Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
pias Iivana Pantsun kartanossa olevan vaihtilevan kauppatavaravaraston sa 20,000 markan vakuutussummasta, mikä vakuutus oli astunut voimaan 30 päivänä Huhtikuuta 1908 ja oli kestävä yhden vuoden; kun kuitenkin huolimatta siitä, että tulipalo saman vuoden Syyskuun 7 ja 8 päivien välisenä yönä oli tuhonnut osuuskunnan kauppatavaravaraston, Palovakuutus Osakeyhtiö Pohjola oli kieltäytynyt osuuskunnalle korvaamasta palaneen tava ran arvoa, on osuuskunnan puolesta vaadittu, että Palovakuutus Osakeyhtiö Pohjola velvoitettaisiin osuuskunnalle suorittamaan palaneen tavaran arvo14,369 markkaa 40 penniä korkoineen palon tapahtumisesta. Palovakuutus Osakeyhtiö Pohjolan vastustettua kannetta, on Raastuvan oikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin myös ovat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, 25 päivänä Joulukuuta 1908 julistamassaan päätöksessä katsonut jutussa selville käyneen, että edellä mainittu osuuskunta 12 päivanä Toukokuuta 1908. päivätyn ralovakuutuskirjan mukaan oli 30 päivästä edellistä Huhtikuuta samaan päivään vuonna 1909 Palovakuutus Osakeyhtiössä Pohjolassa kahdenkymmenen tuhannen markan vakuutussummasta tulen ja palon vahingolta vakuuttanut osuuskunnan kauppaliikkeessä Ruskea lan pitäjän Raalamon kylässä olevan vaihtelevan kauppavastön tulenvaara tonta kauppatavaraa, sekä että tämä tavaravarasto sanottuna Syyskuun 7 ja 8 päivien välisenä yönä oli palanutekutta koska yhtiön vakuutusehdoissa, mikäli koski maakauppiaita, nimenomaisenä ehtona vakuutuksen voimassa ololle määrättiin, että vakuutuksen ottajan tuli säilyttää kauppaliikkeensä kirjanpilokirjat niin, että ne sattuneen tulipalon jälkeen olisivat saatavina, mutta osuuskunnan kirjanpitokirjat, kuten myönnetty oli, olivat olleet tälle tettuina osuuskunnan kauppapuodissa, missä ne puheenalaisessa tulipa lossa olivat joutuneet hukkaan, sen vuoksi ja kun osuuskunta siis ei ollut 200
täyttänyt äskenmainittua vakuutusehtajen määräystä, Raastuvanoikeus on kyljännyt kanteen ja velvoittanut osuuskunnan, Kaalamon Osuuskauppa r. 1." kahdellakymmenellä markalla konvaamaan Palovakuutus Osakeyhtiön Pohjolan oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi juttu, osuuskunnan, Kaalamon Osuuskauppar. l. "bouduttua konkurssitilaan, kontuussiresän puolesta oli vetoamalla saatettu, on 12 päivänä Huhtikuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut konkussipesän Palovakuutus Osakyhtiölle Pohjolalle suorittamaan viisikymmentä markkaa korvaukseksi yhtiöllä vastuupuhevallan valvomisestä Hovioikeudessa oli leista kuluista. Hovioikeuden tuomioon on Väinö Toivo Raassina, yllämainitussa toimessaan, anonut muutosta tänne toimittamallani perustelmalla, johon Palovakuutus Osakeyhtiö Pohjola on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Väinö Toivo Hof Hellen Raassina ole esiintuonut syytä muultaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan äinö Toivo Raassina puheenalaisessa toinessaan suorittamaan Palovakuutus OsakeyhtiöllePohjolalle sillä jutun vuoksi täällä Heiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Lauteni Saarinen Alfrad Liukxiala. Walter Andersin. K. R. Helanen 201
Den 5 Mars 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet sjösättsmål emellan Sjöhaptenen Heinrich Lange, i egen skap af befälhafvare å ängfärty get "Windan" hemmahörande i ståden Windan uti Kejsaredömet Rysland, och Speditionsfirman i Hango stad" Victor Ek." såsom repressentant för berörda ängfartygs redare Max Reinche, gemensamt sökande, samt handelsfiskman i HärgöKarl Boström" svarande: Gifven uti Justetiedapartementet den 5 Mars Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: På Sjökaptenen Lange och firman Vicetor Ek, i deras omförmälda egenskap, å gången skriftlig stämning har firman Karl Boström, vid Rådstufvurättens i Hango sammanträde den 15 Januari 1908 anfört, att ängfartyget "Virdans redare medels verteparti ingånget den 9 December 1907 Ofvde: J. P. - 3. A. - J.S. - A. R. No 340. Pag. 86. R. D. 1909. 1912.
