Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Den 11. Februari 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter från Åbo Hofrätt inkommit Revisionsmål mellan Kommissionaren Adam Moilanen, från Haapavesi socken, sökande, och Brandförsäkringsaktiebolaget Pohjola, i Helsingfors stad, uteblifven svarande, angående fordran: Gifven uti Justitiedapartementet, den 11 Februari 1904. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Wid Rådstufvurätten i Helsingfors har Adam Moilanen, efter bolaget Pohjola ägangen stämning, anfört, att Moilanen, som under hösten 1895. i bolaget mot brandska da försäkrat ett honom tillhörigt, å Anne la hemman i Haapajärvi by af Haapavesi socken beläget ängmyri med dertill hörande dels fast dels lös egendom, å hvilken försäkring beläget den 3. Oktober sagda år utfärdat försäkringsbref, den 18. Juni 1896. till Handlanden Johan Wäänänen af den egendom, som sagda brandförsökning omfattade försält följande mejeriJde A. K.  V. H. W. E. J. A. No 167. Pag. 73. R. D. 1903.
inventarier, nämligen: ett smörbarbetnings bord, särskilda karl af trå och jemplut samt diverse möller och sängkläder, till hvilken egendom Moilanen emellertid genom ett samma dag upprättadt legakontrakt erhållit nyttjanderätten, att Moilanen sedermera upplåtit att sin egendom till sine borgenärers förnöjande, i följd hvaraf förenämnda mejeri af konkurs förvaltningen den 20. Juni 1900. försålts till Bonden Jonas Aittola eller Huikari, samt att majeriet, sedan emellertid Moila nen af Wäänänen ånyo tillhandlat sig den till den sistbemälde på omförmäldt sätt föryttrade lösegendomen, den 29. April 1901. jemte sagda till majeriet hörande och deri fortfarande befintliga lösegendom medbrunnit. Med afseende härå och då hela get Pohjola, som med Jonas Aittola träfbel godvillig öfverenskommelse angående ten Aittola för mejeriet tillbörande brand skadersättningen, vägrat att till Adam Moilanen såsom ägare af omordade i mycket nedkrunna lösegendom utbetala den Moilanen härför enligt sagda försäkringsbref tillkommande ersättningen fyra hundrasjuttio mark, har Adam Moilanen erkat att bolaget blefve dertill förpligtadt. Sedan bolaget Pohjola afgifvit svaromål saken samt jemväl Johan Wäänänen och Jonas Aillola blifvit deri hörde, har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides anhållit om godtgörelse för sina rätte gångs umgälder i målet, medelst utslag den 22. Oktober 1901. deri utlåtit sig och funnit utredt vara, att sedan Jonasitlola den 20. Juni 1900. å offentlig auktion inropat Adam Moilanens konkursso tillhöriga, å Onnela hemmans mark uppför la ängmojeri, hvilket med dertill hörande byggnader och öfrigt fast gods äfvensom följande derstädes förvarade lösegendom, nämligen: ett smarbear betningsbörd, en mängd kårt af trå och jernplåt samt särskilda mökter och sängkläder, blifvit af Adam Moilanen hos Brandförsäknings bolaget Pohjola jemlikt försäkringstref af den 3. Oktober 1895. mot brandskada förräknadt, så och efter det omförmälda meari vid en den 29. April 1901. timad dels väda nedbrunnit samt Jonas Aittola uti skriftlig, till bolaget Pohjola inlem99
nad anmälan och enligt en i densamma integen förteckning anhållit om brandskrefve sällning icke allenast för majeriet utan ock för nästomordade lösegendom, hade böta get Pohjola den 13. Augusti 1901. låtit till Jonas Aittola, såsom ägare af majeriet och innehafvare af berörda brandförsäkrings bref, mot återbekommande af samma försäkringsbref utbetala den fordrade brandskadersättningen till belopp, hvarom öfverenskommelse emellan bolaget och Jonas Aillola träffats; i anseende hvartill och då Adam Moilanen icke ens uppgifvit än mindre styrkt att han hade före den mejeriet öfvergångna branden hos bolaget