Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Keisarillinen Senaatti, sillä välin lailliseen ikään joutuneen Antti Antinpoika Suhosen tekemästä anomuksesta, Talousosastossa annetulla päätöksellä 18 päivältä Lokakuuta 1898 kumoten Kuvernöörinviraston ylläsanotun resolutsionin Marraskuun 23 päivältä 1892, mikäli lampuotioikeus taloon No 2 Rariselän kirkonkylässä sillä oli siirretty Lehtori Geneljelle ja Metsänhoitaja Bergrothille, julistanut Antti Antinpoika Suhosen oikeutetuksi, palkitessaan Genetzin ja Bergrothin suorittaman lunastushinnan korkoineen sekä talolla toimitetun tarpeellisen ja hyödyllisen parannuksen, saamaan sanotun talon hallinto-oikeuden. Tämän jälkeen ovat Lehtori Genety ja Metsänhoitaja Bergroth Suomen Valtiolle toimitetun kirjallisen haasteen nojalla Korpisalän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että koske entiset lampuodit talolla No 2 Korpiselan kirkonkylässä olivat asianmukaisesti siirtäneet heille hallinto-oikeu. den sanottuun taloon ja Valtion laillinen edustaja, Wiipurin läänin Kuvernöörinvirasto, oli hyväksynyt tämän siirron, joka siis oli Talliotakin sitova, sekä Genety ja Bergroth sen jälkeen olivat lain mukaan hallinneet ja viljelleet taloa ja täyttäneet kaikki lampuodille pannut velvollisuudet, joten he olivat lampuotija, joihin Valtio kohtuudella saattoi tyytyä, sentähden ja kun Suomen Valtio lunastamalla Riipurin läänin lahjoitusmaat ei ollut saanut niihin parempaa oikeutta kuin niiden edellisillä omistajilla, lahjoituksensaajilla oli ollut eikä näiden tilojen rälssiluonto lunastuksen kautta myöskään ollut muuttunut, sekä samojen tilojen asukkaiden suhde Kaltioen siis oli pysynyt samana kuin entisiin lahjoituksensaajiin eli yksityisoikeudellisena lampuotisuhteena, ovat Lehteri Genety ja Metsänhoitaja. Bergroth vaatin eet, että he mainitun siirron perusteella sekä Maakaaren 16. luvun 2 ja 6 SS:n säännösten nojalla julistettaisiin puheenalaisen talon oikeiksi lampuodeiksi ja Tattio velvoitettaisiin bevisSkatte Hansing Wilhelagas by SS: 33 1/3 Gustaf Cajansprt No 9. KorpeBonden kopek Silfver och aflagde 33 32 33 33 33 1/3 38 2/3 48 2/53 Wilhelmina 3/14 dels man
heitä semmeisina hyväksymään kuin myös, koska Genty ja Bergroth jo oli vät täysin maksaneet Valtiolle tulevan perintölunastusrahan tästä talosta, luovuttamaan se perintöoikeudella heidän omistuksensa, jonka ohessa on pyydetty korvausta oikeudenkäyntikuluista. Kanteen johdosta on Suomen Kaltion puolesta väitetty, että O. No 10 luvun 26 SS:n mukaan tuomioistuinten ei kävisi rätkaista asukasoikeutta lahjoitustiloihin koskeria riitoja, jonka tähden ja kun Kihlakunnanoikeus siis ei ollut pätevä ratkaisemaan kannetta, mikäli se keski kantajain julistamista asukkaiksi puheenalaiselle tilalle, anettiin ettei kannetta tältä kohden otettuisi tutkittavaksi ja että vaatimus kruunun velvoittamisesta luovuttamaan sanottu tila Lehtori Genetyille ja Metsiinhoitaja Bergrothille perintötilaksi, koska Keisarillinen Senaatti ei ole hyväksynyt heitä lampuodeiksi tilalle, perusteettomana hyljättäisiin. Helmikuun 7 päivänä 1900 julistetussa väitepäätöksessä on Kihlakunnanoikeus, koska lampuotioikeutta lahjoitustiloihin koskevia kysymyksiä