Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ni jämte 6 procents årlig ränta. därå från den 3 December 1903. Häröfver hörde hafva Ernst Fagerström och hans medparter genmält att, enär Bruksegaren Palmu bifallit till försäljningen af förberörda hemman för ett pris, under stigande det lägsta anbudet, som vid auktionen fått antagas, utan att Fagerström jämte medparter blifvit därom tillfrågade eller tillåtits vare sig vid sagda auktion eller vid det därefter hållna borgenärssammanträdet föra någon talan, Bruksegaren Palmu förlorat rättigheten att för det fordrade beloppet hålla sig till Fagerström och hans medparter, hvarför desse emotsett käromålets förkastande. Häradsrätten, hvarest parterne jämväl gjort anspråk på godtgöreke för sina rättegångs umgälder, har medels utslag den 22 Juli 1904 utlåtit sig i saken; och emedan Ernet Fagerström jämte medparter medgifvit, att de, sedan Ingeniören Fagerström såsom resterande köpeskilling för Björkloda gård, bestående af förenämnda hemman i Björkkoda by, den 27 September 1902 utfärdat ifrågavarande till innehafvaren ställda förskrifning å 70,000 mark med därå löpande 6 procents ränta, till säkerhet för hvilken förskrifnings belopp inteckning sedermera blifvit fastställd i Björkboda gård, medels å förskrifningen den 29 i sagda månad tecknad förbindelse, för den händelse förskrifningens innehåll så till kapital som upplupen ränta icke till fullo utginge ur värdet af omordade fastigheter, iklädt sig en för alla och alla för en proprie fyllnadsborgen för det bristande beloppet och af handlingarna i målet därhos framginge att, efter det Ingeniören Fagerströms bo blifvit till 301
konkurs afträdt och jämlikt borgenärernes i konkursen den 3 Oktober 1903 fattade beslut sagda fastigheter blifvit af utmätningsmannen å arten vid offentlig auktion den 3 därpåföljande December försålda, vid af utmätningsmannen den 14 Januari 1904 verkställd fördelning af köpeskillingen för fastighetena endast 57551 mark 19 penni influtit till betäckande af Bruksegaren Palmus på grund af ifrågavarande förskrifning i konkursen egande fordran, som vid auktions tillfället obestridt utgjort 74,970 mark, i följd hvaraf utaf nyssnämnda summa 17/218 mark 81 penni ännu voro oguldna, ty och då hvarken borgenä rernes i Ingeniören Fagerströms konkurs beslut att anmoda utmätningsman att försälja omordade fastigheter eller den exehutiva för säljningen af desamma eller fördelningen af den influtna auktionsskillingen blifvit öfverklagade, har Häradsrätten, jämlikt 8 och 11 SS SS: 10 kap. H. B., ålagt Ernst Fagerström och hans medparter, gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, att emot återbekommande af meranämnda förskrifning i original kvitterad till Bruksegaren Palmu, såsom förskrifningens innehafvare, betala sjuttontusen tvåhundra aderton mark åttatioen penni jämte sex procents ränta därå från den 3 December 1903 tills full betalning följde, äfvensom att med åttahundra nittio mark femtio penni godtgöra Palmu för hans i målet hafda umgälder Holrätten, under hvars pröfning Ernst Fagerström och hans medparter i väderäg dragit målet, har genom dom den 21 Mars 1907 fastställt Häradsrättens utslag samt därhos ålagt Ernst Fagerström och hans medparter att ersätta Bruksegaren Palmu hans för målet i Hofrätten hafda höst302
nader med femtio mark Uti Hofrättens dom hafva Ernst Fagerström och hans medparter sökt ändring genom hit ingifven deduktion, den Bruksegaren Palmu i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner brmet Fagerström och hans medparter icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem, hvarvid förty kommer att bero, jämte det Ernst Fagerström och hans medparter åläggas att med etthundra mark godt göra Bruksegaren Palmu hans kostnader i målet härstädes. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Julius Hummelig fr. Wisman Julius Hummelig fr. Wisman Chrord Taderi. A. W. Granström Chdvard Tardani. A. W. Granström Alfred Lindström Den 20. Maj 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti nedanomförmälda utan afgifter från Vasa Hofrätt inkomna regisionsmål emellan förre Justitierådmannen Gustaf Adolf Wallit och hans hustru Ella Wallit, från Kristinestad, sökande, samt Stadsfiskalen i samma stad Ernst August Forsberg, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 20. Maj 1908. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inkämtat följande: Sedan makarne Wallit vid Rådstufpurätten i Kristinestad anhängigjort talan emot Stadsfiskalen Forsberg angående bland annat hans förpliktande att i egenskap af syssloman i makarne Wallits konkurs afgifva slutredovisning öfver konkursboets förvaltning samt Stadsfiskalen Forsberg i anledning däraf att särskilda af makarne Wallit till Rådstufvurätten den 30. Maj och den 27. Juni 1904. i målet ingifna skrifter varit affattade Osa: J. N. G. W. E. P. - B.G. 393: 643. Pag: 102. R. D. 1907.
