Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tä, minkä vuoksi ja kun selvitystä siis muuttuu siitä, että Antti Stöörillä ja hänen asiakumppaneillaan olisi mitään oikeutta sanottuun taloon, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman loppupäätöksen varaan. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Hilanen. K. Auer K. R. Hilanen. K. Auer. V. 6. litius. Huhtikuun 17 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Vaasan Hovioikeudesta tulleessa konkurssiasiassa, jossa Kokkolan kaupungissa asuva Kauppaneuros Alfred Björklund, saamamiehenä Kalajoen Osuusruokala r. l. nimisen suuskunnan konkurssissa, on hakijana sekä Kalajoen pitäjässä oleva Kalajoen satamatyöväen osuuskunta r. 1. niminen osuuskunta, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Huhtikuun 17 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Kalajoen ja Alavieskan pitäjien sekä Raution kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on päikalletulopäivänä Kalajoen Osuusruokalan r. l. konkurssissa. Maaliskuun 23 päivänä 1915 Työmies Antti Lindeman Kalajoen satamatyöräin Säsnä: F.S. - A. L. - B. A. - Ä. R. S. B. B. F.  No 802. Pag. 65. R. D. 1916
osuuskunnan r. l. puolesta sanotussa konkurssissa valvonut: a) 1500 markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen Syyskuun 15 päivästä 1913 velkakirjan mukaan sanotulta päivältä: b) 1000 markkaa viiden prosentin korkoineen Huhtikuun 17 päivästä 1914 velpakirjan mukaan Helmikuun 17 päivältä 1913 ja e) 3000 markkaa viiden prosentin korkoineen Toukokuun 10 päivästä 1914 velkakirjan mukaan Toukokuun 10 päivältä 1913, sekä ano nut että nämä saatavat tuomittaisiin konkurssipesän varoista maksettaviksi. Björklund Kesäkuun 3 päivänä 1913. konkurssissa toimitetussa esiinhuudossa vastustanut, koskei Antti Lindemän ollut laillisesti valtuutettu edustamansa osuuskunnan puolesta sen puheenalaisia saatavia valvomaan. Lokakuun 4 päivänä 1915 konkurssissa julistetussa tuomiossa on Kihlakunnanoikeus, koska oli selvitTätä valvontaa on Kauppaneuvos tämättä että Antti Lindeman olisi oikeutettu osuuskunnan puolesta sen saatavia valvomaan ja niitä velkojanvalalla vahvistamaan, hyljännyt. Kalajoen satamatijörven osuuskunnan r.l. puolesta tehdyn valvonnan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kalajoen satamatajovan osuuskunta ral. oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa Joulukuun 30 päivältä 1915 lausunut, että Kalajoen satamatyöväen osuuskunta r. l. virallisen tiedonannon mukaan asianomaisesti oli merkitty kaupparekisteriin ja Antti Lindeman siinä ilmoitettu kuuluvan osuuskunnan hallitukseen sen toimitsijana, ja kun Antti Lindeman, jonka osuuskunta Helmikuus sa 1915 pidetyssä kokouksessaan oli valtuuttanut valvomaan osuuskunnan saatavaa puheenaolevassa konkurssissa, Helmikuun 10 päivänä 1901 osuustoiminnasta annetun lain 22 SS:n mukaan, verrattuna Toukokuun 2 päivänä 1895 osakeyhtiöistä anneteen lain 1/54 SSään oli katsottava olleen 700
oikeutettu konkurssissa edustamaan osuuskuntaa, jonka valvontakirjat olivatkin muistutuksetta Kihlakunnanoikeudessa vastaanotettu, on Hovioikeus katsonut osuuskunnan niinmuodoin asianomaisesti valvoneen saatavansa, jota muutoin a oltu kielletty, mihin nähden Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden tuomion siltä kohden, on vahvistanut osuuskunnalle konkurssista maksettavaksi samalla oikeudella kuin muut etuoikeudetta tuomitut saatavat sen valvomat seuraavat määrät: a) tuhatviisisataa markkaa viiden prosentin korkoineen Syyskuun 15 päivästä 1913, b) tuhat markkaa samallaisine korkoineen Huhtikuun 17 päivästä 1914 ja e) kolmetuhatta markkaa myös viiden prosentin korkoineen Toukokuun 10 päivästä 1914; tullen Kauppaneuvos Björklundin itsensä kärä siä asiasta Hovioikeudessa olleet kulunsa. Hovioikeuden tuomioon on Kauppaneuvos. Björklund anonut muutosta perustelmalla, johon Kalajoen satamatijeräen osuuskunta r. l. on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän asian ja katsoo, ettei Kauppaneuvos Björklund ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kauppaneuvos Björklund suorittamaan Kalajoen satamatijovien osuuskunta r. l. osuuskunnalle sillä asian vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Eino Jaarikoski B. Anneberg. Samuli Koski. Alfred Luuksiala A. T. Kumma 701
