Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
puolesta kanteesen vastannut, että sittenkuin Vuoksenjoen laskemista varten mutdostunut niinsanottu Vuoksen laskemisyhtiö 24 päivänä Huhtikuuta 1856 annetun Armollisen kirjeen nojalla oli yhtiön ja Valtion yhteisellä kustannuksella läpikaranut Vuoksenjoen ja Suvannonjärven välillä olevan kannaksen johon puheenaoleva koski silloin oli syntynyt, oli mainittu yhtiö 10 päivänä Tammikuuta 1877 tehdyllä välikirjalla luovuttanut Valtiolle omistus- ja käyttöoikeuden kaikkeen kalastukseen Komisionimaanmittari Oskar Zimmermannin asianomaisen määräyksen johdosta vuonna 1875 Vuoksenjoen kalastuspäikoista tekemälle kartalle punasella värillä merkityillä vesialueilla, muiden muassa Kiviniemen koskessa sekä sen ylä- ja alapuolella olevassa tyynessä vedessä, sekä että Keisarillinen Senaatti sittemmin, katsoen tarpeelliseksi, että ne Vuoksen vesistöön kuuluvat vesialueet ja niiden rantapenberget Sakkolan pitäjässä, jotka punasella värillä olivat merkityt edelläsanotulle kartalle, laillisesti eroitettaisiin niistä osista Valtion omistamia Saaroisten, Petäjärven ja Sakkolan lahjoitusmaita, mitkä oli aijottu myydä perinnöksi, Rahavarain Toimituskunnan Kuvernöörille lähettämässä kirjeessä 23 päivältä Lokakuuta 1878 oli käskenyt Kuvernöörin pitämään huolta siitä että mainitut jo vuonna 1875 paalutetut alueet pyykitettäisiin ja vedettäisein pois isojakoon menevistä tiluksista, jonka johdosta muiden kalustusaluiden muassa myöskin Kiviniemen koski sekä sen ylä- ja alapuolella oleva tyyni vesi ynnä molemmin puolin koskea olevat rantakaistaleet olivatkin, Kaltion ollessa Petäjärven ja Sakkolan lahjoitusmaiden omistajana, tulleet Valtiolle erilleen pyykitetyiksi ja lakjoitusmaiden isojakoon menneistä tiluksista poisvedetyiksi; ja kun Kiviniemen koski, sen ylä- ja alapuolella oleva tyyni vesi ja molemmin puolin koskea olevat räntaperbet niin muodoin eivät kuuluneet edelläkerrottuihin Hovineuvos Löjanderin nykyään omis304
tamiin, Petäjärven ja Sakkolan lahjoitus mailla toimitetuissa sekä Kihlakunnanoikeuden vahvistamissa isoissa jaoissa syntyneisiin tiloihin eivätkä myöskään olleet jääneet lahjoitusmaiden tiluksista muodostetuille jakokunnille yhteisiksi, vaan niin hyvin kosken rannat kuin vesi ja vesivoima koskessa päin vastoin olivat Kaltion omat, on Valtion puolesta vaadittu kanteen hylkäämistä. Kihlakunnanoikeus on 24 päivänä Lokakuuta 1902 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla katsonut Hovineuvos Löjanderin oikeutetuksi omaksi hyödykseen käyttämään vesivoimaa Kiviniemen koskessa, kumminkin siten, ettei Valtiolle kuuluva kalastusoikeus tulisi supistetuksi, minkä ohessa Valtio velvoitettiin kolmellasadalla markalla korvaamaan Hovi neuvos Löjanderille hänelle kahdesta ensimäisestä oikeudenistunnosta johtunut kulut. Hovioikeus, jossa Hovineuvos Löjander ja Esitteelijäsihteeri Brofeldt, viimeksimainittu Valtion puolesta, ovat anoneet muutosta Kihlakunnanoikeuden päätökseen, on 22. päivänä Helmikuuta 1905 antanut tuomion jutussa; ja samalla kuin Hovineuvos Löjanderin Hevioikeudessa tekemä muistutus siitä, että Valtio oli menettänyt puhevaltansa äsken. mainittua päätöstä vastaan sillä perusteella, ettei oikaisua tuokon päätökseen oltu haettu O. K. 25 luvun 8 SS: sä säädetyssä järjestyksessä, hyljättiin, koska Esittelijäsihteeri Brofeldt Kuvernöörin hänelle antaman erityisen valtuutuksen nojalla oli ollut oikeutettu Valtion puhevaltaa jutussa valvomaan, on Hovioikeus katsonut selvitetyksi että sittenkuin Petäjärven ja Sakko lan lahjoitusmaihin siihen aikaan kuulunut Vuoksenjoen ja Turannen järven välinen kannas oli erityisten Vuoksenjokuen rajoittuvien pitäjien tiemesta Suomen Valtion avustuksella vuonna 1857 läpikäivettu ja siihen siten muodostunut nykyinen Kiviniemen koski sekä Valtio sen jälkeen lunastamalla mainitut lahjoitus maat ja Vuoksen laskemisyhtiön luovutettua 305
