Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
utlåtit sig i saken; och emedan emot Ingeniören Strömbergs bestridande icke blifvit utredt, att Boktryckaren Backman hos Ingeniören Strömberg ens egt sådant tillgodohafvande, Bäckman föregifvit sig hafva erhållit hos Ström berg i följd af entreprenader, dem Strömberg för Backman utfört, än mindre, att Bohtryckaren Backman, då han af Ingeniören Strömberg emottagit den nes blancoaggt, af honom berättigats att, vid ifyllandet å växellanhetten af hvad växelförbindelse i öfrigt borde innehålla, däri insåtta såsom gifven valuta för godkännandet slik ogrundad fordran; ty och då ifrågavarande växel följaktligen icke heller medförde för Backman lagligt betalningsanspråk emot Strömberg samt Jurisutriusgoekandidaten Castrén, åt hvilken växeln öfverlåtits till inkasso, ej hade bättre rätt än Backman, har Rådstufvurätten förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Jutisutriusgekandidaten Castrén i vadeväg dragit målet, har genom dom den 10. Februari 1906. fastställ. Kalhufvurättens utslag. Uti Hofrättens dom har Jurisutrius grekandidaten Castrén anhållit om indring, medels ingifven deduktion, den Ingeniören Strömberg i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner väl utredt vara, att Ingeniören Strömberg under år 1896. eller påföljande år till Böhtyckaren Backman öfverlämnat en med Strömbergs godhan nande försedd växellänkett att af Backman ifyllas och begagnas samt att Boktryckaren Backman sederme ra den 21. Juli 1904. utstält växeln och däri såsom den penningenom ma, hvilken växelgäldenären borde erlägga, infört beloppet nittiofemtusen tvåhundrafemtiofyra mark sjuttiosex nenni att betalas den 7. November vistsagda år; men emedan Jurisutriusqvikandidaten Castrén emot Ingeniören Strömbergs bestridande icke styrkt, att Boktryckaren Backman 502
varit enligt växd aftalet berättigad att vid ifyllandet af växelllanketten utskrifva värdn att lyda å omförmälda penningebopp och betalning tid, samt växeln vid sådant förhällande ej medförde för Backman lagligt betalnings anspråk emot Ingenioren Strömberg, ty och då Jurisutrius qvikandidaten Castrén, som erkänt sig hafva af Boktryckaren Backman bekommit ifrågavarande växel endast i afseende å inkassering, i grund af densamma icke eger bättre rätt än Backman, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist låta bero vid det slut, hvari domstolarne i saken stannat, jämte det Jurisutriusgrandidaten Castrén ålägges att till Ingeniören Strömberg, i ersättning för dennes i målet härstädes hafda höstnader, utgifva sextio mak. det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: R. H. Brike. J. Henr. Snelman C. J. Timgren. Alex. Kumlin Edvard Paldani. Helandslander J. Wälinen Fredr. Lundenius Carl. Blangvist. SS: Wavoneut Den 13. Oktober 1906. Kejserliga Senalans för Finland dom uti ett, på nedsatt reverskilling, från läsa Hofrätt inkommet växel mål emellan Bönderne Anders Talvitil Henrik Vähähaaro och Frans Leander Penttilä, alla frånllera socken, Johan de, samt Nordiska Aklidankens för Handel och Industri silialkontor i Kristinestad, svarande: Sifven uti Juslitiedopartementet den 13 Oktober 1906. Kejserliga Jonaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande. Vid Rådstupwällen i Kristinerlad har Nordiska Aktiebankens för Handel och Toduski silvalkoreter i sagde stad yrkat Anders Talvelios, Henrik Vähähaara och Frans Leander Penttiläs förpliktande att, på grund af en utaf Anders Salvi tio den 14 November 1907. utställd, af Henrik Vähäkaaro amsterad och på Frans Leander Penttilä öfverlåten samt sedermera i sagde bankkontor disposerad tre månaders växel å niotusen niohundra fem tio mark, gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, till banken erlägga Hn R. B. - A. S - G; F. W. F. XX. R.B. f. S. 8. C. A. W. K. 503 No 957. Tag. 132. R. D. 1906.
