Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
josta tilasta sittemmin, Antti Tomtin kuoltua 3. päivänä Toukokuuta 1900, toinen puoli oli myyty pakkohuuto kaupalla 12. päivänä senjälkeistä Marraskuuta; ja koska Antti Tontin oikeudenomistajat ja Martti Tontti siten yhteisesti jäivät omistamaan neljänneksen tilasta, mutta Antti Pontin leski Ida Maria Hoffrin, joka hänen ja Antti Tontin ainoan rintaperillisen, heidän tyttärensä Anna Hilja Tontin kuoltua 12. päivänä Marraskuuta 1903 oli joutunut Antti Tontin aikanaan omistaman tilanosan omistajaksi, oli Mikko Kursille myynyt koko talonneljänneksen, on Martti Tontti, ilmoittaen että irtaimiston jako Antti Tonttivainajan oikeudenomistajain ja Murtti Tontin kesken oli tapahtunut 9 päivänä Tammikuuta 1901., vaatinut, että Ida Maria Hoffrén ja Mikko Kurri velvoitettaisiin jakoon antamaan sanottu talonneljännesAsiasta kuulustettuina, ovat Ida Maria Hoffrén ja Mikko Kurri vastustaneet kannetta sillä perusteella, että Martti Tontin alkuaan omistama puoli hänen ja Antti Tontin yhteisesti ostamasta talonpuoliskosta oli edellämainitussa huutokaupassa myyty Martti Tontin yksityisten velkojen suorittamiseksi Sittenkun Talollista Wille Kiiveriä, jonka kanssa Ida Maria Hoffrin riidan aikana oli mennyt naimisiin, myös oli kuulustettu asiasta sekä Juho Karri, ilmoittaen yhdessä veljensä Mikko Kurrin kanssa ostaneensa puheenalaisen talonosan Ida Maria Hoffrinilta, oli yhtynyt Ida Maria Hoffrénin ja Mikko Kurrin vastineeseen, on Kihlakunnanoikeus 15. päivänä Huhtikuuta 1905 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Ida Maria Hoffrénin neljänkymmenen markan sakon uhalla kolmen kuukauden kuluessa siitä, kuin Kihlakunnanoikeuden päätös oli saanut lain voiman, luovuttamaan kysymyksessä olevan talonneljänneksen sellai421
seen lailliseen jakoon, että Martti Tortin osuus siitä hänelle eroitettaisiin. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mikko ja Juho Kurri olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 29. päivänä Helmikuuta 1708. katsonut toteensaatetuksi, että, sittenkun Antti ja Martti Tantti 30. päivänä Tammikuuta 1877 yhteisesti olivat perinnöksi ostaneet puolen talosta No 7. Weijulan kylässä, Martti Tontin omistama puoli tuosta talonpuoliskosta oli tullut ulosmitatuksi ja julkisella pakkohuutokaupalla 12 päivänä Marraskuuta 1900 myydyksi, jonka tähden ja kun Martti Tontti ei ollut näyttänyt omistuksensa saaneensa mitään osaa Antti Tontille perinnöksiaston nojalla kuuluneesta ja perinnön kautta Ida Maria Köffrinille joutuneesta sekä viimeksimaini tun sittemmin Mikko ja Juho Kurrille myymästä puolesta puheena olevaa talonpuoliskoa, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on kyljännyt Martti Toutin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Martti Tontti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Mikko ja Juho Kurri ovat säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Martti Tontti ole esiintuonut syytä muut, taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Martti Tontti suorittamaan Mikko ja Juho Kurrille heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julins Nummelin Edvard Pardani Edan klander. A. N. W. huunnan 1al. Vinqvist A. W. Gransbom. E. Thesleff
Helmikuun 17 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Vaasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Taavetti Honkonen, Saarijärven pitäjän Honkolan kylästä, on hakijana sekä Jyväskylän kaupungissa toimiva Joh. Parviainen Osakeyhtiö vastaa. jana: Annettu Oikeusosastossa 17 päivänä Helmikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Toiminimen Joh. Parviaisen ja Taavetti Honkosen välillä oli 25 päivänä Huhtikuuta 1904 tehty kirjullinen kontrahti, jossa Taavetti Honkonen sitoutui samän vuoden keväänä, heti jäan lähtiessä viivytyksettä toimittamaan kaikki toiminimen Kangashäkin joen ja väylän rannoilla olevat tukkipuut ja hengat alas Kuhnamenjärven Pohjois Päijänteen lauttausyhdistyksen vastaan. otettaviksi ennen 1 päivää senjälkeistä Läsnä: J. N. - G. W. - E. P. - A. G. No 247. Pag 67. R. D. 1908.
