Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
hörigen före den 1 November 1911 uppsagt ifrågavarande kontrakt; men alldonstund TegramJran likväl under år 1912 till och med den 8 Oktober fullgjort sitt åtagande enligt kontraktet, och detta, som afslutats för helt kalinderär, förty måste anses hafva varit för Telegrambyran bindande intill utgången af sagda år samt by ran vid sådant förhållande icke varit berättigad att före samma års slut inställa leveransen af i kontraktet afredt notismaterial till tidningen, fördenskull har Hofrätten ansett Iktiebolaget Finska Tegrambyran vara ansvarigt för de merkostnader OtaOsakeyhtiö i anledning af omförmälda förfaringssatt åsamkats. I anseende härtill och då utredt blifvit att sagda merkostnader stigit till 3864. mark 87 penni samt Ota Osakeyhtio hos Telegrambyran egde fordran för byrans i Turun Sunomat införda annonser till belopp af 153 mark eg penni och Seligrambyran dessutom hade att till Ota Osakeyhtiö erlägga de 600 mark tilegrambyrån bort för Ota Osakeyhtiös räkning innehålla af Redaktören Kaijalas lön, fastställdes Telegrambj Frans skuld till OtaOsakeyhtiö till 4018 mark 86 penni På emellertid Telegrambyran hos OtaOsakeyhtiö egde genfordran å 1755 mark 1 penni och från de kostnader Ota Osakeyhtiö åsamkats genom Seligrambjans omförmälda kontrakts brott rättvisligen borde afdragas såväl den ersättning af 736 mark förmånad Ota Osakeyhtiö ej vidare behöft för anskaffande af notismaterial erlägga som äfven den månattiga godtgörelse af 5 mark för anskaffande af smornateringar Öta Orakeyhtiö likaledes undgått att betala utgörande för två månader och tjugutva dagar enligt uträkning för anskaffande af nötiser 98 mark 40 penni och af smörnötningar 13 mark 67 penni eller inalles 932 mark 7 penni, har Hofrätten ålagt Finska Telgrämbyrån att till Ota Osakeyhtiö erlägga ofvansagda 4618 mark 86 pen
ni med afdrag af berörda 1753 mark 1 penni samt 952 mark 7 penni eller således till Ota Osakeyhtiö utbetala ettusen niohundra trettiotre mark sjuttioåtta penni med fem procents årlig ränta därå från lagsökningslagen den 27 Februari 1913, hvarjämte Aktiebolaget Finska Tegrambyran skyldigkänts att med etthundrafemtio mark hålla bolaget Ota Osakeyhtiö skadeslöst för dess vid Rädstufvarätten i målet hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Aktiebolaget Finska delegrambyran anhållit om ändring medels deduktion den aktiebolaget Öta Osakeyhtiö bemätt Kejserliga Senaten finner skäl ej förekomma till ändring i Hofrättens dom såvidt Rådstuvurättens ifrågakomna invändningsutslag därigenom gillats, men vidkommande hufvudsaken pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom i denna del, fastställa Rådstufvurättens härutinnan afkunnade utslag Det alle, som vederbör, till efterrät./. Harry Bergratti. 273 telse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Alpeliuksiala. K. R. Helanen K. Auer. Johannes Pesonen. A. W. Rustkulaalle
Maaliskuun 9. päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta lulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Antti Kyrkkänen, Taipalsaaren pitäjän kirkonkylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuva Talollinen Antti Suikka, omasta puolestaan ja vaimonsa Eeva Maria Hyrkkä sen edusmiehenä, vastaajana Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 9. päivänä 1917. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Antti Hyrkkäselle toimituttaman sa haasteen nojalla ovat Antti Suikka ja Eeva Maria Hyykkä nen Lemin ja Taipalsaaren pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnan oikeudessa lausuneet, että Antti ja Eeva Maria Hyrkkäsen vanhemmat Juhana Hyrkkänen ja EeLäsnä: A. T. R. H. A. B. K. F. No 505. Pag 352 St 1916.
