaruksia kuin myös Martta Sofia ja Anna Aurora Alén mainitun vainajan niinikään kuolleen veljen Talollisen Evert Gustaf Alénin lapsia, Kihlakunranoikeudessa mainitsemillaan perusteilla vaatineet että sanottu määräys julistettaisiin mirättömäksi sekä että Ida Sofia Alholm veljoitettaisiin viipymältä jättämään kaiken mies vainajansa kuolinpesään kuuluvan omaiuuden lailliseen jakoon kuin myös että sama omaisuus siksi ajaksi määrättäisiin. takavarikkoon pantavaksi. Ida Sofia Alholmin vastattua tähän kanteesen ja anneltua Kihlakunnanoikeuteen Oikeuden kyväksymän takauksen kaikesta siitä vahin gosta ja niistä kustannuksista jotka voi väl syntyä Johan Edvard Alenin usken nimitetyille perillisille sen kautta että sanot tu omaisuus Ida Sofia Alholmin tuottamukesta tuhlottaisiin tahi hävitettäisiin ja antingoitettaisiin oli Kihlakunnanoikeus päätöksellä Marraskuun 27 päivältä 1901. siinä mainituilla perusteilla julistanut puheeksi tulleen, testamenttina valvotun maa räyksen mitättömäksi ja voimattomaksi sekä velvoittanut Ida Sofia Alholmin sadan markan uhkasakon haastolla kolmen kuukauden kuluessa viimeksi mainitusta päivästä lukien jättämään Johan Edvard Alenin naimaosan hänen ja Ida So266
fia Alholmin pesässä lailliseen jakoon, jota päätöstä vastaan asianosaiset molemmin puolin olivat maksaneet vedon. Sanottuna 27 päivänä Marraskuuta 1901 on Ida Sofia Alholm viranomaisen tuomarin luona P. K. 18 luvun 1 SS:nä säätämässä tarkoituksessa ilmoittanut saaneensajoku kuukausi sitä ennen ja sen jälkeen kuin ylempänä kerrottu juttu oli pantu vireille tietää että Juho Edvard Alen däessaan oli toisella suullisella testamentilla määrännyt että hänen kuollessaan kaiken hänen jäämistönsä piti lankeaman Ida 2 fia Alholmille, minkä jälkeen Ida Sofia Alholm on Helmikuun 4 päivänä 1902 Kihlakunnanoikeudessa valvonut äskenmainitun määräyksen ja sen todistamista varten valalla kuulustuttanut Torpparintytär Amanda Maria Heinosta ja Palvelijatar Vendla Aurora Heinosta. Moittiakseen tätäkin määräystä ovat klara Sofia Alen ja hänen edellä nimite tyt asiakumppaninsa toimituttaneet haasteen Heikki ja Ida Sofia Alholmille ja sen nojalla Kihlakunnanoikeudessa Syyskuun 3 päivänä 1902 muistuttaneet, eltei saman henkilön käynyt testamenttina valvominen useampaa kuin yhtä jälkisäädöstä vainajan jälkeen ja että tämän johdosta ja kun se Ida Sofia Alholmin valvoma testamentti jonka Kihlakunnanoikeus oli päätöksellään Marraskuun 27 päivänä 1901. Julistanut voimattomaksi, oli myöhemmin tehty kuin tuojälkeenpäin valvottu määräys, vastasanot tu määräys jo tästä syystä ei ollut tuottanut mitään oikeulta Ida Sofia Alholm ille, sekä edelleen lausuneet että ehtona vullisen testamentin aikaan saamiselle lain mukaan oli että se tehtiin määrätilaisuudessa ja saapuville kutsuttujen uskottavain miesten läsnä ollessa, mutta ettei kumpikaan näistä edellytyksistä ollut ole massa nyt puheena olevaan testamenttiin nähden; että tämän testamentin todista jal Amanda Maria ja Vendla Aurora Heinonen sitä paitsi olivat Johan Edvard Alexin tehdessä heidän kertomansa testamentin olleet hänen palveluksessaan ja us olleet esteelliset saman testamentin tolistajiksi, ettei nyt moitteenalaista testamenttia ollu laillisessa järjestyksessä valvollukaan, koska Ida Sofia Alholm heti 267
