Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
rene i toukonniemi lägenhet Handelshuset Gustaf Cederberg & Comp. och bemälde stad uppstått derom, huruvida, såsom Drätselkammaren med frångående af sin anhållan om kyfning af lägenheten påstått, staden borde genom styckning tilläggas det om i rade af lägenheten, som utgjordes af Koivu- och Ryövälinniemi jordstycken, eller om, enligt yrkande af Handelshuset Gustaf Cederberg e lompo, lägenheten skulle klyfvas sålunda; att staden deraf erhölle en tredjedel och handelshuset två tredjedelar, så har förrättningslandtmätaren, enär Wiborgs stad ej styrkt, att dess andel af ifrågakomna lägenhet bestode af Koivu- och Ryövälinniemi omrade samt förrättningen således erre att anses såsom klyfningsskifte, i sådant afseende uppmätt och graderat lägenhetens egor äfvensom uppgjort förslag till delning af densamma; derå Egodelningsrätten i Wiborgs län, till hvars afgörande omordade skiftesfråga hänskjutits, medelst dom af den 23. November 1876. på upptagna skäl upphäst den öfver klagade skiftesförrättningen, hvaremot Kejserliga Senaten, hvarest Handelshuset Gustaf Cderberg & Compi anfört besvär öfver berörda dom, i utslag af den 20. December 1897. förklarat Egodelningsrätten hafva saknat fog att på åberopad grund upphäfva ifrågakomna landtmäteriförrättning samt förty ogillat och undanrojt Egödelningsrättens dom, men emedan efter delningsförordnandets utverkande stridighet parterne emellan uppstått derom, huruvida den Wiborgs stad tillhöriga tredjedelen af loukonniemi hemmansdel utgjorde en icke närmare bestämd andel af sagda lägenhet eller borde anses omfatta ofvannämnda särskilda omade, samt afdömandet af denna stridighet icke ankomme å Egadelningrätt, hänvisades parterne att efter befogenhet vid laga domstol härom 427 1900.
toista, jemte det med vidare åtgärd i saken vid Egodelningsrätten komme att anstå, intill dess tvistefrågan blifvit slutligen afgjord eller parterne derom i godo sig förenat. Härefter har Prätselkommaren å Wiborgs stads vägnar vid Häradsrätten i det tingslag, som utgöres af Björkö och St Johannes socknar samt Savansaari, Seitskär och Penisaari utöar, efter stämning å Handelsluset Gustaf Cederberg & Comp., yrkat att, emedan Bonden Konstantin Fredrik Salmelin och hans hustru Maria Michelsdotter, såsom för tiden egare af hela ifrågavarande fjerdedel af Monola hemman, medelst köpebref den 17. Oktober 1859. till Sjökaptenen Fredrik Wilhelm Nordling försålt Koivu - och Ryörälinniemi, med så och rösen från öfriga de lar af nämnda lägenhet afskilda jordstycken, om än detta egesomrade, som utgjorde ett af de tre skiften, i hvilka lägenheten vår indelad, uppenbarligen af denna orsak i köpeafhandlingen betecknats såsom en tredjedel af Loukonniemi lägenhet, samt Handlanden Wasili Pikoff och hans hustru Emilia Pikoff, hvilken sistnämnda tidigare varit gift med Kaptenen Nordling och genom testamente efter honom bekommit sag da jordområde, medelst köpebref den 11. Juni 1874. till Wiborgs stad försålt samma omsäde, staden måtte på grund af nästragda köpebref bibehållas vid eganderätten till Koivu - och Ryövälinniemi jordstycken. I anledning af käromålet har Handelshuset Gustaf Cederberg Blomp genmält: att handelshuset genom köpebref af den 2. Juni 1894. utaf Konstantin Fredrik och Maria Salmelin tillhandlat sig två tredjedelar af ifrågavarande toukonniemi lägenhet eller en sjettedel af hela Monola skattehemman No 1. i förberörde Monola by och att makarne Salmelin genom köpebrefvet af den 17. Oktober 1859. till Kaptenen Nordling försålt allenast tredjedelen af Loukon128 2 1900.