va Penttinen olivat Maaliskuun. 30. päivänä 1904. tekemältään kirjallisella testamentilla, jonka Antti Hyrkkänen Eeva Penttisen kuoltua Helmikuun 2. päivänä 1911. oli saman kuun 21. päivänä valvonut, määränneet että kaikki heidän kiinteä ja irtain omaisuutensa oli Juhana Hyrkkäsen ja Eeva Penttisen kuoltua joutuva Antti Hyrkkäselle erinäisiä testamentissa tarkemmin ilmoitettu ja velvoituksia vastaan; mutta kun Juhana Hyrkkänen ja Eeva Penttinen olivat Toukokuussa vuonna 1904. peruuttaneet tuon testamenttinna ja sillä annetusta, testamentintekijoille kuuluneesta puolesta perintötaloa No 3. edellämainitussa kirkonkylässä osa oli Eeva Penttisen perimysmaata, josta ei saanut testamentilla määrätä, ovat Antti Suikka ja Eeva Maria Hyrkkänen vaatineet, että sanottu testamentti julistettaisien mitättömäksi Antti Hyykkäsen vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa myöskin Juhana Kyrkkästä on kuulusteltu, Maaliskuun 2. päivänä 1912. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla kylännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Suikka ja Eeva Maria Hyrkkänen olivat vetoamalla saat taneet jutun, on tuomiossa Syys kuun 14. päivältä 1916., poistaen Kihlakunnanoikeuden päätökseen sisältyvän lausunnon puheenalaisen testamentin kumoamisvaati muksesta mikäli se koski Juhana Kyrk kasen osuutta testamentiissa, koskei teslamenttia hänen osaltaan voitu hänellen eläessään moittia, katsonut selvitetyksi, että Eeva Penttinen oli Huhtikuussa vuonna 1904. osultaan peruuttanut sanotun testamentin sekä sen vuoksi, kumsten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistanut saman lestamentin mitättömäksi mikäli se rajoitti Eeva Maria Hyykkäsen 275
perimisoikeutta Eeva Penttisen jälkeen. Hovioikeuden tuomioon on Antti Hyrkkänen anonut muutosta perustelmalla, johon Antti Suikka on omas ta puolestaan ja Eeva Maria Kyrkkäsen edusmiehenä vastannut Keisarillinen Senaatti katsoo ettei ole aihetta muuttaa Hovioikeuden tuomista. Antti Hyrkkänen velvoite taan maksamaan Antti Suikalle hänellä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Alfred Liuksiala Johannes Pesonen. Afred Liuksiala Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer V. Salmman E. Thesleff. Maaliskuun 12. päivänä 1917. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleespitäjän Juvolan kylässä asuvat Tamonsa Katrina Aalto ovat hakijoina sekä Heinäveden pitäjän Wihtarin kylässä asuva Talollinen Juho Fredrik Pesonen poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosas tossa 12. päivänä Maaliskuuta 1917. Keisarillinen ilmaatti on itsellensä käli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Juho Fredrik Pesoselle 30. päivänä Syyskuuta 1911. toimituttamansa haasteen nojalla ovat Adam ja Katrina Antto Heinäveden pitäjän varajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Juho Fredrik Pesonen oli, välikirjalla 10. päivänä Tammikuuta 1900. toiminimelle Gustaf Cederberg C Cemydessään Keinäveden pitäjän Pölläkän kylässä omistamiltaan verotaloittu Not Läsnä: A. L. J. P. B. H. A. R. S. K. r. L. P. No 509. Såg. 349. R. D. sa korvausjutussa, jossa Säämingin lollinen Adam Aalto ja hänen vaisittelyttänyt jutun kirjat ja niistäimi1916.