i värdn uppburna åttatusen sexhundra mark med sex procents ränta därå från förfallodagen den 14. Februari 1905, en tredjedels procent i provision och godtgo relse för protestkostnaden. Öfver käromålet hörda, hapa Anders Talvitie och hans medparter, jämte det de erkänt riktigheten af sina å ifrågakomna värdel föresintliga nämndeckningar, påstått att värdn vid utfärdandet lydt endast å niohundra femtio mark, utfördt med silfver sifferkolumnet, men att sagda växel sedermera dem ledande af Henrik Vähähvaros broder Handlanden Viktor Haaronen, at hvilken Henrik Vähäraari emellertid öfverlämnat nämnda värdet, förfalskats sålunda att Viktor Haarenin framför riffertalet tillrätt affrån 9 och uti del för vädetsummans uträttande med bokslöfver afsedda länsumma med såda na utskrifvet motsvarande belopp, och som Anders Talvitie och hans medparter icke eller erhållit valuta för emordade värdel hvilken deskonerats uti förbemälda siliäl kontor af Viktor Haaronen, hafva Ander Talvitie och hans medparter emot sell förkastande af käromälet Sedan jämväl Viktor Haarenen blifvit i saken hörd och därvid vidgått riktigheten af Anders Talvitie och hans medparters uppgifter behäffande ifråga varande värds tillkomst och deskonde ring, har Rådstufvurätten, hvarest par terne ömsesides gjort anspråk på orätt ring för sina rättegångsummgälder, me dels utslag den 13. Mars 1905. på upplagna skäl ålagt Anders Talvitie, Honik Vähähaaro och Frans Leander Tonttilä all gemensamt eller i män af tillgång, emot återbekommande af originala vadde kvitterad, till banken genast utgifva åttatusen sexhundra mark jämle sex procents årlig ränta, därå från den 14. Februari 1905 tills full betalning följde, en tredjedels procent i provision samt fyratio mark i godtgörelse för protist och rättegångskostna den. Hofrätten, under hvars pröfning. Anders Talvilie och hans medparter i vade väg dragit målet, har uti dem den 2. Maj 1906 yttrat sig, att emedan Anders 504
Talvitie och hans medparter erkänt såväl riktigheten af sina namnteckningar å ifrågavarande växel som och att samma växel, när Anders Talvitie och hans medparter tecknat sig å densamma och ännu då Viktor Haaronen till värdn omhänder, icke varit fullständigt utskrifven, utan att rum lämnats för än velbeloppets utsättande med lekstäfver, samt Anders Talvitie och hans medpar ter vid sådant förhållande mäste anses hafva iklädt sig ansvarighet för värder betalning i enlighet med den lydelse växeln komme att erhålla genom dess förfulloländigande i berörda del, ty och då den omständigheten, att Viktor Haaronen å någda växel med lokstäfver utskrifvit ett större belopp än Anders Talvitil och hans medparter afsett samt tillika fäldse ligen ändrat det med siskor å värdelns framtida ofvanför den egentliga texten ursprungligen uträtta beloppet så mycket mindre kunde pitaga Anders Talvitie och hans medparter från skyldigheten att gentemot Nordiska Aktiebankens för Handel och Industri silialkontor i Krostinestäd, som i god tro emottagit omerdade växel, ansvara för betalningen afler summa, för hvilken värden blifvit i banken disposonterad, som del mål boksläfvor utsätta beloppet, jämlikt 3. SS: i Näxel stadgan den 29 Mars 1858, skulle varit det gällande äfven om den med silfver utskrifna värdsumman af Viktor Haaro ren lämnats förändrad, har Hofrätten fastställ det slut, hvari Rådstupurätten genom sitt förberörda utslag i saken elan nat, jämte det Anders Talvitit och hans medparter ålagts att med femtio mark godtgöra förenämnda bankkontor dess för målet i Hofrätten hafda kostnader. Uti Höfrällens dom hafva Anders Talvitio och hans medparter sökt ändring me dels ingifven deduktion, hvilken förbemälda filialkenter i föreskrifven ordning beKejserliga Senaten har tagit målet mött. i öfvervägande samt finner Anders Talvitil och hans medparter icke hafva anfört skäl till ändring i lopällens förenämnda dem, vid hvilken förty kommer att förblifva, jämte det Anders 505