Huhtikuun 17 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Waasan Hovioikeudesta tulleessa asiassa lähtö- ja tulokatselmuksesta, jossa Juvan seurakunnan kirkkoherra, Rovas ti Selim Gerhard Sarvilinna on hakijana sekä Kestilän verakunnan kirkkoherra Herman Oskar Mäkelä ja Kesti län pitäjässä oleva toimi nimi Eljekset Mannermaa ynnä Kestilän seurakunta ja sen virkatalon rakennus lautakunta poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosas tossa Huhtikuun 17 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itselken esittelyttänyt jutun serjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Kirkkoherra Mäkelä joka Toukokuun 1 päivänä 1913 oli astunut Kestelän seurakunnan kirkkoherranverkaan oli anoLäsnä 3.S. 42. 3. l. R. - E.t 11. W: 807. Pag. 104. R. D. 1915.
nut, että Kestilän seurakunnan Taipaleenmäki nimisellä kirkkoherran virkatalolla No 16 Kestilän pitäjän Kestelän kylässä toimitettaisiin sellainen tähtö - ja tulokatselmus jos ta säädettiin Heinäkuun 19 päivänä 1892 Suomen evankelisluterilaisten seurakuntain papiston virkata loista annetussa Keisarillisessa asetuksessa on anottu Kihlakunnanoikeuden katselmus, jossa ovat olleet Rovasti Sarvilinna sekä toiminimi kirjebsel Mannermaa, joka oli ottanut mainitun virkatalon tulot vuokralle Toukokuun 1 päivästä 1912 jolloin Sarvilinna oli luopunut virkatalon hallin nasta, lähtijöinä ja Kirkkoherra Mäkelä tulijana pidetty mainitulla virkatalolla Heinäkuun 21. ja 22 päivänä 1913, ja on Kihlakunnanoikeus siinä muun muassa havainnut: että Mökin niit ty oli osaksi huonossa kunnes sa ja vesoittanut sekä että sen raivasmiskustannukset tekivät 100 markkaa; että Myllyojan niitty jota oli käytetty tarjanlaitumena ja joka suureksi osaksi oli vesoit tunut oli 50 markan kustannuksella raivattava; että Tanineran niit ty oli suureksi osaksi sammalaitunut ja osaksi vesoittunut sekä että kustannukset niityn ojetuksesta ja kuntoon saattamisesta nousevat arvolta 200 markkaan sekä että Siltarainen pellot olivat kovin sammalortuneet ja olivat 150 markan kustannuksella saa vattavat Edellämainittujen virkatalon tiluksella huomattujen vaillinai suukseen johdosta on Rovasti Sarvitinna vastustanut sitä, että hänet velvoitettaisiin sanotut korjakstyöt suorittamaan sekä puolestaan anonut että seurakunta tuomittaisiin hänelle borvaamaan tustannukset Katapellen, Riihijallon ja Kirkkapellen ojituksesta yhteensä 279 markalla 60 pennillä ja että Kukkoherra Mäkelä 703
velvoitettaisiin Sarvilinnan Alänojan niityllä teettämästä raivauksesta ja ojituksesta korvauksena maksa maan 525 markkaa 95 penniä Lopetettuaan katselmuksen ja kuultuaan asiassa, paitsi Kestilän seurakunnan ja Kirkkoneuvaston sekä virkatalon rakennuslautakunnan edustajia myös konsistorin asiamiestä on Kihlakunnanoikeus Heinäkuun 22 päivänä 1913 julistanut asiaan päätöksen ja, samalla kuin Rovasti Parvilinnan korvansvaatimukset hyljättiin, virkatalon tilusten suhteen havainnut, että Rovasti Sarvilinna oli tehnyt itsensä syypääksi niiden rappeutumiseen sekä sen tähden ja kun Rovasti Sarvilin na oli kuusitoista vuotta hallinnut virkataloa, velvoittanut Eovasti Sarvilinnan Kirkkoherra Mäkelälle suorittamaan kuusi toista seitsemästoista osaa Mökinniityn, Myllyojan niityn Tämme van ja Siltarämeen peltojen sataan markkaan, viiteenkymmeneen markkaan, kahteensataan markkaan ja sataan viiteenkymmeneen mark kaan arvioituista raivaamis - ja ojituskustannuksista, minkä ohessa Rovasti Sarvilinna