Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
man Osakeyhtiö Eredil Aktiebolags ofvannämnda fordran i Juho Fredrik Nousiainens konkurs till femtusen femhundra mark med sex procents årlig ränta därå, löpande å trehundra tret tiotre mark trettiotre penni från den 1 December 1910 och sedermera å ett lika stort belopp från den 1 i hvarje följande månad, senast från den 1 Juni 1912, allt intill dess full betalning följde, efter afdrag af den 27 April 1911 betalade femhundra mark och förberörda sexhundra tjugufyra mark nittioåtta penni, beräknade såsom erlagda den 13. Oktober 1911, att utgå på sätt och i den ordning som i konkursdomen bestämts, jemte det Rimppi, i hans förenämnda egenskap, skyldigkänts att med ett hundra tjugu mark hålla förman C sakeyhtiö Credit Aktiebolag ersatt för dess kostnader och besvär i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Jurisutriusgyvekondidaten Rimppi i vade väg dragit målet, har genom dom den af December 1912 utlåtit sig; och jämte det Rådstufvurättens i det motvädja de utslaget meddelade utlåtande angå ende hyran för tiden före den 1. Augusti 1911 jämte ränta och afdrag af femhundra mark, enär firman Osakeyhtiö Credit Aktiebolags bevakning i denna del icke i konkursdomen förklarats tvistig, såsom opåkalladt undanrödjats, har Hofrätten funnit, vidkommande finnan Osakeyhtiö Credit Aktiebolags anspråk rå hyra för tiden från sistberörda dag till den 1 Juni 1912 eller för tio måna ler, utgörande sammanlagdt tretusen trehundratrettiotre mark trettiotre penni, att Jurisutuusgekondidatenumpri därutinnan icke förebragt skäl till annan ändring i sagda utslag än att räntan å den mänättiga hyran trehundra trettiotre mark trettiotre penni, löpande från den 1. Augusti 1911, skulle räknas sista gången från den 1 Maj 1912; och borde ifrågakomna sexhundra tjugufy ra mark nittioåtta penni afräknas från firmans härigenom faststälda, fordran. Uti Hofrättens dom har Jurisutrius qvikandidaten Rimppi anhållit om 168
ändring medels dertuktion den finnan Osakeyhtiö Credit Aktiebolag bemält, hvarefter muntligt förhör vid Kejserliga Senaten försiggått på sätt det därvid förda protokollet utvisar. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Jurisutvusgenkan dedaten Rimppi icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens dom, hvarvid förty kommer att bero, och ålägges Juris utriusqvekandeten Rimppi, i egenskap af syssloman i Juho Fredrik Nousiai nens konkurs, att till firman Osakeyhtiö tredit Aktiebolag erlägga i ersättning för dess härstädes i målet hafda kostnaderåttio mark. Det alle som vederbör till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Filis Saarikoski. Matts Anders. Johannes Pesonen. K. Auer. jemus varasta C. E. Winter. Elokuun 7 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulteessa, korvausta koskevassa ja tussa, jossa KunnallisneuvosNiilo Helander, Heinolan kaupungista, on hakijana sekä Tuomin Rautatuhattitus tulemat ta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 7 päivänä Elokuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt julun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Rautatuhattitukselle samitetun haastoon nojalla on Kunnallisuuvos Helander Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että Toiminimi Husqvarnan Paavarasto ole 13 päivänä Syyskuuta 1906 Helsingin rautatienasematta lähettänyt sesijärven rautatienasimalle Helande rin vastaanotettavaksi hänen sanoNo 1178 tulta toiminimeltä ostamansa laatikollisenchampionkiväärejä ja toisen laatikollisen ampumatarpeita; Läsnä: S.S. - A. L. B. t. R. A. 0. 108 Rb 1910
