Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
till förmån för Anna Beata Nissils förbemälda barn och barnabarn, som ma testamente måtte förklaras ogiltigt och Brita Lisa Jakas kvarlåtenskap upplåtas till laga skifte emellan hon nes arfvingar, af hvilka Erik, Mickel, Maja Beata och Lisa Blomqvist äfven som Brita Bertils voro Brita Lisa Jakas aflidne broder Bonden Erik Blomqvists barn samt Mickel Jåfs son till Brita Lisa Jakas aflidna syster Bondehustrun Greta Jåfs, hvarjämte Anders Knubb och hans medparter tagit i anspråk ersättning för rättegångskostnaderna. Detta käromål har af Erik Nissiloch dennes medparter motsagts; därå Häradsrätten medels utslag den 5 Februari 1914, alldenstund utredt blifvit att omordade testamente af Brita Lisa Jakas upprättats med sundt och fullt förstånd och af fri vilja samt att med testamentet afvitts hvarlåtenskapens öfver låtande till fördelning emellan Erik NisNyyvist, Lisa Krooks äfven som Aina Elisabeth och Hilma Maria Nissil, förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Anders Knubb och hans medparter i vadeväg dragit målet, har genom dom den 1 mars 1916 i saken sig utlåtit; och jämte det Hofrätten icke ansett skäl föreligga att bifalla till Anders Knubbs och hans medparters i Hofrätten gjorda anhållan att få såsom vittne i målet afhöra Arbetaren Simon Bertils, har Hofrätten låtit vid Häradsrättens utslag bero; hvarjämte Anders Knubb och hans medparter gemensamt eller den af dem som tillgång agde skyldigkänts att med femtio mark godtgöra Erik Nissil och hans medparter deras kostnader i Hofrätten. Uti Hofrättens dom hafva Anders Knutt och hans medparter anhållit om ändring medels deduktion, rom af Erik Nissil och hans medparter bemölts. Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Anders Knubb och hans medparter icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens 38
dom, vid hvilken förty skall förblifva, och åläggas Anders Knubb och hans medparter att med sjuttiofem mark ersätta Erik Nissil och hans medparter deras i målet härstädes hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Finlands Senat: Julius, Grotenfelt. L. W. Heikkilä. Johan Nordyren. Vilhelm Blåfield Matts Syvänen Syyskun 3. päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Waasan Hovioikeudesta tulleessa, irtaimistonkaupan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Lapuan pitäjän Kirkonkylässä asuvat Filososianmaisteri Jalo Toivo Lahdensuo ja Talollinen Elias Latvala, viimeksi mainittu alaikäisen Kauppiaantyttären Kyllikki Hissan uskottuna miehenä, yhteisesti hakijoina sekä Lakitiedettenkandidaatti Jaakko Rekola ja Toimitusjohtaja Oskari Tuomela, Nikolain kaupungista, ynnä sanotusta Kirkonkylästä oleva Isännätsijä Matti Laurila, vastaajina. Annettu Oikeusosastossa 3. päivänä syyskuuta 1917. Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Lapuan ja Nurmon pitäjäin käLäsnä: J. G. - A. C. J. B. A. W. H. V. K.V. /. K. B. No 1267 Såg 54 R. D. 1917.
räjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Lakitiedettenkandidaatti Rekola ja hänen myötäpuolensa, maaliskuun 5. päivänä 1915. vararikkoon joutuneen Kauppiaan Jaakko Kissan konkurssipesän velkojina ja toimitsijamiehinä, lausuneet, että Kauppias Hissa oli joulukuun 26. päivälle 1914. päivätyllä kauppakirjalla myynyt edellämainitussa Kirkonkylässä harjoittamansa kirjakauppaliikkeen kaikkine oikeuksineen Filosofianmaisteri Lahdensuolle ja tyttärelleen Kyllikki Hissalle 3470. markan 97. pennin hinnasta; mutta koska tämä kauppa oli pätomätön, kun Kyllikki Hissa oli alaikäinen eikä hänen holhoojansa tahi uskottu mies hänen puolestaan ollut hyväksynyt kauppaa, ovat Lakitisellen kandiolantti Rekola ja hänen myötäpuolensa vaatineet, että se julistettaisiin mitättömäksi ja että myyty omaisuus määrättäisiin annettavaksi takaisin konkurssipesälle. Kannetta ovat Filosofianmaisteri Lahdensuo ja Elias Latvala vastustaneet, koskei se seikku, että Kyllikki Hissa kerrotun kaupanteen aikana oli alaikäinen, tehnyt kauppaa mitättömäksi, semminkin kun Filosofianmaisteri Lahdensuo yksin oli täydellisesti suorittanut kauppahinnan. Kuultuaan Kauppias Kissaakin, on Kihlakunnanoikeus huhtikuun 7. päivänä 1916. julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Kauprias Hissa oli joulukuun loppupäivinä 1914. Filosofianmaisteri Lahdensuolle ja Kyllikki Hissalle myynyt puheenalaisen kirjakauppaliikkeensä oikeuksineen ja varastoineen kolmentuhannen neljänsadan seitsemänkymmenen markan yhdeksänkymmenenseitsemän pennin hinnasta sekä että Kyllikki Hissa kaupanteen aikana oli ollut alaikäinen; ja koska kauppa, siihen nähden että toinen ostajista oli alaikäinen eikä hänen holhoojansa tahi uskottu miehensä hänen puolestaan ollut hyväksynyt sitä, oli pätemätön, on Kihlakunanoikeus velvoittanut Filosofianmaiste40
ri Lahdensuon ja Elias Latvalan, saadessaan takaisin kirjakauppaliikkeestä suoritetun hinnan, luovuttamaan mainitun liikkeen Kauppias Hissan konkurssi pesälleHovioikeus, jonka tutkittavaksi Titosofianmaisteri Lahdensuo ja Elias Latvala olivat vetoamalla saattaneet jutun, on joulukuun 20. päivänä 1916. antamallaan tuomiolla jättänyt sen Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Iitosofianmaisteri Lahdensuo ja Elias Latvala anoneet muutosta perustelmalla, johon Lakitiedettenkandidaatti Rekola ja hänen myötäpuolensa ovat vastanneet. Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska sitä seikkna että, Jaakko Kiesun puheenalaisella kauppakirjalla joulukuun 26. päivältä 1914 luovittaessa kirjakauppaliikkensä vitosofianmaisteri Lahdensuolle ja tyttärelleen Kyllikki Iissalle, viimeksi mainittu oli alaikäinen ja ilman asian mukaista oikeudenvalvojaa, joka häntii tilaisuudessa olisi edustanut, ei voida pitää laillisesti pätevänä syynä Jaakko Hissan konkussipesälle saada, kuten konkurssipesä on vaatinut sanottu luovutus mitättömäksi julistetuksi, varsinkin kun kauppakirjassa määrätty hinta on täysin suoritettu ja Kyllikki Hissa, joka kauppatilaisuudessa oli yli 15 vuoden ikäinen, käsilläolevassa oikeudenkäyvinissä määrätyn uskotun miehensä kautta on konkurssipesän mainittua vaatimusta vastustanut, katsoo senaatti oikeaksi, kumoten Kovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä konkussipesän edelläkerrotun kanteen. Tätä kaikki, asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Julius, Gretenfelt. Johan Nordgrén. Vinhelm Blåfield Axl Charpintus A. W. Heikkilä. 1. Harry Bergroth." 99
Den 5 September 1917. Fjelandk Senats dom uti ett, på nedsatt perisionskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Handlanden Valdemar Angust Schumaaher och Handlandsänkan Carolina Maria Johanne Schumaster, i egenskap af sin aflidne mans, Hardlanden Ernst Sekumaohers rätts innehafvare, hvardera från HelTingfors stad, gemensamt sökärade, samt i samma stad bosatte Fabrikanten Heinrich Johan Wilhelm Fredrich Witeken, tillstädeskommen och Handfogden Anton Polwiisky, uti blifven, svarande, angående tordran: Gifven uti Justitiedeparte - mentet den 5 September 1917. Teresten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och åt dem, så vidt nu är i fråga, inkämtet följande: tid Rådstufvurätten i Helsingfors hafva Valdemar August och Karolina Karie Johanne Sekumaaher anfört att Firv: J. G. F. B. - f. N: B. K. No 1278. Såg. 363. R. D. 1916.