velvoitettiin yhlessä toisen lähtejän toiminimen Seljekset Mannermaan kanssa suorittamaan puolet Kihlakunnanoikeudelle tulevasta yhteensä 215 markkaan 52 penniin nousevasta palkkiosta, siten että Rovasti Sarvitinnan osalle tuli kuusitoista seitsemästoista osaa eli satayksi markkaa neljäkymmentäkäksi penHovioikeus, jonka tutkittavakniä. si Rovasti Sarvilinna oli vetoa malla saattanut jutun, on Maaliskuun 19 päivänä 1915 julesta mallaan tuomiolla jättänyt asian kysymyksessä olevalta osalta Kihlakunnanoikeuden pääläksen varaan. Hovioikeuden tuomioen on Rovasti Sarvilinna anonut muu704
tosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Rovasti Sarvilinna ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiata, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudatta kaat. "Eisarillinen Suomen Senaatti: suin samikoski. Alfred Luksiata suin samikoski. Alfred Luksiata H. Amberg. A. J. Lillmäia. K. Auer. Uno Strömsten. Huhtikuun 17 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkemisjutussa, jossa ovat Kauppias Gustaf Svanljung Nikolainkaupungista, hakijana sekä Varatuomari Jafet Martikainen, Kemin kaupungista vastaajana: Annettu Oikeus osastossa Huhtikuun 17 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyt sessä saanut seuraavat tiedat: Kirjallisen haasteen nojalla on Varatuomari Martikainen Syyskuun 22 päivänä 1913 Törmon kaupun gin Raastuvanoikeudessa lausunut, että hän vuosina 1908 ja 1909 Kauppias Svanljungin pyynnöstä oli samassa Ruostuvanoikeudessa esiintynyt suksalaisen, Kauppias Svanljungin Suomessa edus taman toiminimen toesch Oasiamiehenä räässä sen ja toiLäsnä: F. S. A.S. - B. l. R. El. 11.1 N. 808. Pag. 143. R.D. 1915.
minimen Hallén v Magnussonin välisessä asiassa sekä että hän asianajopalkkiostaan ynnä juttua varten tekemistään maksuista oli jäänyt Kauppias Svanljungil ta saamaan laskun mukaan yhteensä558 markkaa 5 penniä; ja on Varatuomari Martikainen vaatinut, että Kauppias Svanljung velvoitettaisiin Martikaiselle maksamaan mainitut 538 markkaa 5 penniä, siitä vähennettyä Martikaisen Oulun kaupungin kaupunginvoudilta Svanljungin puolesta nostamat 324 markkaa 75 penniä, eli siis 233 markkaa 30 penniä korkoineen. Kanteesta puultuna on Kaupsias Svanljung väittänyt, että Varatuomari Martikainen oli puheenalaisessa jutussa esiintynyt toiminimen Hoesch N° eikä kauppias Evanljungin asiamiehenä, å en Kauppias Svanljung, katsoen ettei hän siis ollut oikea vastaaja asiassa, anonut kannetta kyljättäväksi; mutta Raastuvanoikeus on väitepäätöksellä Marraskuun 17 päivältä 1913 mainitsemillaan perusteilla tuon väitteen hyljän nyt. Tämän jälkeen on Kauppias Svanljung lausunut, että Varatuomari Martikainen, joka oli hänen puolestaan hoitanut jonkon perimysasioita, oli jättänyt Svenljungille perittävistä varoista tilittämättä esitetyn luettelon mukaan 1085 markkaa 59 penniä eli suuremman summan kuin sen minkä hän oli Kauppias SvanGungilta asiassa vaatinut ja on Kauppias Svanljung tämän perusteella anonut kannetta hyljättäväksi. Sittenkuin Varatuomari Alarti kainen tämän johdosta oli väit tänyt, että tili vastamainituis tä perinysasioista oli Kauppias Svanljungille lähetetty kirjeessä Helmikuun 2 päivältä 1911 ja hänelle jätetty haastamiehen 706
kautta Toukokuussa vuonna 1912 sekä Kauppias Svanljung vielä oli anonut tilaisuutta saada Niko lainkaupungin Raastuvanoikeudessa kuulustuttaa todistajia siitä että sanotut perimysasiat olivat tilittämättä on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin suolin olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Joulukuun 15 päivänä 1913 julistamallaan päätöksellä hyljännyt Kauppias Svanljungin pyynnön saada toimituttaa todistajain kuulustela Nikolainkaupungin Raastuvanoikeudessa ja mainitsemillään perusteilla velvoitta nut Kauppias Svanljungin Saratuomari Martikaiselle maksamään vaaditut kaksisataa talmekymmentäkolme markkaa