Pohjola anmält att meranämnda lösegendom icke ingått bland hans till konkurs upplåtna tillgångar utan fortfarande vore honom tillhörigd ler att han efter branden i den ordning och inom den tid, som uti bolaget Poh jolas stadgar funnes föreskrifna, hos bolaget framstält anspråk på brumlska försättning för summa lösegendom, Rätstufvurätten förkastat Adam Moilanens talan, samt ålagt Moilanen att i rättegångs kostnadsgodtgörelse utgifva till bolaget Pohjola tjugufem mark och åt förbemälde målet hörde Johan Wiäinänen tio markHofrätten, under hvars pröfning Adam Noilanen i vadeväg dragit saken, har medelst dom den 14. Februari 1903. faststält Rådstufvurättens utslag samt tillika skyldigkänt Adam Moilanen att till Brandförsäkringsaktiebolaget Pohjola ålägga afgifterna för bolagets exemplar af Hofrättens dom med tjugu mark åttatio renni äfvensom åt Johan Wäänänen utgifva lösen för transport af samma dom med fyra mark. Uti Hofrättens dom har Adam Moilanen sökt ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt finner Adam Moilanen icke hafva omfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken alltså kommer att förblifva det alle, som vederbör, till efterrintelse länderKejserliga Senaten för Finland: A. Nummi Sonn Kuhmari / Den Lyeblax SS: 8 Johannes Zittnig E. Aschan. 100
Den 12 Februari 1904 Kejserliga Senatensson Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit fordringsnäl emellan Handlanden John Granberg, besatt i Åggelby by af Adam ge socken, sökande, och hans fader Sjökaptenen R J A. Granberg, från Åbo stad, svarande: Sifven uti Justitionlefemantet den 12 Februari 1904. Kejserliga Senaten har låtit handingarna i målet sig föredragas och af dem, åvidt nu år i fråga, inhemtat följande: Efter utverkad stämning å Handlanden vanberg har Sjökaptenen Granberg och Häradsrätten i Helsinge sockens tingslag anbort, att Handlanden Granberg uti en i Åbo stad den 10 Maj 1897 utfärdad skriftlig förbindelse åtagit sig att under Tjokaptenen Franbergs lifstid till denne år ligen betala femhundra mark sålunda, tt hälften af denna summa erlades den My och den andra hälften den 1 Devember, hvarjemte ett sådant äfventyr blefvit utfäst, att, derest dessa betalningar ke verkstäldes å de faststälda terminer å det kapital tietusen mark hvarå Ja. A. R. B. W. J. ISS: 13. No 168. Pag. 68. Rs. 1903
omordade inbetalningar utgjorde ränta, eme förfallet att till Sjökaptenen Granberg uti gäldas; och som Handlanden Granberg underlåtit att på den senast infallna betalningstaminen den 1. December 1901 tillhandahålla Sjökaptenen Granberg då till betalning förfallna tvåhundra femtio man hvilka Sjökaptenen Granberg fått emotta ga först den 4 i samma månad, samt Handlanden Granberg enligt förbindelsens ordalydelse vid sådant förhållande vore förbunden att återgälda hela kapitalbeloppet, har Sjökaptenen Granberg yrkat Handlanden Franbergs förpligtande att till Sjökaptenen Granlag utgifva tiotusen mark med fem procents ålig ränta derå från den 1 December 1901 Öfver käromålet hörd, har Handlanden Granberg väl medgifvit riktigheten af ofvanberörda skriftliga förbindelse, men tillika framhållit: att densamma tillkommit icke i följel af försträckning utan till grund af gifvalftal parterne emellan, hvilket äfven framginge deraf, att le utfästa halfärsbetalningarna skatte de endast under Sjökaptenen Granbergs lifstid; att, ehuru ifrågavarande förbindelse vore dagtecknad i Ale, Handlanden Brunberg enligt vanliga rigter för pastation icke varit skyldig att verkställa betalningen derstädes, utan huse det ålegat Sjökaptenen Granberg, som ragsamt bäst sig bekant Handlanden Frambergs boningsort, att hos denne uppbära medlen; samt att Handlanden ranberg, då Sjökaptenen Brunberg för fallodagen den 1. December 1901, hvilren dag varit söndag, emellertid ej låtit afhemta penningarna, påföljande dag med posten tillsandt denne med. len; och då någon försumlighet med hansson till den utfästa betalningen således icke stannade Handlanden Granberg till last, utan han tvertem visut sin fader större tillmätesgående en hvad honom rätteligen ålegat, har Handlanden Franberg ansett sig icke vara förbunden att gälda det fordrade beloppet och förty emotsett för bustunde af Sjökaptenen Franbergs i målet utförda talan 102