i ordalag, hvilka Stadsfiskalen Forsberg ansett vara kränkande, yrkat makarne Wallits dömande till straff härför, har Rätstufvurätten uti utslag af den 15. Augusti 1904., jämte det yttrande meddelats i anledning af makarne Wallits talan, Jun rit förre Justitierådmannen Wallit och Ella Wallit stanna till last att hafva, den förre emot bättre vetande, i skriften af den 30. Maj 1904. ej mindre kallat Stadsfiskalen Forsberg" skändathistoriebrefrare än smädat Forsberg genom att påbörda Försberg försumlighet i den honom såsom sysslomän i makarne Wallits konkurs åliggande utdelningskyldighet, samt maborne Wallit därhos vara öfvertygade att hafva i skriften af den 27. Juni 1904. tillvitat Stadsfiskalen Forsberg svårt tjänstedel, utan att detta deras påstående vore styrkt; i anseende hvartill Rådstufverätten, med stöd af 2. mom. 1. SS: 2. mon. 2. SS samt 3. SS: 27. kap. Sträfflagen, dömet förre fastitterådmannen Wallit och Ella Wallit, den förre att för fördämpning böta femtio mark samt att för smädelse vid tvenne särskilda tillfällen hållas för hvartdera brottet två månader i fängelse eller att sammanlagdt undergå fångelsestraff i tre månader och tjugu dagar äfven som Ella Wallit att böta för förolämpning tjugu mark samt för smädelse vid tvenne tillfällen trehundra mark hvarderå gången eller tillhopa sexhundra tjugu mark Hofrätten, under hvars pröfning måkarne Wallit efter den omgång handlingarna närmare utvisa i vadeväg dragit nålet, har uti dom den 8. Maj 1907. utlåtit sig, och jämte det Stadsfiskalen Forsberg på upptagna skäl ålagts att inom utsatt tid och vid utsatt äfventyr fullgöra sin förenämnda redovisningsskyldighet samt därhos förklarats förlustig det arfvode, tvåhundratjuguen mark sextiosex penni, som han för konkursboets utredning till godoräknat sig, har Hofrätten beträffan de de mot makarne Wallet gjorda ansvarspåståendena fastställt Rådstufvurättens utslag i öfrigt utom att makarne Stallit, jämte det de på anförda skäl befriats från straff för det de i skriften af den 30. Maj 1904. uttalat missstänke därom att 304
Stadsfiskalen Forsberg icke fullgjort sin utdelningsskyldighet, dömts att för hvad de uti skriften af den 27. Juni 1904 i ofvanstående måtto låtit komma sig till läst, i stöd af 2. SS. 27. kap. Strafflagen, böta, förre Justitierådmannen Wallit ett hundrafemtio mark och Ella Wallit ett hundra mark eller att således, då dessa böter sammanlades med de makarne Wallit för för olämpning ådömda böterne, tillhopa böta, förre Justitierådmannen Wollit tvåhundra mark och Ella Wallit etthundratjugu mark. f Hofrättens dom hafva makarne Wallit, biläggande borgen för de dem i målet ådömda böterne, anhållit om änd ring medels ingifven deduktion, hvars duplett Stadsfiskalen Forsberg uttagit, utan att likväl afgifva bemötande i saken Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner makarne Wallits ändrings ansökan icke föranleda annan rättelse i Hofrättens förenämnda dom ån att, enär jämlikt det i anledning af Tronföljaren besarevitsek och Storfursten Alax ej Nikolajevitseks födelse utfärdade Nådiga Manifest och Pardonsplakat de makarne Wallit ådömda böterne böra minskas med en tredjedel, de bötesbelopp, hvilka måkarne Wallit alltså åligger gälda, nedsättas för förre Justitierådmannen Wallit till etthundra trettiotre mark och för Ella Wallit till åttatio mark, hvarjämte med hänsikt till den af makarne Wallit härstädes stallda borgen utlåtande förfaller angående dessa böters förvandling till annat straff. Det alle, som vederbör, till efterrättelse lånder. Kejserliga Senaten för Finland: Julius Nummeling Edvard Sandani. A. Wuskman A. W. Granström Alfres Lindström 305