Kesäkuuta kahdenkymmenenkolmen pennin maksua vastaan jokaisesta sanotulle lauttausyhdistykselle toimitetusta puuta, ja oli tuossa kontrahdissa myös määrätty, että toiminimen tuli lauttaamista varten hankkia Taavetti Honkoselle varppi ankkuri ja sata keksiä, jota vastoin Honkosen tuli itse pitää huolta muista tarpeellisista vittokaluista. Saarijärven ja Uuraisten pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on toiminimi sittemmin lausunut, että Taavetti Honkonen oli jättänyt täyttämättä mitä hän edellä kerrotussa kontrahdissa oli ottanut toimekseen, ja että kontrahdissa mainitut tukki ruut ja hongut, luvultaan yhteensä kaksikymmentäyhdeksäntuhatta yhdeksänsataa kuusikymmentäkolme kappaletta, siitä syystä olivat olleet rähällä jäädä tuona lauttauskantena perille toimittamatta; ja kun toiminimen niin ollen, velastuakseen siitä vahingosta, joka tuossa tapauksessa olisi Taavetti Honkosen laiminlyönnistä sille hoitunut, oli täytynyt, siitä ilmoitettuaan Honkoselle 22 päivänä Kesäkuuta 1904, itsensä ryhtyä toimittamaan puheenalainen lauttaus loppuun, on toiminimi, koska tämä lauttaus, syystä että vesi silloin jo oli melkoisessa määrässä laskenut ja lauttaamistyötä oli täytynyt suuresti jouduttaa, oli tullut toiminimelle maksamaan yhdeksäntuhatta kaksikymmentäkuusi markkaa kaksikymmentäviisi penniä eli kaksituhatta yksisata kolmekymmentäneljä markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä yli sen, minkä Taavetti Honkonen ylläkerrotun laskuperusteen mukaan olisi ollut toiminimeltä saapa samasta työstä, vaatinut, että Taavetti Henkinen velvoitettaisiin suorittamaan toiminimelle äskenmainittu rahamäärä korkoineen. Asiasta kuulustettuna, on Taavetti Honkonen väittänyt, ettei puheenalaisessa kontrahdissa löytyvä ajanniääräys ollut häntä sitova, koska se oli tehty sillä edellytyksellä että jäiden lähtö sinä vuonna tapahtuisi kohta kontrahdinteen jälkeen, mutta jäät eli144
vatkin lähteneet vasta kolmea viikkoa myöhemmin; että kovat vastatuulet oli, vat koko ajan viivyttäneet lauttaamista niin että oli ollut mahdotonta saattaa se loppuun määräajan kuluessa; ettei toiminimi ollut sitoumuksensa mukaan hankkinut Honkoselle kunnollista varppia, mikä seikka myös oli hidastanut vittoa, jonka Honkonen siitä huolimatta jo oli suurimmaksi osaksi toimittanut, kun toiminimi eroitti hänet työstä, sekä että toiminimen ilmoittamat kustannukset olivat olleet suurem mat, kuin mitä työ olisi vaatinut; ja on Taavetti Konkonen näistä syistä sekä huomauttaen, ettei toiminimi ollut edes väittänytkään kärsineensä mitään vahinkoa sen kautta, ettei lauttausta oltu sautettu loppuun ennen 1 päivää Kesäkuuta 1904, vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat anoneet kervausta oikeudenkiyntikulungeistaan, on päätöksessä 10 päivänä Maaliskuuta 1906 mainitsemillaan perusteilla hyljännyt toiminimen jutussa ajaman kanteen, mutta asian laatuun nähden kuitannut oikeudenkäyntikulungit asianosaisten välilläHovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä toiminimi Joh. Parviainen että Taavetti Honkonen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 31 päivänä Tammi kuuta 1908 antanut lausuntonsa asiasta; ja koskei Taavetti Honkonen ollut täyttänyt mitä hän puheenalaisessa kontrahdissa oli ottanut toimekseen eikä myöskään ollut toteuttanut niitä asianhääröja, jotka hän oli esiintuonut puolustuksekseen, sentähden ja kun Honkenen ei ollut näyttänyt sitä laskua, johon toiminimi oli perustanut vaatimuksensa, vääräksi talliian korkeaksi, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Taavetti Honkosen kuittia vastaan maksamaan toiminimelle Joh. Parviaiselle kaksituhatta yksisata kolmekymmentäneljä markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä ynnä viiden prosentin vuotuisen koron niistä, lukien 24 päivästä Syyskuuta 1904, jolloin haaste asiassa Taavetti Honkoselle toimitettiin, kuin myös kuraa145