Johan Edvard Alenin kuoleman jälkeen  tiesi tämän vainajan eläissään jäämistöstään tekemistä lauseista eikä tuoma rillekaan Marraskuun 27 päivänä 1901 ilmoittanut mitään vissiä testamenttia ja niinmuodoin ei myöskään sitä suullista määräystä, jota Ida Sofia Alholm sitten oli testamenttina valvonut ja joka nyt oli riidan esineenä; sekä että Ida Sofia Alkolmin puolesta kuulustettujen todista iain kertomuksista kävi ilmi että Johan Edvard Alen däessaän oli erinäisissä tilaisuuksissa lausunut mielipitänään että Ida Sofia Alholm olisi saava hänen jälkeensä jäävän omaisuuden, vaan ettei todellista tutamenttia milloinkaan ollut tullut toineen. Näillä perusteilla ovat Klara Sofia Alén ja hänen asiakumppaninsa vaati neet että kysymyksessä oleva Helmikuun 4 päivänä 1902. valvottu määräys julistettaisiin mitättömäksi sekä että Heikki ja I da Sofia Alholm velvoitettaisiin sakon uhalla määräajan kuluessa ja Kihlakunrandikeuden määrättävällä paikalla toimeenpänenaän laillinen perinnönjako Johan Edvard Alenin jälkeen kuin myös että Johan Edvard Alinin kuolinpesän omaiuus, P. K. 18 luvun 3 SS:n säännön mukaan, pantaisiin takavarikkoon, elleivät Heikki ja Idatofia Alholm heti asettaisi pätevää takaus ta siitä Kanteesta kuultuina ovat Heikki ja Ja Sofia Alholm väittäneet että kaikki ne muistutukset, jotka Klara Sofia Alénja hänen asiakumppaninsa olivat esiintuoneet puheenalaisen, Ida Sofia Alholmin by, vaksi tehdyn testamenttisäädöksen moiltimista varten, olivat perustusta vailla sekä siis pytäneet kanteen hylkäämistä ja, nitä erittäin tuli vaatimukseen pesän luovuttamisesta jakoon ja omaisuuden panemisesta takavarikkoon, arvelleet ettei tätä vaatimusta ensinkään pitäisi otettaman huomioon, koska Kihlakunnanoikeus oli antanut lausunnon näistä seikoista edellisessä asianosaisten välillä ollessa riidassa ja se riita vielä oli lopullisesti rät kaisematta Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset nolemmin puolin olivat anoneet korva asta kuluistaan oikeudenkäynnissä, on 3 päivänä Syyskuuta 1902 julistamassaan 268
päätöksessä katsonut ettei kysymyksesså ole va Johan Edvard Alenin lekemä ja Ida Sofia Alholmin Helmikuun 4 päivänä 1907. valvoma suullinen testamentti ollut tehty siinä muodossa ja järjestyksessä kuin P. K. 16 luvun 1 SS:lä määrätään, minkä tähden ja kun ei oltu laillisesti todistettu että Johan Edvard Alén oli tällä testamentilla määrännyt Ida Sofia Alholmille mitään hallinto-tai omistusoikeutta jäämistöönsä tahi että sama jäämistö yksino naan oli joutuva Ida Sofia Alholmille, Kihlakunnanoikeus, hyväksyen Klara Sofia Alinin ja hänen asiakumppaniensa julusja tekemät vaatimukset, julisti riidanalaisen määräyksen mitättömäksi ja voimattomaksi sekä velvoitti Heikki ja Ida Sofia Alholmin sadan markan sakon haastolla kolmen kuukauden kuluessa siitä päivastä, jona Kihlakunnanoikeuden päätösulistettiin, luovuttamaan Johan Edvard Alénin naimaosan hänen ja Ida Sofia Alholmin pesässä lailliseen jakoon Klara Sofia Alinin ja hänen asiakumppaniensa kesken, jonka ohessa Kihlakunnanoikeus, P. K. 18 luvun 3 SS:ää nojalla, määräsi että se omaisuus, minkä Heikki ja Ida Sofia Alkolm puheenalaisen testamentin perusteella olivat haltuunsa ottaneet oli toistaiseksi panava takavarikkoon, jota paitsi Heikki ja Ida Sofia Alholm, O. K. 21 luvun 3 SS: mukaan, velvoitettiin sadalla kahdeksalla toista markalla korvaamaan Klara Sofia Alinille ja hänen asiakumppaneillensa heillä oikeudenkäynnin vuoksi