5. ja 6. kaikki petäjä- ja kuusipuut, jotka 7. metrin korkeudelta täyttivät 17 1/2 sentimetriä, myynyt myöskin Aallon aviopuollen Juvolan kylässä omistamaan verotaloon No 5. kuuluvalta, Pölläkän kylässä sijaitsevalta Lahnalanniemen ulkopalstalta 10. päivänä Syyskuuta 1910. toimitetun katselmuksen mukaan 2935. tukkipuuta, minkä vuoksi Aallon aviopuolet ovat vaatineet että Juho Fredrik Pesonen velvoitettaisiin korvauksena tuolta palstalta mymistään puista suorittamaan heille 4. markkaa puulta eli siis 1170 markkaa korkoineen ja korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa. Kanteesta kuulusteltuna on Juho Fredrik Pesonen myöntänyt myyneen sä puheenaolevalta ulkopalstalta ilmoitetun määrän puita, mutta koska tuo palsta oli joutunut Aallon aviopuolille vasta mainituilla taloilla 5 6. Pölläkän ja No 5. Juvolan kylässä, jotka aikanaan olivat ollut yhtenä talona, vuonna 1909. toimitetussa välijaossa, johon asti Juho Fredrik Isonen oli palstaa omanaan hallinnut, niin ja kun Aallon aviopuolten korvausvaatimus jo oli vanhemtunutkin, Juho Fredrik Pesonen, myöntäen saaneensa mainitusta katselmuksesta tietäi kohta sen pitämisen jälkeen, on vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on 19. päivänä Marraskuuta 1912. julistamallaan räätöksellä, samalla kuin Juho Fredrik Pesosen tekemä vanhemtumisyväite, kun vanhemtumisaiku oli katsot tava katkaistuksi edellämainitussa välijaossa tehdyillä vaatimuksilla ja 10. päivänä Syyskuuta 1910. pidetyllä katselmuksella, josta Juho Fredrik Sisonen oli myöntänyt saaneensa tiedon kohta sen toimitettua, hyljättiin päätöksessä mainituilla perusteilla velvoittanut Juho Fredrik Pesosen Aallon aviopuolille maksamaan mainittujen puiden hintana yhden markan mukaan kappalselta kaksituhatta yhdeksänsataa kolmekymmentäviisi markkaa viiden prosentin korkoineen haastipäivästä 30. päivåstä 277
Syyskuuta 1911. sekä korvaamaan i Aallon aviopuollen oikeudenkäyntikustannukset sadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Aallon aviopuolet että Juho Fredrik Pesonen vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 21. päivänä Syyskuuta 1916. antamallaan tuomiolla, koska kysymyksessä olevien puiden hakkaus ja metsästä vienti 10. päivänä Tammikuuta 1900. tehdyn välikirjan mukaan oli kieltämättä tapahtunut viimeistään kerättalvella vuonna 1901. mutta itällön aviopuolet vasta 30. päivänä Syyskuuta 1911. Juho Fredrik Pesoselle toimitetulla haasteella olivat Pesoselta vaatineet puheeksitullutta korvausta eivätkä myöskään olleet kymmenessä vuodessa sen jälkeen kuin puut oli metsästä viety muistuttaneet Pesosta samasta saatavastaan, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt kanteen Hovioikeuden tuomioon ovat Antlon aviopuolet anoneet muutosta. Valteron. Järviäinen Keisarillinen Senaatti katsoo ett ei ole aihettä muuttaa Kovioikeuden tuomiota. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfvet Lukkiala. Johannes Pesonen Alfvet Lukkiala. Johannes Pesonen K Z Halanen M.E. W. Wahlman. KO. Halonen K.E. Lillman. Samuli Ronki. 278
Maaliskuun 14. päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa konekursissa valvotun saatavan todistamista koskevaasa nostojutussa, jossa Puuseppä Gustaf Adolf Kaveta, Helsingin kaupungista, on hakijana sekä kuolleitten Kauppiaari Gregorij Serge jelfin ja hänen vaimonsa Elisabeth Segejeffin korekurssipesäntoimitsijamies, Varatuomari Otto Mauritz Roberthal, sanotusta kaupungista, vastaajana: Annet tu Oikeusorastossa Maaliskuun 14. päivänä 1917. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Sittenkuin Gustaf Adolf Berita dipaikolletulopäivänä Helsingin kaupangin Raastuvanoikeudessa vireillä oileessa konkurssi - ja perinnönluorutusasiassa Sergejelin aviopuitten jälkeen Joulukuun 15. päivänä 1914. valvonut tiliotteen mukaan 2500. markkaa 75 penniä, Läsnä: A. T. f. P. - A. B. — K. F. - K. Th. v. O. L. P. No 519. Pag. 334. R. D. 146.