Valtiolle kaiken kalastusoikeuden koskessa joutunut kysymyksessä olevan koski veden ja sen alaisen pohjan omistajaksi, oli niin hyvin sanottu vesialue koskessa ynnä osa sen ylä-ja alapuolella olevaa tyyntä vettä kuin myös rantakaistaleet molemmin puolin koskea Valtion ollessa lahjoitusmaiden omistajana eroitettu Valtiolle ja vedet ty pois isojakoon menevistä tiluksista; minkä vuoksi ja kun entiset lahjoitusmaatilat isojaon jälkeen tapahtuneen perinnöksi myymisen kautta eivät olleet voineet saavuttaa oikeutta muuhun kuin tiloille isojaon mukaan kuuluvien alueihin sekä kalastusoikeus kysymyksessä olevalla alueella kieltämättä edelleen oli ollut Valtion hallus sa, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnan oikeuden päätöksen tässä osassa, on hyljännyt Hovineuvos Löjanderin jutussa ajaman kanteen, jota vastein sama päätös, mikäli se koski korvausta oikeudenkäyntikustannuksista, jäi pysyväiseksi. Hovioikeuden tuomioon on Hovineuvos Lojander anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Esittelijäsihteeri Brofeldt Kaltion puolesta on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei HovineuvosLojander ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, mikäli Hovioikeus sen kautta on hyljännyt Hovineuvos Löjanderin väitteen siitä, ettei Tultio Hovioikeudessa olisi laillisessa järjestyksessä jatkenut vetekannettansa ja siis menettänyt puhevaltansa Kihlakunnanoikeuden päätöstä vastaan. Mitä sitten itse asiaan tulee, katsoo Keisarillinen Senaatti, koska Valtio, joka, kuten Hovioikeuden tuomiossa on sanottu, on itselleen saavuttanut oikeuden lohen ja siian kalastukseen samoinkuin muuhun kalanpyyntöön Kiviniemen koskessa tyynivesineen kosken sekä ylä - että alapuolella, tulisi sen vesimäärän riistämisen kautta Kiviniemen koskesta, joka Hovineuvos Löjanderin aikomuksen mukaan oli ky306
symykseentulleesen kanavaan johdatettava, kärsimään tuntuvaa vahinkoa ja huittaa mainittuun kallisarvoisen kalastukseen nähden, Valtiolla, sääntöjen mukaan 23 päivänä Heinäkuuta 1902 annetun Kesioikeuslain 1 luvun 2 SS:ssä, olevan oikeus vastustaa Hovineuvos Löjanderin Kuvernöörille jättämää puheenalaista anomusta. että hänelle myönnettäisiin lupa saada Kiviniemen koskesta johtaa pois vettä kaivatuttamaansa kansvaan; minkä vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi jättää sen loppupäätöksen voimaansa, johon Hovioikeus sekä itse asiassa että oikeudenkäyntikustannuksien korvaukseen nähden on johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brede. C. J. Timgren. Alex. Kumlin Krono Paldani Edvard Lejander. 1. Henr. Snellman: P. Wieskaan Fredr. Lundenius. lan Immisti Asian Karsten Toukokuun 21 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio, nostorahalla, Waasan Hovioikeudesta tulleessa, perinnönjaon moitetta koskevissa jutussa, jossa ovat Talolliset Juho Erkinpoika Hölsö eli Ristimäki, Ylistaron pitäjän Lahden kylästä, Matti Erkinpoika Ylkänen eli Ristimäki, saman pitäjän Pelman kylästä, ja Jaakko Erkinpoika Prasti eli Kujala, Wähänkyrön pitäjän Merikaarron kylästä, hakijoina, sekä Talolliset Matti Iisakinpoika Pikkala, Isonkyrön pitäjän Hevonkosken kylästä, vaimonsa Susanna Erkintytär Tikkalan edusmiehenä ja Matti Juhonpoika Knuuttila ynnä hänen täysiikäinen poi kansa Matti Emil Matinpoika Knuuttila, viimeksisanotun pitäjän Wentelän kylästä, Matti Knuuttila omasta puolestaan ja alaikäisten tytärtensä Sanna Eliina ynnä Jenny Matilda Knuuttilan holhoojana sekä H. S. G.W. - E. P. - C. A. Läsnä: 307 No 54. Pag. 142. R. D. 1905.