Talvitie och hans medparter kännas skyldige att till Nordiska Aktiebanken för Handel och Industri silialkontor Kristinestad, i ersättning för kontords här tades i målet hafda kostnader, utgifva sjuttio mark. Pet alle, som vederbör, uti efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Brode. - 1. Men. hvell mänsR. A. Brode. - 1. Men. hvell mänsC. J. Timgren. L. Wiekanen C. J. Timgren. L. W. Wickman. Alex. Humlin  Fredr. Lundenin Alex. Humlin Fredr. Sundeman Edvard Pardani. Eeläis klander. Carl Henqvist Oman Karsten Lokakuun 15. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, rajankäyn tiä koskevassa jutussa, jossa ja lasjärven pitäjän Luopajärved kylässä asuvat Talolliset Walen lin Eljaanpoika Heikki Iisakin poika, Matti ja Mikko Malin pojat sekä Jaakko Salomonin poika Pentinmäki ovat hakijoina kuin myös Talolliset Tuomas Jaakonpoika ja Anselm Eljaan poika Pentinmäki, sanotusta kylästä, tulematta jääneinä vastaa jina Annettu Oikeusosastossa 15. päivänä Lokakuuta 1906. Keisarillinen Senaalle on itsellen ja esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirat ja niistä, mikäli nyt on kysymyk sessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Varamaanmittari Georg Osterman 25 päivänä Lokakuuta 1901. oli lopettanut rajankagnin Walen tin Pentinmäen ja hänen ylempänä mainittujen asiakumppaniensa Luopa järven kylässä omistaman kahden kolLäsnä: R A. W. - C. J. F - G. W - I. F. C. A. 506 No 959. Såg. 141. R. D. 1905
nanneksen Pentinmäen puolen manttaalin perintötalosta No 7 sekä Tuomas ja Anselm Pentinmäelle samasta talosta kuuluvan kolmanneksen välitlä, kuin myös Waasan läänin Kuvernömi, jolle Walentin Pentinmäki ja hänen asiakumppaninsa olivat ilmoit taneet tyytymättömyyttä sanottuun rajankäyntiin, päätöksessä 9 päivältä senjälkeistä Marraskuuta osatta nut heidät ajamaan kannettansa asianomaisessa Oikeudessa, ovat Walin tin Pentinmäki ja hänen asiakump paniusa. Jalasjärven ja Peräseinäjoen pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Maanmitlausauskultantti Carl Gustaf Bygden 27 päivänä Toukokuuta 1812 oli alottanut ja saman kuun 29 päivänä lopettanut Pentinmäen talon halkonisen kahteen osaan, toinen kolman ren osan ja toinen kuudennen osan nanttaalin suuruinen; että mainitun talon kahden kolmanneksen silloinen omistaja Salomon Pentinmäki saman talon kolmanneksen omistajaa Gabriel Pentinmäkeä vastaan 16 päivänä Syyskuuta 1812 Ilmajoen pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vireille panemässään riidassa oli moittinut kerrottua halkomisjakoa, vaan sittemmin, Maanmittari Erik torssenin tarkasteltua tuota jakotoi mitusta ja Maanmittari Olof Tuneen Toimiteltua tarkastusjaon eli jakoehdotuksen, Gabriel Pentinmäen kanssa sopinut asian sillä tavoin että osa tirusjaosta oli jääpä Maanmittausan kultantti Bygdénin ja toinen osa Maannittari Tuneen toimituksen mukaisek si, minkä sopimuksen Kihlakunnan oikeus asianosaisten pyynnöstä 14 päivänä Helmikuuta 1916 oli vahvistanut, että Kromisionimaanmittari Carl Jo han Långhjelm 24 päivänä Elokuuta 1839 oli lopettanut ja Kihlakunnanoikeus 30 päivänä Maaliskuuta 1840 vahvistanut sen toimituksen jonka kautja kahden kolmanneksen suuruinen osa puheenalaisesta talosta oli jaettu kolmeen yhtä suureen osaan; että näitten kolmen viimemainitun talonosan 507
silloiset omistajat, haastateltuaan Pentinnäin talon kolmanneksen sen aikuien omistajan Ilmajoen, Kauhajoen Jalasjärven ja Kurikan pitäjäin Kihlakunnanoikeuteen, 9 päivänä Maaliskuuta 1875 olivat vaatineet, että sanot tu Pentinmäen talo uudestaan halkomalla jaettaisiin, vaan että Kihlakunnanoikeus, jossa talon kolmanneksen omistaja, viitaten vuosina 1812. ja 1839. toimitettuihin jakoihin, oli vastustanut anomusta, äskenmainittuna päivänä oli hyljännyt tuon vaatimuksen; se ka että valituksenalainen rajankaiyn ti perustui ylläkerrottuihin jakotoimi tuksiin ja etupäässä vuonna 1839 lapahtuneeseen halkomiseen; mutta koska vuonna 1812 toimitettu jako oli asian omaisten mielivallasta riippuva ja tilapainen sovintojako eivätkä piirirajat Pentinmäen talon toista osaa vastaan 1839 