Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
från Hamberg till Nederlanden hämtade fullgjorts, förkarlat Svanljungs talan. för hvarutom emellagning och upplägg, landlanden Svanljungs anspråk på belaget genast utgifva nio procents gulden hemmanen år 1902. skulle förkommit, har belaget genast utgifva nio procents julken sommaren år 1902 skulle förkommit, har skillings mynt mynt efter vid delal Rädstufvurätten, emedan Transjung emelskillings mynt mynt efter vid delal Rädstufvurätten, emedan Transjung emelskillings mystekt mynt efter vid delal skuldefverätten, emedan Transjung emeloch tvåhundra trettio sex mark tjugufem de styrka, att penni jämte fem procents ränta å dessa belopp från rättegångens början den 28 Maj 1907 tills full likvid skedde. Wid kommande sedan Handlanden Svantjugs talan om utbekommande af mätt ning för brukt inlepade här Rådstufvurätten, enär Svanljung enligt entepartill af den 12. Februari 1906. icke befruktat nå got visst belaget tillhörigt angfintyg, samt belaget, som jemlikt urkprartiet varit brättigadt att, då derjemål med lastens er hållande befarades, annullera sin anmälan om ängfartiget Kjarmio och låta frambefordra lasten senare efter eget väl, inom utsatt tid afhämtat det öfverenskomna oauparliet, äfvensom Svanljung emot tagit detsamma utan protest och sålunda godkänt det rätt, hvarpå eertepartiet 197 borti komit samt till mark i ersättning denna del af saken. Beträffande åbening i nästingde stad, att emot hvitto ra gälltgörelse för det parti tomarlag, som ningstiden gällande å vista emellan taget lasten utan all ens gilta pärtä, men dre styrka, att han därvid skulle procents rat i anledning af bristande utlösning, samt således antagas måste att han ling utbekommit allt hvad honom en ligt konnässementet tillbort, jämväl härutinnan underkänt Svanljungs talan. Hvad slutligen anginge Hand landen Svanljungs yrkande på ersätt ning för förenämnde två draghjul, så och då Svanljung icke genom företeende af kenniisement eller annorledes styrkt, att uti ängfärtyget Trej skulle intagits flere kollyn markingeds än från sagde angfärtyg utlevats, vardt Svanbergs än språk äfven i denna del förkastadt och lades Handlanden Svanljung att med rehundra mark owalla Wasa Nordsjö Angbets Aktiebolag dess rättegångsom ralder samt att till Tuckonnuln Leonard
Ceder och Handlanden Carl Viktor Lahti nen, i ersättning för det de såsom sakkomnige biträdt Rätten, betala sextio mark åt hvardera. Hopallen, under hvars pröfning Handlanden Svanljung i vadeväg drag get målet, har genom dom den 12 Maj 1908. fastställt Rådstufverättens utslag, hvarhos Svanljung ålagts att med sjuttio fem mark ersätta Wasa Nordsjö Ängböts Aktiebolag dess hos Hofrätten i saken hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Handlanden Svanljung sökt ändring medels deduk tion, hvilken Wasa Nordsjö Ångbåts Aktiebolag i föreskrifven ordning bemätt Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Svanljung icke hafva anfört skat till ändring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken alltså skall för blifva, jämte det Handlanden Spanljung ålägges att med åttio mark godtgöra Wasa Nordsjö Ångböts Aktilbolag dess härstädes i målet hafda umgälder. Det alle, som vederbör, till Ossian Karsten 198 sterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Bonde. C. J. Tingren. asiakijander. A. Henr. InlellanCarl. Kungårdt
Den 5 Mars 1909. Kejserliga Senatensson Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling från Alo Hofrätt inkommet fordrings mal emellan aflidne Sandthushålla ren Fredrik Waldemar Börlunds änka Augusta Börlund, från Bergå stad sökande, samt Ägronomen Fredrik Bårlund, från Pyttis socken, uteblifven warande: Gifven uti Justiliedoparte mentet den 5. Mars 1909. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af lem inhämtat följande: Sedan Agronomen Kärlund, som varit förordnad till förmyndare för sin renLandthushållaren Karlund och Augusta Börlund, öfver handhafvandet af sagra förmynderskap i Mars månad år 1899. afgifvit redovisning, slutande sig å 24578 mark 59. penni Agronomen Finland till gelo, samt Häradsrätten i Tyttis och Kymmene socknars tingslag medels tvenne utslag af den 4 och 5 Maj 1899, hvilka edesmera vunnit laga kraft, förklarat, förstsagde dag Augusta Burlund och den 5 Maj Landthushållaren Pårhund jan R. B. - 1.S. - 67 1/3 - 61. W. R. 6. R. 199: 343. No 343. Pag. 199. R. D. 1908.