Medelst den 1 Februari 1902 afkunnadt utslag har Häradsrätten ytrat sig, att alldenstund Handlanden Svedberg i förberörda den 10 Maj 1897 utfärdade, af honom till riktigheten erkända afhandling åtagit sig att åeligen den 1 Maj och den 1. December till Sjökaptenen Granberg betala tvåhundra femtio mark vid äfventyr att, ifall sådant af honom icke å de sälunda bestämda tiderna fullgjordes, Mark landen Granberg vore skyldig att till Sjukaptenen Granberg erlägga ett kapilalle lopp af tiotusen mark, fördenskull och då det med hännyn till naturen af parterne emellan ingångna aftalet åbegat Handlanden Franberg att fullgöra sin betalningsskyldighet å Sjökaptenen Kanbergs hemort, men styrkt blifvit, Handlanden Granberg afsändt det den 1 December 1901 till betalning förfallna beloppet tvåhundra femtio mark med posten från Helsingfors stad dess 2 nyssnämnde December samt medlen först den 4 i samma månad och sålunda sentida kommit Sökaptinen Granberg till handa, har Häradsrätten ålagt Handlanden Granberg, som sålunda försummat fullgöra bestämningarna i meranämnda afhandling och förty mäste underkasta sig deri för sådan försummelse stadgad påföljd, att emot återbekommande af oftaberörda afhandling, behörigen qvitterad, till Sjökaptenen Granberg betala fordrade tiotusen mark med fem procents årlig ränta derå från den 1 December 1901 tills skeende full liqvid Höfrätten, under hvars pröfning Handlanden Granberg i vadeväg dragit målet, har genom dom den 5 Februari 1903 faststält Häradsrättens utslag uti nu ifrågavarande del Uti Aefrättens dom har Handlanlen Granberg anhållit om ändring medelst engifven dertuktion, den Sjökastenen Granberg i föreskrifven ordning bemätt. Kejserliga Senaten har tagit makt i öfvervägande och finner Handlanden Granberg icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem, vit hvilken förty kommer att bero jemte 103
let Handlanden Franberg kännes skyldig att till Sjökaptenen Granberg, i ersättning för dennes härstädes i målet hafda kastnader, utgifva sextio mark. Pet alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kysäliga Senaten för Finland A. Mannlin Genom Ojelmag J Em. Lyelläs 1 Johannesättning No 172. Pag. 94. R. D. 1903 Helmikuun 12. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senuutin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeulesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Suomen Lähetyssenra hakijana sekä Kauppias Kasper Topiaanpoika Sukslund-vainajan perilliset hänen veljensä, Eläkemies Elias Tuorimäki, Petäjäveden pitäjien Kintauden kylästä, sisarensa, Torpparin vaimo Sofaria Seppälä, Multian pitäjän Haarajärven kylästä, sisarensa Maria Pitkala ja hänen miehensä Torppari Juho Pitkala, Petäjäveden pitäjiin Kuivasmäen kylästä, velivainajansa Aleksander Tiitamäen pojat Eläkemies Kaarle Tiitunen eli Hietala Itsellinen Gabriel Viitanen eli Kuipo mäki ja Torppari Aleksander Valli kaikki niinikään Kuivasmäen kylästä, sekä tytär Edla Lammasaho ynnä hänen miehensä, Torppari Salomon Lammasaho, Petäjäveden pitäj än Rukoilan kylästä, velivainajansa Salomon Sakslundin tyttäret Amanda Kolu ynnä tämän mies, Talollinen Jooseppi Kolu, sanotusta Kuivasmäen man: J. E. A - V. G - J. B. /C. R.