kolmekymmentä penniä viiden prosentin korkoineen Heinäkuun 28 päivästä 1913, jolloin haaste asiassa oli Kauppias Svanljungille toimitettu, sekä sen ohessa kolmellasadalla markalla korvaamaan Varatuoma ri Martikaisen kulut asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavak si Kauppias Svanljung oli vetoa mällä saattanut jutun, on Toukokuun 14 päivänä 1915 antamallaan tuomialla, koska asiassa oli selville käynyt, että Kauppias Evanljung oli toiminimen Heesch Csi edustaja tässä maassa, samaten kuin Raastuvanoikeuskin hyljännyt Kauppias Svanljungin väitteen siitä ettei hän ollut oikea vastaaja asiassa; ja koske ei Kauppias Svanljung ollut Varatuomari Martikaisen vaati masta paljaksunut, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppu päätöksen varaan, johon Raastuvanoikeus itse asiasta oli johtunut muuten paitsi että Varatuomari Martilaiselle tuomittu oikeudenkäyntikulujen korvaus akvinettiin kahdeksisa daksi markaksi ja että Eaup707
pias Svanlungille jätettiin valtaerikseen Varatuomari Martilaisen kanssa riidellä puheeksi tulleiden perimysasiain tilittämisestä. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Svanljung anonut muutosta perustelmalla johon Varatuomari Martikainen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias vanljung ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kauppias Svanljung suorittamaan Varatuomari Martikaiselle hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvauksi. sata markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tani Marikoski Alftiukkala. tari Savikoski Alfred Kiksiala. B. Anneberg. K. Auer. A. V. Rustmanen Uno Strömstén. Den 18 April 1916 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsätt revi sionsskilling från Kejserli ge Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål mellan Sjökap tenen August Robert Pettersson, från Bredbolstad by i Hammarlands socken, sökande samt Bonden Erik Frans Mattsson, från samma by, svarande: Gifven i Justitiedepar tementet den 18. April 1916 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Efter utverkad stämning å Sjökop tinen Pettersson har Erik Frans Mattssen inför Häradsrätten i Hammar lands och Eckerö socknars tingslag anfört, att särskilda egare af lägenheter i, bland andra, Bredbolstad by vid af Läneagronomen Erik Lönegren den 15 Maj 1906 hållet sammanträde, hvarvid Sjökaptenen Pettersson, såsom egare till hemmanet No 4 i sagda by, varit företrädd af Närv: W. A. J. P. R. H. H - K. A No 821. Såg. 189. Rb 1913
rin fader förre Bonden Samuel August Pettersson, beslutit att gemensamt läta utföra gröfning af ett utfallsde ke genom Gullmyra kallade kärr och mossmark i nämnda by äfvensom ett kostnaderna för gräfnings arbötet borde fördelas i förhållande till den torrlagda areal odlad jord en hvar af deltagarne genom företagets utförande komme att erhålla hvarefter delegarene godkänt ett af Läneagrenomen Lösegren uppgjort förslag till kostnadernas fördelning, enligt hvilket 30,50 procent af de samma belöpte sig på hemmanet No 4 i Bredbolstad by; och som ifrågavarande kostnader sedermera sti git till 20 mark 25 penni för Läne ägronomen Lönegren tillkommande arvode jämte lösen för kartor och handlingar, 600 mark för gräfningen af diket och 300 mark för sprängning af ett berg, men Sjökaptenen Pettersson icke kunnat i godo förmås att af hemmanets No 4 till 91 mark 50 penni uppgående andel i bergs sprängningskostnaden erlägga mera ån 24 mark, har Erik Frans Mattsson som af deltagarene i företaget utsetta till ledare af detsamma och i sådan egenskap förskottsvis guldit omförmälda kostnader, yrkat Kaptenen Petters ons förpliktande att till Erik Frans Mattsson utbetala den resterande samman med 67 mark 50 penni samt där hos godtgöra Mattsson för rättegångskostnaden Öfver käromålet hörd har Sjökap tenen Pettersson förklarat, att han icke personligen förbundit sig att deltaga uti ofvanomförmälda diknings företag eller befullmäktigat Samuel August Pettersson att å Kaptenen Petterssens vägnar träffa någon öfverenskommelse i sådant afseende, att Kaptenen Pettersson ej heller godkänt det af Låneagrenomen Löngren utarbetade förelaget till kostnads för delning eller ens gifvit Lönegren i uppdrag att uppgöra sådant förslag samt att Lönegren dessutom misstagit sig vid gräderingen af den mark 709