maan toiminimelle sen oikeudenkäyntikustannukset Kihlakunnanoikeudessa kuudella sadalla ja Hovioikeudessa seitsemälläkymmenelläviidellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Taavetti Honkonen anonut muutosta, minkä jälkeen Joh. Parviainen Osakeyhtiö, jolle sillä välin toiminimen Joh. Parviaisen liike oli siirtynyt on säädetyssä järjestyksessä vastannut Taavetti Honkosen muutoksenhakemukseen. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Taavetti Henkonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; minkä ohessa Taavetti Honkönen velvoitetaan suorittamaan Joh. Parviainen Osakeyhtiölle, sillä jutun varksi täällä olliiden kulunkien korvauksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattukoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julris Ummelin Edvard Padani. C. Winkman A. W. Granström. E. Thesleff Helmikuun 19. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Kuopion kaupungissa asuva entinen Kansakoulun opettaja Vilhelm Kukkonen, vaimon sa Maria Stiina Kukkosen edusmiehenä, on hakijana sekä Talollisen leski Hilda Immonen, Joroisten pitäjän Joroisniemen kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 19. päivänä Helmikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Leppävirran pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Vilhelm Kukkonen lausunut, että sittenkun Talollinen Risto Konttinen, äsken sanotun pitäjän Paukarlahden kylästä, oli kuollut, jättäen jälkeensä neljä rintaperillistä, joista tytär Hilda oli ollut naimisissa vuonna 1904 kuolleen Talollisen Anshelm Immosen kans sa ja tytär Maria Stiina avioliitossa WilLäsnä: JW - E. P - A. G. (E. Th. 146 No 251. Pag 58. R. D. 1908.
helm Kukkosen kanssa, olivat Risto Konttis-vainajan perilliset 20. päivänä Tammikuuta 1888. tehdyllä välikirjalla luovuttaneet Kauppahuoneelle Paul Wahl 50 oikeuden kahden vuoden ajalla sanotusta päivästä lukien hakkinut taa ja poisvedättää kaikki mainittujen perillisten Paukarlahden kylässä yhteisesti omistaman Kuorisen verotalon No 16. metsässä kasvavat sahatukiksi kelpaavat petäjä - ja kuusipuut, mitkä kahdenkymmenenkolmen jalan pitkinä täyttivät, latvasta läpimitäten, vähintäin yhdeksän tuumaa, hintaa vastaan, joka oli ollut luettava välikirjassa tarkemmin mainittujen laskelmaperusteiden mukaan; minkä jälkeen ja Tuorisen talon sillä välin 4. päivänä Heinäkuuta 1888. Risto Konttisen jälkeen toimitetussa perinnönjaossa jouduttua Hilda Immosen omaksi, Anshelm Immonen oli 20. päivänä Maaliskuuta 1889. päivätyssä kirjoituksessa, jonka olivat allekirjoittaneet, paitsi muut Risto Konttisen perilliset, Anshelm Immonen sekä Vilhelm Kukkosen puolesta, hänen kuitenkaan siitä tietämättä, eräs Joh. Koikkalainen, vapauttanut Kauppahuoneen Paul Wahl & Co sen jälkeen enää ottamasta puita puheeksi tullees ta metsästä; ja koska tämän menettelyn johdosta Kuorisen talon metsään, kuten Vilhelm Kukkosen Syys- ja Marraskuulla 1903. toimituttamissa katselmuksissa ja arvioissa oli käynyt selville, oli jäänyt isompi määrä mainitulle kauppahuoneelle myytyjä