Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
landen Franck afgifna uttalande lira anses innefatta ett medgifvande åt firman Huni. Reincker C af enahanda personisionsförmåner under tiden från den 1. Oktober 1901 till årets slut, som finnan derförinnan åtnjutit; men emedan emot belagets bestridande icke visats att dessa förmåner innefattat rätt för finnan till parision för utan dess förmedling eller medverkan verkstälda försäljningar och ej heller att finnan varit berätte gad att utför aftalad provision för försålda varar förr än belaget sjelffått uppbära liqvid för desamma samt uti den försälningssumma af sjuhunhusjuttiotusen sjuhundrafemtiosex mark åttatio penni, hvarå firman beräknat sig provision, enligt belagets icke ifrågasatta uppgifter jemväl inginge ej mindre det sammanlagda priset för utan förmedling under år 1901 försidda varor med femtiofemtusen tehundra åttatioke mark sextio penni, än och för tillqvidare icke influtna belopp af annarledes föryttrade varor, å hvilka belopp förman beräknad sig en nomision af ettusen sexhundra nittio mark sextiosju penni, har Hofrätten red ändring af Rådstufvurättens utslag prättigat Hyvinge Yllespinneri & Wäyari Aktiebolag att från det af finnanfinn. Reincke & 6o fordrade belopp af niotusen femhundra tjugufyra mark ja utionio penni, utöfver de i Rådstufvurättens utslag till afdrag bestämda två tusen sexhundra sextusen mark tullionie penni på grund af delender för finnan A Manninen & 6 och ettusen mark såsom redan guldna, ellerligare afräknaden å omförmälda belopp af femtiofemtusen trehundra åttatiotre mark sextio penni obehörigen beräknade provisionen nad ettusen sexhundra sextioen mark femtioen penni samt förenämnda belopp af ettusen sexhundra nittio mark sextiosju penni, till hvars utfående för närvarande hemman icke visat sig berättigad, I följd häraf och jemte det finnan Ninn Runko a Co lemnades öppet att, i fallaf fog, i sinom tid särskildt söka belagets förpligtande att utgifva näst275
nämnda belopp, Myvine Yllespinnari Wäfveri Aktiebolax af Hofrätten ålades att till finnan Mann. Reincken 6genast utgifva finnan tillkommande tvåtusen femhundra fem mark nittiotvå penni med fem procents årlig ränta från den 19 Mars 1902 tills full liqvid skedde; med hvilken rättelse vid Rådstufvurättens utslag i öfrigt eller beträffande rättegångskostnaderna komma att förblifva. Uti Hofrättens dem hafva parterne ömsesides sökt ändring, hvarefter finnan HeinRiincke & bn dertuktion blifvit af Myvinge Ulempinnari i Wiifuri Aktiebolag i föreskrifven ordning bemött. Kyseliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt finner parterne icke å någonsra vidare hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty stemmer att förblifva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKyrteliga Senaten för Finland: A; J; Sumlin. vaim Hjelning. J Em Lignellad mynt Johannes Litting. E. Asikolin Huhtikuun 12 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Talolliset Elias Laihanen ja Antti Sipilä, Lappeen pitäjän Metsäkanselan kylästä, hakijoina ja Talonomistajanleski Susanna Ikäheimonen, Wiipurin pitäjän Talikkalan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Huhtikuun Keisarillinen Senaatti on itselleen sityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Elias Laihaselle ja Antti Sipilälle toimituttamansa haasteen nojalla on Susanna Ikäheimonen Lappeen pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Elias Laihanen ja Antti Sipilä olivat kontrahdilla Syyskuun 30. päivältä 1901 ja siihen saman vuoden Joulukuun 17 päivänä tehdyllä lisäyksellä ottaneet viidentuhannen yhdeksänsadan markan urakkasummasta raken Sanna: J. G.S. - V.G. - J. B. - R. A. (F. R. 12 päivänä 1905. No 370. No 370. Påg. 6. R. D. 1905.
