Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
puolensa katsottaisiin oikeutetuiksi saamaan osa tontista, heidän tulisi siitä maksaa vastaava osuus lunastussummasta Tähän vastineeseen on Antton Jalonen yhtynyt; minkä jälkeen ja sitten kuin Rahatoimikamäriäkin oli kuulus tettu jutussa, Raastuvanoikeus on päätöksessä 30 päivänä Huhtikuuta 1906 antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Rahatoimikamarin pöytäkirjaan 18 päivältä Joulukuuta 1891 otetun määräyksen mukaan vuokraaja tai se, jolle vuoksaoikeus siirtyisi, oli ollat oikeutettu pöytäkirjassa ilmoitetusta kinnasta lunastamaan omistusoikeuden puheenalaiseen tonttiin sekä janottu vuokraoikeus Maria Jalosen eläesja oli siirretty Antton Jaloselle ja siis jamoin kuin vuokraoikeuteen perustuva lunastusoikeuskin Maria Jalosen kuoltua tullut kuulumaan Jalosen puolisoiden yhteiseen pesään, sentähden ja kun edellämainittu testamentti, jonka nojalla Antton Halonen sanottua pesää hallitessaan oli 13 päivänä Heinäkuuta 1898 tuhanella kahdellasadalla kymmenellä markalla lunastanut omistusoikeuden 297 kysymyksessä olevaan tonttiin, Keisarillisen Penaatin ylempänä kerrotun tuomion kautta oli muutettu niinmuodoin, että viisi kuudennesta Maria Jalosen osasta hänen ja Antton Jalosen yhteisessä pesässä oli jätettävä lailliseen jakoon, sekä Maria Wilhelmiina Eerolalle ja Vihtori Seppälälle sen mukaan oli tuleva yhteenja viisi kahdestoista - osaa sanotusta tontista, on Raastuvanoikeus katsonut, ettei Antton Halonen ollut ollat oikeutettu luovuttamaan tuota osaa Assessori Anterelle, minkä vuoksi Raastuvanoikeus on julistanut niinhyvin Antton Jalosen ja Assessori Auteren kesken 6 päivänä Lokakuuta 1901 tehdyn kauppakirjan ynnä siihen 21 päivänä Heinäkuuta 1904 kirjoitetun lisäyksen arvottomiksi sikäli kuin ne koskivat viittä kahdestoista - osaa puheenalaisesta tontista, kuin myös Juho Fredrik ja Maria Wilhelmiina Eerolan sekä Vihtori Seppälän konkurssipesän sanottujen viiden kahdestoista - osan omistajiksi sitä vastaan, että he Asssore Anterelle suorittivat vas7 631
taavan osan edelläkerrotusta lunastussummasta tuhannesta kahdestasadasta kymmenestä markasta eli viisisataa neljä markkaa seitsemäntoista penniä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Arespoi Auer ja Antton Jalonen olivat ve toamalla saattaneet jutun, on tuomiosja 4 päivänä Marraskuuta 1907 vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen sekä samalla velvoittanut Assessori Antenen ja Antton Jalosen kuudellakymme nellaviidellä markalla korvaamaan Juho Fredrik ja Maria Wilhelmiina Eero lalle sekä Varatuomari Holmströmille heillä Hovioikeudessa jutun vuoksi olleet kulunut Hovioikeuden tuomioon ovat Assesso a Auer ja Antton Talonen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Fredrik ja Maria Wilhelmiina Eerola ovat säädetyssä järjestyksessä Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Asessori Auer ja Antton Halonen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Assessori Auer ja Antton Salonen velvoitetaan suorittamaan Juho Fredrik ja Maria Wilhelmiina Eerolalle, heiltä täällä juttuun menneiden kulunkien korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde C. J. Timgren. Ewaisikijander. N. Henr. SnuumanCarl Stingvist E. Thesleff 395 228
Joulukuun 7 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa oikeudenkäynnin aikana kuolleen Uudistalokaan Mikko Kumpulan oikeudenomistajat, hänen leskensä Anna Magdalena Kumpula ja poikansa Paavali Anton Kumpula, Sodankylän pitäjän Waalajärven kylästä, yhteisesti, ovat hakijoina sekä sanotussa kylässä asuva Talollinen Aleksanteri Heikinpoika Kumpula tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 7 päivänä Joulukuuta 1908 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sodankylän pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Mikko Kumpula lausunut, että hän 21. päivänä Lokakuuta 1890. tehdyllä kauppakirjalla luovuttaessaan Aleksanteri Kumpulalle hallintaoikeuden puoleen Läsnä: R. A. W. H. S. C. T. - C. F. - & C. K. /E. T. 623 SS: 28 No 2316 Pag. 61. R. D. 1908.