berättigade att själfva handhafva vården om sig och sin egendom, hade makarne Karlund genom sistnämnde dag utfärdad förskrifning utfäst sig all, på grund af förberörda redovisning, till Agronomen Karlund betala 24,000 mark jemte fem procents ränta; derå Häradsrätten med makarne Rädunds samtycke den 9 December 1899 fastställt inteckning uti dem för liden tillhöriga halfva Björklöf eller deri skattehemman No 3 i Heinlaks by af Pylles socken Agrenomen Birlund till säkerhet för återgäldandet af omförmälda för skrifnings innehåll jämte ränta. Efter det Landthushållaren Börlund den 16 Juni 1900 upplåtit sitt bo till han kurs samt Augusta Rärlund utliku anhållet om förkillnad och rätt att undanta ga särskild lösegendom äfvensom Landt hushållaren Karlund den 15 därpeföljande November aflidit, har Augusta Börtund i konkursmålet motsagt utdömandet af Agronomen Bertunels ofvanberörda för dran på sådan grund att icke något af skuldsedelns innehåll kommit må karne Rädund till godo samt att Landthushållaren Kärlund vid tiden för förskrifningens utfärdande stätt under omynderskap och utslaget om Augusta Karlunds myndigförklarande då ännu ej åkommit laga kraft; därå Härads rätten genom den 15 Januari 1901 i konunmålet afkunnad dom tillagt Agrono men Karlund förenämnda 24,000 mark med lem procents årlig ränta från den 5 Maj 1899 att utgå med förmånsrätt ur värdet af omförmälda fastighet, hvarhos Häradsrätson, med bifall till Augusta Barlunds anhållan om undantagsförmån och boskillnad, lerklarat att Augusta Karlund ej vore riktig att med sin egendom ansvara för gäld, som af hennes man under äktenkapet gjorts, såframt hon ej lika med man ren sig till betalning däraf forhunlet eller gälden annars enligt lag såsom hennes gäld borde anses. Sedan Agronomen Börlund å sin frågavarande fordran från konkursboel uppburit den 14 December 1901 af den intecknade fastighetens försäljningspris 11,896 mark 50 penni och sedermera i dervidend 2363 mark 69 penni, hvadan å Agrono 200
men Käglunds tillgodohafvande återställ 11,143 mark 14 penni jämte fem procents ränta därå från den 6 Juli 1900, samt Magistraten i Borgå medels den 15 Juni 1903 meddelad resolution, vid hvilken Hofrätten genom utslag den 14 derpåföljande December låtit bero, afslagit Agronomen Börlunds anhållan att konkursdomen, såvidt anginge antydda obetalda del af sagda för dran, måtte bringas till verkställighet emot Augusta Bärlund, har Agrenomen Warlund, efter stämning å Augusta Börlund, vid Rådstufvurätten i Borgå yrkat att, emedan Augusta Börlund jämte Landthushållaren Rånlund iklädt sig betalningsskyldighet för innehållet af omförmälda skuldsedel samt hon förty, jemlikt konkursdomen och lagen om makars egendoms och gäldsförhållanden, gifven den 15 April 1889. vore pliktig att med sin gendom ansvara för emordade gäld, till gusta Rärlund blefve ålagd att till Ågre nomen Karlund utgifva 11/143 mark 14 penni jämte ränta. I saken hörd, har Augusta Bårlund anmärkt att förenämnda konkursdom uti ifrågakomna afseende icke hade nå gon rättsverkan emot henne samt på panderkrifna af Augusta Börlund mot Agronomen Börlunds fordran i konkursmålet anförda skäl emotrell käromålets förkastande, hvarhos Augusta Börlund gjort anspråk på godtgörelse för una rättegångskostnader. Härä har Rädstuparätten medels den 30 Januari 1905 afkunnadt utslag utlåtit sig i saken; och alldenstund Augusta Parlund jämte Landthushållaren Karlund genom utfärdandet af ifrågavarande skuldsedel förbundet sig till betalning af densamma samt till säkerhet för kuldsedelns innehåll inteckning i makarre Ränlunds egendom blifvit fastställd ster det tiden för deras omyndighet till land utgått, fördenskull och då Angel da Karlund jemväl varit gäldenär i omordade konkurs samt Agronomen Rättunds fordran i konkursen blifvit till betalning utdömd och uti konkursdomen beträffande Augusta Kinnunels anhållan om undantagsförmän uttryck ligen utsagts, att dylik förmän skulle 201