emellan firman" Bermed & Co" i staden Liban uti Kejsaredömet Ryssland, såsom bebaktare, och firman "P. Barnholdt & Co därsammastädes, i egenskap af befullmäktigadt ombud för bemälde sedare, bortfräkta re, åtagit sig att emot en trakt af 3,000 seichsmark tyskt mynt med förenämnda ångfartyg omedelbart efter dess ankomst till Likau afgå till Helsingfors stad med futt last af mjöl, att aflämnas till befraktarens arder; att i eertepartiet, bland annat, bestämts att den af kontrahenterna, som tilläfven tyrs icke uppfyllde eertepartiet, skulle åt den andra erlägga såsom skadeersättning ett honventionalstraft till samma belopp som den i eertepartiet öfverenskomna traktsumman utgjorde; äfvensom att för man "Berends Co sedermera uti sagda ångfartyg inlastat 5, 460. säckar mjöl samt sjökaptenen Lange däröfver den 19 berörda December utfärdat tvänne särskilda kan nässement, enligt hvilka han, i öfverens stämmelse med eertepartiet, förbundit sig att emot utbekommande af den öfverens komna trakten frambefordra lasten till Helsingfors för att emottagas af befrakta rens ordel; men emedan Sjökaptenen Lange icke uppfyllt eertopartiet, itg att han upplössat lasten uti Hängö samt vägrat att på redarens bekostnad låta frambefordra lasten till Helsingfors och därigenom vållat att firman "Karl Boström, som blifvit innehafvare af berörda orderkännassement och försålt mjölpartet att emottagas i Helsingfors, nödgats för detsamma i järnvägstrakt till sistnämnda ort erlägga 3,308 mark 40 penni samt dessutom för lastnings och speditionshostnader i Hango450 mark, har firman Karl Boström, yrkat att Sjökaptenen Lange och firman "Victor Ek; i deras ofvanuppgifna egenskap, måtte å läggas att till firman" Karl Boström" utgifva förenämnda ersättningsbelopp 3000 reichsmark jämte ränta. saken hörde hafva Sjökaptenen sänge och firman Victor Ek genmålt, att ingfartyget "Windare, för ishinder icke kunnat inkomma till Helsingfors hvarför Sjökaptenen Lange sett sig tvungen att afhryta resan dit samt upplässa lasten å den närmaste tillgängliga orten Hangö stad. hälst ishindret med afseende å vid tiden ådande starka höld kunde förutsättas blif203
va långvarigt; och hafva Sjökaptenen Länge samt firman "Victor Ek, förty emotsett häromålets förkastande. I anledning häraf har firman" Karl Boström " framhållet att, då förbehåll rörande i skinder intagits hvarken i eertepartiet eller förenämnda lannassement, ishinder icke kunde pitaga ängfärtyget Windaus, redare och Kaptenen Lange från den i antepartid för uraktlåtenhet att fullfölja traktastalet fastställda ersättningsskyldigheten Sedan sökkunnige afgifvit yttrande målet, har Rådstufvurätten, hvarest parterna ömsesides gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, medelst utslag den 6 April 1908. utlåtit sig och funnit utredt vara att, sedan redaren för angfartsiget Wendan, medelst den 9 December 1908 med sandelsfirman "Berends Eo afslutadt erteparti förbundit sig att med sagda fartyg som då snarligen väntades till Liban, omedelbart efter fastygets ankomst dit och erkstäld lössning därstädes afgå med full sast af mjöl till Helsingfors att aflämnas till befraktarens order, så hade fastyget i medlet af sagda månad intagit lasten, utgörande enligt af Sjökaptenen Lange den 19. i samma månad utfärdade kannossement 5, 460 säckar sågmjöl, samt omedelbart där så afgått från Lisau