Kumpulan kruununtalosta No 6. yllämainitussa Waalajärven kylässä oli suullisella välipuheilla pidättänyt itselleen oikeuden periä niiden tukkipuiden hinnan, mitkä Mikko Kumpula sitä ennen oli Kumpulan talon metsästä myynyt osakeyhtiölle And KurtCo Aktiebolag; että sanottu yhtiö sittommin oli Aleksanteri Kumpulan vuonna 1899 perinnöksi lunastaman talonpuoliskon metsästä hakkauttanut kaksituhatta sata yhdeksänkymmentäviisi puuta; sekä että Aleksanteri Kumpula kerrotusta suullisesta välipuhusta huolimatta oli talvella 1904-1905 yhtiöltä kantanut maksun näistä puista, yhteensä neljätuhatta kolmesataa yhdeksänkymmentä markkaa; ja on Mikko Kumpula tämän johdosta vaatinut, että Aleksanteri Kumpula velvoitettaisiin suorittamaan hänelle mainittu rahamäärä sekä korvaamaan Mikko Kumpulalle hänen oikeudenkäyntikustannuksensa. Asiasta kuulustettuna on Aleksanteri Kumpula kieltänyt, että asianosaisten kesken oli tehty sellaista välipuhetta, kuin Mikko Kumpula oli maininnut, sekä sen vuoksi vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on 30 päivänä Syyskuuta 1905. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Aleksanteri Kumpulan suorittamaan Mikko Kumpulalle neljätuhatta kolmesataa yhdeksänkymmentä markkaa sekä sitä paitsi kahdellasadalla neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Mikko Kumpulalle hänen oikeudenkäyntikulunkinsa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aleksanteri Kumpula oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 31. päivänä Tammikuuta 1908 antanut lausuntonsa asiasta; ja koskei edellämainittuun, 21. päivänä Lokakuuta 1870. tehtyyn kauppakirjaan ollut otettu mitään ehtoa siitä, että kysymyksenalaisten puiden hinta oli joutuva Mikko Kumpulalle, eikä asiassa edes ollut laillisesti toteennäytetty, että asianosaiset kaupantekotilaisuu634 228
dessa olivat tehneet mitään suullista välipuhetta sanotusta hinnasta, ja asian näin ollen Aleksanteri Kumpula, joka oli omistanut puhunäolevan osuuden Kumpulan taloa kun puiden hakkuu tapahtui, oli ollut oikeutettu kantamaan maksua niistä, on Hovioikeus kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Mikko Kumpulan jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat, Mikko Kumpulan sillä välin kuoltua Anna Magdalena ja Paavali Anton Kumpula anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei Mikko Rumpulan hänen ja Aleksanteri Kumpulan kesken tapahtuneeksi väittämää välipuhettä ylempänä mainittujen puitten hinnasta ole otettu kysymyksessä olevaan kauppakirjaan eikä se niinmuodoin ole Aleksanteri Kumpiilaa sitova, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen lopputuloksen, johon Hovioikeus tuomiosE. Thesleff saan on asiasta johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bcole. C. J. Tingren Eelan klander 1. Heus. Snellman. och Stenqvist 635 23.