styplken för Fastighets aktiebolaget Tholåtta ej mindre medelst ett den 27 April 1904 emellan sagda styrcka samt Koldeman August och Ernst Schulmader upprättadt kontrakt åtagit sig att å nämnda bolags ägande gård No 3 vid Nittholmsgatan i Helsingfors uppföra särskilda för bagerirörelse afsedda lokaler samt för viss tid förbyra desamma åt Valdemar August och Ernst Schumaaher, hvilka uti samma kortrakt förbundit sig att öfvertaga att tier i bolaget den förre för 1000 mark och Ernst Schinnacher för 5000 mark, än äfven genom en sagda dag tillkommen skrift förpliktat bolaget att därest nämnda lokaler icke blefve ställda till Valdeman August och Ernst Schomachers förfogande, till desse återbära de för öktierne guldna beloppen. Men som Fastighets aktiebolaget Thalalta, hvilket den 5 maj 1904 inskrifvits i handelare gistret, emellertid den 1 April 1905 af trädt sin egendom till konkurs och bolaget, hätits förrän omordade bekaler kommit till utförande, hafva Peldorar August och Carolina Maria Johanne Schimaeber, den senare i sin omlörmälda egenskap, yrkat att Fabrikan ten Wilcken och Handlanden Podowoj sky, hvilka såsom medlemmar i bolagets styrcke undertecknat nästnämenda, före bolagets inskrifning i handels registet utfärdade förbindelse måtte såsom personligen ansvarige för förbindelsen skyldigkännas att utgifva, till Waldemar August, Sehn mäcker 1000 mark och till Carolina Marie Johanne Schuonader 5000 mark, jämte ränta å hvartdera beloppet hvarhos Valdemar August och Carolina Marie Johanne Schomäcker tagit i anspråk ersättning för rättegångskostnaden. I målet hörde hafva Fabrikanten Wilcken och Handlanden Podkovoisky i motsett förkastande af käromålet. Rådstufvurätten har medelst den 21 maj 1913 i målet afkunnadt utslag väl funnit att ifrågavarande förbindelse, hvarigenom Styrcken för Fastighetsaktiebolaget Thalatta förpliktat böta get att till Valdemar August och Ernst 48
Sekomäcker på närmare angifna villkor återbära de af dem till bolaget erlagda aktiebelörren, tilläfventyrs, hunnat för Tahikanten Kiseken och Handlanden Perhunsby, hvilka i egenskap af medlemnar i styrelsen utfärdat sagda förbindelse medföra skyldighet att för densamma ansvara såsom för egen skuld, dåvist förbindelsen emot dem gjorts gällan de innan bolaget förskrifvits i han debregistet; men emedan berörda förbindelse hvars giltighet belaget inke ifrågas att, icke vidare, efter det bolaget emellertid blifvit behörigen insegistreradt, för Fabrikanten Tikken och Handlanden Pod Woisky medförde någon ansvarighet utöfver hvad desse såsom bolagsman ägde för bolagets förbindelser svara, har Rådstufvurätten förkastat Valdemar August och Carolina Maria Johanne Schunaders i målet utförda talan Hosrätten, under hvars pröfning Keldemar August och Carolina Maria Johanna Schunmecker i väderag den git målet, har genom den 19 oktober 1916 däri gifvare dom låtit vid Rådstufvarättens utslag bero. Uti Hofrättens dom hafva Walde mar August och Carolina Maria Johanne Sekumaaher anhållit om ändring medelst deduktion, hvaraf duktet ten å inställeksesdagen i målet härstädes uttagits af Fabrikanten Kitekare, den dock icke inom föreskrifven tid hit inkommit med bemötande af deduktionen. Senaten har tagit målet i öfver vägande; och jämte det Senaten icke vill till pröfning upptaga hvad Fabri kanten Kihkén uti sagda bemötande härstädes sentida anfört, finner Senaten i saken utredt vara, att Fabrikanten Kiteken och Handlanden Bodwärsky genom förbindelseskrift af den 27 April 1904 å Fastighets aktiebolaget Thalattas vägnar tillförsäkrat Handlande ne Valdemar August och Ernst Schinnas ber rätt att i händelse förberörda begeri icke komme till utförande, åter bekomma de af dem till bolaget inbetalta aktiebelörren; i anseende hvartill och då förbindelse, som före aktiebolags 11