Den 22. Maj 1908 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Handlanden Carl Leonard Larsson, från Åbo stad, sökande, samt Gjödsegaren Alarik Rosenberg, från Mattelmäki gård i St. Karins socken, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 22. Maj 1908 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande. Efter Godsegaren Rosenberg ågången stämning har Handlanden Larsson vid Häradsrätten i Pemar, Piikkis och St Karins socknars tingslag anfört, att Godsegaren Rosenberg jämte tre andra personer uti skriftlig förbindelse af den 7 Juni 1899. på obestämd tid iklädt sig en för alla och alla för en proprieborgen för femtontusen finska mark, utgörande betalning bland annat för möbel och möbeltyger, hvilka Handlanden Larsson till ett värde af tretOmb. J. R. G. H. E. P. A.G. U. S. 306 Pag. 98. R.D. 170. No 666.
tiotusen finska mark komme att försälja åt Handlanden Oskar Aspilund, från Helsingfors stad. Och som Handlanden Aspelund, jämlikt i Aspelunds konkurs den 17. Januari 1903. afkunnad konkursdom, häftade för skuld till Handlanden Larsson för af Larsson till Aspeland försålda måbel och möbeltyger med fyratiosextusen niohundra fyra mark fyratiotvå penni, har Handlanden Larsson yrkat Godsegaren Rosenbergs förpliktande att i grund af ofvannämnda borgesförbindelse till Handlanden Larsson utgifva femtontusen mark jämte ränta, hvarutom Handlanden Larsson gjort anspråk på ersättning för sina kostnader i målet Sedan Godsegaren Rosenberg, i saken hörd, motsagt käromålet, har Häradsrätten uti utslag den 23. April 1904. utlåtit sig, att emedan ifrågakomna, af Godsegaren Rosenberg utom andra den 7. Juni 1899. för Handlanden Aspelund ingångna borgesförbindelse för af Handlanden Larsson åt Aspelund utbrediterade varor, på sätt Godsegaren Rosenberg emot krafvet bland annat invändt, uppenbarligen afsåg sådana varör, som samtidigt af Larsson skulle försäljas åt Aspelund till belopp af högst trettiotusen mark, men betalning för dessa varor, på sätt af handlingarna framgick, långt förut mellankommit ty och då tolkning af borgesförbindel se ej borde utsträckas utöfver själfva ordalagen i förbindelsen, har Häradsrätten förkastat käromålet Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Larsson i vadeväg dragit målet, har medels dom den 11. Maj 1907 fastställt Häradsrättens utslag Uti Hofrättens dom har Handlanden Larsson sökt ändring medels hit ingifven deduktion, hvilken Godsegaren Rosenberg i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner väl, att den borgen, som Gjödsegaren Rosenberg i ofvanstående måtto ingått för Handlanden Aspelund, innefattat skyldighet för Godsegaren Rosenberg att med ett belopp af ända till femtontusen 307
mark ansvara för betalningen af de varor af ifrågavarande beskaffenhet, hvilka Handlanden Larsson då eller framdeles till ett värde af trettiotusen mark tilläfventyrs komme att till Handlanden Aspelund utborga, men sagda borgen, med hänsigt till borgesskriftens affattning och då annat förhållande ej styrkts, icke kunna annorlunda förstås än att den löpande kredet, som härigenomöppnats för Handlanden Aspelund, ej finge öfverstiga nästnämnda belopp, hvarföre och då utredt är, att detta belopp vid utkrediteringen öfverskridits, samt Gödsegaren Rosenberg i följd däraf blifvit sin borgen fri, Kejserliga Senaten pröfvar rättvist låta bero vid det slut, hvari domstolarne i saken stannat; och ålägges Handlanden Larsson att med sjuttio mark godtgöra Godsegaren Rosenberg dennes härstädes i målet hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: Julius Nummelig J. Wichtman Wend. Paldani A. W. Granström Uno Strömsten Den 22 Maj 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Ågenten Ferdinand Simosen, från Åbo stad, sökande och Handelsfirman Jacoby 6o, i staden Danjig af Tyska riket, svarande: Gifven uti Justitiedepartomen tet den 22 Maj 1908. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu år i fråga, inhämtat följande Efter stämning å Ågenten Siemsson har Finnan Jacobs Evid Rådstufvurätten i Åbo anfört att Ågenten Siemsson, som af Frimän Jacobs i Co varit antagen till ägent för försäljning af socker med rättighet att i provision bekomma en procent af försäljningspriset, under som maren 1902 gjort resor till städerna Wiborg och Nikolaistad Omb: J. N. G. W. R. L. - E. P. - A.G. No 667. Pag. 71. R. D. 1907.