Joulukuun 8. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, kaupan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Konrad Wilhelm Juhonpoika Näykki, Kauhavan pitäjän Aläkylän kylästä, on hakijana sekä samasta pitäjästä olevat Talolliset Kustaa Juhonpoika Hemminki ja Matti Erkki Laurila vastaajina, esiintyen edellinen Amerikassa oleskelevain Talollisenvävyn Matti Juhonpoika Hemmingin eli Näykin ja Talollisenpojan Matti Nikolai Juhonpoika Näykin valtuutettuna asiamiehenä ynnä Matti Hemmingin täysiikäisen pojan Juho Kustaan oikeudenvalvojana ja alaikäisten lasten holhoojana sekä Matti Erkki Laurila niinikään Amerikassa oleskelevan Talollisenpojan Kustaa Juhonpoika Näykin oikeuden, valvojana. Annettu Oikeusosastossa 8. päivänä Joulukuuta 1908- Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, läsnä: J. N. S. W. Ed. A. G. 636 Ltt 13/193 No 2319. Sivu 40 N. 1198.
saanut tietää seuraavaa: Konrad Wilhelm Näykille toimitutta mansa haasteen nojalla on Kustaa Hemminki yllämainitussa holhooja - ja oikeudenvalvojatoimessaan Kauhavan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittenkun Matti Hemmingin vaimovainajan Wilhelmiina Juhontyttären, ja Matti Nikolai Näykin äiti Liisa Juhontytär Näykki oli kuollut 2. päivänä Maaliskuuta 1890., jättäen jälkeensä miehensä Talollisen Juho Matinpoika Näykin ja avioliitossa hänen kanssaan syntyneet lapset mainitut Matti Nikolai, Kustaa ja Konrad Wilhelm Näykin sekä Matti Hemmingin edelläsanotun silloin vielä elossa olleen vaimon, oli Juho Näykki 5. päivänä Helmikuuta 1902. tehdyllä kauppakirjalla myynyt Konrad Wilhelm Näykille Juho ja Liisa Näykin jakamattomaan pesään kuuluvan Näykin seitsemän neljäskolmatta osaa manttaalin veroisen perintötalon No 7. sanotussa Alakylän kylässä ynnä erinäistä pesän irtainta omaisuutta; mutta koskei Juho Näykki ollut onlut oikeutettu ilman muiden Liisa Näykin kuolinpesän osakasten suostumusta myymään pesän yhteistä omaisuutta, on Kustaa Hemminki, ilmoittaen että myöskin Juho Näykki oli kuollut 10. päivänä Helmikuuta 1902, vaatinut, että ylläsanottu kauppa julistettaisiin mitättömäksi. Kanteesta kuulustettuna on Konrad Wilhelm Näykki selittänyt, että puheeksitullut kauppakirja 5. päivältä Helmikuuta 1902. oli tehty siinä luulossa että Liisa Näykki-vainajan muut perilliset tyytyisivät niihin lunastuksiin, mitkä kauppakirjassa oli heille määrätty, ja että hän, kun pesinosakasten puolelta nyttemmin oli ilmoitettu, etteivät he tyydy tuohon lunastukseen, suostui luovuttamaan lailliseen jakoon Liisa Näykin osuuden hänen ja Juho Näykin yhteisestä pesästä, jota vastoin Konrad Wilhelm Näykki katsoi, että kysymykseen tullut kauppa muissa osin oli julistettava pysyviiseksi, koska Juho Näykki oli ollut oikeutettu toiselle luovuttamaan ainakin oman osansa pesän sekä kiinteästä että irtaimesta omaisuudesta. 637 SS: 3.