ei voitu lukea niihin talousasioihin, joita O. Rn 10 luvun 26 SS:ssä tarkoitetaan, katsonut iisensä sanotun luvun ja kaaren 14 SS:n määräykseen nähden lailliseksi tuomioistuimeksi esillä olevassa asiassa. Tämän jälkeen ja asiassa niin me neteltyä kuin asiakirjat likemmin esoittavat, on Valtion puolesta asiassa lausuttu, että koska lahjoitusmaiden lunastamisesta valtiopäivillä vuonna 1867 tehdyn, lahjoitusmaiden luenteesta Marraskuun 25 päivänä 1826 annetulle asetukselle perustetun ja armollisesti hyväksytyn päätöksen mukaan kaikki asian järjestelystä johtuvat toimenpiteet jäivät hallituksen huoleksi ja Reisarillisen Senaatin Talousesasto, lahjoitusmaiden jouduttua Kaltion emaksi, sai lampuotitilojen suhteen yhtäläiset oikeudet kuin lahjoitusmaiden entiset omistajat olivat käyttäneet, sentähden ja kun Senaatin Talouso. sasto, jonka yksinomaisessa vallassa oli näihin asti ollut määrätä lahjoigustaf samt öfver kopek Silfver honomålades ekomma elleri samhonomäljaren till ekomma och att ejanshonomålades nummer hans nummerSilfver och eller kylässä och aflägga Skatte hemman i samallainen kylässä och att 4. 40. kop: Silfver
tustilojen asukasoikeutta koskevat asiat oli edellämäinitulla päätöksellään 18 päivältä Lokakuuta 1898 selittänyt Antti Antinpoika Suhosen riidanalaisen lampuotitilan oikeaksi asukkaaksi, niin Kihlakunnanoikeus, lahjoitusmaiden ylläkerrottuun erikoisasemaan nähden, ei viinut kantajain esittämillä perusteilla, vastoin mainittua päätöstä, julistaa kantajia puheena olevan tilan laillisiksi asukkaiksi; ja on siis Valtion puolesta anottu että Genetyin ja Bergrothin vaatimus heidän julistamisestaan tilan lampuodeiksi aiheettomana jätettäisiin huomioon ottamatta. Mikäli taas kanne koski Valtion velvoittamista Genetyille ja Bergrothille perintöoikeudella luovuttamaan vielämainittu talo, on Valtion puolesta, kertaamulla jo ennen annettua vastausta, anottu että koska lahjoitusmaiden alaiset lampuotitilat olivat perinnöksi myytävät aineastaan niiden oikeille asukkaille ja viljelijoille, kanne tältäkin kohden perättömänä hyljättäisiin. Kuulustettuaan asiassa Antti Antinpoika Suhosta, on Kihlakunnanoikeus Syyskuun 8 päivänä 1900 julistamallaan päätöksellä katsonut, ettei Maakaaren 16 luvun säännöksiä voitu serelluttaa puheenalaista laatua oleviin tiloihin, ja että Keisarillinen Senaatti, jonka tuli sille annetun oikeuden nojalla pitää huolta lunastettujen lahjoitustilain hoidosta, tällä perusteella myöskin oli oikeutettu lampuodeiksi niihin ottamaan ne henkilöt, joilla se katsoi olevan parahimman oikeuden niihin, jonka vuoksi ja kun oikeus voittaa täydellistä omistusoikeutta naihin tiloihin seurasi lampuotoikeutta, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Lehtori Genetzin ja Metsänhoitaja Bergrothin kanteen. Hoviikeus, jonka tutkittavaksi sekä Lehtori Genty ja Metsänhoitaja Bergroth että Suomen Valtio ovat ve teämalla saattaneet jutun, jolloin Valtion puolesta on anottu muutosta rinoastaan Kihlakunnanoikeuden edellämainittuun oikeudenkäynnissä julistamaan päätökseen, en Elokuun 1. 33 1/3 75. och Silfver och afl. 1/16 dels mantal Nygot för eller eller att uppodla a kanskrift härän den 9. 20. Wilfver samt No 9.