olleet kulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki ja Ida Sofia Alholm vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiolla Marras kuun 16 päivältä 1904, koska ne Juho Edvard Alenin puheet, jotka Ida Sofia Alholm oli valvonut testamenttina, eivät sisältäneet siinä järjestyksessä tehtyä määräystä Juho Edvard Alenin jälkeen jääneestä omaisuudesta kuin P. K. 16. luvun 1 SS:nä testamentista erodetään, vahvistanut sen loppuluksen, johon Kihlakunnanoikeus oli asiassa johtunut, kuitenkin siten että se kolmen kuukauden aika, jonka kuluessa Heikki ja Ida Sofia Alhölmin tuli luovuttaa Juho Edvard Alén vainajan naimaosa hänen ja Ida Efia Alholmin yhteisessä pesässä jaettavak269
si, oli luettava siitä päivästä, jona Hovioikeuden tuomio annettiin; ja velvoitettiin Heikki ja Ida Sofia Alholm neljälläkymmenellä viidellä markalla palkitsemaan Klara Sofia Alenille ja hänen asiakumppaneilleen heidän Hovioikeudessa kärsimänsä kulut asiasta. Hovioikeuden tuomioon ovat Heikki ja Ida Sofia Alholm hakeneet muutosta perustelmalla, johon Klara Sofia Alén ja hänen asiakumppaninsa ovat vastanneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa että Klara Sofia Alenin ja hänen asiakumppaniensa muistutus siitä että puheenalaisen, Johan Edvard Alénin testamentiksi väitetyn tahdon ilmaisun 4 päivänä Helmikuuta 1902 tanahtunut valvominen olisi, Ida Sofia Alholmin valvottua 5 päivänä Helmikuuta 1901. ylempänä kerrotussa, Kihlakunnanoikeuden päätöksellä 27 päivänä Marraskuuta 1901. ratkaistussa jutussa moititun lastamentin, julistettava oikeettomaksi ja olleen luottamatta mitään oikeusvaikutusta. osta muistutuksesta Oikeudet ovat laininlyöneet antaa lausuntoa, jätelään huomion ottamatta siihen nähden etteivät Ktara Sofia llen ja hänen asiakumppaninsa ole väittä neet eikä asiakirjoistakaan käy ilmi viineksi mainitun valvomisen ja kosketellun siitä johtuneen oikeudenkäynnin tarkoittaneen Juho Edvard Alénin nyt kysymyksesä ole vaa tahdon-ilmaisua ja ettei tämä ilmoisii ole aikaisemmin toisessa tai toisissa muodolla ollut oikeudenkäynnin esineenä, katsoo Keisarillinen Senaatti ettei ole selvitetty Johan Edvard Alénin niillä lauseilla, joita hän eräiissä tilaisuudessa heinänteonoikana vuonna 1899 silloin hänen palveluksessaan olleillen Amanda Maria ja Vendla Aurora Heinosen saapuvilla ollessa on heille esillänyt omaisuudestaan kuolemansa jälkeen tarjoittaneen saada aikaan testamenttia saatikka tekneen testamenttia laissa säädetyssä jos jelyksessä, jonka tähden Keisarillinen Senaati havaitue elleiväl Heikki ja Ida Sofia Alholm ole esiintuoneet syytä muuttaa sitä lopuutulosta, johon Hovioikeus kysymyksessä olevassa tuomiossa on johtunut ja joka siis jää pysyväksi, kuitenkin siten että, koska Kihlakunnanoikeuden päätöksellä Marraskuun 27 päivältä 1901. ratkaistussa 270
asiassa määräys on annettu Johan Edvard Alenin puheeksi tulleen naimaosan luovuttomisesta jakoon, Klara Sofia Alenin ja hären asiakumppaniensa välillä, enempi laurintö tässä osassa juttua raukee. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. J. Holman Valentin Gummerus J. Holomon Valentin Gummerus. J. Männund A.V. Hallalin. Owian Karten Den 11 April 1905. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsuttu bevisionsskiflingar, från Ala Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Agenturfinnan i Melsingfors stad Keins. Reincka & C; å ena, samt Myvinge Yllespinneri i Wäfvari Aktiebolag, dasummastädes, på den andra sidan, ömsom sökande och svarande: Silfver uti Justitiedepartementet, den 11 April 1905. Kosalioa Senaten här låtit handnyarna i målet sig föredragas och af dem inhemtut följande: Efter Hyvinen Yllespinnen i Wilfveri Aktiebolag ågången stämning har förman Kim. Reinki & Carl Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att sedan finnan som innehades af Handlanden Oscar Kunck, från och med år 1896 omhänden af försäljningen af Hyvinge Yllespinnen & Hirfveri Aktiebolags tillverkningar mot utfäst försäljningsverisien af tre pumt, hade verkställande direktion för bemikla belag, Ingeniören Ossian Bonver uti bref den 16. September 1901 uppfart hemmans äventur för de af Ingeniören S. l. R. 1.S. 4.K. J. Z. E. f. A. No 365. Pag 240. R.D. 1904
Dommer ledda förbiker från den 1 derpäföljande Oktober samt tillika bekräffande firmans provisionsförmåner under tiden från nästsagde dag till årets slut uttulat sig på följande sätt: " Då jag länkt mig att vi ytterligare skulle beräkna Eder pevision på allt hvad vi från 1. Okt. tillst Dec. direkte sälja och under denna tid å pediera skulle detta anangement pantrakt taget sålunda motsvara en tre månaders uppsägningid, oaktadt Extra kostnader för resor skulle upphöra genast; och har förman Kiin. Reincka & 6o, med åberopaende af anförda uttalande samt jemlikt en af färman öfver parternes mellanhäranden under år 1901 upprättad kontokurantakning, deri finnan beräknat sig framsion å ett försäljningsbelopp af 776. 756 mark 80 penni samt sitt saldo till 954 mark 40. penni, yrkat Myvinge Yllespinneri i Wäfveri Aktiebolags skyldigkännande att till finnan utgifva sistnämnda belopp med ränta. I saken hördt har Myvinge Yllespinneri i Väfveri Aktiebolag genmält, att Ingenlösen Pennas omförmälda by icke innehölle något utlalande, som kunde nses innefatta förbindelse för belaget att, äfven om Handlanden Franck genast af ter det han lemnat sin befattning hos bolaget komme att, på sätt sedermera skatafträda såsom ägont för med belaget löflande varugare, bevilja finnan någon godt centsse utöfver det belopp, hvartill firman Hain. Ruuski i 6o på grund af lagreberättigad; att förman, hvars uppstig ningstid af fjorton dagar utgått den 1. Oktober 1901, således icke egt någon rätt ett brukna sig provision å de 83536 mark 11/94 penni, som utgjorde försäljningsseiset för af belaget under tiden från sistnämnde dag till årets slut genom anhu ägenter företräde vara; att finnan än mindre ejt rätt att räkna sig till ala puovision å de 55583 mark 60 penni, som utgjorde priset för varor, hvilra blifvit företräde direkte utan förmedling af ägenter, enär finnan för sådana utan dess medverkan verkstälda försäljningar utdrig utlofvats någon provision; 4o faman Rein. Reincka, 6o, ehuru den iklädt sig daleridare för varor 272