niemi lägenhet, å hvilken andel Kaptinen Nordling jemväl sökt och undfått uppbud; att makarne Salmelin väl uti nyssnämnda köpebref förklarat, att den derigenom försålda hemmansdelen bestode af Koivu - och Ryövälinniemi jordstycken, men att detta tillägg icke kunde tillmätas någon betydelse, enär öfver låtelse af visst jordlägenhet tillydande jordstycke, enligt de för liden gällande lagstadganden, såsom innefattande minskning af skattskyldig jord varit förbjuden och ogiltig; samt att Wasili och Emilia Pikoff i det med Wiborgs stad upprättade köpebrefvet uttryckligen uppgifvit sig hafva till staden försålt en tolftedel af skattehemmanet No 1. i Monola by eller således en tredjedel af loukonniemi lägenhet, men icke ett visst jordområde; i följd hvaraf handels huset motsagt Brätselkammarens i målet utförda talan. Medelst utslag, afkunnadt den 21. September 1898., har Häradsrätten förklarat det vara utredt, att makarne Selmelin medelst omordade köpebref af den 17. Oktober 1859. till Kaptenen Nordling försålt tredjedelen af ifrågavarande Saukonniemi lägenhet, hvilken tredjedel i köpeafhandlingen förklarats bestå af Koivi - och Ryövälinniemi, med rå och rösen från hemmanets öfriga egor afskilda jordstycken; att denna tredjedel af Loukonniemi lägenhet efter Kaptenen Nordlings död på grund af testamente tillfallit hans enka Emilia Nordling, som sedermera ingått äktenskap med Handlanden Pikoff, samt att Wiborgs stad medelst ofvannämnda, den 11. Juni 1894. upprättade köpebref af makarne Pikoff tillhandlat sig utom annat, deras egande andel i samma lägenhet; i anseende hvartill och emedan förstberörda öfverlåtelse, i betraktande af köpebrefvets ordalydelse, borde anses innabära köp om ifrågavarande Koivu - och Ryövälinniemi jordstycken samt en slik öfverlåtelse, ehuru den429 1900.
samma belefvats före tillkomsten af förordningen af den 17. December 1864., genom hvilken derintill icke tillstädes rätt till föryttring af visst, frälse - eller skattehemman tillydande område blifvit medgifven, jemlikt stadgandet uti 41. SS: af förordningen den 12. Juni 1875. angående delning af jordlägenheter vore giltig och berättigade Wiborgs stad, till hvilken alla genom köpebrefvet af den 17. Oktober 1857. upplåtna rättigheter öfvergått, att före ingången af år 1906. genom laga styckning låta för sin räkning utbryta omförmälda jordomräde, Häradsrätten tillerkänt Wiborgs stad eganderätt till omtvistade Koivuoch Ryövälinniemi benämnda jordstycken, likväl under förbehåll att laga föreskrifter beträffande desammas utbrytande ur lägenhetens öfriga egomassa noggrannit iakttagesHofrätten, under hvars pröfning Handelshuset Gustaf Cederbergs Compi vadeväg dragit saken, har genom dom af den 21. Juni 1899. funnit handelshusets vadetalan ej föranleda annan ändring i Häradsrättens utslag, än att, enär makarne Salmelin såsom egare till Loukonniemi benämnda och behörigen utbrutna fjerdedel af ifrågavarande hemman No 1. i Monola by genom ofvanberörda köpebref af den 17. Oktober 1859. till Kaptenen Nordling öfverlåtit, på sätt Häradsrätten äfven utsagt, Koivu - och Ryövälinniemi med rå och fären från lägenhetens öfriga egor afskilda egormade samt Wiborgs stad sedermera på omförmäldt sätt trädt i Kaptenen Nordlings rätt, Wiborgs stad enligt 41. SS: i åberopade förordning af den 12. Juni 1895. berättigades att låta genom styckning den ordning samma förordning stadgade från ofvannämnda lägenhet afskilja sagda omräde till egen lägenhet. Uti Hofrättens dem har Handelshuset Gustaf Cederberg & Comp. i undersärighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, den Drätselkom 30
maren i Wiborgs stad uti föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande och finner utredt våra, att makarne Salmelin genom köpebrefvet af den 17. Oktober 1859. till Kaptenen Nordling föryttrat det såsom en tredjedel af ofvannämnda toukonniemi ett fjerdedels hemman angifna särskilda jordområde, hvilket bestått af Koivu - och Ryövälinniemi med rå och rosen från hemmanets öfriga egor afskilda jordstycken, samt att Wiborgs stad sedermera, på sätt domstolarne utsagt, trädt i Kaptenen Nordlings antydda rätt; hvarföre och enär å omförmälda föryttning, medan sådan minskning af skatte kyldig jord ännu var förbjuden icke talats samt sagde stad emellertid numera enligt 41. SS: i förut åberopade förordning af den 12. Juni 1895. är berättigad att låta genom styckning från Toukonniemi lägenhet afskitja ifrågavarande omrade, Kejserliga Senaten finner Handelshuset Gustaf Cederberg & Copps undesdåniga döduktion icke föranlede annan ändring i Hofrättens dom än att Wiborgs stad under föruträtt ning af omordade sycknings utförande bibehålles vid den rätt till anberörda omräde, som staden i nu anförd måtto vunnit. Och kännes handelshuset skyldigt att ersätta Dratsekammarens i Wiborg härstädes i målet hafda umgälder med sjuttiofem mark. Det alle, som vedervor, till undredanig efterrättelse länderI Hans Kejserliga Majestäts Higa Namn, Dess Senat för Finland: I af Nyborg. Henr. Borenius I af Nyborg. Henr. Borenius K. af Nyborg. Henr. Borenius. E. Johansson /Wieiset/ Julius Nummelin Lars Homen Julius Nummelin. Lars Homen Julius Nummelin Lars Homen Vilhelm Råfield. 431 1900
Huhtikuun 22. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleesja jutussa, jossa Olevan Koivusaha - Osakeyhtiö on hakijana sekä Mikkelin kaupangin Rahatoimikamari tulematta jääneenä vastaajana, ja joka juttu koskee kontrahdin julistamista voimattomaksi: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa a Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Huhtikuun 22. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Mikkelin kaupungin Raastuvanoikeu dessa on Rahatoimikamarin puolesta, manuun nojalla, kerrottu, että Rahatoimikamari oli sanotun kaupungin puolesta 29. päivänä Tammikuuta 1894. laaditun kontrahdin kauttaltavan Koivusaha - Osakeyktiölle viidentoista vuoden ajaksi, lukien 1. päivästä Tammikuuta 1895., luovuttanut oikeuden kalaveten ja kalastukseen Mikkelin kaupungin luona olevan lahden rantueilla. Mikkelin pitäjän kirkkoherranvirLäsnä Aapk - H B. - Ej - 35. - JH - sist - EitHaf H. No 552. k. R. B. K. S. 1900. 4 1900.