äfvensom, efter gjordt försök att uppnå Helsingfors, hvilket i följd af eshinder emellertid misslyckats, anlöpt Hango och därstädes upplössat lasten ifråga; i anseende hvartill samt med fästadt afseende jämväl därå att fastygets redare och befälhafvare icke uti restepartiet och lannassementen gjort förbehåll om resans afslutande i annan hamn för den händelse Helsingfors för ishinder, som denna tid på året bort kunna af kontrahenterna förutses, icke kunde anlösas, Rådstufvurat ten ansett redaren och befalkaparen icke lafva fullgjort sitt ifrågavarande åtagande; och alldenstund kontrahenterna i arte lartiet såsom ersättning för bristande uppfyllelse af aftalet fastställt tretusen riicks mark, har Rådstufvurätten ålagt i Sjökap tinen Lange, i hans förenämnda egen skap, och förman Victor Ek, såsom represantant för äntantyget "Wendans" redare Max Reincke, att, Sjökaptenen Lange dock endast af redarens medel, åt firman 204
"Karl Boström" utbetala tretusen reichsmarktyskt mynt, antingen i sagda myntslag eller i finskt mynt efter vid betalningsti den å orten gällande å vista kurs, jämte fem procents årlig ränta därå, räknadt från den 15 Januari 1908 tills full betalning följde, hvarjämte Sjökaptenen Länge och firman Viator Ek, skyldigkändes att, Länge dock endast af redarens medel, ej mensamt eller den, som tillgång egde, åt firman Karl Boström, i ersättning för firmans umgälder i målet erlägga fyrahundra mark. Höllätten, under hvars pröfning Sjökaptenen Lange och firman Pietor Ek, amensamt i vadeväg dragit målet, har genom dom den 13 Februari 1909 låtit vid Råd stufvurättens utslag bero, hvarjämte Sjökapte nen Lange och firman Victor Ek, ålagts att, den förstnämnde dock endast ur redarens medel, med femtio mark ersätta firman Karl Boström, dess i Hofrätten för målet hafda umgälder Uti Hofrättens dom hafva Sjökaptenen Länge och firman Pietor Ek, gemensamt sökt ändring medels hit ingifven deduktion den firman" Karl Boström bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Sjöaptenen Länge och firman "Victor Ek" icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förberörda dom, vid hvilken förty kommer att förblifva; och lämnas sagda flena och Kaptenen Lange skyldiga, den sistnämnde i sin ofvanomförnälda egenskap, att till firman" Karl Boström, i ersättning för dess härstädes i saken sofda kostnader, utgifva sextio mark. Petalle, som vederbör, till efterrättelse sänder Kejserliga Senaten för Finland: Mannes Peltonen Johannes Pesonen. B. Amberg A. J. Lillasvaara 1/5. Jännett. 205
Maaliskuun 8 päivänä 1912. "Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Kaisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, oikeutta torpan erotta, miseen itsenäiseksi tilaksi koskevassa jutussa, jossa Torppari Takari Juhonpoikaataja lehta, Multian pitäjän tarhapään kylästä, on hakijana ja Talollinen Salomon Salomon ninpoika Linna, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 8 päivänä Maaliskuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä. saanut pitää seuraavaa: Kaaran läänin Kuvernöörille 4 päivänä Huhtikuuta 1897. jättämässään hakemuksessa oli Takari katajakko anonut, että Taloslahden si Heikkilän perintötaloon No 6 mainitussa Takapään kylässä kuuluva Katajakkolan torppa, jonka Sakari Ostajalahden vanhemmat Lena: J. P. ute vuoden K.F. K. A. 206 No 360. Pag 12. R. D. 1907.