i anledning af förvecklingar, hvilka uppkommit vid förfullning af särskilda genom Siemssens för medling i nyssnämnda städer försålda sockorpartier, samt att finnan, ehuruväl Ågenten Siemssen företagit ifrågavarande resor utan därtill af firman erhållet uppdrag, dock sedermera beviljat honom 500 riiksmark såsom bidrag till resekostnader nas betäckande. Nu som Ågenten Siemsson emellertid utöfver förenämnda 500 rächsmark af firman uppburit 1890reichs mark äfvensom af Handlanden Mörits Eriksson i Raumo stad för firmans räkning inkas serat 879 riichsmark utan att till firman inleverera detta belopp, har firman, enär Siemssen af hvad han sålunda uppburit icke tillborde vidare än omförmälda 500 rieksmark samt i provisioner för socker. försäljningar 1250 riiksmark 35 pennige och 342 reichsmark 25 penninge äfvensom ett belopp af 363 räcksmark 50 pennige för post - och telegramporton, yrkat Siemssens förpliktande att till finnan genast utbetala dess sålunda hos Niemsson egande till godohafvande 812 rieksmark go pennige jämte ränta. Isaken hörd har Agenten Siemsson tryggat sig vid en af honom den 29 Januari 1903 till Firman Jacoby & Co afgifven slut redovisning, enligt hvilken Agenten Siemsson, som å debetsidan af redovisningen påfört finnan ofvannämnda poster å 1250reichsmark 35 pennige, 342 riiobsmark 25 pvennige och 363 riiksmark so offennige samt dessutom till godoräknat sig för omförmäl da bägge resor äfvensom för en tredje resa, hvars ändamål varit att föreställa firmans Prokurist Hans Möller för landets sockerbruksegare och stör309
sta sockerimpörtörer, en extraprovision af en procent å priset för de af Siemsson försålda sockerfabrikater na med 1592 reichsmark 60 pennige äfvensom å kredit sidan upptagit firman till godo förberörda af finnan uppgifna belopp å 500, 1890 och 879 rieksmark, så lunda hade hos firman innestående 279 riiksmark 70 pennige; och har Ägenten Niemssen därjämte framhållit, att samtliga förberörda resor af honom gjorts på finnans anmodan och för dess räkning, ehuru beloppet af den Ägenten Siemosen därför tillbörande ersattningen icke blifvit på förhand altalad; hvarför och då den af Siemosen sedermera i sådant afseende beräknade godtgörelsen af 1592 rieksmark 60 offennige icke vore öfverdrifven, helst resan till Wiborg med tagit en tid af 9 dagar, resan till Nikolaistad 5 dagar och resan med Prokuristen Müller 12 dagar samt Siemsson dessut om tillskyndats en tidsförlust af 2 dagar Siemisen emotsett käromålets förkastande. Sedan Firman Jacobs Co härtill anmärkt, bland annat, att den tredje resan, om och Prokuristen Möller därvid åtföljt Siemsson, dock rätteligen utgjort en af Agentin Siemsten endast i eget intresse företagen. affärsresa, har Rådstufvurät ten, hvarest parterne ömsesi des gjort anspråk på godt görelse för sina rättegångsumgälder, medels den 12 Mars 1904 afsagdt utslag funnit utredt vara, att Ägenten Siemssen, såsom Firman Jacobs s Co ägent, i följd af förvecklingar uppkomna vid förtullning af socker, som firman under år 1902 försålt till särskilda personer här i landet, på anmodan af firman 310
och till dess nytta företagit två resor från Åbo stad den ena till staden Wiborg och den andra till Nikolaistad samt att till dessa resor åtgått inalles fjorton dagar, men det däremot icke vara styrkt, att den af Siemsen i Prokuriston Möllers sällskap gjorda resan skett på finnans anhållan och i dess intresse, hvarför och jämte det Ägenten Siems sens anspråk på ersättning för sistnämnda resa af Rådstufvurätten förkastats, Rådstufvurätten tillerkänt Siemisen i godtgörelse för förstberörda två resor efter sjuttio mark om dagen, hvilket belopp intygats