taakseen Susanna Ikäheimoselle tontille No 4 Uudenkadun varrella Tiiliruukin esikaupungissa Wiipiirin pitäjän Talikkalan kylässä asuinrakennuksen valmiiseen kuntoon Helmikuun 15 päiväksi 1902. sitoutuen siinä tapauksessa ettei rakennustyö tulisi viimeksisanottuun päivään suoritetuksi maksamaan Susanna Ikaheimoselle kymmenen markkaa kultakin määräpäivän yli menevältä päivältä; ja koska Elias Laihanen ja Antti Sipilä olivat laiminlyöneet määräpäivään saattaa rakennustyin loppuun, luopuen työstä jo ennen sanottua päivää, ja jälellä olevan työn suorittaminen toimitetussa katselmuksessa tehdyn arvion mukaan tuli Susanna Ikähämoselle maksamaan kolmetuhatta kuusisataa seitsemänkymmentäseitsemmän markkaa kymmenen penniä, siihen luettuna työnjohtajan palkkio neljäsataa markkaa, on Susanna Ikäheiminen vaatinut että Elias Laihanen ja Antti Sipilä, jotka jo olivat urukkaran maa vastaan, kantaneet Susanna Ikäheimoselta rahassa ja Susanna Ikahoimosen heitä varten hankkimissa rakonnusaineissa yhteensä viisituhatta kolmesataa viisikymmentäkaksi markkaa neljäkymmentäkahdeksan penniä, aloitettaisiin Susanna Ikäheimoselle suorittamaan niin hyvin mainitut kolmetuhatta kuusisataa seitsemänkympentäseitsemän markkaa kymmenen penniä kuin myöskin rakennustyen viivästymisestä sovitun korvauksen kymmenen markkaa päivältä yhdeksänkymmenen päivän ajalta, joka aika vähintäin kului rakennuksen saattamisen kontrahdissa määrättyyn kuntoon, eli yhdeksänsataa markkaa, molemmat rahamäärät korkoineen, kumminkin vähentämällä mitä Elias Laihasella ja Antti Sipilällä urakka, summasta vielä oli saatavana eli viisisataa neljäkymmentäseitsemän markkaa viisikymmentäkaksi penniä; minkä ohessa Susanna Ikäheimonen en menut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuulusteltuina ovat Elias Laihanen ja Antti Sipilä vastannut 277
tosen olevansa velvolliset Susanna Ikäheimoselle suorittamaan korvausta hänelle puheenalaisen urakkatyön laiminlyömisestä johtuneesta vahingosta, mutta ettei Susanna Ikäheimonen, kun hän, vastoin Elias Laihasen ja Antti Sipilän tahtoo, jo ennen määräpäivää lähettämällä työmiehiä puheenalaiselle rakennukselle itse oli estänyt rakennuksen valmistumista sanottuun päivään, ollut oikeutettu saamaan kontrahdissa kymmeneksi markaksi päivältä määrättyä hyvitystä rakennustyin viivästymisestä eikä myöskään, kun erityinen työnjohtaja rakennustyön loppuun saatta, miseksi ei ollut tarpeen, korvausta tyinjohtajan palkkaamiseksi; jonka vuoksi Elias Laitanen ja Antti Sipilä ovat vastustaneet kannetta äskenmainituina kohdin. Kihlakunnanoikeus on päätöksellä Marraskuun 4 päivänä 1902 julistanut selvitetyksi, että Elias Laihanen ja Antti Sipilä olivat, laiminlyöden edelläkeritulla tavoin tehdäkseen ottamansa urakkatyön täyttämisen, oikeettomasti jättävet puheenalaisen asuinrakennuksen keskeneräiseksi ja että rakennuksen te kemättä jääneen työn suorittaminen tuli Susanna Ikäheimoselle maksamaan kun otettiin lukuun myöskin Susanna Ikaheimosella sitä varten tarpeellisen työnjohtajan palkkio, kolmetuhatta kuusisataa seitsemänkymmentäseitsemån markkaa kymmenen penniä, jonka tähden ja kun Elias Laihanen ja Antti Sipilä olivat urakkasummasta viidestä tuhannesta yhdeksästäsadasta markasta kantaneet yhteensä viisituhatta kolme ataa viisikymmentäkaksi markkaa neljäkymmentäkahdeksan penniä ja puhenä oleva rakennus niinmuodoin valmiina tuli Susanna Ikäheimoselle maksamaan yhdeksäntuhatta kaksikymmentäyhdeksän markkaa viisikymmentä kahdeksan penniä eli kolmetuhatta atakaksikymmentäyhdeksän markkaa viisikymmentäkahdeksan penniä yli uakkasumman, sekä näytetty oli, ettei jälellä olevaa rakennustyötä kohtuudella saatu tehdyksi lyhyemmässä ajassa kuin neljässäkymmenesä viidessä päiväs278