Juho Matinpoika ja Liisa Matintytär laikkilä myydessään 5 päivänä saakokuuta 1860. silloin omistamansa Talaslahden talon vanhimmalle pojalleen Juho Aleksanteri Heikkilalle olivat kaupasta erottaneet ja itolleen ridättäneet ja jonka he sittemmin välikirjalla 10 päivältä Marraskuuta 1874. olivat luovuttaneet sakari Malajakolle, määrättäisiin lohkaistavaksi itsenäiseksi tilaksi, minkä hakemuksen johdosta Kuvervarsi 23 päivänä Huhtikuuta 1897 oli määrännyt Kommissionimaan mittarin Frans Leonard Haklbergin toimittamaan myydetyn halkomisen. Kun Konnimismiesmittari Makkoja sitten 2. päivänä Elokuuta 1912 oli ryhtynyt toimituksen, oli Nalaslahden talon nykyinen omesta ja Salomon Linna vastustanut sen jatkamista sekä Kuvernöörelle jättä massaan hakemuksessa anonut Som merionimaanmittarille Måhlbergille annetun määräyksen peruuttamista, koska Salomon Linna ostaessaan sanotun talon ei ollut hyväksynyt toiran luovutusta, mutta oli Kuvernööri, katsoen ettei Salomon Linna ollut esiintuonut laillista syytä hakomuksensa lueksi, jättänyt sen vasteen ottamatta, jota vastoin Käraillinen Tunaatti, johon Salomon Linna oli valittanut kerotusta Kuvernöörin päätöksestä, Eväivänä Toukokuuta 1903. antamallaan päätöksellä eli, Kumosen Muvernöörin päätöksen, ralauttanut asian Kuvernöörin käsitälläväksi, minkä jälkeen Kuvernööri 11. päivänä luhtikuuta 1905 antamat laan päätöksellä eli peruuttain toistaiseksi Kommissionimaanmittarille Mählbergille annetun määräyksen, lykän nyt asian siitäisenä Kihlakunnan oikeuden tutkittavaksi ja jatkaistu vaksi laastutettuaan Talomon Linnan Peuruun ja Multian pitäjien käräakunnan Kihlakunnanoikeuteen on Jakari Katajakko siellä toistanut Kuvernöörinvirastossa tekemänsä a207
nomuksen. Salomon Linnan vastusteltua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 23. päivänä Lokakuuta 1906 julistamallaan päätöksellä mainitsemillaan perustöilla hyljännyt Takari Rutajalikdon anomuksen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sakari Kalajakko veteamalla oli saattanut jutun, on 26. päivänä Marraskuuta 1908 antamallaan tuomiola lausunut, ettei Takan Kalajalokta ollut voinut näyttää Katajalekdon torpaa luovutetun perintöosan vastikkeeksi sai muuten ainaiseksi ja sentähden julistanut, ettei Sakari Katajalekdolla ollut sellaista oikeutta torppaan, että hän olisi saapa sen lohkaistuksi itsenäiseksi Talaksi. Avioikeuden tuomioon on Takari Matajakkko anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, Johan Salomon Linna on vastannut Keisarillinen Senaatti on tukki nut tämän jutun ja katsoo ulvetelisksi, että Juho Matinpoika ja Liisa Matintytär Heikkilä ovat myydes sään 5. päivänä Toukokuuta 1800. tehdyllä kauppakirjalla Talostahden eli Heikkilän talon pojalleen juho Aleksanteri Heikkilälle kaupasta erottaneet muun muassa Kataja lehdon torpan antaakseen sen ainaiseksi jollekin toisista laisistaan sekä sitten välikirjalla 11. päivältä Marraskuuta 1874 määränneet sanotun torpan pojalleen Fakari Matajalehdolle hänen ja hänen perillisten sä omistettavaksi; minkätähden ja kun torran alue on määrätty asiakirjoihin jäljennetyssä 22 päivänä Helmikuuta 1840. tehdyssä välikirjassa ja siihen perustuneen nautin nen kautta, Keisarillinen Senaatti, kumaten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, katsoo Pukari Matajalahden maatilojen osittamisesta 12. päivänä Kesäkuuta 1895 annetun Keisarillisen asetuksen 41. SS: m mukaan olevan oikeutetun saamaan puheenaole208