Schomaeker på närmare angifna villkor återbära de af dem till bolaget erlagda aktiebeloppern, tilläfventyrs kunnat för Tehikanten Vilcken och Handlanden Perhunsby, hvilka i egenskap af medfemman i styreken utfärdat sagda förbindelse. medföra skyldighet att för densamma ansvara såsom för egen skuld, dåvist förbindelsen emot dem gjorts gällande innan bolaget inkrifvits i han debregistet; men emedan berörda förbindelse hvars giltighet bolaget inke ifrågas att, icke vidare, efter det bolaget emellertid blifvit behörigen innegistreradt, för Fabrikanten Tikken och Handlanden Podwensky medförde nå gon ansvarighet utöfver hvad desse såsom bolagsman ägde för bolagets förbindelser swara, har Rådstufvurätten förkastat Valdemar August och Carolina Maria Johanne Schinnanders i målet utförda talan Holrätten, under hvars pröfning Kelsdemar August och Carolina Maria Johanna Schimmeher i vadeväg den git målet, har genom den 19 oktober 1916 däri gifven dom låtit vid Rådstufvurättens utslag bero. Uti Hofrätterns forre hafva Waldemar August och Caroline Maria Johanne Sekimaaher anhållit om änd ring medelst deduktion, hvaraf Suplet ten å inställelsedagen i målet härstädes uttagits af Fabrikanten Kiteken, som dock icke inom föreskrifven tid hit inkommit med bemötande af deduktionen. Senaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det Senaten icke vill till pröfning upptaga hvad Fader kanten Vilcken uti sagda bemötande härstädes sentida anfört, finner Söraten i saken utredt vara, att Fabrikanten Kiteken och Handlanden Bodwärcky genom förbindelseskrift af den 27 April 1904 å Fastighets aktiebolaget Thalattas vägnar tillförsäkrat Handlande ne Valdemar August och Ernst Schaomas her rätt att, i händelse förberörda begeri icke komme till utförande, åter bekomma de af dem till bolaget inbetalta aktiebelörren; i anseende hvartill och då förbindelse, som före aktiebolags 44
inskrifning i handelslegistet ingår i den namn, enligt 14 SS i Lagen om aktiebo lag af den 2 maj 1895 medför personlig ansvarighet för den, som förbindelsen ingått, samt det förhållande, att ifrågavarande förbindelseskrift, såsom innefattande förbehöll för Handlanderne Abrumeeher att, innan Fastighets aktiebola get Thelotta i laga ordning brutits, förd ra utskiftande af sin andel däri, utider emot stadgandena i 1 mom. 22 SS: samt 4 och 15 SS i åberopade lag och saledes icke kunnat göras gällande gentemot belaget Thalatta, på mycket mindre utgör grund för Vilakens och Podernekys befriande från fullgörandet af dess innehåll, som uppenbart är, att Handlandene Sekimärters aktidteckning föranledts af Kitehens och Podworskys utfästelse att till dem upplåta mera nämnda lagersitokal. Senaten pröfvar rättvist, med upphäfvande af Löfrättens dörr och Rådstufvurättens utslag i må let, ålägga Fabrikanten Vilcken och Handlanden Podvorsky att gemensamt eller den af dem, som tillgång äger, emot återbekommande af omförmälda förbindelseskrift gälda ifrågavarande antiebelopp och således i fordradt afseen de utbetala till Waldemar August