17 päivänä 1901 siinä antanut tuomion ja samalla kun Kihlakunnanoikeuden sanottu, oikeudenkäynnissä julistama päätös vahvistettiin, katsonut selville tulleen että, sittenkuin Taltto, hallitsijan ja säätyjen tekemäin, Wiipurin läänissä olevien lahjoitusmaiden lunastusta koskerien määräysten mukaan, oli ostanut Korpiselän lahjoitusmaan siihen kuuluvine taloineen sekä, puheenalaisen, sanottuun lahjoitusmaahan kuuluvan talon silloisen lampuoden Antti Laurinpoika Suhosen kuoltua, lampuodeiksi talolle ottanut tämän perilliset, ovat mainitut perillis et ja niiden joukossa myös Antti Antinpoika Suhonen ennennäinitulla välikirjalla 24 päivältä Lokakuuta 1892 luorettaneet hallinto-oikeutensa taloon Lehtori Genetjille ja Metsänhoitaja Bagrothilli, minkä luovutuksen Wiipurin läänin Kuvernöörinvirasto Lehtori Genetzin ja Metsänhoitaja Bergrothin hakemuksesta, sittemmin on hyväksynyt; ja kun Valtio, lunastamalla mainitun lahjoitusmaan, ei ollut saanut useinmainittuun taloon parempaa oikeutta kuin sen edellinen omistaja, ja lampuodit talolla, joka Valtionkin tultua sen omistajaksi edelleen oli pysynyt rälssiluontoisena, siis olivat jääneet Valtioon nähden samaan yksityisoikeudelliseen asemaan kuin sen aikaisempiin omistajiin, senvuoksi ja kun esillä olevaa riitäkysymystä paremmasta oikeudesta puheenalaiseen lampuotihallitukseen arvostettaessa siis oli noudattaminen yleisen lain määräyksiä maatilain vuokrasta ja niin ollen, koskei edes oltu voitu väittää että Lehtori Genety ja Metsänhoitaja Bergroth sillä aikaa, kun he ennemmainitun luovutuksen nojalla olivat hallinneet taloa, olisivat missään suhteessa jåttäneet täyttämättä lampuodin laissa määrättyjä velvollisuuksia, sitä vähemmin oli ollut syytä, kuten päätöksellä 18 päivältä Lokakuuta 1898 kumminkin oli tapahtunut olla hyväksymättä Lehtori Genetyiä ja Metsänhoitaja Bergrothia tilan lampuodeiksi, kun Vallio asianomaigustaf samt äganden till sinnanhonomäljag eller samt att ekola kopek till öfver samt äg vid vatten åtför sig eller att uppodla i Witkäs gius by och att ekola kopbudet
ka resolutioni Marraskuun 23 päivältä 1892, mikäli se koski Genetzin ja Bergrothin lampuotioikeutta taloon No 1 Rariselän kirkonkylässä, on edelläkerrotulla Kamaritoimituskunnan toimenpiteellä Kruunun puolesta päteväksi tunnustettu on sanotulla resolutionillaan Kruunun edustajana, hyväksymällä riidanalaisen lampuotioikeuden siirtämisen Genetyille ja Bergrothille, myöntynyt Liisa Suhosen silloin alaikäisen poikansa Antti Antinpoika Suhosenkin puolesta luopumiseen sanotusta lampuotioikeudesta ja lampuodeiksi samaan taloon ottanut Genetjen ja Bergrothin; jonka tähden ja kun ei ole näytetty, että valta ottaa lampuoleja Korpisalan lahjoitusmaakovin alaisiin lampuotitiloihen oli ollut siihen aikaan Keisarilliselle Senaatille pidätettynä, eikä myöskään sittemmin Lokakuun 18 päivänä 1898 tapahtunut Keisarillisen Senaatin Talousosaston toimenpide, jolla Antti Antinpoika Suhonen julistettiin oikeutetuksi saamaan hallintooikeuden puheenalaiseen taloon, voi vähentää Genetyin ja Bergrothin aikaisemmin hankkimaa oikeutta siinä kohden, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi julistaa sen toimenpiteen, jolla Genety ja Bergroth on puheenalaisen talon lampuodeiksi otettu, Kruunua sitevaksi sekä Genetyin ja Bergrothin siis oikeutetuiksi nauttimaan heille sanotussa asemassaan lain mukaan kuuluvia oikeuksia. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tmest. Forsman. Andersin. Woissell. A. Nummin. Hn Lyellad (bom fjelning Häfttellen honomäljarens andelar honomäljarens andel för eller prt No 9. Korpemantal skatte hemman i 97 5 i Wit målse hemman i Witomålagan öfNyryn kylässä Skatte hemman kanskilling undergångs krono och Johan Johansson och Heikkinen ifrån