Augusta Karlund beviljas för all den gäld, som af hennes man under äktenskapet blifvit gjord, såframt hon ej lika med honom till betalning däraf sig förbundet, har Rädstufvurätten, jämlikt 2. SS: 4. kap. i Lagen om makars egendomsoch gäldssörhållanden af den 15 April 1889, fastställt Ägronomen Börlunds socdran elfvaturen etthundrafyratiotre mark fjorton penni med fem procents årlig ränta därå från den 6 Juli 1900 att utgå ur Augusta Börlunds enskilda egendom. Hofrätten, under hvars pröfning Augusta Rärlund i väderäg dragit målet, har genom dom den 30 Maj 1908. fastställt Rådstufverättens utslag Uti Hofrättens dom har Augusta Bärlund sökt ändring. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Augusta Bårlund icke hafva anfört skäl till än dring i Hofrättens ofvanberörda dom, och hvilken förty skall förblifva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse TunOscar Karsten der. Kejserliga Senaten för Finland: R. A: Bom. C. J. Fingren. Aaakijander. A. Henr. Inlemnas. Carl. Kuqvist 202
Expedi timeren borde förnes med rygg Maaliskuun 6. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusju tussa, jossa Talollinen Juho Malinpoika Filpakka eli Kiviniemi Lupuan pitäjän kirkonkylästä, on hakijana sekä hänen poikansa sakinpoika Saarenpää, sanotus Oikeusosastossa 6. päivänä Maaliskuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itselseuraavaa: Rittenkun Juho Juhonpoika 5. päivänä Tammikuuta 1904. oli juoppion den lähden pantii holhunalaiseksi Kustaa Suarenpää, oli Kustaa Saarinpää Lapuan ja Nurmon pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnan oikeudessa anonut että, koska JuhaKipakan 2. päivänä Helmikuuta Sämän A. A. H. - H. B. - C. F. - (. 3. 3/16. 203 Pag. 221 R. W. 1908. Mäkitupalaisen Juho Juhonpojan holhooja Talollinen Kustaa Iita kylästä, vastaajana: Annettu len esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää ja hänen holhoojakseen määrätty No 349.
1993 Juha Juhonpojalle antama tuhannen kahdensadan markan suuminen velkakirja, joka oli kiinnitetty Juho Wilpukan omistamaan 1/48 manttaalia Ylihussilan taloa No 15. ylläsanotussa kirkonkylässä, eli KustaaSaarenpäälle luntamattomalla tavalla jouennut Juho Juhonpojan tallusta luo velkakirja julistettaisiin kuoleletuksi ja viisi sellainen annettavaksi, mutta sittemmin Juho Wilpukan ilmoitettua että mainittu velkakirja jo maksettuna oli annettu hänelle takaisin, vaatinut, tämän velvoittamista luomaan sen Kihlakunnanoikeuteen; ja olikin Juho Wilpakka Kihlakunnanoikeuden määräyksestä, 25. päivänä Marraskuuta 1904. Kihlakunnanoikeuteen toimittanut puheenalaisen velkakirjan, joka sitten Oikeudessa oli annettu Kutaa Saarenpäälle. Juho Vilpakalle toimitetun haasteen perusteella on Kustaa Saarenpää sittemmin Kihlakunnan oikeudessa lausunut, että kysymyksessä olevaan velkakirjaan, lasin oli videtty ristiviivat ja velkakirja, siihen merkittyjen kuittausten mukaan, makettu jo ennen Juho Juhonpojan asettamista holhunalaiseksi; mutta koska Juho Wilrakka, jonka Haasan läänin Kuvernööri, Kustaa Saarenpään hakemuksesta, oli kiellänyt oman maksuvelvollisuuden uhalla muille kuin Saarenpäälle suorittamasta velkakirjan sisältöä. saadessaan 18. laki 22 päivänä Helmikuuta 1904 tuon kiellen tiedoknen oli myöntänyt velan vielä olevon maksamatta on Kustaa Saaanpää katsonut sanotut ristivii vät ja kuittaukset, jälestäväin tokuistuunu, arvottomiksi sekä sen vuoksi, ilmoittaen että Juho Wilpakka eli velkakirjaa vastaan saanut ainoastaan tuhat kymmenen mark kaa, vaatinut että Juho Wilpackka velvoitettaisiin maksamaan Kustaa Saarenpäälle hänen holhoojantoi nesään viimemainittu rahamäärä ne kaksikymmentäyksi markkaa kuu204