Sittenkun oikeuden määräyksen mukaan myöskin Matti Erkki Laurila edellämainitussa toimessaan oli kuultavaksi asiaan vedetty, on Konrad Wilhelm Näykki sen johdosta että Matti Erkki Laurila oikeuteen saapuneena oli ilmoittanut Kustaa Näykin puolesta yhtyvänsä ylläkerrottuun kanteseen, väittänyt, ettei Matti Erkki Laurila ollut siihen oikeutettu, koskei Kustaa Näykki, jonka olinpaikka oli tunnettu, ollut hyväksynyt Laurilaa oikeudenvalvojakseen, eikä Laurila myöskään ollut haastattanut Konrad Wilhelm Näykkiä asiassa vastaamaan. Asiassa muutenkin meneteltyä, kuten asiakirjat lähemmin osottavat, ja sittenkun Kustaa Hemminki siinä vielä oli huomauttanut, että Konrad Wilhelm Näykki, joka useinmainitun kaupan aikana oli ollut alaikäinen, oli tullut täysiikäiseksi vasta Juho Näykin kuoleman jälkeen ja että kauppa, koskei Konrad Wilhelm Näykin holhooja eikä holhouslautakuntakaan ollut Juho Näykin eläsessä sitä hyväksynyt, siis oli katsottava päättämättömäksi, on Kihlakunnanoikeus, jossa asialliset molemmin puolin olivat vaatineet korvausta kuluistaan jutussa, 21. päivänä Marraskuuta 1905. julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa; ja sen ohessa että Konrad Wilhelm Näykin väite, ettei Matti Erkki Laurila ollut oikeutettu ajamaan esilläolevaa asida Kustaa Näykin puolesta, hyljättiin, koska Laurila oli laillisessa järjestyksessä määrätty Kustaa Näykin oikeudenvalvojaksi eikä tämä itse eikä valtuutetun asiamiehen kautta ollut peruuttanut Laurilalle siten uskottua toimivaltaa, on Kihlakunnanoikeus selittänyt, ettei Juho Näykki d lut ollut oikeutettu vaimonsa Liisa Jupontyttären kuoleman jälkeen myymään heidän vielä jukamatta ollutta omaisuuttaan, sekä senvuoksi ja kun Konrad Wilhelm Näykki, allekirjoittaessaan kauppakirjan 5. päivältä Helmikuuta 1902., oli ollut alaikäinen eikä kauppaa sen jälkeen Juho Näykin eläessä oltu Konrad Wilhelm Näykin puolesta asiannukaisesti hyväksytty, joten mitään kaup638 284
paa Juho Näykin kuollessa todellisuudessa ei ollut olemassakaan, vaan omistusoikeus edellämainitussa kauppakirjassa lueteltuun omaisuuteen perinnön kautta oli joutunut Juho Näykin perikunnalle, julistanut puheenaolevan kaupan mitättömäksi, mutta asian laatuun nähden kuitannut oikeudenkäyntikustannukset asianosaisten kesken Hovioikeus, jonka tutkittavaksi niin hyvin Conrad Wilhelm Näykki kuin Kustaa Hemminki ja Matti Erkki Laurila olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 30. päivältä Joulukuuta 1907. Kihlakunnanoikeuden mainitsemilla perusteilla ja koska Matti Erkki Laurila ylläsanotun toimensa puolesta oli ollut oikeutettu esillä olevassa asiassa haastetta Konrad Wilhelm Näykille toimittamattukin yhtymään Kustaa Hemmingin ylläkerrottuun kanterseen, vahvistanut sen lopputuksen, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut muun puolesta paitsi että, koska Conrad Wilhelm Näykki esteettanut asian lykkäämisen toisiin kätettiin palkitsemaan Kustaa Hemmingin ja hänen asiakumppaninsa kulut yhdestä oikeudenkäyntitilaisuudesta. sadalla kahdellakymmenellä markalla, ja tuli Konrad Wilhelm Näykin sen ohessa viidelläkymmenelläviidellä markalla korvata vastapuollensa jutun vuoksi Hovioikeudessa kärsimät kulut. Hovioikeuden