Sokumäcker tiotusen mark och till Carolina Marie Johanne Schomacker, i egenskap af Ernst Schunneskurs rättsinnehafvare, femtusen mark jämte fem procents ränta från stämningens i målet delgifvande den 31. javuari 1913, dock med afdrag af hvad Handlanderne Schurnen her, som uti bolaget Thelattas konkurs bevakat innehållet af förbindels erkriften utaf den 27 April 1904, i divistend från konkursmassan tilläfventyrs utbe kommit, äfvensom att med etthundra sex tio mark ersätta Waldemar August och Carolina Maria Joharine Schimmeher deras i Rådstufvurätten hafda rättegångsom gälder. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Tirelands Senat: Julius, Gretenfelt. Jalm Nortyren. Vinelm Blåfield till Charjemte A. W. Heikkilä. Asian Lautaa 45
Den 2. Oktober 1917. Finlands Senats dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Åbo Hofrätt inkommit mål angående utbekommande af olycksfullssörsäkning emellan aflidne Kejerikonsulenten Yrjö Virkkis efterlämnade enka Natalia Virkki, från Wiborgs stad, såväl för egen del som i egenskap af förmyndare för sina omyndiga barn Eino Ilmari och Väinö Vilja Virkki, sökande, samt Finska Försäkrings - Aktiebolaget Providen tia, hvars hemort är Helsingfors stad, svarande: Silfver å Justitie departementet den 2. Oktober 1917. Jonaten har låtit handlingarna målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter stämning å Finska Försäknings- Aktiebolaget Arvidentia har Satalia Kirkki för egen del och i sin ofvanuppgifna egenskap vid Rådstufverätten i Helsingfors yrkat att, emedan Yrjö Virkki, som sedan den 1.mare Öfde A. A. J. P. - J. N. - A. W. H. F. B. /M. S. No 1849. Pag. 95. R. D. 1916.
1911. varit i nämnda bolag försäkrad för följderna af ohjeksfall till ett belopp af 1000. mark, den 13. maj 1912. å itsennäs järnvägsstation öfverkörts af ett bankag med den påföljd att han påföljande morgon aflidit, men bolaget vägrat att utbetala försäkringsbeloppet, bolaget måtte åläggas att till Nataliä turkki utgifva 10000. mark jämte ränta, hvarhos Natalia Kirkki anhållit om ersättning för sina kostna der i målet. Sedan Finska Försäkrings - Aktiebolaget Providentia i saken hördt motsagt Aatalia Virkkis talan, har Rådstufvurätten genom den 23. maj 1913. afkunnadt utslag utlåtit sig i saken och funnit lagligen utredt vara att Yrjö Virkki den 13. maj 1912. å Bennäs station stigit på ett i gång varande järnvägslag samt därvid nedfallit mellan två vägnar och ådragit sig så vår kroppukada att han några timmar senare aflidit; i anseende hvartill och då spjöVirkki sålunda genom egen grof oakt samhet vållat nämnda olycksfall samt Finska Försäkrings - Aktiebolaget Providentia vid sådant förhållande, jämlikt 1. SS: i de för bolaget gällande allmanna försäkringsvillkoren, icke vore skyldigt att utbetala det fordrade försäkringsbeloppet, Rådstufvurätten förkastat Natalia Virkkis i saken utförda talon. Hofrätten, under hvars pröfning Natalia Kirkki såväl för egen del som i sin ofvanberörda egenskap i vadeväg dragit målet, har medels dom den 7. februari 1916. låtit bero vid Rådstufvurättens utslag. Uti Hofrättens dom har Natalia Kirkki för egen del och i sin omordade egenskap anhållit om ändring medels deduktion, den Finska FörsäkningsAktiebolaget Providentia bemitt. tenaten har tagit målet i öfvervägande och finner Aatalia Virkki icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges Antalia Virkki att med sjuttiofem mark er17