sikymmentäseitsemän penniä, jotka Juho Wilpakka oli Juho Juhonpojan puolesta 29. päivänä Maaliskuuta 1903. suorittanut Talokas Matti Ojan perälle, tästä, kuitenkin poisluettua Asiasta kuulustettuna, on Juho Wilpuikka vastustanut kannetta, syystä että Juho Wilpakka ja vuon na 1903 oli täysiksi maksanut puheenalaisen velkakirjan sisällön ja se ennen riidan alkua ollut hänen hallussaan. Kihlakunnanoikeus, jossa asian osaiset molemmin puolin ovat pyyläneet korvausta oikeudenkäynti kulungeistaan on 30. päivänä Huhtikuuta 1906. julistamassaan päälöksessä mainitsemillean perusteillavelvoittanut Juho Vilpakun heti saadessaan takaisin kysymyksessä olevan velkakirjan, suorittamaan Kustaa Saarenpäälle tuhat kymme nen markkaa, siitä kumminkin vahennettyä Juho Vilpakan Juhon Juhonpojan puolesta Matti Ojanpojalle maksamat kaksikymmentäyksi markkaa kaksikymmentäseitsemän, oikeaslaan kuusikymmentäseitsemän penniä, sekä sitä paitsi sadalla markalla, korvaamaan Kustaa Saaren päälle hänen oikeudenkäyntikustan nuksensa, jonka ohessa Juho Wilpakla oikeutettiin eri oikeudenkäynnullä Kustaa Saarenpäältä tämän mainitussa toimessa vaatimaan mitä Juho Wilpakka voisi näyttää Juho Juhonpojan puolesta suorittaneensa Herioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Wilpakka oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 27. päivänä Kesäkuuta 1908 antanut lausuntonsa asiasta. ja koska Juho Wilpakan oli selvitetty niinhyvin tustaessaan 5. päivänä Tammikuuta 1904. Juho Juhonpoikaa tämän asettamista holhunalaiseksi koskevassa asiassa kuin myös edelläsanot tua maksuksettu 18 laki 22. päivä ja seurannulla Helmikuuta Juho Silmakalle tiedoksi annettuessa myöntaneen Juho Juhonpojan puheenalaisen velkakirjan nojalla omistaman 205
sikymmentäseitsemän penniä, jotka Juho Wilpakka oli Juha Juhonpojan puolesta 29 päivänä Maaliskuuta 1903. suorittanut Talokas Matti Ojan perälle, tästä kuitenkin poisluettua Asiasta kuulusteltuna, on Juho Wilpukku vastustanut kannetta, syyslä että Juho Wilpakka ja vuon na 1903 oli täysiksi maksanut puheenalaisen velkakirjan sisällön ja se ennen riidan alkua ollut hänen hallussaan. Kihlakunnanoikeus jossa asian osaiset molemmin puolin ovat pyylaneet korvausta oikeudenkäynti kulungeistaan, on 30. päivänä Huhlekuuta 1906. julistamassaan päälöksessä mainitsemuttuun perusteilla velvoittanut Juho Vilpakan heti saadessaan takaisin kysymyksessä olevan velkakirjan, suorittamaan Kustaa Saarenpäälle tuhat kymme nen markkaa siitä kumminkin vahennettyä Juho Vilpakan Jufo Juhonpojan puolesta Matti Ojanperille maksamat kaksikymmentäyksi markkaa kaksikymmentäseitsemän, oikeaslaan kuusikymmentäseitsemän pen niä, sekä sitä paitsi sadalla markalla korvaamaan Kustaa Saaren päälle hänen oikeudenkäyntikustan nuksensa, jonka ohessa Juho Wilpukka oikeutettiin eri oikeudenkäynnullä Kustaa Saarenpäältä tämän mainitussa toimessa vaatimaan mitä Juho Wilpakka voisi näyttää, Juha Juhonpojan puolesta suorittaneensa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Vilpakka oli vetoamalla saat lanut julun, on tuomiossa 27. päivänä Kesäkuuta 1908 antanut lausuntonsa asiasta. ja koska Juho Wilpackan oli selvitetty niinhyvin eilustaessaan 5. päivänä Tammikuuta 1904 Juho Juhonpoikaa tämän asittamista holkiinalaiseksi koskevassa asiassa kuin myös edelläsanot tua maksukiellon 18 laki 22. päivä ja seurannulla Helmikuuta Juho Vihakalle tiedoksi annettuessa myöntaneen Juho Juhonpojan puheenalaisen velkakirjan nojalla omistaman 205