tuomioon on Konrad Wilhelm Näykki anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kustaa Hemminki ja Matti Erkki Laurila ovat säädetyssä järjestyksessä vastamneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa että Hovioikeuden lausunto Matti Erkki Laurilan patepyydestä Kustaa Hemmingin puolesta asiassa edelläkerrotuin tavoin esiintyä hyväksytään, katsoo Keisarillinen Senaatti ettei Konrad Wilhelm Näykki itse asiassakaan, koska hän vieläkin Juho Näykin 339 23 SS tömällä poissaolollaan oli kerran oikeuträjiin, Konrad Wilhelm Näykki velvoikuollessa oli ollut alaikäinen, ole esiin
tuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää voimaan; ja velvoitetaan Konrad Wilhelm Näykki suorittamaan Kustaa Hemmingille ja Matti Erkki Laurilalle heillä täällä jutussa olleiden kulunkien korvaukseksi, yhteensä seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julias Nummelin Edvard Padmi. A. Wuokman A. V. Granström. Uno Strömstén. Joulukuun 10. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusasiassa jossa Keuruun pitäjän Ampialan kylässä asuva Talollinen Juho Jukonpoika Ampiala on hakijana sekä Pitäjäveden kunnallislautakunnan esimies Talollinen Anshelm Seppälä, Petäjäveden kunnan valtuuttamana, on vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 10. päivänä Jousukuuta 1908 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan Petäjäveden kunnan puolesta Syyskuun 3. päivänä 1905. Juho Ampialan Keuruun ja Multian pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Anshelm Seppälä siellä lausunut, että Talollinen Kaarle Herman Karikko oli Jyväskylän ja Petäjäveden pitä jäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden päätöksellä 1. päivältä Lokakuuta 1900. velvoitettu sanotulle kunnalle maksamaan neljätuhatta neljäkymmentäkaksi markkaa Läsnä: J. N. - G. W. - E. P. - A. G. J. B. F. M. 6 nas 640 No 2328. Pag. 43. R. D. 1908
seitsemänkolmatta, pennin viiden prosentin koron kanssa 1. päivästä Tammikuuta 1893. yhteää tämän kärän määsistäväksi längennestä korjat kunnes länsi maksu lainhuisi ja entyisten kutinen kormykseksi yhteensä tästä viisimarkkaa kahdeksankymmentä viisihen tä; ja koska Juho Tingalain ja verorens Hustl Förordnad 17. päivänä 30 Februkuuta 1907. olevat toinen toimesta läsnetta kuollisesti sitoutuneet omavelkaiseen lokoukseen Finaste Herman Karikon mainitun velvoa suorittamisesta ja sitkommen 30. Februarii maaliskuun 25. läikäräjissää olemajalle tilägnät tämän taneet sanotun lokauksensa on Kalhelm Törrälä ilmoittaen että Kausti Herman Kanikko ja Kaarle Korkinen olivat joutuneet konkunnettiin sekä että Tinguoden Kuhmoni puksimäinen kukassa sii kiinnittäisiin kolmeen siitä palvooitti ja jo tuomitti maksettu Pakuu Skatte Herman Tehrikon konkussis betalta vaatineet että Juho Rauhula maime sum tarkauksessa perusteella velvoitettaisiin Pitäjäveden kunnalle maksamaan sama saatava korkoineen, kulunkineen, korot luettuina 1. päivästä Tammikuuta 1898., sekä sen lisäksi yksi markka, jonka kunta oli ulosottokäskyn lunastuksena suorittanut, tästä kuitenkin lyhennettyä jo maksetut erät eli 28. päivänä Maaliskuuta 1901. seitsemänsataa neljäkymmentäkolme markkaa yhdeksän kymmentäkahdeksan penniä, 