sätta Finska Försäknings - Aktiebolaget Providentia dess i målet härstädes hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Finlands Senat: August ylagl. Alanes Peltonen. August ylagl. Alanes Peltonen. Jalm Nordgren. F. Wehkonen A. W. Heikkilä Matti Syrjänen Den 8. Oktober 1917. Finlands Senats dom uti ett, på nedsatt sovisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommet mål emellan Direktören Paul Uchmann, från Staden Nikolaistad, sökande, samt syskomannen i aflidne Kestaaatören Carl Johan Emil Avelins konkursto, i sagde stad bosatte Hofrättskanslisten Ragnar lugo Holsti och fordringsäga ren i konkursen, Vicehåradshöfdingen Axel Zachris Planting från Tammerfors stad, hvardera för sig, svarande, angående ford ran: Gifven uti Justitiederartementet den 8. Oktober 1917 Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, så vidt nu är i fråga, inhämtat följande Vid Rådstufvurätten i Nikolaistad har Hofrättskanslisten Holsti, i sin ofvanberörda egenskap, anfört, att Kostaaratören Avelin, hvilken aflidit den 5. mars 1915, medels afhandling af den Närvarande: J. G. - 1. lh. - 4. 2/6. — 3. 3/31. (O. S.) 48 No 1866. Tog 56. K. D. 1917.
28 Augusti 1913 till Direkteren Uchmann öfverlämnat ett af Försäkringsaktiebola get Kaleva å Resteratören Avelins lif utfärdadt lifförsäkningebref å 14,000 mark såsom säkerhet för en af Isak namn samma dag utställd, af Avelin accreterad tre månaders växel å 7000 mark samt för de väalförbinder, med hvilka nämnda växel tilläfventyrs komme att omsättas; att Direktören Ochman, sedan Kostauratoren Avelin emellertid den 19 oktober 1914 upplåtit sin egendom till sina borgenären förnöjande, vid sammanträde med fordringsägarne i konkursen den 10. därpåföljande december meddelat, att han innehade sagda sittörsäkningebref såsom pant för växetfordran, samt anhållit, att konkursbet måtte inlösapanten mot erläggande af fordrans belopp, 5000 mark, men hade fordringsägarne afslagit berörda anhållan, enär försäkningsbrefvets återköpsvärde för tiden icke uppgått till det fordrade beloppet; att Direktoren Abrahamin å inställebolagen i Kostauratoren Avelins konkurs den 22 februari 1915 bevakat 5000 mark jämte ränta därå på grund af en utaf Uchmann den 30 September 1914 utställd, af Avelin aappterad och den 31. därpåföljande Oktober till betalning förfallen växel, med anhållan tillika om förmånnätt uti värdet af ifrågavarande liförsäkrings bref på grund af förberörda afhandling af den 28 Augusti 1913, och hade nämnda fordran genom den i konkursmålet den 17 maj 1915 gifna, laga kraft vunna domen fastställts till betalning ur konkursmassans tillgångar med på yrkad förmånsrätt; samt att Förräkringsaktiebolaget Katera, enär försäkningsbeloppet varit ställelt att betalas till innehafvaren af lifförsäkringsbrefvet, väg rat att till konkurskast utbetala det belopp, 9000 mark, som rätteligen tillkomme konkurslut, sedan Wehmannes fordran blifvit ur pantens värde gulden; och har Hofrättskanslisten Holsti förty yrkat, att Direktören Uuhmanne måtte åläggas att till Kostamataren Avelius konkursbo utgifva förenämn49