nekä oli muun muassa maksamatonta paakkaa Barnan Sergejefin aviopuolten omistamassa elävien kuvien teat terissa vuosien 1909. ja 1910. kuluessa hoitamasta vahtimestarinitoimesta, niin ole Raastuvanoikeus. sen johdosta että tuota valvontaa oli konkurssissa toimi tetussa esiirehuudossa vastustettu. Maaliskuun 13. päivänä 1915 julistetussa konkussituomiossa jättänyt Rarenalle avoimeksi eri oikeudenkäynnillä hakea valvomansa saatavan tuomitsemista konkurssipesän varoista. Raastatettuareta Varatuomari Johan Ihalin hänen sanotussa toimessaan on Gustaf Adolf Rauta mainitussa Raastuvanoikeudessa, olevetaen vaatimansa määrän 2475 markaksi 75. penniksi, vaatinut, että tämä määrä vahvistettaisiin maksettavaksi hänelle kysymyksessä olevan konkurssipesän varoista. Varatuomari Hohenghakealin vastustettua kannetta, on Maastuvanoikeusjossa asianosaiset puolin ja toisin ovat anoneet oikeudenkäyntikulujensä konnusta, Syyskuun 30. päivänä 1915. julistamaavaan päätöksessä katsonut. ettei Gustaf Adolf Ranta ollut voinut todistaa hänellä, kun valvonta kysymyksessä olevassa konkurssi - ja perinnörhuovutus asiassa toimitettiin, otteen saatavaa Segejeffin aviopuotten kuolinpesästä, minkä vuoksi Raastuvanoi keus on hyljärnyt Haranan ajamaan kanteen ja velvoittanut hänet kahdethuadalla markalla korvaamaan Waratuomari Robertholm oikeudenkäyntikirlut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Gustaf Adolf Ranta vetoamalla oli saattanut jutun, on Lokakuun 27 päivänä 1916. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Gustaf Adolf Raninan kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Karatuomari HolmIhalin kulut Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Gustaf Adolf Ränta anonut muutosta perustelmalla johan Varatuomari Hohenmål om vastanneet. 280
Keisarillinen Sergeanti katsoo ettei ole ailetta muuttaa Hovioikeuden tuomiota Gustaf Adolf Ranta velvoitetaan med samaan Varatuomari Hopenthalille hänellä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen. Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen. K. R. Halonen K. Auer K. R. Halonen K. Auer Samuli Korki. Valterossarviainen. 102 Maaliskuun 20 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomionostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa ovat Helsingin kaupungissa toimiva osakeyhtiö Suomen Teräskynätehdas Osakeyhtiö hakijana sekä samassa kaupungissa oleva toimi nimi P. J. Bögelunden Kartonkitehdas vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 20 päivänä 1917. Senaatti on itselleen esittelyttä nyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Sittenkun Helsingin kaupungin Raastuvanoikeus oli Lokakuun 12 päivänä 1912 julistamallaan yksi puolisella tuomioilla velvoittanut Suomen Peräskynä tehdas Osake yhtiön suorittamaan toiminimelle P. J. Bagelundin Kartenkelmaktäalle laskun mukaan 10,000 teräskynälaatikon valmistamisesta 250 markkaa 5 prosentin vuotuisine korkoineen viimeksimainitusta Läsnä: W. A. J. P. R. H. L. A. Do 281 No 544. Pag 83 R. D. 1916.