som levernats till finnan A. Manninen 6o, uraktlåtit att i sin kontokunnakning godtgöra bolaget för de 2,66, mark 39 penni detsamma förlorat på handeln med fäman A. Manninen & Co, hvarjemte i kontokurantens kreditida utelinnats afselaget till finnan Kuni. Reincko & 6o den 22. Januari 1902 guldna 1000 mark; samt att bolaget, under traktande af anmärkta omständigheter och sålunda med beräknande af provision åt förman å ett försälningsbelopp af 61,842 mark 26 penni, upprättat en kontokuranträkning, utvisande förmanHenr. Reincke & 6o till godo ett sälde af 1690 mark af penni, på hvilket belopp finnan emellertid icke egde gömanspråk innan det visade sig, huruvida betalning verkligen inflöte för tills vidare ännu oguldna Jakterar. Och var belaget, i anseende till hvad detsamma anfört, anhållit, att den mot belaget ut jorda talan måtte såsom dels obefogad dels i förlid väckt förkastas. I anledning af svaromålet har faman Niemi. Reineko & 6o anmärkt. bland annat, att firman icke iklädt sig klander för bolagets varakverens till finnan A Manninen & 6o samt att bolaget utan firman Reinr. Reincker Gusbörande träffat slutlig öfverenskommelse angående försäljning af förman A. Manunens & 6o varulager och förmedelst af ragt sig derutinnan alla anspråk mot finnan Kiinr. Reineko & 6o. Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides anhållit om ersättning för rättegångskostnaden, här medelst utslag den 22. November 1902 i saken utlåtit sig; och som Ingeniören Ponner uti omförmälda till Handlanden Tranck aflåtna by, hvari Denna uppsagt Handlanden Franck från genardagen turen för vämnda bolag, tillika meddelat, att Kanck skulle tillgodoberäknas provisioner nu allt hvad Hyvinge Yllespinnen Wäfveri Aktiebolag dinkte försålde under tiden från den 1 Oktober till den 1 December sagda år samt detta uttahunde måste anses för belaget lindande och, med afseende å den offattning åttulandet erhållit, icke kunde tolhus nnorlunda än att Handlanden Franck 273
under nämnda tid fortfarande vore i åtnjutande af samma förmåner som den intills, alltså och då de Tranck tillkommande provisioner förty borde beräknas för bolagets hela försäljning samt den af honom i målet inlemnade kontokurant beträffande deri upptagne provision belopp således vore riktig, men Handlanden Fianck å andra sidan, enär utedt vore att han åtagit sig delnare för finnan A. Manninen & Co gentemot Hyvinge Yllespinnari & Wäfveri ektiebolag samt Tranck icke styrkt nyhafva blifvit fri den honom på grund deraf åliggande ansvarigheten, borde påföras belagets förlust å nyssbemälde firma med tvåtusen sexhundra sextiosex mark trettionio penni, ålade Rådstufvurätten Hyvinge Yllespinni i Wäfveri Aktiebolag att emot qvitto till Handlanden Fransk, i hans ofvannämnda egenskap, genast utgifva det belopp af niotusen femhundra tjugufyra mark ja rationio penni belaget enligt förberörda kontokunnat vore finnan KamReincke & 6o skildigt, efter afdrag by mindre nästnämnda tvåtusen sexhunla sextiosex mark trettionio penni, ände ttusen mark, som belaget jemlikt före kett qvitte den 22 Januari 1902 utbeta lat åt firman, eller således femtusen åttahundra femtioåtta mark tio penni med fem procents årlig ränta derå från lagsökningsdagen den 19 Mars 1902 tills full liqvid skedde; men med afrande derå att finnan Mann. Reincka ln talan icke i dess helhet godkänts, qvittades kostnaderna i målet parterne emellan. Hofvitten, under hvars pröfning partene ömsesides i vädeväg dragit saken, har medelst dom den 19 Oktober 1904 deri yttrat sig och funnit förnan Keini. Reineko & 6o icke hafva infört skäl till ändring i Rådstref wittens utslag. Vidkommande Hovin ge Yllespinneri & Wäfveri Aktiebolags andringsansökning ansåg Hofrätten i likhet med Rådstufvurätten, Ingeniören Dennes omförmälda, i hans egenskap af belagets verkstälrande direktor uti bref till Hand274