som genom dikningen ansetts blifva torrlagd. På grund häraf och då Sjökaptenen Pettersson till bestridande af dikningskost naderna allaredan utbetalt 213 mark 72 penni eller enligt Petterssons förmenande mera än han i förhållande till den nytta deket för honom medfört bortrelägga, har Pettersson emotsett käromålets förkastande och Erik Frans Matts sons åläggande att ersätta Pettersson hans kostnader i målet. Medels utslag, afkunnadt den 16. Mars 1911, har Häradsrätten förklarat utredt vara, att Sjökaptenen Pettersson med särskilda andra hemmansegare i bland andra, Bredbolstad by vid för berörde, af Låneagronomen Lönegren håll na sammanträde beslutit att för gemensom räkning låta gräfva ett utfallodike från Gullmyra kärr och mors mark samt att fördela kostnaderna för arbetet i förhållande till den torrlagda ireal odlad jord, som enhvar genom företagets utförande komme att erhålla, äfvensom att intressenterne i företaget godkänt ett af Lönegren uppgjort förslag till kostnadernas fördelning fem emellan I anseende härtill och då Häradsrätten så mycket mindre kunnat fästa afseende vid Sjökaptenen Petterssons förebärande att han icke för bundet sig att ansvara för ifrågavarande dikningskostnader, som han godvilligt erlagt sin andel i större delen af dessa kostnader, har Härads rätten ålagt Sjökaptenen Pettersson, den där icke bestridt att å hans andel af kostnaderna för ifrågakomna bergssning ning ännu vore oguldet det af Erik Frans Mattsson uppgifna beloppet, att till Erik Frans Mattsson, i hans egen skap af ledare för dikningsförelaget, utbetala fordrade sextiosju mark fem tio penni äfvensom att med etthundra sextio mark godtgöra Mattssons rättegångskostnader. Hofrätten, under hvars pröfning sökaptenen Pettersson i väderäg draget målet, har medels dom af den 27 Juni 1913 låtit vid Häradsrättens utslag bero samt ålagt Pettersson att med fem tio mark ersätta Erik Frans Mattsson 110
dennes i Hofrätten för målet hafda kostnader Uti Hofrättens dom har Sjökaptenen Pettersson anhållit om ändring medels deduktion, som af Erik Frans Mattsson bemötts, hvarefter mundligt förhör i målet härstädes egt rum, på sätt del därvid förda protokoll utvisar. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande och finner Sjö kaptenen Pettersson icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges Sjökaptenen Pettersson att med sjuttio mark godtgöra Erik Frans Mattsson dennes för målet härstädes hafda kostnader. Det alle som vederbör till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer Huhtikuun 18 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa pakkolunastuskorvausjutussa, jossa ovat Riihimäen Kotilasrakennuskomitea hakijana sekä Hattulan pitäjässä asuva Kunnallisneuvoksenleski Olga Elin Nordensuan, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Hölger, Gunnar ja Ragnar Nordenswanen holhoojana, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Huhtikuun 18 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Sittenkuin Kunnallisneuvos Sorsten Fredrik Zacharias Nordensmanin Hausjärven pitäjän Karan kylässa omistamasta Anttilan perintötalosta No 1 oli määrätty sotilasviranomaisille pakkohunastettaLäsnä: W. A. J. P. R. H. - K.A. A. P. 711 No 823. Pag 258 RD. 1915