da 9,000 mark jämte ränta därå 1 målet hörd har Direktoren Uichmann genmält, att ifrågakomna lifförsäkringsbref väl tidigare öfverläne nats till honom af Kostauratoren Ave lin såsom säkerhet för den kostnad och skada, Ischmann kunde komma att lida därigenom, att han iklädt sig växelförbindelser för trelin, men att försäkringsbrefvet sedermera, då Avelin icke kunnat unppfylla sitt åtagande att afkorta vävelskulderna, genom skriftlig transport af den 1 oktober 1913 öfverlåtits till Trehmanne med full äganderätt, mot det att denne skulle ännara för de gemensamma växlar nas inlösande att hvakningen i Rostanatoren Anelins konkurs berätt därpå, att lillörsäkningsbrefvet för tiden haft ett värde af endast 1.20 mark 60 penni; samt att Direktoren Uchmanu hembjudit lillörsäkningsbrefvet konkursboet till inlösen, hvilket anbud emellertid afslagits. Vid sådant förhållande, och då den i Ristamratoren Avelius konkursmål gifna domen icke kunde vara afgörande i afseende å Direktoren Usehmannes rätt till lifförsäkringsbrefvet har Isak mann emotsitt förkastande af käromålet. Rådstufvurätten har medels den 23 juli 1915 afkunnadt utslag på upptagna skäl förkastat Hofrättskamsten Hölstis i målet utförda talan Hofrätten, under hvars pröfning Hofrättskanslisten Holsti i väderäg dragit målet samt hvarest Tioehäradshöfdingen Planting såsom mellankommande part tagit sig talan i saken och därvid förenat sig om käromåhel, har uti dem den 20 december 1916 funnit den af Ristauratören Avelin den 1 oktober 1913 undertecknade afhandlingen väl utvisa, att Avelin därigenom med full äganderätt öfverlåtit ifrågavarande lifFörsäkringsbref till Direktoren Usehmarn, men alldenstund Ordemann icke ens gittat pästä, att han sagda tid hos Kostauratoren Avelin ägt någon dörd ran eller till denne för lifförsäknings brefvet utgifvit vederlag, samt Urckmanns påstående, att försäknings brefvets 30
öfverlåtelse Söranledts däraf, att Avelinicke varit i tillfälle att på öfverenskommit sätt afkorta sin växdförbindelse till Udemman uppenbarligen varogrundadt, hälst den ursprungliga, af Usehmänn den 28 Augusti 1913 utställda växeln då ännu icke förfallit till betalning, fördenskull och emedan Direktören Usehmann, då han vid borgenärsammanträdet den 10 december 1814 kembjudet sittörsäkingsbrefvet konkursmåssan till inlösen, icke velat göra gällande, att han vore ägare till detsamma, samt Wehmanin likaledes uti den af honom i konkursen ingifna bevakningsinlagan vidgått, att försäkringsbrefvet af honom innekades endast såsom pant, ty och då med förberörda afhandling således endast afsetts att genom meddelande af panträtt uti liförsäknas brefvets värde hålla Direktören Usehmänen skadeslös för den risk han iklädt sig genom att teckna sig såsom utställare å ofvannämnda varit, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, ålagt Direktören Abraham, som icke gittal bestrida, att han inom utgången af april månad år 1915 oafkor tadt uppburit liförsäkringskeloppet att i fordradt afsende till Hofrättskanslisten Holsti, i dennas förberörda. genskap, utgifva fjortontusen mark med sex procents årlig ränta därå, räknadt från den 30 i sistnämnda månad, dock med afdrag utaf den af Usckmann guldna växelns innehåll femtusen mark samt de kostnader, Usakmann fått vidkännas för pantens vård eller tre af honom för ifrågakomna lifförsäkning guldna numer, enhvar å tvåhundra tjugunio mark sextio penni, jämte sex procents ränta å dessa belopp, räknadt å Lemtusen mark från den 31 Oktober 1914, å tvåhundra tjugunio mark sextio penni från den 13. februari samma år, å enahanda belopp från den 2. därpåföljande September samt jämväl å tvåhundra tjugunio mark sextio penni från den 30. januari 1915, allt intill den 30 April sistnämnda år 51