sä ja Elias Laihasen ja Antti Sipilän oli ylempänä mainitun sitoumuksensa mukaan maksettava Susanna Ibähy moselle jokaiselta päivältä, jonka raken nuksen valmistuminen viivästyi sovitun määräajan yli, kymmenen markkaa, eli siis yhteensä neljäsataa viisikymmentä markkaa, Kihlakunnanoikeus velvoitti Elias Laihasen ja Antti Sipilän yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli, suorittamaan Susanna Ihäheimoselle rähingonkorvaukseksi edellämainitun rahamäärän kolmetuhatta satakaksikymmentäyhdeksän markkaa viisikymmentäkahdeksan penniä kuuden prosentin korkoineen Maaliskuun 16 päivästä 1902, jolloin haaste juttuun oli Elias Laihaselle ja Antti Sipilälle tamitettu, sekä korvaukseksi rakennuksen valmistumisen viivytyksestä neljäsataa viisikymmentä markkaa viiden prosentin korkoineen viimeksisanotusta päivästä, minkä ohessa Elias Laihasen ja Antti Sipilän tuli, niinikään yhteisesti tahi kummalla varoja oli, kahdellasadalla viidelläkymmenellä markala palkita Susanna Ikäheimoselle hären oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Elias Laihanen ja Antti Sipilä olivat vetoa. nalla saattaneet jutun, on tuomiolla Maraskuun 19 päivältä 1904 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen muuten, paitsi että korko edellämainitusta kolmentuhannen sadankahdenkymmenenyhdeksän markan viidenkymmenenkahdeksan pennin määrästä oli laskettava viiden prosentin mukaan sekä Elias Laihanen ja Antti Sipilä vapautettiin suorittamasta korkoa ylempänä sanotusta neljänsadan viidenkymmenen markan rahamäärästä. Hovioikeuden tuomioon ovat Elias Laihanen ja Antti Sipilä hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Susanna Ikäheimonen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tanän jutun ja katsoo, etteivät Elias Laihänen ja Antti Sipilä ole esiintuoneet syystä muuttaa Hovioikeuden kysymyksessä heraa tuomiota, joka siis pysyy nimassaja velvoitetaan Elias Laihanen ja Antti Sipilä, yhteisesti tahi se heistä kummal279
la varoja on, Susanna Ikäheimoselle suorittamaan korvaukseksi hänellä täällä olleista oikeudenkäyntikuluista kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: och Puhman Valentin Glemnd  och Vikman Välentin tillsammans J Nämlund Ako Malin Vilhelm Blåfield Den 12. April 1905. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsätt revisions skilling, från Åbo Hofrätt inkommel fordringsmål emellan verkställande direktören för Helsingfors Yllefabriks Aktiebolag Ingeniören Ossian Domner, från Helsingfors stad, sökande, och Handlanden Osear Franz från sagde stad, svarande; Sifven uti Justitiedepartementet den 12. April 1905 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem hemtat följande Efter stämning å Ingeniören Denner för Handlanden Franck vid Rådstufurätten i Helsingfors anfört att Fransk såsom Generalägent för Helsingfors Ylbefebriks Aktiebolag omhänderhaft förrätjningen af bolaget tillhöriga fabriks Allverkningar allt ifrån Fabrikens igång rättande hösten år 1898. intill dess Ingeniören Denner medelst Handlanden Transk den 16. September 1901. tillstäld skriftlig uppsägning fråntagit Franck sagda befattning den 1. derpåföljande Okdjb A. K. G. W. H. 72 Efter. 280 No 371. Pag 17. R2. 1905.