leski saamisen vielä olevan maksamatta eikä Juho Wilpakka ollut näyttänyt toteen, että tuo velkakirja, joka tosen senjälkeen kuin Juho Juhonpoika oli mainittuna 5. päivänä Tammikuuta 1904. joutunut holhunalaiseksi, oli varustettuna risti viivoittu ja erinäisillä lyhennysmaksujen merkinnöillä ollut Juho Wilpakan hallussa, olisi jo ennen äskensanottua päivää sellaisessa kunnossa hänelle takaisin annettu on Hovioikeus katsonut, ettei sillä seikalla, että velkakirja kysymyksessä olevana aikana ja mainitussa kunnossa oli ollut Juho Wilpakan huostassa, semmoisenaan ollut Juho Wilpakan väittämää todistusvoimaa, minkä vuoksi ja kunnes Juho Hilpakka ollut muuttakaan tavalla loteen saattanut, että hän velkakirjaa vastaan oli suorittanut enempää kuin mitä Kustaa Saarenpäioli myöntänyt, Hovioikeus on jättänyt asian sen lopputuksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut, samalla kuin Juho Hilpakka velvoitettiin seitsemälläkymmenellä markalla korvaamaan Kustaa Saarenpäälle hänellä Hovioikeudessa jutun vuoksi ollut kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Juho Wilpakka anonut muutosta perustelmalla, johon Kustaa Saarenpää on säädetyssä järjestyksesså vastannut Keisarillinen Senaatti on tulkinut tämän jutun ja katsoo selvitetyksi, että Juho Wilpakka on yllämainittuna 5. päivänä Tammikuuta 1904., jolloin Juho Juhonpoila asetettiin holhouksen alaiseksi, sekä edelläkerrottua maksu fieldoa 18. tai 22. päivänä senjälkeistu Helmikuuta Juho Wilpakalle lisloksi annettaessa myöntänyt Juho Juhonpojan puheenalaiseen velkakirjaan perustuvan saamisen olevan suorittamatta jonka läheten ja kun asian niin ollen se seikka, että luovelkakirja, ristiviivoilla ja maksumer206
kinnöillä varustettuna, on ensin sanotun päivän jälkeen ollut Juho Wilpakari hallussa ei tee velkakirjaa pälemättömäksi, eikä Juho Vilpakka ole näyttänyt ennen 5. päivää Tammikuuta 1904 tehneensä muita velkakirjaan merkittyjä lyhennysmaksuja kuin kahdenkymmenenyhden markan kuudenkymmenenseitsemän pennin erän Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi vahvistaa sen loppupäätet män, johon Hovioikeus tuomiossaan on asiasta johtunut minkä ohessa Juho Vilrackka velvoitetaan maksamaan Kustaa Saarenpäälle, häneltä läällä juttuun menneiden kulunkien korvauksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. R. A. Brode C. J. Tingren. Eelän Siljander. A. Henr. Emmanl: 1ne Kungifvit Oscar Karsten Maaliskuun 6. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Olof Englaus Ullberg, Kivennavan pitäjän Kuokkalan kylästä, on hakijana sekä sanotun pitäjän Haapalan kylästä kotoisin oleva Työmies Johan Petter Pekanpoika Kirvonen tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 6. päivänä Maaliskuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraa vaa: Olof Englaus Ullbergille toimitetun huasteen nojalla on Johan Petter Hirvonen Kivennavan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausu nut, että hän 1903. vuoden kuluessa oli toimittanut Olof Englaus Ullbergin omistamme, edellämainitussa Kuokkalan kylässä sijaitsevan kahta huvilarakennusta ja kahta puotirakennusta varten erinäisiä korjaamis- ja purkuLäsnä: J. N. G. W - E. P. A. C. O. S. No 350. Såg. 121. R. D. 1908.