13. päivänä Syyskuuta 1903. kaksisataa seitsemänmarkkaa viisitoista penniä ja saman kuun 21. päivänä kaksisataa kaksikymmentäkolme markkaa kuusitoista penniä. Kanteesen vastatessaan on Juho Ampiala väittänyt, että takausaika 17. päivänä Tammikuuta 1901. tehdyn sitoumus kirjan mukaan oli loppunut jo sitä seuraavan Lokakuun 30. päivänä ja että kanne siis, koskei sitä oltu nostettu Kronolainen kuudatuksitalotun maikine vuoden. mainittuun talokollain puheen, ja näininentunut sekä että sitoumus 13. päivältä Maaliskuuta 1903. ei ollut mikään takaus vaan velkasitoumus, jonka mukaan Juho Ampiala ja Kaarle Koskipää olivat velvolliset puoleksi kiinnikin maksammyn 211 277 277
viiden prosentin koron neljälletuhannelle neljällekymmenellekahdelle markalle seitsemällekolmatta pennille 1. päivästä Tammikuuta 1901. 13. päivään Maaliskuuta 1903. ynnä korkoa korolle ja sitä paitsi asiassa syntyneistä kustannuksista kuusikymmentä markkaa eli yhteensä neljäsataa neljäkymmentäviisi markkaa kaksikymmentä penniä viiden prosentin koron kanssa viimemainitusta päivästä ja kuusikymmentä markkaa ilman korkoa; ja koska Juho Ampiala jo oli sitoumustansa vastaan suorittanut neljäsataa yhdeksänkymmentä markkaa kolmekymmentäyksi penniä eli enemmän kuin edelläkerrotuin tavoin hänen osalleen oli laagennut, on Juho Ampiala anonut kanteen hylkäämistä, mutta kumminkin siltä varalta, että sitoumus 13. päivältä Maliskuuta 1903. katsottaisiin takaukseksi, asiassa edelleen lausunut että tuonkin takauksen pätevyysaika, koskei siitä sitoumuksessa oltu toisin sanottu, oli ollut luettava vaan yhtä pitkäksi kuin alkuperäisessä takaussitoumuksessa oli määrätty eikä siis ollut voimassa täyttä mettakaan, minkä tähden kannevalta senkin sitoumuksen perusteella oli vanhemtunut; ja kun sama sitoumus ei ollut omavelkainen ja solidaarinen, ei se myöskään voinut missäön tapauksessa velvoittaa Juho Ampialaa vastaamaan enemmästä kuin puolesta siitä määrästä, joka ei tullut suoritetuksi Kaarle Herman Karikon konkussipesästä. Näiden väitteiden johdosta on Aroshelm Seppälä huomauttanut, että hän jo aikaisemmin oli Waasan läänin Kuvernöörin luona tehnyt hakemuksen Juho Ampialan ja Kaarle Koskipään velvoittamisesta täyttämään takaussitoumuksensa 17. päivältä Tammikuuta 1901. sekä että Ampiala tästä hakemuksesta oli saanut tiedon 6. päivänä Lokakuuta 1902. ja saman kuun 20. päivänä siihen Kuvernöörille vastannutkin, jos kohta tuo lainhaku, minkä Kuvernööri oli riitaisena lykännyt tuomioistui men ratkaistavaksi, 13. päivänä Maaliskuuta 1903. väliin tulleen sovinnon tähden oli jäänyt pitkittämättä, ja oli sanottu takaus sitä paitsi viimemainittu642 238 prt No 9. Korpe
hemman na päivänä tehdyllä sitoumyksella uudistettu ja samalla myös ulotettu kestämään määräämättömäksi ajaksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat anoneet korrausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Juho Ampialan velkomusta vastaan tekemien räitteiden johdosta, antaen niistä 19. päivänä Lokakuuta 1905. eri päätöksen, katsonut selville käyneen, että Juho Anpiala ja Kaarle Koskipää takauskirjassa 17. päivältä Tammikuuta 1901. olivat omasta ja toisensa puolesta sitoutuneet omavelkaiseen takaukseen Kaarle