kun kuitenkin mainituista laatikoista Kesijärven asematta oli rautatun vaunusta rautatienkenkilokunnan suuren huolimattomuuden vuoksi kadannut toinen, kivääräjä sisältä nyt laatikko kokonaan ja toisesta laatikosta 1.250. rvilverinhaluunaa a 4000 vinehesterpatriunaa, on Kunnallisneuvos Helander vaatinut Kantatiehallitusta velvoitettavaksi korvaa maan Helanderille sanottujen Eivaarien ja ha ruunain arvo sekä hänen eräästä todistuksesta maksa mansa lunastus yhteensä 482 markalla, kuin myös Helanderin oikeus denkäyntikulut Rautatiehallituksen puolesta on sen asianvalvoja, Kollegiassi Axel Forsten Palander kannetta vastustanut, selittäen kysymyksessä levain tavarain kadonnion siten ttä ne oli Wesijärven asemalla yöltä vasten 17 päivää Syyskuuta 1906. lukitusta raatatienvaunusta sisäänmurtautumalla varastettu Raastuvanoikeus on 22 päivänä Toukokuuta 1907 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteiltä velvittanut Rautaliska liiksen korvaamaan kunnallismuuoksi teHelanderille kadonnun tavaran arvon ja sitä varten maksamaan hänelle neljästäkymmenestäneljäs tä kilasta kiväärissä kaksi markkaa kilolta eli kahdeksankymmentä kahdeksan markkaa ja seitsemästätoista kilosta avapumatarheita markka viisikymmentä penniä kilolta eli kaksikymmentäviisi markkaa viisi kymmentä penniä eli siis kaikkaan sata kolmetoista markkaa viisikymmentä penniä, siitä kuitenkin vaan nettyä, koska edellämainittu,ampu nätarhoita sisältänyt ketti oli vaarin ilmoitettu sisältävän hautoja ja Kunnallisneuvos Helander, lavaran omistajana, oli pidettävä velkakäänä vastaamaan sanotun ararakollen rahdista kaksinkertainen rahti sadasta kahdesta kymmentä täkahdesta kolosta kaksi markkaa neljäkymmentäkuusi penniä sadal170
a kuotta oli kuusi markkaa, josta näärästä kuitenkin oli lyhennettäva rahtina suoritetut kaksi markkaa viisikymmentäyhdeksän penniä vten Rautatiehällituksen siis tuli saa ettää kiinnallisneuksille tietan perille yhteensä sata kymmenen markkaa yhdeksän penniä kuin myös sätsemälläkymmenellaviidellä markatla korvata Helanderin oikeuden käyn tikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi tatilatuhattitus oli vetoamalla saat tanut jutun, on 14 päivänä Maaliskuuta 1910 antanut tuomion asiasta, ja koska selvitetty oli, että puheenalaiset tavarat olivat ilmoitetussa tilaisuudessa, niiden vielä ollessa Suomen Valtionrautatoiden hallussa, kadonneet lukitusta rautatien vaaniistä murtovarkauden kautta, eika Kunnallisneuvos Helander vasloin Rautatuhallituksen kieltoa ollut voinut näyttää, että mainitut tavarat olisivat hävinneet rautatien henkilökunnan huolimattomuudesta tahi tuottamuksesta, on Hovioikeus, kumosen Raastuvanoikeuden päätöksen, R. Kan 12 luvun 2 SS:n neljalla kyljännyt Kunnallisneuvoksen Helanderin jutussa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioin on Summalisenöuvos Helander anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinen tämän jutun ja katsoo, ettei Kunnallisneuvos Helander ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Lentin Saarinen Spersuuksiata entin Kaarinen Aprotuuksiala B. Annberg K. K. Helanen B. Annberg K. K. Helanen Asian Tihannan 471
Elokuun 8. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusta koskevassa jutussa jossa Tilanomistaja Edvard Garberg, Tampereen kaupungista, on hakijana sekä Kuhokseen pitäjän Laitasaaren kylässä asuva Talollinen Jaakko Israel Räänä nen vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 3. päivänä Elokuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Tilanomistajalle Grönbergille toimitetun haasteen nojalla on Jaakko Peksel Päänänen Muhoksen ja Vajärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden sa lausunut, että hänen isännä Kalle Wäämänen oli kontrahdilla 3. päivältä Joulukuuta 1898. ja siihen 18. päivänä Elokuuta 1902. tehdyllä lisäyksellä myynyt Tilanomistajalle Gränbergille omistaman sa, Winiparin talon maalla Wajärven pitäjän Sotkajärven kylässä sijaitsevan niinkutsutun Taskon myllyn 5000. marLäsnä: A. S.S. B. A. R.B. K. A: W: 189. Pag. 265. R. K.