Amerikassa oleskelevan poikansa Jaakko Knuuttilan määrättynä riidanvalvojana, kuin myöskin Talollinen Matti Matinpoika Mullo, Ikolan kylästä niinikään Isonkyrön pitäjää, vaimonsa Maria Erkintytär Mullon edusmiehenä, saapuville tulleina, mutta Talollisenpoika Juho Erkki Matinpoika Knuuttila, edellä mainitusta Pentelän kylästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, 21 päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin 20 päivänä Lokakuuta 1900 kuolleen Eläkemiehen Erkki Abraminpoika Ristimäen ja hänen jo sitä ennen kuolleen vaimonsa Susanna Kustaantyttären jälkeen, jotka olivat jättäneet perillisinä pojat, yllämainitut Juho Holsön, Matti Ylkäsen ja Jaakko Prastin sekä tyttäret Susanna Pikkalan ja Maria Mullon ynnä kuolleen tyttärensä, Matti Knuuttilan kanssa naimisissa olleen Justiina Knuuttilan edelläni mitetyt lapset Juho Erkki, Matti EmilJaakko, Sanna Eliina ja Jenny Matilda Knuuttilan, oli toimitettu perinnonjako 6 päivänä Toukokuuta 1901, ovat Matti Tikkala ja Matti Knuuttila, ylempänä kerrotussa toimessaan sekä Juho Erkki ja Matti Emil Knuuttila ynnä Matti ja Maria Mullo, hans tatettuaan Juho Hölsön Matti Ylkänen ja Jaakko Prastin, Isonkyrön ja Ylistaron pitäjäin käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Erkki Ristimäki oli kahdella eri välikirjalla 14 päivältä Kesäkuuta 1880 lahjoittanut, toisella Juho Hölsölle yksitoista. yhdeksänkymmentäkuudetta osaa manttaalia Ristimäen verotaloa No 10 Ylistaron pitäjän Kainaston kylässä, mikä talonosuus oli arvattu viiteentuhanteen markkaan, ja toisella välikirjalla Matti Ylkäselle yhtä suuren ja samänärvoisen osuuden sanottua taloa, sekä sittemmin, kun Jaakko Prasti 21 308
päivänä Toukokuuta 1884 tehdyllä kaup. pakirjalla oli Matti Ylkäseltä ostanut hänen talonosuutensa kuudentuhannen viidensadan markan hinnasta, antanut Jaakko Prastille äskenmainitun rahamäärän; mutta koska Erkki Ristimäin tahto oli ollut, että jokaisen hänen lapsistaan pitäisi saada yhtä paljon hänen omaisuudestaan, ovat Matti Tikkala ja hänen asiakumppaninsa, kunnoita kiinteimistönosuuksia tahi niiden arvoa ei oltu, paitsi tuhatta viittäsataa markkaa Jaakko Prästin saa masta määrästä, otettu lukuun perinnönjaossa, vaatineet, että Juho Hölsön talonosuudelle pantu arvo viisituhatta markkaa sekä Matti Ylkäsen ja Jaakko Prastin, joista viimeksinimitetty myöhemmin oli myynyt osuutensa Matti Tikkalalle kuudentuhannen kolmensadan markan hinnasta, heillä olleesta talonosuudesta saamat kauppahinnanmäärät, Matti Ylkäsen puolesta kuusituhatta viisisataa markkaa ja Jaakko Prastin puolesta, paitsi edellä kerrottuja tuhatta viittäsataa markkaa, neljätuhatta kahdeksansataa markkaa, eli siis viimemainitun puolesta yhteen. sä kuusituhatta kolmesataa markkaa, määrättäisiin jakoon meneviksi sekä että tämän johdosta