puita, joiden arvo edelläkerrotussa välikirjassa sovitun hinnan mukaan teki 5,457. markkaa 28. penniä, sekä nuo puut tai niiden arvo ilmeisesti kuuluivat Risto Konttis-vainajan perillisille yhteisesti, huolimatta siitä että Kuorisen talo myöhemmin oli joutunut Anshelm ja Hilda Immosen haltuun, on Vilhelm Kukkonen, turvautuen sen ohessa Risto Konttis-vainajan perillisten kesken 7. päivänä Heinäkuuta 1902. kirjallisesti tapahtuneeseen tilintekoon, jossa Vuorisen talon metsäkuupasta johtuneet kysymykset nimenomaan oli jätetty vastaiseksi, vaatinut, 147
että Hilda Immonen velvoitettaisiin suorittamaan Vilhelm Kukkoselle neljäs osa ennenmainitusta rahamäärästä eli tuhat kolmesataa kuusi kymmentäneljä markkaa kolmekymmentäkaksi penniä. Asiasta kuulustettuna, on Hilda Immonen muun muassa huomauttanut, että toimituskirjassa 7. päivältä Heinäkuuta 1902. viitatusta metsäkaupasta ei oltu tarkoitettu sanoa muuta tahi enempää kuin että lopputili kauppahinnasta oli jääpä riippuvaksi kunnes Kauppahuoneelta Paul Wahl & SS 6o saataisiin täydellinen konttokurantti; ja kun Hilda Immonen sitä paitsi ei voinut antaa mitään arvoa Vilhelm Kukkosen toimituttamille katselmuksille, joihin Anshelm Immostu ei oltu edes kutsuttu, on Hilda Immonen vastustunut kannetta. Kihlakunnanoikeus on päätöksessä 10. päivänä Huhtikuuta 1905. mainitsemillään perusteilla velvoittanut Hilda Immosen suorittamaan Vilhelm Kukkoselle vaatimansa tuhat kolme sataa kuusikymmentäneljä markkaa kolmekymmentäkaksi penniä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Hilda Immonen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 15. päivänä Helmikuuta 1908. katsonut toteennäytetyksi, että Risto Konttis-vainajan perilliset 7. päivänä Heinäkuuta 1902. tosen olivat määränneet että, jos Kauppahuoneen Paul Wahl & Co annettuvasta konttokurantista kävisi selville, että joku osa kauppahuoneen puheenalaisen kontrahdin mukaan hakkuuttamien puiden hinnasta vielä oli maksamatta, tuo hinnanjäännös oli jaettava peranosakasten kesken, mutta lopullisesti sopineet kaikki muut pesäyhteydestä johtuvat välityksensä; jonka tähden ja koska Vilhelm Kukkonen asian näin ollen oli katsottava luopuneen hänellä ehkä olleesta oikeudesta saada korvausta Anshelm Imnosen huostaan jääneestä metsästä, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Vilhelm 148
Kukkosen asiassa ajamaen kanteen Hovioikeuden tuomioon on Vilhelm Kukkonen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Vilhelm Kukkonen ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Juho Nummelmi E. Winkman Juho Nummelmi E. Winkman Edvard Pardani. A. W. Granström. Edvard Pardani. E. Thesleff. Helmikuun 19. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Talollinen Antti Pöhö, Jääsken pitäjän Ahvolan kylästä, on hakijana ja Talollinen Juhana Arponen, sanotun pitäjän Lottolan kylästä, tulomatta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 19. päivänä Helmikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: "Wiipurin läänin Kuvernöörinvirastossa ja, asia lykättyä riitaisena Oikeuteen, Jääspön pitäjän käräjkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juhana Arponen vaatinut, että Antti Pöhö, joka 16 päivänä Helmikuuta 1904 maksuksi Juhana Arposen Kietokoulunopettajalle Pietari Kausalle myymän rakennuksen suorittamattomasta kauppahinnasta oli Juhana Arposelle antanut neljänsadan markan suuruisen velkakirSäsnä: R. A. B. H.G.S. C. J. F. F - C. A-S. JU. S. 17: 252. Pag 56. R. D. 1908.