vuoden halkomisjaossa, joka koski ainoastaan Walentin Pentinmäen ja hänen asiakumppaniensa nykyään omistamaa osaa talosta ja oli toimitettu sillä edellytyksellä, että jaonalainen alue oli laillisella halkomisella eikä, kuten sittemmin oli saatu tietää, aino astaan sovintojaolla talon muusta osasta erotettu olleet vahvistetut, ovat Walentin Pentinmäki ja hänen asiakumppaninsa, väittäen ettei Pentinmäen talolla vielä ollut sellaista ja kotoimitusta ollut, jossa käydyt rajat kelpaisivat perusteeksi kysymyksessä olevalle rajankäynnille etteivät tuossa toimituksessa käydyt rajat myöskään perustuneet oikeihin ja vahvistettuihin karttoihin eivätkä rajat siis olleet oikeita ja laillisia sekä että rajankäyn nissä oli jätetty erityisiä, sanotussa sovintojaossa jakamatta jääneitä tilukva Tuomas ja Anselm Pentinmäen tilanosalle, kuin myös huomauttaen ettei kanteelle voinut olla esteenä Kihlakunnanoikeuden ylläkerrottu, 9 päivänä Maaliskuuta 1875 julista ma päätös, se kun koski luonnoltaan sellaista ilmoitusasiaa, jossa kylkäävällä päätöksellä ei ollut lainvoimaisen päätöksen merkitystä, vaati reet että puheenalainen rajankaiyn508
ti kumottaisiin, jonka ohessa Walentin Pentinmäki ja hänen asiakumppaninsa ovat anoneet korva usta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuulustettuina, ovat Tuomas ja Anselm Pentinmäki vaaineet sitä hyljättäväksi, muun muassa, sillä perusteella, että vuonna 1812 toimitettu halkominen oli ollut laillinen jako. Kihlakunnanoikeus on 19 päivänä Marraskuuta 1902 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Kihlakunnanoikeus 14 päivänä Helmikuuta 1816. asianosaisten sopimukien mukaisesti oli hyväksynyt ja vastaisesti noudatettavaksi vahvistanut kaanmittausauskultantti Byydenin vuonna 1812. toimittaman halkomisjaon, jonka kautta Pentinmäen talo oli jaettu yhteen kolmas- ja yhteen kuudesosaan manttaalia; että Maanmittari Långhjelm vuonna 1837. oli jakanut kolmeen osaan mainitun kolmannen osan manttaalia sanottua taloa, minkä jaon Kihlakunnanoikeus 30 päivänä Maaliskuuta 1840 oli vahvistanut, sekä että Walentin Pentinmäki yhdessä hänen asiakumpraniensa edeltäjäin kanssa oli koettanut saada Pentinmäen taloa lailliseen jakoon, vaan että Kihlakunnanoikeus 9 päivänä Maaliskuuta 1875 julistamassaan ja sittemmin lainvoiman saaneessa päätöksessä oli hyljännyt siitä tehdyn hakemuksen, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on kumonnut Walentin Pentinmäen ja hänen asiakumppaniensa jutussa aja nan kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Walentin Pentinmäki ja hänen asia kumppaninsa olivat vetoamalla saat taneet jutun, on 5 päivänä Toukokuuta 1905 antamassan tuomiossa, Kihlakunnanoikeuden mainitsemilla perusteilla ja koskeivät Walentin Tenlinmaki ja hänen asiakumppaninsa olleet voineet muutenkaan toteensaattaa hän neltaan, vahvistanut sen lopputuksen, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli asiasta johtunut. 509
Hovioikeuden tuomioon ovat Walen tin Pentinmäki ja hänen asiakump paniissa anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Walentin Pentinmäki ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaalli: R. A. Bonde. J. Wirkman Carl. Ilmqvisto C. J. Timgren. Fredr. Luudenius Asianuhannen Den 16. Oktober 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Åbo Hofrätt inkommet sjörättsmål emellan Handlanden Edvard Almqvist, från Helsingfors stad, sökande, och Skepparen Mauritz Aaltonen, från Finby kapell, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 16. Okto ber 1906. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter stämning å Handlanden Almqvist har Mauritz Aaltonen vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att Aaltonen, i egenskap af befälhafvare å gakasen Väinö, uti ett den 13. Oktober 1904. emellan Aaltonen och Aktiebolaget Karta v Oarens Kalkbruk upprättadt urteparti åtagit sig att med sagda fartyg från orten Oaven i Konunga. riket Sverige till Helsingfors föra omkring 2000. hektoliter ostäckt balk, emot trakt af 70. öre svenskt mynt för hvarOch R. A. B. - C. J. T. - G. L. - E. A: 6. 50 510 No 962. Pag. 116. R. D. 1906