katalon rajan ja kaupungin lailvasillan välillä, ehdolla muun muassa, ellei yhtiö, kontrahdin purkautumisen uhalla, saisi pitää puuvarastoa eikä seisarittaa puulauttoja rantueilla pitemmän aikaa kuin viisitoista vuorokautta kerrassaan; mutta kun yhtiö tästä kontrahdin määräyksestä huolimatta oli pitänyt tukkiä ja puutavaroitansa vuokratulla alueella pitännän aikaa kuin kontrahti sallii, jättäen niitä sinne talveksikin, on Rahatoimikamari vaatiniit, että puheenaoleva kontlahti julistettaisiin voimattomaksi, jonka ohessa Rahatoimikamari on pyytänyt korvausta kuluistaan asiassa. Sittenkun Otavan Koivusala-Osakeyktiö, kanteesta kuulustettuna, oli väittä nyt kaikinpuolin täyttäneensä kontrahdin määräyksiä, on Raastuvanoikeus, jossa todistajiakin on asiassa kuulustettu, 20. päivänä Helmikuuta 1899. julistamassaan päätöksessä katsonut, ettei oltu täydellisesti näytetty toteen, että puheenaolevaa kontrahtia olisi Otavan KoivusalaOsakeyhtiön puolelta mainitulla tavalla rikottu, sekä siis kumonnut kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Rahatoimikamari oli vetoamalla saattanut asian, on Maaliskuun 17. päivänä 1900. antamassaan tuomiossa katsonut näytetyksi, että tavan Koivusaha-Osakeyhtiö oli ainakin syksyllä vuonna 1897. annettuaan lautata tukkia puheenalaiselle vesiatueelle, jättänyt ne sinne pakkasen tullessä sillä seurauksella, että tukit olivat veteen jäätyneet ja siitä syystä jädneet järveen yli seuraavan talven, jonka vuoksi ja kun asiallisten välillä sanotun vesialueen käyttämisestä tehdyssä välipuheessa nimenomaan oli sovittu, että välipuhe oli rikottu jos Otavan Roiviisaha - Osakeyhtiö jättiisi tukkia veteen kauvemmaksi ajaksi kuin viideksitoista vuorokaudeksi, Hovioikeus, muuttaen Raastuvanoikeuden ylläkerrotun päätöksen, on julistanut asiallisten välillä tehdyn edellämainitun vuokrakontrahdin piiretuksi ja velvoittanut Otavan Koivusaha - Osakeyhtiön Raha toimikamarin vapaasen hallintoon heti luovuttamaan useinsanotun vesialueen, minkä ohessa Itävän Koivusaha-Osakeyk433 4 1900
tiö on velvoitettu sadalla markalla palkitsemaan Rahatoimikamarin Raastuvanoikeudessa kärsimät kulutTähän Hovioikeuden tuomioon on Otavan Koivusaha-Osakeyhtiö alamaisesti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Otavan Roiviisaha-Osakeyhtiö ole esiintuonut syytä muuttaa Kovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Känen Suomen Senaattinsa: A. af Nyberg. E. Johnsson J; Wiekel Andersin. Henr. Berenius. Emesti Forsman Julmis Nummelin Haf Hellen
- 16 1/30 Den 25. April 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ettpå nednatt revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommet mål emellan Kronolänsmannen Matti Nikuta, från Nikolaistad, sökande, och Ägenten Arvid Lind, från Helsingfors stad, svarande, angående fordran: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departement, i Helsingfors, den 25. April 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Wid Rådstufvurätten i Nikolaistad har Agerton Lind, efter Kronolänsmannen Nikula och i sistsagde stad jemväl bosatte Jurisutriusqvekandidaten Eljas Uotila ågången stämning, anfört, att Lind åt Nikula och Uotila, hvilka under firma Suomalainen lakiasiain toimistö i Nikolaistad behafvo advokatyrke, i och för utsökning lemnat en af firman John Tourunen & Coden 15. April 1856. utstäld och af JernvägsÖfver tuft 3. J. F. ./. 3. SS. et. L. 30.- /67./. No 574 Pag. 84. R. 2. 1900.