van torpan Talaslahden talosta eroktuksi; mutta asian laatuun nähden siinä olleet oikeudenkäyntikulut kuitataan asianosaisten kesken. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Stannes Löranen. B Anneberg. Stannes Löranen. B Anneberg. Johannes Pesonen. K. R. Helanen A. J. Kudsenvaara Maaliskuun 9 päivänä 1912 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa nostajutussa, jossa Jaakkiman kunnan valtuuttamina Rannanlääkäri John Winter, Kansakoulunopetta ja Mikko Helenius sekä Talolliset Antero Weijalainen ja Samu li Tapanainen, kaikki Jaakki man pitäjästä, ovat hakijoina sekä pankkiyhtiö Kansallis-Osako-Pankki, jonka kotipaikkana on Helsingin kaupunki, ynnä sanotun pankin johtokunta tulematta jääneenä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 3 päivänä Maaliskuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun kuolleen Kuvernementin sihteerin Anders Johan Kronbergin däesränsä testamentilla 7 päivältä Maalis kuuta 1880 Jaakkiman kunnalle lahjoittamia, Kronbergin rahaston nimellä läsnä: S.S.V. t. A. L. R. H. F. Pros SS: 372 Pag. 28 R. D. 1910.
hoitettuja rahoja kuntakokouksen 20 päivänä Heinäkuuta 1850 tekemän päätöksen mukaan oli seuraavan Lokakuun 9. päivänä talletettu Kansallis¬ OsakeRinkkiin 24,000 markkaa, mutta mainitun kunnan kunnallislautakunnan esimies Urkuri Ernst Finck oli 2 päivänä Joulukuuta 1897 siirtänyt Kansallis-Osaho-Pankin talletuksesta antaman todistuksen Suomen Maanviljelys - ja TeollisuusRinkki Osakeyhtiö nimiselle pankkiyhtiölle, joka eli irtisanoneet puheeksi Tulleen Kallituksen Kansallis-Osake-Tän kista ja siirtänyt talletustodistuksen Sen men Pankille, sekä Kansallis-OsakePankki oli talletustodistustaan vastaan 4 päivänä Kesäkuuta 1898 maksanut mainitut rahat Suomen Pankkiin, ovat Runnanlääkäri Winter ja hänen edellä luutellut asiakumppaninsa, Suomen Maanviljelys - ja Teollisuus-Pankki sakeyhtiön 10 päivänä Joulukuuta 1900 jouduttua konkurssitilaan, Jaakkiman kunnan valtuuttamina asiamiehinä haastattaneet Kansallis-Osake-Pankin ja sen johtokunnan Helsingin kaupun gin Raastuvanoikeuteen ja siellä vaati neet että, koska Hansallis-Osake-Pankki ei ollut ottut oikeutettu ilman Jaakkiman kunnan kuntakokouksen suostumusta hyväksymään Ernst Lindkin yllakosketeltua siirtoa, eikä ulosantamaan puheenalaisia, kunnan Pankkiin tallet tamia rahoja, ja Kansallis-Osake-Pankki niin muodoin oli velkapää kunnalle korvaamaan sen vahingon, joka Suomen Maanviljelys - ja Teollisuus-Pankki Osakeyhtiön konkurssin johdosta oli kunnalle koitunut, Kansallis-OsakePankki ja sen johtokunta velvoitettaisiin Jaakkiman kunnalle maksamaan 0,400, markkaa neljän ja puolen prosen tin vuotuisine korkoineen, laskettuna 1 räivästä Heinäkuuta 1900 kunnes täysi suoritus tapahtuisi, siitä kuitenkin vähentäen laillisessa järjestyksessä mitä kuuta oli Suomen Maanviljelysja Teollisuus - Pankki Osakeyhtiön konkurssipesästä nostanut puheenalaisia rahoja eli 6 päivänä Toukokuuta 1901 SS, 247 markkaa 25 penniä, seuraavan Elokuun 1 päivänä 24,900 markkaa 93 pen210