mistöitä; ja koska hän oli näistä töistä saapa työralkkana yhteensä neljäsataa kahdeksankymmentäyksi ruplaa kaksikymmentäviisi kopeekkaa, mutta Olof Englaus Ullberg ei ollut niistä Johan Petter Hirvoselle maksanut enemraa kuin kaksisataa kuusikymmentäseitsemän ruplaa kaksikymmentäviisi kopeekkaa, on Johan Petter Hirvonen vaatinut Ullbergin velvoittamista Hirvoselle suorittamaan siten vielä maksamatta olevat kaksisataa neljätoista ruplaa. Asiasta kuulustettuna, on Olof Englaus Ullberg väiltänyt jättäneen sä kaikki ylempänä mainitut korjaamis- ja purkamistyöt urakalle Rakennusmestari Albert Brandtille sekä että Johan Petter Hirvonen, joka Raken nusmestari Brandtin ilmoituksen mukaan oli puheenalaisista töistä ollut saapa neljäsataa nel jäkymmentäkuusi ruplaa kaksikymmentäviisi kopeekkaa, oli niistä jo saanut täyden maksen ja vielärä kaksi ruplaa enemmänkin, minkätähden Olof Englaus Ullberg on vastustanut kannetta. Sittenkun Rakennusmestari Brandtjakin oli asiassa kuultu, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan, 2) päivänä Maaliskuuta 1905. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Johan Petter Hirvonen oli tehnyt puheena olevat työt Olof Englaus Ulbergin omistamiin, edellämainittuihin rakennuksiin ja että Ullberg oli sitoutunut vastaamaan Hirvosen työpalkoista; mihin nähden ja kun Olof Englåns Ullbergin puolelta oli myön retty, että Johan Petter Hirvoselle oli ollut tuleva kerrotuista töistä neljäsataa neljäkymmentäkuusi ruplaa kaksikymmentäviisi kopeekkaa, mutta Ullberg ei ollut voinut vastoin Hirvosen kieltoa toteennäyttää maksaneensa niistä enempää kuin Hirvosen myöntämät kaksisataa kuusikymmentäseitsemän ruplaa kaksikymmentäviisi kopeekkaa, Kihlakunnanoikeus, samalla kun kunne muissa kohdin toteennäyttämättömä 208
nä hyljättiin, on velvoittanut Olof Englåns Ullbergin heti kuittia vastaan Johan Petter Hirvoselle maksamaan hänelle niinmuodoin vielä tulevat sata seitsemänkymmentäyhdeksän ruplaa joko venäjän rahassa tahi maksuaikana kulkovan kurssin mukaan suomen rahassa, minkä ohessa Olof Enalans Ullberg velvoitet tiin sadalla kahdellakymmenellä markalla korvaamaan Johan Petter Hirvoselle hänelle asiasta johtuneet kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Olof Englåns Ullberg oli vetoamålla saattanut jutun, on tuomiossa 21. päivänä Maaliskuuta 1908. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Olof Englåns Ullberg anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Olof Eng lans Ullberg ole esiintuoneet syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväisekOssian Sihannan si Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julmi Nummalin C. Wäiskenan Julmi Nummalin t. Wäiskenan Edvard Paldani A. H. Granstam. Edvard Paldani A. H. Granstam. 209
Maaliskuun 6 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa, parempää oikeutta torpan hallintaan. koskevassa nostajutussa, jossa Työmies Vihtori Vesanen ja hänen vaimonsa Selma Vilhelmiina Matintytär Vesanen, Punkalaitumen pitäjän Liitsolan kylästä, ovat hakijoina sekä Torpparinleski Anna Liisa Antintytär Setälä ynnä Torpparinvävy Mauri Hietanen ja tämän vaimo Hilma Matintytär Hietanen sanotusta kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 6 päivänä Maaliskuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Anna Liisa Setälälle sekä Mauri ja Hilma Hietaselle toimitetun haasteen noalla ovat Vihtori ja Selma Vilhelmiina Vesanen Huittisten, Lampulan ja Punkalaitumen pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunläsnä: R. A. W. H. S. C. J.S. - C. A - W. K. (. O. K. 210 No 352. Pag. 269. R. D. 1908.