konduktören O. W. Rosenberg äcemberad tre månaders jola vexel å sexhundra sex mark fyratiosju penni, hvarå enligt af Nikula afgifven redovisning influtit sexhundra fyrationio mark trettiotvå penni; men emedan Kronolänsmannen Nikula och Jurisutriusquekandidaten Uotila uraktlätit att till Agentin Lind leverera uti nästnämnda redovisning, efter afdrag af de tjugutre mark sextio penni, Nikula och Uotila räknat sig till godo i erättning för lagsökningskostnaderna, upptagna väldo sexhundra tjugufem mark sjuttiotvå penni samt Nikula och Uotila i öfrigt försummat sina åligganden vid utsökningen derut innan, att de instält den emot Jern vägskonduktören Rosenberg väckta lagsökningen, oaktadt femtio sex mark åttatiofem penni af räntan på omför mälda vexelbelopp hos Rosenberg än nu innestod, har Agentin Lind påstått Kronolänsmannen Nikulas och Jurisutriusgvekandidaten Uotilas lagliga förpligtande att, gemensamt eller den af dem, som egde tillgång, utan afdrag af förenämnda lagsökningskostnader, till Lind utgifva hela vexelbeloppet med sex procents ränta derå från förfallo dagen den 15. Juli 1896. tills full betalning följde. hvarhos Agentin Lind gjort anspråk på ersättning för sina kostnader i rättegången. Öfver käromålet hörde, hafva Krono länsmannen Nikula och Jurisutrius qvekandidaten Uotila genmält, att Uotila ensam omhänderhaft ifrågavarande inkaseouppdrag och jemväl uppburit omförmälda derå indrifna belopp, för hvars betalning han ensam vore ansvarig, likväl efter afdrag af förenämnda tjugutre mark sextio penni, hvaremot Uotila i öfrigt och Nikula helt och hållet motsagt käromålet Genom den 7. April 1899. afkunnadt utslag har Rådstufvurätten förklarat utredt vara ej mindre att Kronolänsmannen Nikula och Jurisutrius grekandidaten Uotila af Ägenten Lindemottagit uppdraget att af Jernvägskonduktören Rosenberg inkassera ifrågakom435
na verolfordran med ränta än och att de sedermera af Rosenberg uppburit vexelbeloppet sexhundra sex mark fyra tiosju penni jemte derå från den 15. Juli 1896. löpande sex procents ränta förutom femtiosex mark åttatiofem pennihvilka Rosenberg ännu icke guldit; hvarföre och enär Nikula och Uotila icke kunde anses berättigade att af Lind undfå ersättning för omförmälda lagsökningskostnader, då lagsökningen af dem ej fullföljts, oaktadt hela verolbeloppet jemte ränta ännu icke guldits, men Nikula och Uotila deremot för närvarande icke vore skyldige att till Lind gälda hvad sålunda ännu vore obetaldt, emedan Lind ej ens påstått, att detta oguldna belopp icke kunde af Rosenberg utfäs, Nikula och Uotila ålagts att, gemensamt eller den af demsom egde tillgång, emot qvitto till Ägenten Lind betala sexhundra sex mark fyratiosju penni med sex procents år lig ränta derå från den 15. Juli 1896. tills full liqvid skedde, likväl efter afdrag af förenämnda, utaf Rosen berg ännu icke guldna femtiosex mark åttatiofem penni, hvarhos Nikula och Uotila känts skyldige att med femtio mark ersätta Lind för dennes kostnader i målet Hofrätten, under hvars pröfning Kronolänsmannen Nikula i vadeväg dragit saken, har medels den 15. Februari 1900. deri gifven dom låtit vid Råd stufvurättens utslag bero, jemte det Kronolänsmannen Nikula kants skyldig att till Agenten Lind gälda af gifterna för dennes exemplar af Hofrättens dom med femton mark åttatio penni. Uti Hofrättens dom har Kronolänsmannen Nikula i underdånighet anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Ägenten Lind i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit och handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner Kronolänsmannen Sikula icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken alltså kommer att förblifva, 36