kan kauppahinnasta, josta 150. markkaa heti oli suoritettu ja jäännös oli maksettava vasta silloin, kun ostaja tulisi tarvitsemaan myllynpaikkaa tahi sen resinvirmaa teollisuutarpoisiin, johon vakka myyjä saisi pitää myllym; ja koska Filonomistaja Granberg sittemmin oli ottanut myllynpaikan haltuunsa sekä kieltänyt myyjää ja tämän oikeudenomistajia sitä enää käyttämästä, kuitenkaan suorittamatta kauppahinnan jäännöstä, on Jaakko Aksel Wäänänen, kuolleen isänsä Kalle Wäänäsen ainomana perillisenä, vaatinut Tilanomistajaa Grönbergin velvoitettavaksi maksamaan hänelle tuo jäännös, siitä kuitenkin vähennettyä 23. päivänä Toukokuuta 1900. suoritetut 300. markkaa, kuuden prosentin vuotuisine korkoineen luettuna ylläsanotussa lisäyksessä olevan määräyksen mukaan 26. päivästä Syyskuuta 1902. Tilanomistaja Granberg on kannetta vastustanut, selittäen että asiasliset, kun edellämainittu 300. markan lyhennysmaksu suoritettiin, oli rot sopineet, että kauppahinnan jäännös oli maksettava vasta silloin kuin työt Paskokoskessa olivat alkaneet, jotenka, kun töihin ei vielä oltu ryhdytty, sanottu hinnanjäännös myöskään ei ollut joutunut maksettavaksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asiano saiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 25. päivänä Helmikuuta 1909. julistamas saan päätöksessä lausunut kanteen tulleen näytetyksi sekä velvoittanut Tilanomistajan Granbergin suorittamaan Jaakko Aksel Wäänäselle kauppakirjaan merkittävää kuittia vastaan vasditut neljätuhatta viisisataa viisikymmentä markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna 26. päivästä Syyskuuta 1902, kunnes täysi makon tapahtuisi, kuin myös kahdellasa dalla markalla korvaamaan Wäänäsen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tilanomistaja Grönberg oli vetoamalla saattanut jutun, on 12. päivänä Heinäkuuta 1910. antamallaan tuomiolla jättä473
nyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Granbergin suorittamaan Jaakko Aksel Wäänäselle maksut, kuusitoista markkaa kahdeksan kymmentä penniä, hänen kappelestaan Kovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Tilanomistaja Grönberg anonut muutosta perustelmalla, johon Jaakko Aksel Wäänänen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Tilanomies toja Granberg ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Tilan omistaja Granberg suorittamaan Jaakko Aksel Wäänäselle, korvaukseksi hänelle täällä jutun vuoksi olleista kuluista. kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: kanteri Saarinen Asped Liuksiala kanteri Saarinen Aroituksiala Santen Saarinen B. Anneberg K. R. Helanen K. Auer K. R. Helanen Ossan Lautun Den 1 September 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål, angående förpliktande att utlämna lösegendom, emellan Handlan denkan Fanny Åkerblom, från Helsingfors stad, sökande, samt Richardshöfdingen John Trenman, jämväl från Helsing fors, i egenskap af syssloman uti Vicehäradshöfdingen Sista Palmros konkurs, svarande: Silfven uti Justitiedepartementet den 1 September 1913. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vicehäradshöfdingen Palmros har vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört att Fanny Akarboms den 25 Juni 1903 aflidne man Handlanden Birger Tallberg medels den 8 November 1902 upprättadt skriftligt testa mente ej mindre förordnat TioehäradsOfde: S.S. - A. L. - B. A. R. H. Å. R." A. L. 474 No 1284. Pag. 183. R. D. 1913.