jan, velvoitettaisiin maksamaan Juhana Aiposelle tuon velkakirjan jäännös kolmesataa kaksikymmentäkuusi markkaa neljäkymmentäviisi penniä korkoineen, minkä ohessa Juhana Arponen on anonut korvausta hänellä sekä Kuvernöörinvirastossa että Kihlakunnanoikeudessa asiasta omaista kustannuksista Antti Pöhön vastustettua kannettu ja pyydettyä korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan, on Kihlakunnanoikeus, kuulustettuaan asiasta Pietari Kuusaakin, 2 päivänä Toukokuuta 1905. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Juhana Arponen, myytyänsä Pietari Kuusalle rakennuksen kahdeksansadan markan hinnasta ja saatuansa osan siitä, oli jäännöskinnan suorittamisen vakuudeksi Antti Pöhöltä saanut puheenalaisen velkakirjan, josta Juhana Arponen ei ollut vaittänytkään Pöholle antaneensa muuta vastiketta, minkä vuoksi ja kun rakennuksen hinta Juhana Arposen antaman kuitin mukaan oli täysin suoritettu, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Juhana Arposen kanteen, jonka ohessa Juhana Arponen velvoitettiin maksamaan Antti Pöhölle, paitsi Kuvernöörinviraston hänelle mäaräämää palkkiota kahdeksaa markkaa, korvaukseksi Antti Töhön kustannuksista Kihlakunnanoikeudessa kuusi markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juhana Arponen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 8 päivänä Helmikuuta 1908 antanut lausuntonsa asiasta; ja koskei Antti Pöhö vastoin Juhana Arposen kieltoa ollut toteennäyttänyt, että kysymyksessä oleva velkakirja oli annettu ainoastaan lailliseksi takaukseksi Pietari Kuusan edellämainitusta velasta Juhana Aroselle, vaan asiassa päin vastoin oli selville käynyt, että Antti Pöhöoli antanut sanotun velkakirjan Juhana Arposelle maksuna Pietari Kuusan velasta, sentähden ja kun 150
ei Antti Pöhö myöskään ollut näyttänyt lunastanansa tuota sitoumustansa ennen oikeudenkäynnin alkua, on Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, vapautta nut Juhana Arposen suorittamasta Kihlakunnanoikeuden Antti Pöhölle määrämiä palkkioita sekä velvoit tanut Antti Pöhön korvaamaan Juhana Arposelle hänellä Kuvernöörinvirastossa asian vuoksi olleet kustannukset seitsemälläkymmenelläkahdeksalla markalla yhdeksälläkymmenellä pennillä ja hänen kulunkinsa Kihlakunnanoikeudessa kuudellakymmenellä markalla. Näin oikaistuna jäi Kihlakunnanoikeuden päätös muuten, eli mikäli sen kautta Juhana Arposen muu vaatimus oli hyljätty, pysyväiseksi. Hovioikeuden tuomioon on Antti Pökö anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska siinä on käynyt selville, että Antti Pöhö on antanut puheenalaisen velkakirjan Juhana Arposelle maksuksi Pietari Kuusan edelläsänotusta velasta, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen loppupäätelmän, johon Hovioikeus ylempänä mainitussa tuomiossaan on asiasta johtunut, muun puolesta paitsi että Antti Pöhö, kun hän on näyttänyt suorittaneensa tuon sitoumuksensa ennen asian vireille panomista Kihlakunnanoikeudessa, vapautetaan maksamasta Hovioikeuden Juhana Arposelle määräämää korvausta hänellä Kihlakunnanoikeudessa asiassa olleista kulungeista, kuuttakymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bmme. C. J. Tingren. Ettola klander  1. Henr. Enemar: Paul Kungvist Uno Strömsten. 151
Helmikuun 20 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Nurmeksen pitäjän Savikylän kylässä asuva Talollinen Edvard Hiltunen on hakijana sekä Talollinen Juho Kortelainen, Juvan pitäjän Vuokon kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 20 päivänä Helmikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Edvard Hiltuselle toimitetun huas teen nojalla on Juho Kortilainen Nurmeksen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Juho Kortilainen Marraskuussa vuonna 1901 oli myynyt Edvard Hiltuselle hevosen neljänsadan kahdenkymmenen viiden markan hinnasta, minkä Hittu nen oli sitoutunut kuittaamaan Juho Kortelaisen 2 päivänä Lokakuuta 1900 Edvard Hiltuselle tunnustamaan Särnä: R.t. V. H. S. - C. J. T. -  C. A. - R. B. U. S. 152 No 266. Pag. 104. R. D. 1908.