päivästä sekä 40 markalla korvaa maan toiminimen kulut asiassa on Suomen Teräskynätehdas Osakeyhtiö sanotussa Raastuvanoikeudessa lausunut, että Suomen Peräskynä tehdas Osakeyhtiö oli Helmikuussa 1912 tilannut P. J. Bögelundin Karton kitehtaalta edellä kerrotussa laskussa mainitut 11,000 teräskynälaatikkoa 25 markan hinnasta 1000 laatikolta, mutta kun P. J. Bögelundin Karlen kitektaan sittemmin valmistamat laatikot eivät olleet tilauksen mukaisia eikä tehdas ollut tilattuja laatikoita Suomen Peräskynätehilas Osakeyhtiölle toimittanut, on Suomen Peräskynätehdas Osakeyhtiö vaatinut, että 2o. J. Bögelundin Kartenkihdas velvoitettaisiin suorittamaan osakeyhtiölle takaisin merksettaviksi tuomitut 250 markkaa korkoineen ja kuluineen Kanteesta kuultuna on P. J. Böge lunden Kartonkitehtaan puolesta selitette että, kun sanottu tehdas tilatusta määrästä oli saanut valmuksi 5000 laatikkoa ja oli siitä ilmoittanut Suomen Teräskynätehdas Osakeyktiölle, osakeyhtiö oli väittänyt etteivät laatikot olleet sopimuksen mukaisia sekä sen vuoksi kieltäneet P. J. Bögelundin Kartonkitehdasta valmistamasta jälellä olevaa määrää, mutta oli P. J. Bögelundin Kartonkitehdas, joka katsoi Suomen Peräskynätehdas Osakeyhtiöltä puuttuneen riittävää oiihelta sillä perusteella kieltää laatikkojen valmistamisen, kullosta huolimatta valmistanut tilatus määrän, minkä vuoksi P. J. Bögelundin Kartonkitehdas on anonut kanteen hylkäämistä Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin myös olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Toukokuun 3 päivänä 1913 julistamallaan päätöksellä riinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen ja velvoittanut Suomen Peräskynätehdas Osakeyhtiön kahdellusalalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan P. J. Begelundin 282
Kartonkitektaan oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suomen Peräskynätehdas Osakeyhti oli vetoamalla saattanut jutun, on Helmikuun 7 päivänä 1916 antaamassaan tuomiossa lausunut käyneen selville, että P. J. Bögelundin Kartonditektaan valmistamat laatikot olivat olleet tilauksen mukaisia; minkä vuoksi ja kun Suomen Peräskynätehdas Osakeyhtiön yksipuolinen tilauksen peruutus sen jälkeen kun laatikoita jo oli alettu valmistaa näin ollen ei voinut rikkoa asianosaisten välistä sopimusta eikä Suomen Peräs kynätehdas Osakeyhtiö ollut edeskieltänyt laatikkoja valmistetuksi ilmoitettua määrää, Hovioikeus on jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastuvanoikeus oli päätöksessään johtunut, sekä velvoittanut Suomen Peräskynätehdas Osakeyhtiön viidelläkymmenellä markalla korvaamaan P. J. Bögelundin Kartonketktaalle sillä asian vuoksi Hovioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Suomen Peräskynätehdas Osakeyhtiö anonut muutosta perustelmalla, johon A. B. P. J. Bagelund Kartingfabrik O. Y., ilmoittaen toiminimeltä P. J. Bögelunden Kartonkitehtaalta ostaneensa tämän harjoittaman liikkeen, on vastannut Senaatti katsoo tosen selvitetyksi että Suomen Peräskynä tehdas Osakeyhtiö on P. J. Bögelundin Kartonki tehtaalta tilannut kymmenentuhatta kappaletta kartonkitehtaan valmistaman mallin mukaisia teräskynälaatikoita sekä että Osakeyhtiö on, sen jälkeen kuin kartonkitehdas oli valmistanut viisituhatta laatikkoa, kieltänyt niitä enempää valmistamasta, vaikka on todistettu laatikkojen olleen sellaisia kuin asianosaiset olivat sopineet; mutta koska kartonkitehdas, jonka saadakseen osakeyhtiöltä maksun laatikoista olisi pitänyt asettaa ne osakeyhtiön käytettäviksi ja ilmoittaa 283