höfdingen Palmros att i egenskap af utredningsman omhändertaga utred ningen af Tallbergs efterlämnade bosåväl i löst som fast samt i sinom tid ur boet utbetala hvad i sagda testamente tillagts särskilda däri namngifna personer och föreningar och i öfrigt tillse att Tallbergs yt tersta vilja behörigen verkställdes. än bestämt att Palmros i arfvode för detta sysslande skulle erhålla en aktie uti Osakeyhtiö Heilin eFöös Aktiebolag, lydande nominalt å 1000 mark, hvilken aktie Palmros egde öfverst från boet medelbart för sig uttaga; men som Palmros ehuru sagda testamente, som bevapats såväl af Fanny Åkerblom som af Palmros för egen del och för öfriga testamentstagare, vunnit laga kraft, icke kunnat förmå Fanny Åkerblom att till honom utgifva berörda aktie, har Vicehäradshöfdingen Palmros yrkat att Fanny Åkerblom måtte förpliktas att till Palmros utlämna samma aktie äfvensom de af henne å densamma för åren 1903/1919 lyftade Civilender, utgörande sam manlagdt 680 mark, med ränta däråI saken hörd har Fanny Åkerblom genmält att, enär Handlanden Tallberg icke varit berättigad att genom testamente försoga öfver enskilda i boet ingående förmögenhets objekt, hvari Fanny Åkerblom haft giftorätt, om förmälda förordnande beträffande i frågakomna aktie vore ogiltigt, hvarför och då sagda aktio dessutom till lagts Vicehäradshöfdingen Palmros som arfvode för hans sysslande i egenskap af testamentsexekutor, men Palmros emellertid icke tagit någon som hälst befattning med utredningen af dödsbort eller utbetalningarna af le testamenterade medlen Fanny Åkerblom emotsett käromålets förkastan de, hvarjämte Fanny Åkerblom anmärkt att, därest Palmros mot förmodan ansäges berättigad till någon ersättning på grund af omförmälda testamente, densamma i ingen händelse borde utgå till högre belopp än motsvarande 175
Handlanden Tallbergs giftorättsandel i aktien vid tiden för hans frånfälle eller 500 mark. Rådstufvurätten, hvarest parterne å ömse sidor anhållit om ersättning för umgälderna i målet, har medels den 10 December 1910 afkunnadt utslag i saken sig utlåtit; och emedan Vicehäradshöfdingen Palmros genom i frågavarande testamente, som vunnit laga kraft, tillagts en aktio i Osakeyhtio Weilin & Töös Aktiebolag att omedel bart öfverst ur Handlanden Tallbergs dödsbo utgå, ty och då den omständig heten att Palmros icke blifvit i tillfälle att i alla afseenden fullgöra det honom i testamentet ombetrodda uppdraget icke kunde betaga honom hansrätt till aktien, hälst icke ens påstålls än mindre visats att sådant berött på någon uraktlåtenhet af Palmros, har Rådstufvurätten ålagt Fanny Åkerblom, som innehade Handlanden Tallbergs kvarlåtenskap, för såvidt densamma icke redan åt vederbörande testaments tagare utgifvits, att till Vicehäradshöfdingen Palmros utlämna ifrågavarande aktio eller och dess värde äfvensom att åt Palmros utbetala, hvad hon i deri dender å aktien efter Handlanden Tallbergs död lyftat, eller sammanlagdt sexhundmåttio mark jämte fem procents ränta å detta belopp från den 10 December 1910 tills full betalning följde, hvar hos Fanny Åkerblom förpliktats att med femtio mark godtgöra Vicehäradshöfdingen Palmros dennes kostnader i rätte gången. Hofrätten, under hvars pröfning Forny Åkerblom i väderåg dragit målet, har genom dom den 29 Maj 1913 låtit bero vid Rådstufvurättens utslag, jämte det Fanny Åkerblom ålagts att med femtio mark godtgöra Tioehäradshöfdingen Palmros dennes i Hofrätten hafda kostnader i målet. Uti Hofrättens dom har Fanny Åker blom sökt ändring medels deduktion; och har, sedan Richardshöfdingen Palmros emellertid upplåtit sitt bo till honkurs, Vicehäradshöfdingen Grenman i sin ofvanangifna egenskap afgifvit bemölan 476
de i saken. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Fanny Åker blom icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, hvarvid förty kommer att förblifva; och ålägges Fanny Åkerblom att till Trehåradshöfdingen hemman, i ersättning för hans härstädes i målet hafda kostnader, utgifva sjuttio mark Det alle, som vederbör, till efterrättelse lander. Kejserliga Senaten för Finland: anten Saarinen Ared Kiuksiala. anten Karinen Styrkoimistaa. F. Annberg K. K. Helanen. F. Annberg K. K. Helanen. A. N. A. Gustaf Kära Alfred Lindström Den 5. September 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål, angående klander af testamente, emellan Handlandeenkan Lilia Maria Kristina Siderar, från Helsingfors stad, sökande, samt Jurisutriusqvidoktorn Heimo Helminen, jemväl från Helsingfors, tillstädeskommen, och Stations inspektorsdottern Katarina Sidoron, uteblifven, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 5. September 1913. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Genom den 25 November 1897 skriftligen upprättadt testamente hafra Lilia Maria Kristina Sidoren och hennes sedermera den 17 Augusti 1907 aflidne man Handlanden Paul Sidonen förordnat att, när endera af dem med döden afginge, dess såväl enskilda som Jde S.S. - A. L. - B. A. K. Å. F. R. A. Lm. W. No 1295. W. No 1295. Pag. 175. R. D. 1911.