mainitun talon Dmitri Timoskalle eikä Matti Tenonen ollut voinut näyttää, että sanotulla kauppakirjalla oli tarkoitettu muuta välipuhetta kuin mitä siinä lausuttiin, sentähden ja kun kiinteistön kaupassa tehty ehto oikeudesta sen luovuttajalle saada määrähinnasta lunastaa kiinteistö takaisin, 20 päivänä Kesäkuuta 1864 annetun asetuksen 2 SS:n mukaan, on voimaton ja mitätön, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Matti Nenosen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Nenonen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Heinäkuun 6 päivältä 1901 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tunnioon on Matti Nenonen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Olga Timoska, 8 päivänä Helmikuuta 1901 kuolleen miehensä oikeudenomistajana, on laillisessa järjestyksessä vastannut; jonka jälkeen suusanallinen kuulustelu asiassa täällä on tapahtunut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Matti Nenonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Matti Nenonen suorittamaan Olga Timaskalle hänellä täällä juttuun olleiden kustannuksien korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: fl. hemman. A. Numm. Volentin Summan Emot Bernman Herr Lycknad bom Sjelning Karl Alandertelynd 54. 32. 2/3 33 1/3 Nyra 3/16 dels Böter Silfver och aflaganden kopekat
Joulukuun 13. päivänä 1902. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa. jossa Huvilanomistaja Feodor Jakov leff, Muolan pitäjän Perkjärven kylästä, on hakijana ja Majatalonpoitaja Emil Paananen, Kivonnavan pitäjän Terijoen kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, 13. päivänä Joulukuuta 1902. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Feodor Jakovlettille toimitetun haasteen nojalla on Emil Paananen Muolan ja Heinjoen pitäjäin käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että Feodor Jakosef, joka oli saanut hallintooikeuden Lintulan lahjoitusmeikin Kivennavan pitäjässä kuuluvien kahteentoista eri lampuotitilaan ja kahteen niittypalstaan, oli 1899 vuoden alussa antanut Emil Paanaselle toimeksi välittää mainitun hallintooikeuden myyntiä, määräten sen alhaisimmaksi hinnakLäsnä: JGS - Ef. - A. B. - 142. V G - BH L. B. W. 1293. Pag 205. R G. 1901. 1/4. och 3/16 3 33 1/3 33 och 33. 40 „ Johan Johansson Heikkinen Michel 1. 40. 2. 32 2/3 33 1/3
si kaksikymmentäneljätuhalta ruplaa ja luvaten Emil Paanaselle välittämispalkkioksi neljä prosenttia kauppasummasta, sekä että Emil Paananen tämän välipuheen johdosta oli tiedustellut ostajia ja oihdoin omistunut 8. päivänä Toukokuuta 1899. saamaan kaupan toimeen Rakennusmestari Pekka Hakulisen kanssa, joka mainittujen kiinteistöjen hallintooikeudesta maksoi Tiodor Jakorleffille kaksikymmentäneljätuhatta ruplaa; mutta kun Feodor Jakooleff ei ollut Emil Paanaselle suorittanut sovittua kaupanvälittämispalkkiota, on Emil Paananen vaatinut Feodor Jakooleffin velvoittamista Paanäselle siinä tarkoituksessa heti suorittamaan yhdeksänsataa kuusikymmentä ruplaa korkoineen kuin myös korvaamaan Emil Paanoselle hänen oikeudenkäyntikustannuksensa. Kanteesta kuulustettuna on Feodor Jakooleff myöntänyt tosin antaneensa Emil Paanaselle toimeksi hankkia ostaja edellämainituille kiinteistöille, luvaten Paanaselle kaupan välittämistalkkiaksi ainoastaan sen mitä kiinteistöistä mahdollisesti saataisiin kahdenkymmenenneljän tuhannen ruplan yli, mutta oli Jakooleff itse tehnyt kaupan Pekka Hakulisen kanssa ilman Emil Paanasen välittämistä; ja on Feodor Jakooleff siis anonut kanteen hylkäämistä. Kihlakunnanoikeus on Lokakuun 15. päivänä 1900. julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että Feodor Jakooleff 10. päivänä Maaliskuuta 1899. oli sitoutunut Emil Paapaselle maksamaan neljä prosenttia