vara skäligt, inalles niohundra åttio mark eller i tyskt mynt, efter den kurs Siemssen uti sin förenämnda redovisning beräknat, sjuhundra nittiofyra reichsmark, åttioen offennige; och som Agerton Siemisen, den där uti sagda redovisning, hvilken firman godkänt i allt öfrigt utom beträffande posten för uppgifna tre resor, för desamma påfört firman ettusen femhundra nittiotvå reichsmark sextio pannige, sålunda, efter det redovis ningen härutinnan rättats, stan nade till last femhundra aderton reichsmark nio penninge, har Agentin Siemsson ålagts att genast emot kvitto till Finnan Jacoby 8 Co utbetala sistsagda belopp jämte därå från lagsöknings dagen den 27 Juni 1903 intill skeende full likvid löpande fem procents årlig ränta antingen. i samma myntslag eller i finskt mynt efter vid betalningstiden gällande kurs samt att därhos med tvåhundra tjugufem mark godtgöra firman umgälder. na i målet. Hofrätten, under hvars pröfning parterne å ömse sidor i vädeväg dragit målet, har me311
dels dom den 13 Mars 1907 fastställt Rådstufvurättens utslag i öfrigt utom att, enär dessutom styrkt blifvit att Agerton Siemisen på anmodan af Firman Jacobs Co företagit en resa till Helsingfors för att sammanträffa med Prokuristen Mål ler och att till denna resa åtgått åtminstone två dagar, Piemsson tillerkänts godtgörelse jämväl för dessa två dagar efter sjuttio mark om dagen med etthundra fyra tio mark, hvadan Ägenten Siemssen egde att till Pirman Jacoby 6o utgifva, förutom förberörda rättegångskostnadsersättning fyrahundra fyra riiksmark fem tiofem pennige jämte fem procents årlig ränta därå från den 27 Juni 1903 intill skeende full likvid antingen i sagda mynt slag eller i finskt mynt efter vid betalningstiden gällande kursUti Hofrättens dem har Ägenten Siemosen sökt ändring medels ingifven deduktion, som af Tirman Jacobs bö i föreskrifven ordning bemötts. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Ägenten Siemisen icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken förty skall bero, jämte det Ägenten Piemsson kännes skyldig att till Finnan Jacobs & Co, i ersättning för dess härstädes i målet hafda umgälder, utgifva åttio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Julius Nummelig  F. Waskman Frik. Lundenius. Vidvard Pardani. A. W. Granström. Alfres Lindström. 312
Toukokuun 23 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen senaatin tuomio nostorahalla. Waaran Hovioikeudesta tullessa velkomusjutussa, jossa Oulun kaupungissa asuvat Tehtailija Juho Mustonen ja Urakoitsija Juho Heikkinen ovat hakijoina sekä Vankilanjohtaja Werner Ossian Juvelius, mainitusta kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 23 päivänä Toukokuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuhevat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Oulun kaupungin Raastuvanoikeudessa on Vankilanjohtaja Juvelius lausunut, että Oulun Työväenyhdistys oli 19 päivänä Maaliskuuta 1903 Tehtailija Juho Aleksander Heikkilän kanssa tehnyt sellaisen kirLäsnä: H. S. - C. J.  6. d. W. K. No 669. Pag. 129. R. D. 1907
jallisen sopimuksen, että Juho Alehsander Heikkilä hankkisi sanotulle yhdistykselle ennen 1 päivää senjälkeistä Heinäkuuta kaksisataatuhatta tiiltä viidenkymmenenviiden markan hinnasta tuhannelta, mutta että Heikkilä, joka sillä välin oli joutunut konkussitilaan, oli yhdistykselle toimittanut ainoastaan kahdeksantoistatuhatta tiiltä eli tiiliä yhdeksänsadan yhdeksänkymmenen markan arvosta sekä niinmuodoin tuottanut yhdistykselle, joka oli lunastanut mainittuna 19 päivänä Maaliskuuta 1903 sopimuksen mukaisesti Heikkilälle etumaksuna hyväksymänsä kuudentuhannen markan suuruisen