je uttossad hektoliter, att emottagas af finnan Gamla Murbruksfabriken, hvars innehafvare Handlanden Almqvist vore, samt att Aaltonen, som den 30. November 1904. med Väinö anländt till nämnde stad och samma dag anmält om sin ankomst å Gamla Murbruksfvarikens kontor, den 1. därgåföljande December efter att hafva förtöjt Väinö vid kajen i Gräsvikshamnen varit färdig att lössa lasten, men att lösningen, ehuru liggedagarnas antal med hänsigt därtill att Väinö vore af 143 rigister. tons dräktighet utgjort nio och liggeti den således varat från och med den 1. till och med den 10. i sistberörda månad, icke slutförts inom sagda tid, utan fortgått jämväl den 11, 12. 13. och 14. December 1904, hvarefter Aaltonen, enär Handlanden Almqvist vägrat att åt Kaltonen betala ej mindre ersättning för öfverliggodagar än ogulden fråkt, utgörande skilnaden emellan 950. kronor och af Aallonen å fraktbeloppet uppburna 400. mark finskt mynt, afbrutit lossningen af den nästnämnde dag i fartyget befintliga balken, uppgående till omkring 500. hektoliter, samt den 15. i samma månad hos Notarius publicus i Helsingfors anmält potest; och emedan Handlanden Almqvist föranledt dröjsmålet med lössningen därigenom att han till lastens emottagande beordrat blott tvenne personer, hvilka dessutom infunnit sig sent om morgnarna och aflägsnat sig tidigt på eftermiddagar. na, samt Almqvist, ehuru Aallonen vid uttagandet af omordade protest anhållit om anvisande af plats för uppläggning af den ännu icke utlossade kalken, uraktlåtit att vidtaga åtgärd i sådant afseende och Aaltonen, som ej kunnat anskaffa lämpligt förvarings. ställe, därför varit nödsakad att upplägga fartyget med dess inneliggan de last i Helsingfors, hvarest Jainis besättning den 22. December 1904. af minstrats, har Mauritz Aallonen yrkat förpliktande för Handlanden Almqvist, i hans omförmälda egenskap, att till Aaltonen utgifva icke allenast den oguldna trakten 950. kronor efter afdrag af 511
400. mark, utan och ersättning för öfver liggedagar från och med den 11. till och med den 22. December efter 71. mark 50. penni om dagen samt för aflöning af vakt å fartyget från och med den 23. December efter 2. mark 50. penni om dagen, hvarutom Aaltonen gjort anspråk på ränta och godtgörelse för sina umgälder i saken Öfver käromålet hörd, har Handlanden Almqvist genmält, att han, sedan Mauritz Aaltonen den 30. November 1904. anmodats att låta bogsera Väinö till Gräsrikshamnen och fartyget följande dag förtöjts vid kajen därstädes, den 3. därpåföljande December på särskild uppfordran af Aaltonen att vidtaga med lössningsarbetet sändt manskap för emottagande af lasten, som sedermera lössats under inalles åtta dagar och tre timmar till den 14. i sistnämnde månad på eftermiddagen, då liggetiden ännu icke gått tillända; och enär lössningen fördröjts såväl dängenom att Aaltonen uraktlåtit att före densammas påbörjande i ordning. ställa hissbommen å fartyget, som och i följd däraf att Kainös besättning varit ovan vid arbetet, samt äfven af snöyra och regn, som inträffat den 7. December och förorsakat att lössningen nästsagde dag kunnat fortgå endast en bortare tid, har Handlanden Almqvist ansett, att Aaltonen genom att den 15. December 1904. inställa lossningen brutit traktaftalet samt förty emot sett käromålets förkastande och Mauritz Aaltonens förpliktande att ersätta Almqvist hans rättegångskostnader Sedan Mauritz Aaltonen rättat sin talan därhån, att han för vakthållningen ombord å Väinö fordrat 3. mark 50. penni om dagen, samt därhos påslått Handlanden Almqvists åläggande att såsom hyra för förvarandet i fastyget af ofvanberörda 500. hektolitter kalk till Aaltonen erlägga 10. mark om dagen från och med den 16. December 1904., har Rådstufvurätten hvarest sakkunnige i sjorättsmål af gifvit utlåtande, uti utslag den 23. Mars 1905. funnit utredt vara; att Hand512