siitä osakeyhtiölle ei ole näyttänyt sitä tehneensä, harkitsee Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Raastuvanoikeuden päätöksen, velvoittaa toiminimen P. J. Bögelundin Kartonkitehtaan maksamaan Suomen Peräskynätehdos Osakeyhtiölle takasin mitä Suomen Peräskynätehdas osakeyhtiö on Raastuvanoikeuden 12 päivänä Lokakuuta 1912 julistamalla nyt kysymyksessä olevalla päätöksellä määrätty suorittamaan sekä korvaamaan Suomen Peräskynätehdas Osakeyhtiölle asian käsittelystä Raastuvanoikeudessa johtuneet kulut kahdellasadalla. markalla. Tätä kaikki asianomaiset neudattakoot. Suomen Senaatti: Walter Andersin Johannes Pesonen. Walter Andersin Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. 7o Villan Dahlbeck SS: 547. Pag 204 Rd 1916 Maaliskuun 20. päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio maksuitta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, testamenttinmoitajutussa, jossa Palstatilallinen Matti Jaakonpoika Mustikkaniemi eli Mäkelä Reisjärven pitäjän Kangaskylästä. on hakijana sekä Talollisenleski Maria Matintytär Paavola saman pitäjän Riisjärven kylästä, vastaajana: Annettu Oikeus osastossa Maaliskuun 20. päivänä 1917. Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut seuraavat tiedot: Haapajärven ja Reisjärvin pitäjen käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Matti Mustikkanie mi lausunut että, sittenkuin Maria Paavolan mies, Matti Mustikkaniemen veli Talollinen Tuomas Jaakonpoika Paavola oli Marraskuun 25. päivänä 1911. kuollut, jättä mättä jälkeensä rinta tai selkäSäsnä: J. R. H. A. R - R. A - S. R
perillisiä, Maria Paavola oli Tammikuun 27. päivänä 1912. Kihlakunnanoikeudessa testamenttina valvonut erään välikirjan Helmikuun 88. päivältä 1895., jossa Paavolan aviopuolet olivat määränneet, että toisen heistä kuoltua eloonjäänyt saisi omakseen kaiken vainajan omaisuuden. Sanottu välikirja ole kuitenkin joku aika sen laatimisen jälkeen joutunut kadoksiin; ja oli Tuomas Paavola ollut siinä varmassa luulossa, ettu sitä koskaan löydettäisi, joten se, kuten Tuomas Paavola monasti oli vakuuttanut, oli menettänyt voimansa. Sitä paitsi oli Tuomas Parvola syksyllä vuonna 1910 Maria Paavolan tieton tehnyt suullisen testamentin, jolla Tuomas Paavo la oli määrännyt omaisuutensa osaksi Maria Paavolalle osaksi Matti Mustikkaniemen pojalle Tuomas Mustikkaniemelle mitä testamenttia Maria Paavola ei ollut valvonut, vaikka edellinen testamentti sillä oli tullut peruutetuksi; ollen Tuomas Paavolalla sen lisäksi ollut aikomus tehdä Joulukuun alussa vuonna 1911. uusi testamentti, mitä varten hän oli jo pyytänyt todistajatkin, mutta ote se Tuomas Paavolan åkillisen kuoleman tähden jäänyt tekemättä. Tämän vuoksi, ja koskei 1895. vuoden testamentti siis ollut sisältänyt Tuomas Paavolan viimeistä tahtoo, on Matti Mustikkaniemi vaatinut, että se julistettaisiin mitättömäksi ja että Tuomas Paavolan jälkeensä jättämä omaisuus määrättäisiin luovutettavaksi lailliseen jakoon. Silta varalta, ettei Kihlakunnanoikeus kuitenkaan katsoisi voivansa hyväksyä kannetta kokonaisuudessaan, on Matti Mustikkaniemi, selittäen että Tuomas Paavola oli alaikäisenä ollessaan vanhempainsa Jaakko ja Anna Kaisa Mustikkaniemen se kii veljensä Jaakko Jaakonpojan 285