uusi perinnönjako toimitettaisiin Erkki Ristimäen ja Susanna Kustaantyttären jälkeen. Asiasta kuulustettuina, ovat Juho Hölsö ja hänen asiakumppaninsa väittäneet, Juho Hölsö ja Matti Ylkänen, että Erkki Ristimäki oli antanut hville kysymyksessä olevat talonosuudet lahjaksi, kuitenkin eläkettä vastaan, täydellisesti omistettaviksi, sekä Jaakbo Prasti, että hän myöskin lahjaksi oli saanut ennennäinittua talonostoa varten tarvittavat kuusituhatta viisisataa markkaa; minkä vuoksi Juho Hölsö ja hänen asiakumppaninsa ovat vastustaneet kannetta. Sittenkuin asianosaiset molemmin puolin olivat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, on Kihlakunnanoikeus 23 päivänä. Maaliskuuta 1903 julistamassaan päätöksessä katsonut tosin selville tulleen, että 309
Erkki Ristimäki oli osaksi lahjoittanut osaksi eläkettä vastaan luovuttanut Juho Hölsölle ja Matti Ylkäselle kummallekin yksitoista yhdeksäskymmeneskuudes osaa manttaalia Ristimäen talosta, joiden kummankin talonosuuden arvo lahjakirjoissa Kesäkuun 14 päivältä 1880. oli laskettu viideksituhanneksi markaksi, ja että Erkki Ristimäki sittemmin oli antanut Jaakko Prastille kuusituhat ta viisisataa markkaa rahaa, jolla rahamäärällä tämä oli Antti Ylkäseltä ostanut viimeksimainitun omistaman tilanosuuden, muun muassa sillä ehdolla, että Jaakko Trastikin vastaisi talosta Erkki Ristimäelle maksettavasta eläkkeestä; mutta koska Erkki Ristimäen tarkoitus todistettavasti oli ollut sellainen, että hänen lastensa, sukupuoleen katsonatta, hänen kuoltuaan pitäisi kunkin saada yhtä päijon, niin että mitä pojat olivat vastaanottaneet kiinteässä omaisuudessa, tuli tyttöjen saada irtaimistossa, joka Erkki Kistimäen tarkoitus esiintyi muun muassa siinäkin, että hän oli laskenut Juho Hölsölle ja Matti Ylkäselle antamiensa talonosuuksien hinnan tuhatta viittasataa markkaa vähemmäksi niiden todellista arvoa kuuttatuhatta viittäsataa markkaa, niin ja kun kaikki tämä Erkki Ristimäki-vainajan däessänsä antama omaisuus siis oli pidettävä myötäjäisinä eli läksijäisantamina, on Kihlakunnanoikeus määrännyt, että Toukokuun 6 päivänä 1901 toimitettu perinnönjako oli oikaistava siten että, paitsi muuta, Juho Hölsölle ja Matti Ylkäselle annettujen kiinteistöjen arvet, viisituhatta markkaa kummankin kohdalta, ja Jaakko Prastinrahassa kantama määrä, Saimiskaaren 16 luvun 1 SS:n ja Perintökaaren 12 luvun 9 SS:n mukaan olivat ilman korkaa jätettävät siihen uuteen jakoon, jonka Matti Pikkalan tuli kolmen kuukauden kuluessa Kihlakunnanoikeuden päätöksen antamispäivästä, hänelle sitä varten asetetun kahdensa. dan markan uhkasakon haastolla, asiassa toimittaa. Sen ohessa velvoitettiin Juho Hölsö ja hänen asiakump310