tober, samt att Handlanden Fransk hvilken för sin nämnda syssla tillförsäkrats en ersättning, uppgående till tre procent af nitton försäljningsbelop pet, och i Ingeniören Ronners förberörda uppsägningskrift utlofvats tre procent af värdet för de varor, som från fabriken såldes ifrån den 1. Oktober till den 31. December 1901., tillkomme ej mindre åttahundra femtiosju mark tjugusju penni såsom saldo från tiden före tiotre mark nitton penni i provision under medgifvande att Handlande för under sistnämnda år verkstälda dranck i egenskap af genralägna försäljningar, de der med undantag af Helsingfors Ulefobriks Aktiebolag om försäljningar, de der med underlag af Helsingfors Ylefobriks Aktiebolag om försäljningar till ett värde af sjuttioettusen sjuhundra sextiofem mark åttas tiofem penni, hvilka till följd af inträdt fade konkurser afdragits, uppgått i vår de till åttahundrasjuttiotretusen etthundrasex mark trettiotvå penni, hvari äfven inginge försäljningsvärdel för varor, förytträde under tiden från den 1. Oktober till och med den 31. December 1901; men som Handlanden Fransk emot sitt antydda tillgodohafvande, utgörande sammanlagett tjugusjutusen femtio mark fyratio sex penni, fått uppbära endast tagatvåtusen nittiosex mark femtiofem renni, har Handlanden Franck yrkat Ingeniören Domners förpligtande att till Franck enligt kontokuranträkning utgifva utom annat, hvarom numera ej år fråga, återstoden af berörda tillgodohafvande med fyratusen niohundra femtiotre mark nittioen penne jemte ränta - år 1901, än tjugusextusen etthundra uti I saken hörd har Ingensören Dönnar, år 1901, än tjugusextusen etthundra uti I saken hörd har Ingensören Dönnar, år 1901, än tjugusextusen etthundra uti I saken hörd har Ingensören Dönnar, tiotre mark nitton penni i provision under medgifvande att Handlanden för under sistnämnde år verkstälde dermot i egenskap af genralagnet för för under sistnämnde år verkstälde dermot i egenskap af genralagnet för händerhaft försäljningen af Fabrikens illverkningar, framhållit att Handlanden Franck uti omordade skrifvelse af den 16. September 1901. icke utlofvats ågon provision för försäljningar, dem bolaget genom egna resande under tiden från den 1. derpåföljande Oktober till årets slut verkstält, och emedan Handlanden Frantz tillgodohafvande enligt en den 31. December 1901. afslutad kontokurant utgjorde för samma år en281
hemman i last femhundra femton mark trettio renni samt Helsingfors Yllefabriks Aktiebolag egde innehålla sistomorda le penningebolopp på den grund att boklaget befarade konkurser bland de körare, till hvilka bolaget på order af Handlanden Fransk öfversändt varor, har Ingeniören Dennes anhållit om käromålets förkastande. Härtill har Handlanden Fransk och märkt att Fransk enligt allmänt inom affärsverlden vedertaget bruk vere berättigad till en uppsägnings tid af tre månader och följaktligen äfven ber 1901. till årets slut. Efter det vittnesförhör i saken egt rum samt parterne ömsesides anhållit att varda godtgjorda för sina kostnader i rättegången, har Rådstufverätten genom utslag den 21. Oktober 1902. förklarat utredt vara, att sedan Handlanden Fransk från hösten år 1898. såsom bolagets generalagent omhänderhaft försäljningen af Fabrikens tillverkningar emot öfverenskommen ersättning af tre procent utaf priset å de inom honom sålunda försålda alstren, så hade Ingeniören Lönner, i sin egenskap af bolagets verkställande direktor uti skrifvelse af den 16. September 1901. oppsagt Handlanden Franck från hans nämnda befattning till den 1. derpåfölnde Oktober, jemte det Ingeniören Dommer i samma skrifvelse meddelat, kland annat, att då han tänkt sig, att bolaget skulle tillgodoräkna Handlanden Franck förovision jemväl för allt hvad bolaget från den 1. Oktober till den 31. December 1901. komme att " direkte älja och under denna tid expedera, skulle detta arrangenttraktiskt tanet sålunda molsvara en tre månaders ppsägnings tid, i anseende hvartill och med fästadt afseende jemväl å bud särskilda af Handlanden Franet till vittnen i målet åberopade fack nan intygat, Rådstufvuratten ansett Handlanden Franck hafva varit berättigad att debitera Helsingfors Yllefabriks Aktiebolag för prevision å de fabriksalster bolaget försått under tiden 282