Herman Karikon puheenalaisen velan pääomasta, neljästätuhannesta neljästäkymmenestäkahdesta markasta kahdestakymmenestäseitsemästä pennistä, Lokakuun 30. päivään 1901. asti ja vastaamaan saman velan koroistakin siltä ajalta sekä 13. päivänä Maaliskuuta 1903. kirjallisesti uudistanut sanotun takauksensa määräämättömäksi ajaksi, samalla sitoutuen maksamaan velalle viiden prosentin koron 1. päivästä Tammikuuta 1901. ja samallaisen koron jo maksettavaksi langenneelle korollekin sekä kulunkien palkkiota kuusikymmentä markkaa, minkä tähden ja kun Anshelm Seppälä, Petäjäveden kunnan valtuuttamana, oli alkuperäisen takauskirjan perusteella hakenut, velan Juho Ampialalta Kuvernöörin luona ja hakemuskirjoista toimittanut känelle osan 6. päivänä Lokakuuta 1902. eli kahdentoista kuukauden kuluessa 30. päivästä Lokakuuta 1901. ja sitoumuskirja 13. päivältä Maaliskuuta 1903. oli ymmärrettävä tunnustukseksi siitä että Juho Ampiala ja Kaarle Koskipää vielä silloin ja yhä eteenpäinkin olivat vastuussa alkuperäisestä takauksestaan sekä siis vastuunalaiset omasta ja toisensa puolesta velan pääomasta, mutta ainoastaan puoleksi kumpikin korosta ja sovitusta kulunkien maksusta, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt väitteet kannevallan vanhemtumisesta ja siitä ettei sitoumus 13. päivältä Maaliskuuta 1903. pääoman puolesta ollut omavelkainen ja solidaarinen. Tämän perusteella 643 820
hemman on Kihlakunnanoikeus sitten samana Lokakuun 19. päivänä 1905. julista. mallaan lopullisella päätöksellä, kyljäten muun vaatimuksen lakiin perustumattomana, velvoittanut Juho Ampialan kuitin saadessaan maksamaan Anshelm Seppälälle, Petäjäveden kunnan valtuuttamana, neljätuhatta nelijäkymmentäkaksi markkaa kaksikymmentäseitsemän penniä viiden prosentin koron kanssa Tammikuun 1. päivästä 1901. seuraavan Lokakuun 30. päivään ja siitä lähtien kahden ja puolen prosentin korolla, kunnes täysi maksu tapahtui, sekä kolmekymmentä markkaa ilman korkoa, tästä kuitenkin vähennettyä ennen suoritetut erät eli 28. päivänä Maaliskuuta 1901. seitsemänsataa neljäkymmentäkolme markkaa yhdeksänkymmentäkahdeksan penniä, 13. päivänä Syyskuuta 1903. kaksisataa seitsemän markkaa viisitoista penniä ja saman kuun 21. päivänä kaksisataa kaksikymmentäkolme markkaa kuusitoista penniä, jota paitsi Juho Ampialan tuli viidelläkymmenellä markalla korvata Anshelm Seppälälle hänen oikeudenkäyntikulunkirja Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Juho Ampiala että Anshelm Seppälä vetoamalla olivat saattaneet jutun on tuomiossa 30. päivältä Joulukuuta 1907. vahvistanut Kihlakunnan. oikeuden päätöksen muissa kohdin paitsi että, koskei Ampiala yllämainetussa takauskirjassa 17. päivältä Tsenmikuuta 1901. ollut sitoutunut vastaa maan koron maksamisesta pitemmältä ajalta kuin sanotusta päivästä alkaen ja hän samaan takauskirjaan kirjoitetun kuitin mukaan jo 13. päivänä Syyskuuta. 1903. oli suorittanut takaussitoumuksessa läkinnä edellisen Maaliskuun 13. päivältä Anshelm Seppälän kustannusten palkitsemiseksi määrätyt kuusikymmentä mark kaa, maksettavaksi tuomittu korko 1. päivistä 17. päivään Tammikuuta 1901. viimemainitun takaussitoumuksen pehysesotteen emälla kuin Juho Tingaa644 40