jemte det Kronolänsmannen Nikula ålägges att till Ägenten Lind, i ergättning för hans härstädes i målet hafda kortnader, utgifva femtio mark. Det alle som vederbör, till underdånig efter rättelse länder. J. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyberg. Emot Forsman. AndersinE. Johnsson. Julius Nummelin. Lars Homén. Pag. 165. R. D. 1900 Huhtikuun 27. päivänä 1901. Keisarillisen Majestäkin. Korkeassa Nimessa Känen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Talollinen Aukusti Takala, Kullaan kappelin Paluksen kylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuva Torppari Oskari Lehtonen, omasta puolestaan ja vaimonsa Amanda Taavetintyttären edusmiehenä, vastaajana, ja joka juttu koskee torpan luovuttamista: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Huhtikuun 27. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä mityttänyt juttuna kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Heinäkuun 27 päivänä 1871 tehdyllä välikirjalla on Talollinen Eenokki Eliaksenpoika Kopo, joka siihen aikaan omisti puolen Kopon perintötaloa Paluksen kylässä, veljelleen Frans Wilhelmi Eliaksenpojalle luovattanut sanotun talonpuoliskon maalla ole van Horion torpan Frans Wilhelmi Eliaksenpojan ja, jos hän menisi naimisiin, hänin ensimmäisen vaimonsa hallittavaksi heidän elinaikunnansa. Sittenkuin Frans Läsnä: A. af N. B. E. J- E. F- Extra- L. W. C. J. T.
Wilhelmi Eliaksenpoika oli nainut yllämainitun Amanda Taavetintyttären ja kuollut Maaliskuun 8. päivänä 1876, on asianomainen Kihlakunnanoikeus Huhtikuun 5. päivanå 1877. Amanda Taavetintyttären pyynnöstä hänelle vahvistanut kiinnityksen sanottuun puoleen Kopon taloa mainitun välikirjan pysyväisyyden vakuudeksi, joka kiinnitys on uudistettu viimeksi Lokakuun 4 päivänä 1895. Ulvilan ja Vakkilan pitäjien sekä Kullaan kappelin ja Porin maaseurakunnan käräjäkunnan 1892 vuoden syyskäräjissä ovat Oskari Lehtonen ja Amanda Taavetintytär, jotka sillä välin olivat menneet naimiseen keskenään, Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Frans Wilhelmi Eliaksenpojan isäpuoli, Torppari Juho Pietarinpoika oli Frans Wilhelmi Eliaksenpojan kuolemasta asti ilman laillista oikeutta hallinnut Hosion torppaa, Juho Pietarinpoika velvoitettaisiin luovuttamaan torppa Oskari Lehtoselle ja Amanda Taavetintyttärelle. Tamän kanteen johdosta on Kihlakunnanoikeus, kuulustettuaan Juho Pietarinpoikaa ja Eenokki Kopoa, päätöksellä Toukokuun 1 päivänä 1893. lausunut, ettei Juho Pietarinpojalla ollut mitään oikeutta Kosion torppaan, jonka vuoksi ja koska Eenokki Kopo oli välikirjalla Heinäkuun 27 päivältä 1871. luovuttanut sanotun torpan sittemmin kuollalle Frans Wilhelm Eliaksen pojalle ja hänen vaimollen Amanda Taavetintyttärelle heidän elinajakseen ja Amanda Taavetintytär niinmuodoin oli mainitun välikirjan nojalla oikeutettu elinaikansa hallussaan pitämään Hosion torppaa, Kihlakunnanoikeus velvoitti Juho Pietarinpojan jättämään Hovion torpan Amanda Taavetintyttärelle ja Oskari Lehtoselle, tämän ollessa vaimonsa edusmiehenä; jonka päätöksen Turun Hovioikeus Huhtikuun 26. päivänä 1894 antamallaan tuomiolla on vahvistanut. Esilläolevassa jutussa on Aukusti Takala, puheenalaisen Kopon talonpuoliskon nykyisenä omistajana, Oskari Lehtoselle ja Amanda Taavetintyttärelle toimitetun haasteen nojalla sanotussa Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Frans Wilhelmi Eliaksenpoika oli ylläkerrotulla välikirjalla Heinäkuun 27. päivältä 1871. saanut hallintooikeuden 438