tuhannen kolmensadan kolmenkymmenenviiden markan suuruiseen velkakirjaan, mutta että Edvard Hiltunen sittemmin oli, täyttämättä tuota sitoumustaan, Juho Kortilaiselta ulos hakenut sanotun velkakirjan maksamatta. olevan sisällön, vaikkei Hiltunen silloin nää velkakirjan perusteella, jos hevosen hinta olisi huomioon otettu, ollut oleet mitään Kortelaiselta saamassa; ja on Juho Kortelainen sen vuoksi vaatinut että Edvard Hiltunen velvoitettaisiin sutrittamaan hänelle yllämainitut neljasataa kaksikymmentäviisi markkaa korkoineen. Edvard Hiltusen vastustettua kan. netta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulun geistaan, 10 päivänä Lokakuuta 1905 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt kanteen, niinkä ohessa Juho Kortilainen velvoitettiin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Edvard Hiltuselle hänen oikeudenkäyntikustannuksensa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Kortelainen oli vetoamalla saattanut jutun, n tuomiossa 7 päivänä Maaliskuuta 1908. antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Edvard Hiltunen, joka, ostettuaan Marraskuussa vuonna 1901 Juho Kortelaiselta puheena olevan hevosen neljänsadan kahden kymmenenviiden markan hinnasta, oli sitoutunut kuittaamaan hevosen hinnan ylläkerrottuun Juho Kortilaisen antamaan velkakirjaan ei ollut näyttänyt osaksikaan täyttäneensä tätä sitoumustaan, sekä sanottu hinta siis kokonaisuudessaan oli jäänyt Juho Kortilaiselle maksamatta en Hevioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Edvard Hiltusen kuitin saadessaan suorittamaan Juho Kortelaiselle neljäsataa kaksikymmentäviisi markkaa kuuden prosentin vuotuisen koron kanssa 1 päivästä Joulukuuta 1901, minkä ohessa Edvard Hiltusen tuli sadalla viidelläkymmenellä markalla korvata Juho Kortelaiselle hänellä Kihlakunnanoikeudessa asian vuoksi olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Edvard 153
Hiltunen anonut muutosta perustelmalta, jonka kaksoiskappaleen Juho Kortelainen on täältä perinyt, hänen kuitenkaan vastaamatta asiaan. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Edvard Hiltunen ole esiintuonut syytä muuttaa, Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velmitetaan Edvard Hiltunen suorittamaan Juho Kortelaiselle maksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota, kaksikymmentäkaksi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde. - 1.0000. hiellanR. A. Bonde. - 1.0000. hiellanC. J. Timgren. Valttungirstr. Eelolan Glander. Uno Strömsten. Helmikuun 22. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Liikemies Juho Niukkanen, Kirvun pitäjän Kirven kylästii, on hakijana sekä Agronoo mi Emil Löfgren ja Merikapteeni Ossian Rönnberg, Pyhäjärven pitäjästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Helmikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itselleen eittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistii, mikäli nyt on kysymyksesjä, saanut tietää seuraavaa: Juho Nuukkaselle toimitetun hausteen nojalla ovat Agronoomi Löfgren ja Merikarteeni Rönneberg, Kirvun pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Juho Niukkanen ja Räisälän pitäjässä asuva Maanviljelijä Matti Läheniemi olivat yhteisesti harjoittamaansa puutavaralickettä varten välikirjalla 20. päivältä Kesäkuuta 1904. kolmen kuukauden ajaksi lukien sanotusta päivästä, 500. ruplan Läsnä: H. S. - J. F - C. A - K. . A. S. 154 No 270. Pag. 159. R.D. 1908.