niä, 8 päivänä Tammikuuta 1902. 23,052 markkaa, 2 päivänä Maaliskuuta 1903. 31,550 markkaa 69 penniä, 16 päivänä Maaliskuuta 1904. 21,033 markkaa 79 penniä, 3 päivänä Huhtikuuta 1905. 16,827. markkaa 3 penniä ja 24 päivänä Huhtikuuta 1906. 10,576 markkaa 20 penniä. Kanteesta kuultuina ovat Kausallis - Osake - Pankki ja sen johtokunta vastaneet, että Jaakkiman kunnan kunnallislautakunta oli kokouksessaan 27 päivänä Marraskuuta 1897 päättänyt muuttaa kysymyksessä olevat rahat Kansallis - Osake-Pankista Suomen Maanviljelys - ja Seollisuus - Pankkiin ja valtuuttanut puheenjohtajansa Ernst Iinokin siinä tarkoituksessa siirtamaan ennemmainitun talletustodistuksen; eltä kunnallislautakunnalle lain mukaan kuului kunnan varojen hoito, joka käsitti myöskin oikeuden sijoittaa ja turvata näitä varoja; että kun nallislautakunnan asetuksenmukaisesti tuli vuosittain tehdä tili kunnan varojen hoidosta; että Jaakkiman kiinnan tilintarkastajat olivat tutkineet kunnallislautakunnan tilit puheenalaisista rahoista vuosi vuodelta ja Jaakkiman kunnan kuntakokolls hyväksynyt nämät tilit ainakin vuosilta 1898. ja 1899, joissa tilaissa oli nimenomaan ollut mainittuna, että rahat oli sijoo tettu Suomen Maanviljelys - ja Mattisuus- Pankkiin, sekä että Jaakkiman kunnan kuntakokous oli 30 päivänä Kesäkuuta 1900 nimenomaan päättänyt, että Kronbergin rahasto oli edelleen pidettävä talletettuna Suomen Maanvilylys- ja Teollisuus-Pankissa. Näin olleni ja kun siis Jaakkiman kunnan korvausvaatimukselta puuttui perustusta, Kansallis - Osako - Pankki ja sen johtokunta ovat anoneet kannetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus, jossa molemmat riitapuolet myös ovat pyytäneet korvaus ta oikeudenkäyntikustannuksistaan, on 1 päivänä Heinäkuuta 1907 julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemistaan syistä hyljännyt kanteen ai heettomana ja velvoittanut Jaakkiman hemman kolmellasadalla markalla kor211
vaamaan Kansallis- Osake-Pankin ja ron johtokunnan jutussa kärsimät kustannukset. - tannukset. - Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Jaakkiman kunta oli vetoamalla saattunut jutun, on 20 päivänä Joulukuuta 1909 antamallaan tuomiolla ratkaissut asian; ja koska puheenalainen talletustodistus asianmukaisten siirtojen kautta oli joutunut Suomen Pankin haltuun eikä Kansallis-Osake-Pankilla näin ollen ollut ollut oikelta kieltäytyä sitä tunastamasta; sentähden ja kun Kausallis Osake Pankki ei ollut vastuunalainen siitä vahingosta, jonka Jaakkiman kunta oli kärsinyt sen johdosta, että rahat olivat talletetut Suomen Maanviljdys ja Teollisuus-Pankkiin, on Hovi oikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastuvanoikeus päitöksessään oli johtunut; minkä ohessa Jaakkiman huuta on velvoitettu suorittamaan Kansallis-Osake-Pankille korvaukseksi sillä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleista kustannuksesta viisikymmentä markkaa. Nans Salmror. Hovioikeuden tuomioon ovat Kunrintääkäri Winter ja hänen asiakumppaniusa Jaakkiman kunnan puolesta anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei ole esiintua tu syytä muuttaa Hovioikeuden ylömränä mainittua tuomiota, joka siis jääpysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaalle: Sentin Jaarinen ukister Anders Sentin Jaarinen ukister Anders Sentin Jaarinen ukister Anders Alfred Kiuksiala. K. R. Helanen. Alfred Luksiala. K H. Helanen.