panensa sadalla seitsemälläkymmenellä markalla korvaamaan Matti Tikka. lalle ja hänen asiakumppaneilleen heidän jutussa kärsimänsä kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Holso ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 5 päivänä Toukokuuta 1905 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että Erkki Ristimäki ja Susanna Kustaantytär olivat antaneet puheenalaiset talonosat ja talonhinnan Juho Hölsölle ja tämän asiakumppaneille heidän vastaista perintöänsä vastaan Erkki Ristimäen ja Susanna Kustaantyttären jälkeen, minkä vuoksi Hovioikeus on määrännyt, että mitä Juho Hölsö ja hänen asiakumppaninsa kerrotulla tavalla olivat saaneet, Perintökaaren 12 luvun 9 SS:n mukaisesti, oli otettava lukuun heidän perintöosuuksiaan Erkki Ristimäen ja Susanna Kustaantyttären jälkeen määrättäessä, joten oikaistuna Kihlakunnanoikeuden päätös muun puolesta jäi pysyväiseksi, kuitenkin siten että aika, jonka kuluessa uusi perinnönjako oli toimitettava, oli luettava viimeksisanotusta päivästä Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Holsö ja tämän asiakumppanit anoneet muutosta perustelmalla, johon Matti Tikkala ja hänen tänne saapunut asiakumppaninsä ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettivät Juho Hölsö ja hänen asiakumppanima ole esittäneet syytä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden edellämainittua tuomiota, kuin että Juho Hilso ja hänen asiakumppaninsa asian laatuun nähden vapautetaan suorittamasta Matti Tikka lalle ja tämän asiakumppaneille heille tuomittua oikeudenkäyntikulujen korvausta sataa seitsemääkymmentä markkaa; joten oikaistuna Hovioikeuden tuomiomuissa osissa jää voimaansa, kuiten kin siten että kysymyksessä oleva uusi perinnönjako on, Oikeuksien määräämän saken uhalla, toimitettava ennen 1 päivää Syyskuuta 1906. Tätä 311
kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A. Henr. Inellman.  L. Heiskman A. Henr. Inellman.  L. Heiskman Roord Pardani. andangvist. Ervard Pardari. landtmqvist. E. Thesleff Toukokuun 25 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, vekselisaamista koskevassa jutussa, jossa Varatuomare Yrjö Pulkkinen, Tampereen kaupungista, on hakijana sekä Rauman kaupungissa asuva Tehtailija Hjalmar Lundberg vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, 25 päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, sikäli kuin nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kauman kaupungin Raastuvanoikeudessa on Varatuomari Pulkkinen vaatinut että, koska Tehtailija Lundborg oli äitivainajansa Kauppiaanleski Hilda Tallqvistin kuolinpesän puolesta hyväksynyt kaksi Varatuomari Pulkkisen hallussa olevaa, Kauppias Fredrik Björkqvisten 28 ja 29 päivänä Joulukuuta 1903 asettamaa, kolme kuukautta sen jälkeen maksettavaksi joutunutta 2,300 markan ja 8,000 markan suuruisSåsna: R.t. B. - C. J. F. - G. W. - Gut. B. F. M. 312 312 No 556. Pag. 21. R. D. 1906.