samfällda kvarlåtenskap skulle med full äganderätt tillfalla den efterlefvas de under villkor att denne vid sitt från fälle efterlämnade" all den i dess hand samlade kvarlåtenskapen till makarne Sidenors lagliga arfvingar att dem emellan enligt lag skiftas och fördelas. Efter det Rädstufvurätten i Helsingfors den 7 December 1907 förordnat Jurisutriuspedoktorn Helminen till förmyndare för ofvanbemälde makars den 8 September 1894 aflidne son Stationsinspektorn Isidor Sederons under äktenskapet med hans med Jerningstjänstemannen Hjalmar Alexander Boisman numera omgifta hustru Ing Olga Olivia Boisman samman aflade omyndiga barn ofvannämnda Katarina Sidoron samt Olga Ingrid och Alexej Siderow, af hvilka den förstnämnda numera kommit till myndig ålder, har Jurisutriusqvidoktorn Helminen, på stämning å Lilia Maria Kristina sidorow till sagda Rådstufvurätts sammanträde den 1 Februari 1918, därstädes anfört, att Lilia Maria Kristina Sideron efter Handlanden Sidorows död på grund af ofvanomer dade testamente omhändertagit all den egendom Handlanden Siden efterlämnat; men emedan berörda testamente vore stridande emot stadgan det uti 5 SS: 17 kap. Arfdabalken att enligt stadsrätt, då barn eller bröstarfvingar funnes, ej finge genom testamente gifvas mer än hvar sjette penning, har Jurisutriusgodektorn Helminen på nyssantyd grund klandrat ifrågavarande testamente. I saken hörd har Lilia Maria KristinSidoron framhållit, att Freg Olga Olivia Boisman såsom enka efter Isidor Sideron varit lagbestämd för myndare för sina minderåriga barn. och äfven efter det hon år 1901 blifvit omgift bibehållit förmynderskapet, hvilket ej kunnat ske utan hennes senare mans samtycke, samt i sådan egenskap den 24 Augusti 1907 skriftligen god känt ofvanbeskrifna testamente, som hon den 2 därpåföljande September 478
berakat, och att Freg Olga Olivia Boisman den 21 November samma år anhållit om årsstämning efter Handlanden Siderom, hvarför och då Rådstufvurätten till behandling upptagit, Inog Olga Olivia Boismans omförmälda testamentsberäkning och proklamaansökning, Rådstufviirätten mäste anses hafva efter sådan pröfning, som vore föreskrifven i 23 SS: af Lagen angående förmynderskap af den 19 Augusti 1898, godkänt att Ting Olga Olivia. Boisman äfven såsom omgift kvarstått i förmynderskapet för sina barn af första giftet; och som ifrågavarande testamente genom Ing Olga Olivia Koismans godkännande af detsamma vunnit laga kraft emot hennes barn. samt Jurisutriusqvedoktorn Helminen, hvilken först därefter på Ting Olga Olivia Boismans anhållan förordnats till barnens förmyndare, således icke vida re kunde klandra sagda testamente, har Lilia Maria Kristina Sidoren ansett käromålet vara sentida väckt och anhållit att detsamma på sådan grund måtte förkastas. I anledning af denna invändning har Rådstufvurätten uti utslag den 22. Februari 1908 sig yttrat, att emedan Ing Olga Olivia Boisman, hvilken såsom enka efter Isider Sideron år 1901 ingått annat gifte, därefter icke blif vit af Rätten bibehållen i förmynderskapet för Katarina, Olga Ingrid och Alexej Sidaren samt fördenskull, jämlikt stadgandena i 2 men. 23 SS: och 1. mom. 28 SS: af förenämnda lag angående förmynderskap, icke vidare efter sitt omgifte varit att anses säsom förmyndare för bemälda omyndiga, ty och som Inng Olga Olivia Boisman vid anfördt förhållande, ehuruväl hon i egenskap af de omyndiga barnens moder egt med dem taga sådan befattning, som i 2. mom 34 SS: af åberopade lag omförmäldes, dock ej varit berättigad att å barnens vägnar godkänna testamentet, hvarigenom deras rätt och fördel tilläfventyrs kunde åsidosättas, samt omordade, af Ing Olga Olivia Boisman den 24. Augusti 1907 vidtagna åtgärd följ179