Hosion torppaan omaksi ja tulevan vaimonsa denajaksi, mutta että tämä välikirja, koska Frans Wilhelmi Eliaksenpoika oli kuollut Maaliskuun 8 päivänä 1876. eikä hänellä välikirjaa tehtäessä vielä ollut vaimoa, oli mitälön Amanda Taavetintyttären nähden, ja että, vaikka Amanda Taavetintyttären katsottaisiinkin, Frans Wilhelmi Eliaksenpojan leskenä, olleen oikeutetun leskenä ollessaan hallitsemaan Hosion torppaa, Amanda Taavetintytär kuitenkin, mentyään uusiin naimisiin Oskari Lehtosen kanssa, oli menet tänyt hallintooikeutensa; jonka tähden Aukusti Takala on vaatinut Oskari Lehtosen ja Amanla Taavetintyttären velvoittamista jättämään Hosion torpan maineen huoneineen Aukus ti Takalan vapaasen nautintoon. Oskari Lehtosen ja Amanda Taavetintyttären vastustettua kannetta sillä perustuksella että puheenalainen välikirja oli nimenomaan tehty Frans Wilhelmi Eliaksenpojanja hänen ensimmäisen vaimonsa elenäjaksi ja että Amanda Tuavetintytär on joutunut Frans Wilhelmi Eliaksenpojan ensimmäiseksi vaimoksi, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä Syyskuun 13 päivältä 1899. mainitsemittaan perusteilla velvoittanut Oskari Lehtosen ja Amanda Taavetintyttären, laillista muuttoaikaa nautittuansa, luovuttamaan Kosion torpan huoneineen mainun viimeistään Maaliskuun 14 päivänä 1901. Aukusti Takalan vapaasti nautittavaksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Oskari Lehtonen ja Amanda Taavetintytär. olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Toukokuun 18 päivänä 1900. antanut tuomtonsa; ja koska Kosion torppa ylläkerrotussa Heinäkuun 27. päivänä 1871 tehdyssä välikirjassa oli luovutettu Frans Wilhelmi Eliaksenpojalle ja hänen ensimmäiselle vaimolleen heidän denaikanansa hallittavaksi, sentähden ja kun Kihlakunnanoikeus edellämainitussa keudenkommessa, jossa muosken Eenäkki Kopoa ole kontustattu sittemmin lämnäimän saaneessa vaataksessa Toukokuun 1 päivältä 1893 oli julistanut Amanda Taavetintyttären, joka jo silloin oli naimisissa Oskari tehlösen kanssa sanotun välikesjan nojalla oikeutetuksi elinäjakseen hallussaan instämään Hasson torppaa sekä kiinnitys samaa välikirjan pysyväisyyden vakuudeksi oli vahvistettu puoleen Kopon 139
taloa, on Hovioikeus kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljännyt Aukusti Takalan asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Aukusti Takala alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Oskari Lehtonen on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Hosion torppa puheenalaisella Heinäkuun 27 päivänä 1871 tehdyllä välikirjalla on luovutettu Frans Wilhelmi Eliaksenpojalle ja hänen ensimmäiselle vaimolleen, joksi Amanda Taavetintytär sitten on joutunut, heidän elinaika naan hallittavaksi, sekä kiinnitys välikirjan pysyväisyyden vakuudeksi on vahvistettu ja viimeksi Lokakuun 4 päivänä 1895 uudistettu puoleen Kopon taloa, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Hovioikeus on jutusta johtunut, minkä ohessa Aukusti Takala velvoitetaan suorittamaan Oskari Lehtoselle, häneltä täällä asiaan menneiden kulujen korvaukseksi, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimissä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. Henr. Perenius. A. af Nyborg. Henr. Perenius. E. Johansson Andersson Kromén. E. Johansson Lindtmän. E. Johassari Lindströmän. Andersin. Lars Homén. 49