jälkeen perinyt yhteensä 7/192 manttaalia Mustikkaniemen verotaloa No 14. Kangaskylässä, jonka talonosuuden Matti Mustikkaniemi sittemmin hänen holhoojanaan oli 1000. markasta myynyt, ja että Tuomas Paavola, tultuaan täysivaltaiseksi oli sanotun myynnin johdosta aikonut nostaa moitekanteen, mutta luopunut siitä, kun ostaja oli maksanut hänelle sovitun kauppahinnan lisäksi 500. mark kaa, sekä että Paavolan aviopuolet olivat Toukokuun 7. päivänä 1901. ostanut 55/1728. manttaalia Turkkilan verotaloa No 5. Reisjärven kylässä 1865. markalla, mikä talon osuus oli katsottava tulleeksi pesään ylläsanotun perityn kiinteistön sijaan ja siis lankeavaksi Matti Mustikkaniemelle vaina jan lähimpänä perillisenä, vaatinut, että Maria Paavolan valvo ma testamentti ainakin, mikäli koski edellä mainittua kiinteän vastiketta, kumottaisiin; anoen Matti Mustikkaniemi sen ohessa oikeudenkäyntikulujensa korvaamista. Maria Paavola on kieltänyt Tuomas Paavolan muuttaneen puheenalaista testamenttia tahi perineen mitään kiinteistöä vanhempainsa ja veljensä jälkeen sekä sen vuoksi vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on Huhtikuun 22. päivänä 1914. julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Paavolan aviopuolet oli vät Helmikuun 28. päivänä 1895. täydellä ja terveellä ymmärryksillä sekä vapaasta tahdosta tehneet edelläkerrotun kirjallisen testamentin, jonka Maria Paavola sittemmin Tuomas Paavolan kueltua oli laillisessa järjestyksessä valvonut; minkä vuoksi ja koskee Matti Mustikkaniemi ollut voinut näyttää, että Tuomas Paavo la-vainaja olisi sanottua testamenttia laillisesti muuttanut taiperuuttanut eikä se, että testa286
mentti oli pitemmän aikaa ollut tietymättömissä ja että Tuomas Paavolalla delinaikanaan ollut aikomus teettää uusi testamentti, tehnyt valvottua testamenttia voimattomaksi, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen, mikäli se koski kysymyksessä olevan testamentin julistamista mitättömäksi. Mitä sitten tuli Matti Mustikkaniemen väitteeseen että puheenalainen testamentti myös koski perimysmään vastikelta, on Kihlakunnanoikeus katsonut tulleen näytetyksi, että Tuomas Paavola oli ylläkerrotulla tavalla perinyt 7/192 manttaalia Mustikkaniemen taloa, jonka talonosuuden Matti Mustikkaniemi sittemmin hänen holhooanaan oli myynyt tuntemattömasta hinnasta, minkä tähden ja kun tuon talonosuuden oli todistettu siihen aikuun kuin se lankesi perintönä Tuomas Suavo lalle olleen ainakin 1000. markan arvoisen sekä hänelle, tultuaan lailliseen ikään, sitä paitsi oli siitä suoritettu lisähintaa 500. markkaa, Kihlakunnanoikeus on, nojautuen P. K:n 17. luvun 2. SS:ään ja Maaliskuun 23. päivänä 1807. annetun Kuninkaallisen selityksen 5. kohtaan sekä huomioonottamalla, ettei Matti Mustikkaniemi ollut voinut näyttää Tuomas Paavolan Mustikkaniemen talonosusta saaduilla rahoilla ostaneen kuolinpesässä olevaa ansiomaata, johon Maria Paavolallakin oli naimaosa, velvoittanut Maria Paavolan luovuttamaan Tuomas Paavolan pesäosuudesta peringsmään vastikkeena lailliseen perinnönjakoon tuhannen markkaa, mihin määrään Kihlakunnanoikeus samalla oli arvioinut Tuomas Paavolan perimän osuuden Mustikkaniemen taloa siihen aikaan kuin se oli joutunut toisen miehen omaksi, mutta sai Matti Mustikkaniemi asian laatuun nähden itse kärsiä oikeudenkäyntikustannuksensa. 287