aktligen vore utan all kraft och verkan, har Rädstufvurätten ansett käromålet icke vara sentida väckt, hvarför Silia Maria Kristina Sideros därom gjorda invändning underkänts. Härå har Lilia Maria Kristina Siloren förklarat sig vara villig att läta genom behörigt arfskifte utbryta åt Katarina, Olga Ingrid och Alexej Sidoren deras andelar uti Handlanden Sideros och Lilia Maria Kristina Pidorors gemensamma bo i staden; men då bland Handlanden Sederords kvarlåtenskap inginge äfven en villalägenhet uti Känä socken samt denna lägenhet i Handlanden Sederos handutgjort aflingejord, hvilken han varit lagligen berättigad att genom testamente bortgifva, har Lilia Maria Kristina Sidorow emotsett förkastande af käromålet såvidt detsamma innefattade yrkande om upplåtande af sagda villalägenhet till skifte. Sedermera har Rådstufvurätten medels slutligt utslag, afkunnadt jämväl den 22 Februari 1908, i målet sig utlåtit; och alldenstund Handlanden Sidereri, som vid sin död den 17 Augusti 1907 efterlämnat, utom andra arfvingar, barnabarnen Katarina, Olga Ingrid och Alexej Sideron, enligt stadgandet 5 SS: 17 kap. Arfdabalken icke egt genom testamente förfoga öfver mera än en sjettedel af sin lott i boet, ty har Mädstufvurätten rättat ifrågavarande testamente därkän, att det åläge Lilia Maria Kristina Siderow, som i stöd af detsamma fortfarande sutte i oskiftadt bo efter sin man, att vid vite af etthundra mark inom utsatt tid låta genom laga skifte åt Jurisutriusqvedoktorn Helminen, i dennes omförmälda egen skap af förmyndare för bemälda. barnabarn, utbryta hvad dem på pund af nästantydda lagstadande tillkomme i arf efter Handlanden Sido röro. Hofrätten, under hvars pröfning Lilia Maria Kristina Sideron i vaderåg dragit målet, har genom den 12 April 1911 gifven dom låtit vid såväl Rådstufvurättens ofvanbeskrifna 180
invändningsutslag som dess slutliga utslag bero, hvarjämte Lilia Maria Kristina Siden skyldigkändes att godtKristina Sidoren skyldigkändes att god göra Jurisutriusqvidöktorn Helminen hans kostnader för målet i Hofrätten med femtio mark. Uti Hofrättens dom har Lilia Maria Kristina Sidoren anhållit om ändring medels deduktion, den Jurisuti usgodoktorn Helminen bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Lilia Maria Kristina Sideron icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens dom än att, då de tvenne Tyynelä benämnla i Wånå socken belägna villapareller, hvilka ingå i aflidne Handlanden Sidorers dödsto, i hans hand utgjort aflingejord på landet och Handlanden Sidoron sålunda varit berättigad att genom testamente öinskränkt förfoga öfver sin lott i desamma, ifrågavarande testamente förklaras fast och beståndande hvad angår berörda villapaleeller jämte byggnader samt att Silia Maria Kristina Sidoren vid sådan utgång af saken befrias från den henne ålagda skyldigheten att med femtio mark ersätta Jurisutriusspecktern Helminen för hans kostnader i Hofrätten; med hvilken rättelse i Hofrättens dom skall vid densamma i öfrigt förblifva; och åligger det Lilia Maria Kristina Sidorow att vid föreskrifvet äfventyr läta verkställa det påbjudna skiftet innan den 1 Januari 1914. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland. Santui Saarinen B. Anneberg A. J. Rudsuvanen Alpen Luksiala K. R. Helanen 181
Den 5 September 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsätt revisions skilling, från Kejserlige WasaHofrätt inkommit mål emellan Bonden Karl Gustaf Sandqvist, från Maxmo by i Mauno socken, sökande, samt i Kjerklax by af samma socken bosatte Bonderne Abraham Karlsson Råd man och Johan Henrik Karlson, gemensamt svarande, angående förbud att afverka skog: Tifven uti Justitiedopartementet den 5 September 1913. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter Karl Gustaf Sandqvist ågån gen stämning har Abraham Rådman vid Häradsrätten i Hövi, Oravais och Maamo socknars tingslag anfört att, sedan Karl Gustaf Sundqvist och hans hustru Sofia Sandqvist medels köpebref af den 27. Februari 1903 till Abraham Rådman före sålt 11/96 mantal af Stormi skattehemman No 5 i Kjerklax by emot villkor, bland Qde S.S. - A. L. B. A. - R. H. -A. R. O. S. 1182 No 1294. Pag. 280 R. D. 1910.