från den 1. Oktober till och med den 31. December 1901; och som vid sådant förhållande Handlanden Francks till godohafvande hos Helsingfors Yllefabriks Aktiebolag utgjorde fordrade fyratusen niohundra femtiotre mark nittioen penni, har Rådstufvurätten ålagt Ingeniören Dommer, i dennes berörda egenskap af bolagets verkställig likväl tillgodoraknats i åt Handlanden Franck utgifva rustster Handlander Franck tilldömda från åt Handlanden Franck utgifva rustster Handlander Franck tilldömda pronämnda belopp med fem procents rättensions beloppet fyratusen niohundra ta derå från den 3. Februari 1902, då stämning i målet delgifvits bolaget, femhundra mark godtgöra Handlanden nu penni Franeks umgälder i rättegången Hofrätten, under hvars pröfning Ingeniören Dommer i vadeväg dragit saken, har medelst dom den 31. December 1904. deri utlåtit sig, att enär Handlanden Franck icke velat ifrågavalta vid tigheten af Ingeniören Lönners i Hofrätten gjorda påstående att från hela försäljnings beloppet under år 1901. till följd af inträffade betalningsinställelsen land firmor, åt hvilka under nästnämnda år af bolaget försålts dess tillverkningar, ett belopp af inalles sjuttontusen sexhundra fyratio mark femtionio penni borde ytterligare afdra as såsom icke influtna och Handlanden Franck ej tillkomme försäljningssovision å detta belopp, men sådan likväl tillgodoräknats Franck, ansåg 14. de direktor, att genast emot qvitto Rätten att från det af Rådstufvård åt Karllander Fransk utgifva host till Handlanden Fransk tilldömda profemtiotre mark nittioen penni borde af dragas tre procent å berörda sjutton lls full betalning följde samt att med fasra sexhundra fyratio mark femtiotills full betalning följde samt att med resan sexhundra fyratio mark femtionio penni med femhundra tjugunio mark tjugu penni, i följd hvaraf det åledes ålåg Ingeniören Dommer i denes ifrågavarande egenskap att till Handlanden Franck utgifva fyratusen fyrahundra tjugufyra mark sjuttioen renne med sådan ränta Rådstufvarätten utsagt; derutinnan Rådstufva rättens utslag af Hofrätten ändrades, hvaremot vid detsamma i öfrigt eller beträffande rättegångskostnaden fick 283
bero. Uti Hofrättens dom har Ingeniören Domner sökt ändring medelst ingifven deduktion, som Handlanden Franek i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt finner Ingeniören Domner icke hafva anfört skäl till är dring i Hofrättens ofvanberörda dom vid hvilken alltså kommer att förblif va, jemte det Ingeniören Denna år lägges att till Handlanden Fransk i ersättning för dennes umgälder i Kejserliga Senaten utgifva nittio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättels se länder Kejserliga Senaten för Finland: A; J. Wumlin. Carl Njelmme J Em. Lyöblad Johannes Littnig. E. Asikolin. Huhtikuun 13 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Nilsiän pitäjän Vehkalahden kylässä asuva Maakauppias Antti Martikainen on hakijana ja Osakeyhtiö Taimen konkurssin hallitus tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, Huhtikuun 13 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saavut tietää seuraavaa: Osakeyhtiö Taimen konkurssin hallituksen puolesta on haasteen nojalla Silriän pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnan oikeudessa vaadittu, että Antti Martikainen, joka kontokurantin mukaan oli Orakayhtiö Taimen konkurssipesälle velkaa neljätuhatta satayhdeksäntoista markkaa. yksitoista penniä, velvoitettaisiin konkurssipesälle suorittamaan sanottu rahamäärä korkeeneen sekä korvaamaan konkurssipesän oikeudenkäymiskulut. Kastatessaan kanteseen on Antti MarSärnä: A. R. B. W. H. - J. L. K. G. R. 284 No 377. Pag. 14. R. D. 1905.