Maaliskuun 9 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, vekselisaamista koskevassa jutussa, jossa Maakauppias Matti Pasanen Konginkankaan pitäjän Kongin kankaan kylästä, on hakijana ja Talollinen Johan Liimatainen, Wiitasaaren pitäjän Niinilahden kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosan tossa 9 päivänä Maaliskuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esitNo 373. telyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Jyväskylän kaupungin Raastuvanoikeulessa on Matti Pasanen vaatinut Johan Liimataista velvoitettavaksi Liimalaisen 4 päivänä Toukokuuta 1910 asettaman ja Wiitasaaren pitäjässä olevan toiminimen 6. SS. Liimataisen hyväksymän kolmen kuukunden vakselin nojalla, minkä Matti Pasanen, jolle vekseli oli siirretty ja joka oli myynyt sen pankkiin, oli pankista lunastanut ja protostannut, Matti Pasaselle suorittamaan vekselin sisältö 1600 markkaa 14 penniä kuuden prosentin korkoineen lanLäsnä: D. W. J. P. B. Å. ds. N: B. t. R. B. F. M. Pag. 208 R. D. 1911.
keemispäivästä 4 päivåstä Elokuuta 1910 ynnä kolmannen osan prosenttia vekseli provisionia ja neljä markkaa protestikustannuksia, minkä ohessa Matti Pasanen on anonut korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Kanteesta kuultuna on Johan Liimatainen sitä vastustanut, väittäen että rikselin hyväksyjän toiminimen O. W. Liima taisen omistaja Oskar Liimatainen, joka oli Johan Liimataisen veli, oli kysymyksessä olevaan rekseliin väärendänyt Johan Liimataisen nimen Raastuvanoikeus on 28 päivänä Marraskuuta 1910 julistamassaan päätöksessä katsonut puheenalaisen vekselin oli van oikean sekä sen vuoksi 29 päivänä Maaliskuuta 1858 annetun vekselisäännön nojalla velvoittanut Johan Liimataisen alkuperäistä vekseliä vastaan kuitattuna suorittamaan Matti Pasaselle vaaditut tuhat kuuusisataa kuusikymmentä markkaa neljätoista penniä korkoineen kuusi sadalta vuodessa vekselin lankeemispäivästä 4 päivästa Elokuuta 1910, kunnes täysi maksu tapahtui, kolmannen osan prosenttia vekselin pääomastä eli viisi markkaa viisikymmentäkolme penniä provisionia ja neljä markkaa protestikuluja, jota paitsi Johan Liimataisen tuli neljälläsadalla markalla korvata. Matti Pasaselle hänen oikeudenkäyntikulunsa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johan Liimatainen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 12 päivältä Toukokuuta 1911 katsonut, ettei Matti Pasanen ollut Johan Liimataisen kieltää vastaan voinut näyt tää Johan Liimataisen asettaneen ja siir täneen puheenalaista vekseliä, minkä vuoksi Hovioikeus, kumoten Raastuvun oikeuden päätöksen, on hyljännyt Matti Pasasen jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Matti Pasanen anonut muutosta perustelmalla, johon Johan Liimatainen on vastan nut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Matti Pasanen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Matti Pasanen suorittamaan Jo214