landen Almqvist, sedan Mauritz Aaltonen den 30. November 1904. med gå. leasen Väinö anländt till Helsingforss och om sin ankomst underrättat. Amqvist samt påföljande dag på anmedan af denne förtöjt Väinö vid kajen i Gräsrikshamnen, först den 3. Decemberi 1904., efter förnyad anmälan utter och omberträder, vid äfventyr att AnVäinö vore färdig att lossa, begynt emottaga last med otillräcklig man styrka och fortsatt därmed under söjande två veckor dels med någon be dags, dels med kortare tids afbrott eni allmänhet så trögt, att den 14. Den cember eftermiddagen ännu omkring 500. hektoliter af lasten hvarlegat i sam tyget; och alldenstund den efter för enlada då Handlanden Almqvist icke giftyget; och alldenstund den efter särsom då Handlanden. August icke gittat tygets dräktighet af etthundrafyratio tre registertöns enligt lag gällande liggetiden af nio dagar, beräknad från och med nästa helafia dag efter den 1. December 1904., då fartyget förflyt tades till Gräsrikshamnen och blifi stånd att utlossa lasten, eller säledes från och med den 2. berörde 23. cember, utgått med den 12. i samma nänad, samt Handlanden Almqvist följ aktligen då varit pliktig att åt Mauritz Aallonen vid anfordran utgifva hans innestående fräkt samt dag för dag betalring för hvarje öfverliggdag så länge lossningen ännu varade äfvensom ersättning för Aaltonens öfriga nödvändiga utgif104., efter förnyod anmälan uti tio och omkostnader, vid äfventyr att Anttonen egde antingen upplägga det återtående godset i förvar hos tredje man efler anvisning af vederbörande i afbidan gon b på utgången af blifvande lagsökning emot Almqvist eller och låta genom offentligt utrop föryttra däraf så mycket rom till betäckande af hans laggilda betalningsanspråk erfordrades, fördenskull ens påstå, att han sökt förnöja Maurits taltonen, ålade Rådstufvurätten, i stöd af 92, 118, 120. och 121. SS: i Sjölagen af den 9. Juni 1873, Handlanden Almqvist att till Mauritz Aaltonen genast betala den innestående frakten niohundratjugufyra mark med sex procents årlig ränta därå från den 13. December 1904., då den första öfverliggodagen begynte, och 513
i öfverligggedagspenningar sjuttioen mark femtio penni om dagen för tiden från och med sistsagde dag till och med den 22. i samma månad, då afmönstringen af besättningen egde rum, med samman lagdt sjuhundrafemton mark jämte sex procents ränta från nästnämnde dag äfvensom i ersättning för vakthållning å förtyget tre mark femtio penni för hvarje dag från och med den 22. December 1904. till ofvanberörde 23. Mars 1905. med trehundratjugutvå mark jämte sex procents ränta från och med sistsagde dag och i godtgörelse för att fartyget tjenat såsom förväringsrum för den återstående lasten, hvilken Aaltonen varit berättigad ett emot hyra magasinera under rättegången, femtio mark i månaden eller inälles etthundrafemtio mark med enahanda ränta äfven från den 23. Mars 1915. all ränta beräknad tills full betalning skedde. För öfrigt och jämte det Handlanden Almqvist berättigades att, därest det utdömda af honom genast erlades, under iakttagande af sådan varsamhet att fastyget icke skadades därur uttaga den inneliggande lasten, kändes Handlanden Almqvist skyldig att med trehundra mark hålla Mauritz Aaltonen skadeslös för hans umgälder i målet samt att till Sjökaptenerne Hamnskaptenen Oscar Wilhelm Andsten och Haminkontorsbokhållaren Julius Georg Mortimer Hjelt äfvensom Tavigationsskoleföreståndaren Adam Edvard Konstantin Bergman, hvilka i egenskap af sakkunniga i sjörättsmål biträdt Rätten, betala, åt Andsten fyratiotre mark, åt Hjelt sex mark och åt Bergman trettiosju mark. Hofrätten, under hvars pröfning såväl Maurity Aaltonen som Handlanden Almqvist i väderäg dragit målet har uti dom den 25. April 1906. faststält Rådstufvurättens utslag. Uti Hofrättens dom har Handlanden Almqvist sökt ändring medels ingifven deduktion, den Mauritz Aaltonen i föreskrifven ordning bemätt, hvarefter muntligt förhör i målet härstädes egt rum. Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande; och har väl Handlan514