kylästä, Maria Ristola ynnä hänen miehensä, Torppari Rikard Ristola, Petäjäveden pitäjiän Kumpujärven kylästä, ja Matilda Johanna Lindgren ynnä hänen miehensä, Torppari Pakari Ein gren, Kintauden kylästä, kuin myös velivainajansa Juho Sakslundin pois ka, Torppari Matti Sakslund eli Lehteniemi, niinikään Kintauden kylästä, tulematta jääneenä vastaajina Annettu Oikeusosustossa, Helmikuun 12. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää seuraavaa: Jyväskylän ja Pitäjäveden pitäjien kääjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Elias Vuorimäki ja hänen edellä luetellut asiakumppaninsa, Suomen Lähetysson allePetäjäveden seurakunnalle ja Kasper Seklundin leskelle Emelia Sakslundille toimituttamansa haasteen nojalla, lausunut, että Suomen Lähetyssen ja Pitäjäveden seurakunta, Kasper Sakslundin kuoltua Elokuun 23. päivänä 1900, olivat vahont hänen Lokakuun 2. päivänä 1896. tekemään sä kirjallistu testamenttia, jossa KasperSakslund oli määrännyt kuolemansa jälkeen osuudestaan Kasper ja Emelia Sakslundin pesässä annettavaksi kaksi kolmasosaa Suomen Takanalähetyksen hyväksi ja yksi kolmasosa aakonissa. laitosta varten Petäjävedellä; mutta koska sanottu testamentti ei ollut kahden uskottavan miehen oikeaksi todistama, ovat Elias Vuorimäki ja hänen asiakumppaninsa vaatineet, että sama testamentti kumottaisiin ja Emelia Erks lund, jolla oli Kasper Sakslundin jäämistö hallussaan, velvoitettaisiin luovut tamaan se jakoon, Elias Vuorimäelle ja hänen asiakumppaneillensa määrättä vää laillista perintöosaa varten. Suomen Lähetyseuran ja Petäjäveden seurakunnan puolesta on vaadittu ittä, koska kysymyksessä oleva testamentti täytti lain säätämät määräykset, kaune hyljättäisiin, johon vaatimukseen Emelia Sakslund myös on yhtynyt, minkä jälKun Kihlakunnanoikeus, kuulusteltuaan todistajia jutussa, on päätöksellä Loka105
kuun 17. päivältä 1901, koskei puheenalainen testamentti ollut, niinkuin P. No 16. luvun 1. SS:ssä säädetään, kahden uskottavan miehen todistama eikä oltu väitettykään, että Kasper Sakslund testament tia tehdessään tahi sen jälestä ennen kuolemaansa ei ollut voinut hankkia todistajia testamenttia vahvistamaan, julistanut sanotun testamentin, mikäli se edellä kerrotuin tavoin loukkusi Elias Vuorimäen ja hänen asiakumppanien sa oikeutta Kasper Sekstund-vainajan jäämistöön, olevan vaikutusta vailla sekä velvoittanut Emelia Takslundin neljänkymmenen markan sakon uhalla kolmen kuukauden kuluessa, mainitusta Lokakuun 17. päivästä 1901. lukien, luovuttamaan jäämistön sellaiseen ja koon, että Elias Vuorimäki ja hänen asiakumppaniinsa sen kautta saisivat laillisen perintöosansa Kasper Sekolundin jälkeen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Sumen Lähetysenra ja Emelia Sukslund vetaamalla sekä Petäjävelen seurakunta varatun veto-oikeuden nojalla olivat saattaneet jutun, on tuomiolla Helmikuun 14. päivältä 1903. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kuitenkin niin että se kolmen kuukauden aika, jonka kuluessa Emelia Sakslundin tuli jättää puheena oleva jäämistö jakoon, oli luettava siitä päivästä alkaen, jolloin Hovioikeuden tuomio annettiin; minkä ehossa Suomen Liihetyssenra, Pitäjäveden seurakunta ja Emilia Sakslund velvoitettiin korvaamaan Elias tuorimäelle ja hänen asiakumppaneillensa maknut heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Suomen Lähetysenra hakenut muutosta perustelmalla, joka myöskin Petäjäveden seurakunnan puolesta on allekirjoitettu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa ettei Petäjävi den seurakunnan puolesta täällä tehtyä muutoksenhakemusta oteta huomioon, koskei seurakunta ole näyttänyt ilmoittaneensa tyytymättömyyttä Hovioikeuden tuomioen, kuten on muutoksen ha100
kemista varten säädetty O. K.n 30. luvun 1. SS:ssä, niinkuin tämä lainpaikka on usetuksessa Huhtikuun 27. päivältä 1868, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Suomen Lähetyssaura ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden edellä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi, kuitenkin siten että Emelia Pakslundin tulee, ylläsanotulla uhalla, jättää Kasper Sakslund-vainajan jäämistö jakoon ennen ensintulevan Heinäkuun 1. päivää. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: 1. lhman - Andersin 1. lhman d Andersin Valentin Summanuh. J N Tamlund Vilhelm Blåfield Helmikuun 13 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio ilman nostorahaa Turun Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat entinen Vuokraaja Kustaa Nieminen, Raision pitäjän Kerttulan kylästä, hakijana ja Talollinen Kustaa Fredrik Kustaanpoika Ylitalo, Taimion pitäjän Kovalan kylästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 13 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti in itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Kustaa Fredrik Ylitalo Sokakuun 19 päivänä 1898 eli Talolliselle Juho Erland Lehtiselle myynyt omistamansa Saaren yksinäistalon Taimion pitäjässä, jota Kustaa Nieminen Kustaa Fredrik Ylitalon kanssa tekemänsä suullisen välipuheen nojalla. vuokraajana hallitsi, oli Taimion, Tiikkion ja Kaarinan pitäjien sekä Kuusluoden ja Kakskeran kappelien käläsnä: A. B. - R. L. - E. A. F. - J.F. E. R. No 170. Pag. 130. R. D. 1903
räjäkunnan Kihlakunnanoikeus, Kusten Fredrik Ylitalon ja Juho Erland Pehtisen ajaman kanteen johdosta, Joulukuun 4 päivänä 1899 julistamallaan. Turun Hovioikeuden sittemmin 31 päivänä Maaliskuuta 1900 vahvistamalla puotöksellä, velvoittanut Kustaa Niemisen heti luopumaan mainitusta talosta ja jättämään sen Kustaa Fredrik Ylitalon ja Juho Erland Lehtisen vapaasen hallintoon. Tämän jälkeen Kustaa Nieminen, haastatettuaan Kustaa Fredrik Ylitalon, on sanotussa Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Kustaa Fredrik Ylitalo oli hänelle vuokrannut Saaren talon seitsemän vuoden ajaksi, lukien Marraskuun 1 päivästä 1897, mutta hän ei ollut saanut taloa pitää kauemmin kuin kaksi vuotta, Kustaa Fredrik Y. litalo, jonka toimenpiteestä Kustaa- Ruminen oli menettänyt hallintooikeutensa, velvoitettaisiin korvaamaan KustaaNiemiselle täten syntynyt