tikainen myöntänyt jääneensä Osakeyhtiö Taimen konkurssipesälle velkaa kolmetuhatta seitsemänsataa seitsemänkymmentåkolme markkaa viisikymmentäkaksi penniä, mutta väittänyt että hän oli konkurssipesältä saapa neljätuhatta kolmesataan kuusikymmentäkahdeksan markkaa kolme kymmentäkolme penniä palktiona hänen tekemistään parannuksista viljelyksissä taloilla No 8, 9 ja 10. Nilsiän pitäjän Siikajärven kylässä ja No 16 Kaavin pitäjän Siikajärven kylässä, jotka talot Maatikainen oli Lokakuun 28 päivänä 1899 tehdyllä kontrahdilla Osakeyhtiö Saimen hallussa olleelta Juankosken tehtaalta vuokrannut kolmenkymmenen vuoden ajaksi, mutta joiden hallinnosta hän aikoi ennen vuokra-ajan umpeen kuluttua luopua, kun hän ei ollut saanut vuokra välikirjaansa kiinnitetyksi syystä että Juon tehtaan ja sille kuuluvien talojen omistusoikeus oli joutunut riitejen alaiseksi; ja on Antti Martikainen, ilmoittaen Osakeyhtiö Tuimen konkurssissa valvoneensa mainitun palkki osaatavansa ja sen tulleen tuomituksi karRossipesän varoista maksettavaksi siuti kuin sen määrä eri oikeudenkäynillä vahvistettaisiin, vaatinut että hänen myöntämänsä velka kuitattaisiin MarEikäisen kerrotulla vasta saatavalla. Osakeyhtiö Taimen konkurssin halituksen puolesta on vastustettu Antti Hartikaisen kuittansvaatimusta, kun hänen puheeksi tullutta saatavaa ei vale hyväksyä konkurssipesän varoista suoritettavaksi. Kihlakunnanoikeus on 17 päivänä lokunta 1903 julistamallaan päätökrellä lausunut, että koska Antti Martikainen oli myöntänyt olevansa maksava edellä mainitun kontekuranten sisällöstä kolmetuhatta seitsemänsataa seitsemänkymmentäkolme markkaa viisikymmentäkaksi penniä ja Martikaisen anomusta saada velkansa kuitatuksi kenkmissipesältä vaatimallaan palkkolla viljelyksistä ei voitu ottaa varten, kun Martikainen vielä hallitsi puheenalairia vuokraamaan taloja eikä siis ollut oikeutettu tätä nykyä saamaan kervausta niissä tekemistään parannuksis285
ta, sentähden velvoitettiin Antti Martikailnen heti kuittia vastaan Osakeyhtiö Taimen konkurssen hallitukselle maksamaan kolmetuhatta seitsemänsataa seitsemänkymmentäkolme markkaa viisikymmentä kaksi penniä ynnä korkoa talle rahamäärälle viisi sadalta vuodessa, lukien oikeudenkäynnin alusta 14 päivästä Marraskuuta 1901 kunnes suoritus tapahtui, sekä sadalla kahdellakymmenellä markalla palkitsemaan vastapuolensa oikeudenkäymiskulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Martikainen veteamalla oli saattanut jatun, on Joulukuun 10 päivänä 1904 antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, sen ohessa velvittaen Antti Martikaisen suorittamaan Osakeyhtiö Toimen konkurssin hallitukselle maksut sen kappaleesta Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kakdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Antti Martikainen anonut muutosta. Keisarillinen Senuatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Antti Martikainen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovia v. Collin. keuden yllämainittua tuomiota, joka siis vahistetaan. Tiitä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A; J. W.melin. venn Kielmme 7 In Lujellas Johannes Helsing. 286
Huhtikuun 13. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Simo Sahamies eli Sahalainen, Lappeen pitäjän Hirviniemen kylästä, on hakijana sekä Talollinen Anton Lahti, Wiipurin pitäjän Kintereen kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 13. päivänä Huhtikuuta 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää seuraavaa: Anton Lahti on ensin Wiipurin läänin Kuvernöörin tykönä ja, senjälkeen kuin asia riitaisena oli lykätty Oikeuden ratkaistavaksi, Simo Sahamiehelle toimituttamansa haasteen nojalla Wiepurin pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittenkuin Simo Sahamies oli 22. päivänä Heinäkuuta 1890. Talollisenleski Maria Äyräväiselle antamaansa velkakirjaa vastaan saanut häneltä lainaksi tuhat viisisataa markLäsnä: J GS - RG - J. B. - K.M. (K. S. 287 No 378. Pag. 10. R. D. 1905.