vaksi kaksi maa-aluetta, joista toinen oli 14,20 hehtaarin ja toinen 1,91 hehtaarin suuruinen, sekä nuoalueet kiinteän omaisuuden pakkolunastuksesta yleiseen tarpeeseen Heinäkuun 14 päivänä 1898 annetun lain säätämässä järjestyksessä. oli paalutettu ja asianmukaisesti asetettu lautakunta antanut lausuntonsa alueista suoritettavista korvauksista ynnä muista sen yhteydessä olevista seikoista, on Hämeen läänin Kuvernööri Toukokuun 31 päivänä ja Elokuun 14 päivänä 1911 antamillaan kahdella eri päätöksellä lautakunnan lausunnon mukaan määrännyt muun muassa, että sotilasveranomaisten tuli suorittaa Kunnallisanevos Nordensaanille korvaukseksi ensiksi mainitusta alueesta 1 markka neliömetriltä eli yhteensä 14200o markkaa ja viimeksi mainitusta alueesta 1 markka 25 penniä neliimetriltä eli yhteensä 23875 markkaa, molemmat erät kuuden prosentin vuotuisine korkoineen siitä päivästä lukien, jolloin soti lasviranomaiset olivat saaneet alueet haltuunsa, eli 14200 markalle Marraskuun 18 päivästä 1910 ja 23875 markalle Tammikuun 24 päivästä 1911 Tyytymättömänä Kuvernöörin päätöksiin on Riihimäen Sotilasrakennuskomitea Kunnallisneuvos Nordensaanille ja hänen vaimolleen Olga Elin Nordensaarelle toimitetun kirjallisen haasteen nijalla Vanajan, Janakkalan ja Hausjärven pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että luovutetuista alueista maksettavaksi määrätty korvaus, joka oli ylen korkea, alennettaisiin kolmeksikymmeneksi penniksi neliömetriltä. Nordenswanin aviopuolet ovat kannetta vastustaneet. Pidettyään paikalla katselmuk sen asianluntijain läsnä ollessa ja näiden annettua lausuntonsa, 712
on Kihlakunnanoikeus Toukokuun 30 päivänä 1912 julistamassaan päätöksessä katsonut, että puheena olevan 14,20 hehtaarin suuruisen alueen hinta oli oleva seitsemänkymmentä viisi penniä neliömetriltä eli koko alueesta 10650 markkaa sekä toisen 1,91 hehtaarin suuruisen alueen hinta markka neliömetriltä eli koko alueesta 19100 markkaa, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on velvoittanut sotilasviranomaiset maksamaan Nordensvanin aviopuolille mainitut erät kuuden prosentin korkoineen niistä päivistä alkaen joina sotilas viranomaiset olivat saaneet sanotut alueet haltuun sa, eli siis satakuusituhatta viisi sataa markkaa kuuden prosentin korkoineen Marraskuun 18 päiväslä 1910 ja yhdeksäntoistatuhatta sata markkaa niinikään kuuden prosentin korkoineen Tammikuun 24 päivästä 1911. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Riihimäen sotilasrakennuskemiten oli vetoamalla saattanut jutun on Lokakuun 12 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioonen Riihimäen Kotilasrakennuskomitea anonut muutosta perustelmalla, johan Kunnallisneuvos Nordensuvanin kuoltua Marraskuun 18 päivänä 1914 hänen leskensä Olga Elin Nordenswan, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa holhoojana on vastannut. Keisarillinen Senaatti en tutkinut tämän jutun ja katso, ett. ei Riihimäen Kotilasrakennus komi tea ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi ja velvoitetaan Riihimäen Kotilas rakennuskemiten suorittamaan Kunnallisneuvoksen leski Nordensaanille korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi olleista kuluista seitsemänkym713
mentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen K. R. Helanen K. AuerHuhtikuun 18 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisaris lisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Kauppias Gustaf Svanljung, Nikolainkaupungista, on hakijana sekä Etilä-Pohjanmaan Sanomalehti - Osakeyhtiö niminen osakeyhtiön, samasta kaupungista, vastaa jana: Annettu Oikeusosaston sa Huhtikuun 18 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellen sa esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Nikolainkaupungin Raastuvan oikeudessa on Etelä - Pohjanmaan Sanomalehti - Osakeyhtiö vaatinut, että Kauppias Svanljung, joka 1912 vuoden kuluessa oli osakeyhtiön omistamassa Waasa nimisessä sanomalehdessä julaissut erinäisiä ilmoituksia, velvoitettaisiin suorittumaan osakeyhtiölle noista ilmoiLäsnä: F. s - A. B. A. t. R. S. K. K. L. P. No 834. Pag. 1802. 1915