vahinko, joka, kun Saaren talo Heinäkuun 22 päivänä 1901 toimitetussa katselmuksessa oli arvattu voivan tavallisina vuosina antaa hänelle 1250 markkaa voittesäästöä, viideltä menetetyltä vuokravuodelta teki yhteensä 6250 markkaa. Kustaa Fredrik Ylitalon vastattua kanteesen on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 27 päivänä 1901 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla kumonnut kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Nieminen ja Kustaa Fredrik Ylitalo vettamalla ovat saattaneet jutun, on Toukokuun 2 päivänä 1913 antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioen on Kustaa Nieminen hakenut muutesta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja havaitsee tosin että Kustaa Niemenen, joka ennen Tuomaanpäivää vuonna 1898 tapahtuneen irtisanomisen johdosta on ollut oikeutettu puheena olevassa Saaren talossa asumaan ja vuokractujaan nauttimaan 14 päivään Maaliskuuta 1900, on Kihlakunnanoikeu108
den yllämainitulla Joulukuun 4 päivänä 1899 annetulla päätöksellä, jonka Hovioikeus Maaliskuun 30 päivanä 1900 päivätyllä, lain voimän saaneella tuomiolla on vahvistanut, velvoitettu heti muuttamaan mainitusta talosta, ja että Kustaa Niemiselle, jos hän Kihlakunnanoikeuden päätöksen nojalla on ennen sanottua lähtopäivää tullut talosta häädetyksi, on sen kautta viinut syntyä vahinkoa, josta hän olisi oikeutettu saamaan korvausta Kustaa Fredrik Ylitalolta; mutta koska Kustaa Nieminen ei ole ilmoittanut milloin hän vielä mainitun talon hellinnosta on luopunut tai näyttänyt mitä vahinkoa hänelle ennen lähtepäivää talosta muuttamisen kautta on hoitunut, sentähden ja perustuen 10 päivänä Marraskuuta 1892 annetun, erinäisiä sääntöjä maanvuokraamisesta maalla sisältärän asetuksen 2 SSlään, katsoo Keisarillinen Senaatti ett´ ei Kustaa Nieminen ole esiintuonut syytä muuttaa sitä lopputulosta, johon Asian Karsten Hovioikeus tuomiossaan on johtunut ja jonka varaan juttu siis jää. Pata kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A. J. Kemlin.  Wen. Lupblad A. J. Kemlin.  Wen. Lupblad Li Forssell. Johannes Kitting. 109
Den 13. Februari 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionskilling från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Handlanden Otto B. Hildén, från Helsingfors stad, sökande, och Sjökaptenen O. F. Dvickström, jemväl från Helsing fors, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 13. Februari 1904. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande. Efter stämning å Handlanden Hillin har Sjökaptenen Qvickström vid Raulhufvurätten i Helsingfors anfört, att Handlanden Martin Lignell uti en af honom den 21. September 1900. till innehafvaren utfärdad skuldsedel förbunlit sig att efter tre månaders uppsägning utbetala femtiofemtusen mark med derå löpande sex procents ränta samt till säkerhet för återbetalningen af lånet jemte ränta öfverlemnat åt långifvaren etthundratio stycken aktier, en hvar af dem lydande nöminelt å femhundra mark, rub: J. G.S. - E. A. - J. B. H. af H. 110 No 177. Pag. 53. SS.D. 1903.