ta vekseliä Tehtailija Sundberg velviitettaisiin Varatuomari Pulkkiselle suorittamaan mainitut rahamäärät yn nä kuuden procentin korko, edellisestä summasta 28 päivästä Maaliskuuta 1904 ja 8,000 markasta saman kuun 29 päivästä sekä sen ohessa korvaamaan Pulkkisen oikeudenkäyntikulut Kanteesta kuulustettuna, on Tehtailija Lundberg myöntänyt, että hän oli Kauppias Björkqvistin pyynnöstä hyväksynyt mainitut vekselit, mutta kun Lindberg oli tehnyt sen kahden Hilda Tallqvistin eläessään hyväksymän vekselin uusimiseksi eikä Sundberg tunnustamistaan vekseleistä niin muodoin ollut mieskohtaisesti vastuun alainen, sentähden ja koskee Lundberg äitinsä perillisenäkään ollut velvelli nen lunastamaan hoita vekseleltä, hän kun äitinsä jälkeen oli saanut perinnönluorutuseden, on Tehtailija Lundberg vaatinut kannetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus on 29 päivänä Toukokuuta 1905 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Varatuomari Pulkkisen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomari Pulkkinen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 15 päivältä Joulukuuta 1905, kun ei Tehtailija Sundborg ollut omasta puolestaan hyväksynyt puheenaolevia vekseluta, jättänyt sen loppupäätöksen pysyväiseksi, johon Haastuvanoikeus oli nyt kysymyksessä olevalta kohdalta asiaa johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Varatuomari Pulkkinen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Tehtailija Lundborg on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Varatuomari Pulkkinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää voimaansa, minkä ohessa Taratuomari Pulkkinen velvoitetaan suorittamaan Tehtailija Sundbergille, hänellä täällä jutusta olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmen213
tä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brod. C. J. Timgren R. A. Brod. C. J. Timgren J. Wiiskman 1au Kungård K. F. Mölse. Toukokuun 26. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, kiinteän omaisuuden omistusoikeutta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Juhana Taavetinpoika Miikkulainen, Hietalan pitäjän Unkolan kylästä on hakijana sekä Talollinen Antti Joosepinpoika Eerikäinen, sanotun pitäjän Petkolan kylästä, poisjäänee nä vastaajana: Annettu Oikeusostossa, 26. päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä eittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kietolan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juhana Mikkulainen, vaimonsa Iida Joose rintytär Eeri käisen edusmiehenä, Antti Eerikäiselle toimitetun haasteen nojalla kertoneet, että sittenkuin Iida Eerikäisen isä Talollinen Jooseppi Eerikäinen, joka 20. päivänä Helmikuuta 1877 oli perinnöksi ostanut Jyinmäki nimisen talon Nils mainitussa Petkolan kylässä, 4. päivänä Helmikuuta 1884. oli kuollut jälkeensä jättäen lesken Läsnä: 54.S - F. R. B. ./. Haf H. 214 No 558. Såg. 44. R. 1905.
Agneeta Asikaisen ja avioliitossa hänen kanssaan syntyneet lapset, pojat Juhana ja Antti sekä tyttäret Eeva, Wilhelmiina, Kristiina ja vida Eerikäisen ynnä ai kaisemmasta avioliitosta syntyneen tyttären Maria Eerikäisen, oli 27. päivänä Maaliskuuta 1896. Jooseppi Eerikäisen jälkeen toimitetussa perinnönjaossa muun muassa Iida Eerikäiselle jaettu yhdekras osa sanottua taloa, mutta kun Antti Eerikäinen hallinnassaan piti koko useinmainitun talon, on Juhana Miikku lainen vaatinut, että Antti Eerikäinen velvoitettaisiin Juhana Miikkulaiselle luolettamaan sanottu yhdeksäs osa talosta, anoen sen ohessa korvausta oikeuden kiyntikulungeistaan. Asiassa kuulustettuna on Antti Eeri käinen, vastustaan kannetta, selittänyt, että Iida Eerikäinen ja Juhana Mikkulai nen, avioliiton solmittuaan, välikirjalla 23. päivältä Lokakuuta 1885. olivat luovut taneet Iida Eerikäisen osuuden mainitus sa talossa Agneeta Asikaiselle sekä että Agneeta Asikainen oli sen jälkeen kauppakirjalla 24. päivältä Marraskuuta 1897. myynyt kaiken osuutensa talossa Antti