vekselin, viidentuhannen kymmenen markan vahingon; minkä vuoksi Vanleilanjohtaja Juvelius, jolle Oulun Työväenyhdistys oli siirtänyt tuon saatavansa, on vaatinut, että Juho Mustonen ja Juho Heikkinen ynnä Maanviljelijä Johan Evert Pietiläinen jotka olivat menneet ominais - takaukseen, yksi kaikkien ja kaikki yhden puolesta, siitä vahingasta, mikä yhdistykselle voisi syntyä sen kautta, ettei sopimusta täytettäisi velvoitettaisiin yhteisesti tai se heistä, jolla varoja oli, suorittamaan Juveliukselle viisituhatta kymmenen markkaa. Asiasta kuulustettuina, ovat Juho Mustonen ja Juho Heikkinen vastustaneet kannetta, väittäen menneensa takaukseen ainoastaan urakkasitoumuksen täyttämisestä eivätkä Oulun Työväenyhdistyksen Juho Aleksander Heikkilälle antamien etumaksujen takaisinsuorittamisesta. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, on 20 päivänä Toukokuuta 1905 julistanut päätöksensä asiaan; ja koska Juho Mustonen ja Juho Heikkinen sekä Johan Evert 314
Pietiläinen 19 päivänä Maaliskuuta 1903 tehdyn takauskirjan mukaan olivat sitoutuneet takaukseen äskensanottuna päivänä Oulun Työväenyhdistyksen ja Juho Aleksander Heikkilän kesken laaditun sopimuskirjan täyttämisestä, ja selville oli käynyt, että Heikkilä, joka sittemmin oli joutunut konkurssitilaan ei ollut täyttänyt mainittua sopi musta, joten yhdistys oli joutunut kärsimään viidentuhannen kymmenen markan suuruisen vahingon. sentähden ja kun tuo rahamäärä oli valvottu Juho Aleksander Heikkilän konkurssissa, on Raastuvanoikeus velvoittanut Juho Mustosen ja Juho Heikkisen ynnä Johan Evert Pietiläisen yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli maksamaan Vanhilanjohtaja Juveliukselle, sopimuskirjan nykyisenä omistajana viisituhatta kymmenen markkaa sekä sen ohessa kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Juveliukselle hänen oikeudenkäyntikustannuksensa Hovioikeus, jonka tutkittavahsi Juho Mustonen ja Juha Heikkinen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 29 päivänä Kesäkuuta 1907 vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen sekä samalla velvoittanut Juho Mustosen ja Juho Heikkisen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Vanhilanjohtaja Juveliukselle hänellä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleet kulungit. Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Mustonen ja Juho Heikkinen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Vanhilanjohtaja Juvelius on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo elleivät Juho Mustonen ja Juhon Heikkinen ole esiintuoneet syytä 315
muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jääpysyväiseksi; minkä ohessa Juho Mustonen ja Juho Heikkinen velvoitetaan suorittamaan Vanhilanjohtaja Juveliukselle, häneltä täällä juttuun menneiden kustannusten korvauksek si kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti A Hens. hemman¬ C. J. Tingren A. Henr. Snellmanlaintungvist E ego Lejander. laintungvist E ego Lejander. E Thesleff. Toukokuun 25 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla. Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Maanviljelijä Kaarle Tavela, Kangasalan pitäjän Tursalan kylästä, on hakijana sekä Kaupunginviskaali, Varatuomari Werner Palander, Tampereen kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 25 päivänä Toukokuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seupäävaa: Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa on Varatuomari Palander, Kaarle Tavelalle toimituttamansa haasteen nojalla, kertonut että Kaarle Tavela sekä kauppaapitävä Työmiehenvaimo Matilda Asikainen Läsnä: J. N. S. W. C. P. A. G. No 687. siv. 109. N. 2. 1907.