uti Åggerport Aktiebolaget med rätt för innehafvaren af skuldsedeln att, i händelse Lignell ej fullgjorde sin betalningsskyldighet, göra sig ersatt genom att å fondbosauktion försälja så många af förberörda etthundratio aktier som erfordrades för betäckande af den försummade betalningen, hvarutom uti skuldsedeln intagits den bestämning att för densammas giltighet erfordrades att Handlanden Lignell utqvitterat lånebeloppet; att till säkerhet för återbetalningen af länet jemte ränta Konsuln C. F. Mänry samt Handlandene Hildén, J. Hallenberg och Axel Parviainen iklädt sig propriefyllnadsborgen; samt att Handlanden Lignell uti ett af honom den 8. Oktober 1900. utfärdadt bevis erkänt, att han samma dag af Sjökaptenen Dock ström uppburit förberörda skuldsedels belopp och att lånet då uppsagts till betalning den 8. Januari 1901. jemte det Signell medgifvit Sjökaptenen Direkstren rätt att, åberoende deraf att lånebeloppet ej blifvit å skuldsedeln qvitteradt, indrifva detsamma samt ifall af behof försälja de för lånet pantsätta åktiena; och har Sjökaptenen Qvickström yrkat, att Handlanden Hildén, hos hvilken lånet blifvit den 7. Oktober 1900. till betalning uppsagdt, måtte åläggas att på grund af ofvanberörda skuldsedel och borgesförbindelse till Zvickström gälda fjerdedelen af lånesumman jemte sex procents ränta derå från den 8. Januari 1901. med afdrag af 363. mark 53. penni, utgörande den behållning, som influtit vid försäljningen å föndbergauktion i Helsingfors af omförmälda etthundratio aktier. öfver käromålet hörd har Handlanden Hildén framhållit att det enligt ordalydelsen i skuldsedeln för giltigheten af densamma hade erfordrats att Handlanden Lignell utqvitterat beloppet å sjelfva skuldebrefvet, men då så ej skett, har Handlanden Hildén ansett borgesmännen fria sin ansvarighet för länet, äfvensom vid Mädstufvurättens sammanträde den 12. Oktober 1901. vidare anmärkt att Handlanden Lignell blifvit försatt i konkurs innan Handlanden 11
Hildén erhållit stämning i förevarande mål och att Sjökaptenen Zockström icke styrkt att han i Lignells konkurs bevakat sin fordran på grund af ofta nämnda skuldsedel, hvadan Hildén anhållit att käromålet såsom för tidigt väckt måtte underkännas. Efter det Zvickström i anledning häraf uppgifvit att han i behörig ordning bevakat sin fordran å inställelse dagen i Lignells konkurs, har Rådstufvurätten medelst sistsagda dag afsagdt utslag förkastat Handlanden Hidens omförmälda invändning såsom icke å lag grundad. Sedan Handlanden Hildén jemväl bestridt att Handlanden Lignell undertecknat ofvanomordade bevis af den 8. October 1900. och att Lignell vid samma tillfälle skulle uppburit lånebeloppet femteefemtusen mark samt Sjökaptenen Direkström under rättegången inlemnat behörig utredning derom att han uti Lignells konkurs bevakat sin fordran på grund af ifrågavarande skuldsedel äfvensom parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, har Rådstufvurätten genom den 9. November 1901. afkunnadt slutligt utslag i saken sig utlåtit; och som Handlanden Hildén erkänt riktigheten af skuldsedeln för den 21. September 1900., hvilken af Tjökaptenen Dickström lagts till grund för krafvet, samt Handlanden Hildén medgifvit att han jemte tre andra personer iklädt sig propriefyllnads borgen för återbetalningen af skuldsedelns innehåll jemte ränta, alltså och då i skuldsedeln jemte det för densammas giltighet upptagna vilkoret att lånebeloppet skulle af låntagaren Signell qvitteras icke tillika föreskrefves att sådant qvitte borde tecknas å sjelfva förbindelsen samt Handlanden Liqnell sedermera i särskildt intyg af den 8. Oktober 1901. qvitterat lånesumman såsom af honom samma dag uppburen, har Rådstufvurätten, enär utredt blifvit att de af Lignell till säkerhet för lånet pantsätta etthundra tio aktier i Åggerport Aktiebolaget 112