Eerikäiselle. Sittenkuin Juhana Miikkulainen oli kieltänyt Iida Eerikäisen koskaan luopuneen isältäiin perimästään osuudesta mainittua taloa, on Kihlakunnan oikeus, asiakirjojen osoittaman menettu lyn jälkeen, kuulustettuaan asiassa myös Jooseppi Eerikäisen muita oikeudeno nistajia, päätöksellä 23. päivänä Lokakuuta 1902. katsonut näytetyksi tulleen, ttä 27. päivänä Maaliskuuta 1896. Jooseppi Eerikäisen jälkeen toimitetussa perinnönjaossa, mikä jo oli voittanut lainvoiman, Iida Erikäiselle oli jaettu yhdeksas osa mainitusta Jyrinmäen talosta sekä siitä seikasta, ettei edellä koske teltua 23. päivänä Lokakuuta 1885. tapahtuneeksi ilmoitettua Iida Eerikäisen osuuden kirjallista luovutusta, vaikkei sitä oltu uudella luovutuskirjalla peruutettu, otettu tuossa jaossa mihinkään huomioen, käyvän selville, ettei viimeksimainittua luovuitysta ollut tapahtunutkaan, minkä vuokei Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Antti Eerikäisen Juhana Miikkulaiselle, vai315
nonsa edusmiehenä, luovuttamaan Iida Eerikäiselle kerrotussa jaossa omistetun osan eli yhdeksänneksen sanotusta talosta; vaan sai Juhana Miikkulainen asianlaatuun nähden pitää vahinkonaan siijä kärsimänsä kulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Juhana Miikkulainen että Antti Eikäinen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 28. päivänä Tammikuuta 1905. antumassaan tuomiossa sen ratkaissut. ja koska Iida Eerikäinen ja Juhana Miikkulainen jäävittömäin todistajain alle kirjoittamalla välikirjalla 23. päivältä Lokakuuta 1885 olivat Agneeta Asikaiselle luovuttaneet kaiken osuutensa kysymyksessä olevassa talossa, eikä Juha na Miikkulainen ollut voinut esiintuoda semmoisia asianhaaroja, jotka tekivät tämän asiakirjan, jonka todista ja heidän sillä välin tapahtuneen kuileman tähden ei oltu voitu kuulustaa, oikeaperäisyyden epäityksenalaiseksi, vaan asiassa päinvastoin oli ilmennyt asianhaaroja, jotka oikeuttivat Hovioikeuden, O. K. 17. luvun 1. SS: nojalla, antamaan sanotulle luovutuskirjalle täydellisen todistusvoiman, sentähden ja kun edellä sanottu 27. päivänä Maaliskuuta 1896. toimitettu perinnönjako, jossa kunkin pejanosakkaan perintöosuus ainoastaan oli tullut määrätyksi, sitä vähemmin oli voinut tehdä sanottua luovutusta mitättömäksi, koska jakokirjaan pesän osakasten ja uskottujen miesten allekirjoitusten jälkeen tehty merkintö tilan esittelemisesta ei ollut ainoankaan heistä allekirjoittama eikä jako kiinteimistöstä siis ollut tehty P. K. 12. luvun 11. SS:ssä säädetyssä järjestyksessä, niin ja kun Iida Eerikäisen osa tilasta sittemmin laillisen saannon kautta oli joutunut Antti Eerikäiselle, on Kovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Juhana Miikkulaisen asiassa ajaman kanteen; ja raukesi asian niin päättyessä lausunnon antaminen Juhana Mikkulaisen muutoksenhakemuksen johdosta. Hovioikeuden tuomioon on Juhana Miikkulainen hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut jutun ja katsoo, ettei Juhana Miikkulainen 316
ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi - Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Manthevan¬ Alex-Kumbin Math. Svaran¬ Alex. Kunlin Hvord Pardani Leena Lejander. Hvord Pardani Leena Lejander. Haf Hellen Toukokuun 26. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa. omistusoikeutta saaneen koskevassa jutussa, jossa Suomen Waltio on hakijana sekä Talollinen Otto Miettinen, Tuusniemen pitäjän Ohtaanniemen kylästä, tulee matta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, 26 päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Tuusniemen pitäjän Litmaniemen kylässä asuva Herastuomari Tahvo Turunen Kuopio on läänin Kuvernöörin luona eli anonut muun muassa, että hänen äskensänotussa kylässä omistamansa talon No 4. läheisyydessä olea ja Juojärvessä sijaitena Tulisaari niminen saari veroitettaisiin ja yhdistettäisiin mainittuun taloon sekä Kuvernööri tämän johdosta Sämä: R. A. B. E. S.F. F. L. C. A; H. pl. 317 No 539. Pag. 172. R. D. 1905.