kauppahinnasta, jos Paanasen omistuisi myydä Feodor Jakarlefin hallinteoikeuden puheena oleviin kiinteistöihin vähintään kahdenkymmenenneljäntuhannen ruplan hinnasta, kuin myös että hallintooikeuden kauppa sittemmin Emil Saanasen toimesta oli mainitusta summasta päätetty, Pekka Hakulisen kanssa, jonka tähden Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Feodor Jakorlefin kuittia vastaan Emil Saanaselle suorit tamaan yhdeksänsataa kuusikymmentä ruplan viiden prosentin vuotuisella korolla, lukien Maaliskuun 24. päivästä 1900, jolloin oikeudenkäyn ti oli alkanut, sekä kolmellasadalla viidellä Pesolan 3/16. maan kylässä 1h 1/4 eli 3/64 m till: öfver kopek Silfver Wilhelmen kylässä och a Herr Senan kylässä och uppodla i
si kaksikymmentäneljätuhatta ruplaa ja luvaten Emil Paanaselle välittämispalkkioksi neljä prosenttia kauppasummasta, sekä että Emil Paananen tämän välipuheen johdosta oli tiedustellut ostajia ja oihdoin onnistunut 8. päivänä Toukokuuta 1899. saamaan kaupantoimeen Rakennusmestari Pekka Harkulisen kanssa, joka mainittujen kiinteistöjen hallintooikeudesta maksoi Feodor Jakoolefille kaksikymmentäneljätuhatta ruplaa; mutta kun Feodor Jakorleff ei ollut Emil Päänäselle suoittanut sovittua kaupanvälittämispalkkiota, on Emil Paananen vaatinut Feodor Jakooleffin velvoittamista Paanäselle siinä tarkoituksessa heti suorittamaan yhdeksänsataa kuusikymmentä ruplaa korkoineen kuin myös korvaamaan Emil Paanaselle hänen oikeudenkäyntikustannuksensa. Kanteesta kuulustettuna on Feodor Jakooleff myöntänyt tosin antaneensa Emil Paanaselle toimeksi hankkia ostaja edellämainituille kiinteistöille, luvaten Paanaselle kaupan välittämispalkkioksi ainoastaan sen mitä kiinteistöistä mahdollisesti saataisiin kahdenkymmenenneljän tuhannen ruplan yli, mutta oli Jakonleff itse tehnyt kaupan Pekka Hakulisen kanssa ilman Emil Päänäsen välittämistä; ja on Feodor Jakooleff siis anonut kanteen hylkäämistä. Kihlakunnanoikeus on Lokakuun 15. päivänä 1900. julistamassaan päätöksessä katso nut selville käyneen, että Feodor Jakooleff 10. päivänä Maaliskuuta 1899. oli sitoutunut Emil Paanaselle maksamaan neljä prosenttia kauppahinnasta, jos Paanan omistuisi myydä Feodor Jakorleffin hallintooikeuden puheena oleviin kiinteistöihin vähintään kahdenkymmenenneljäntuhannen ruplan hinnasta, kuin myös että hallintooikeuden kauppa sittemmin Emil Paanasen toimesta oli mainitusta summasta päätetty, Pekka Hakulinen kanssa, jonka tähden Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Feodor Jakoslekin kuittia vastaan Emil Saanaselle suorittamaan yhdeksänsataa kuusikymmentä ruplan viiden prosentin vuotuisella korolla, lukien Maaliskuun 24. päivästä 1900, jolloin oikeudenkäyn ti oli alkanut, sekä kolmellasadalla viidellä målades undergångens ägandens krono och eller samtte Herr Sena honomäljens nummer i engustaf samt öfver att uppodla i Withonomålades eller ekola kopek Silfver Pesolan 3/16. böternes andelst mantal skatte hemmanet 25. Skatte hemman Wäljä Syssä och aflägga 35. „ Heikkinen Michel Henriks
kymmenellä markalla korvaamaan Emil Paanäselle hänen oikeudenkäymiskulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Feodor Jakolef oli vetoamalla saattanut jutun on tuomiolla Heinäkuun 13. päivältä 1901. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen muuten, paiti että Feodor Jakooleffin Emil Paanaselle maksettavaksi määrätti oikeudenviemiskulujen korvaus alennettiin kahteensataan viiteenkymmeneen markkaan. Hovioikeuden tuomioon on Feodor Jako leff anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Feodor Jakovleff ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. G. Wihmanen. A; Nummlin. Valentin Gummerus. denut Törmän J Em Lugettad hemman i Werner Silfver Karl Handertskjord. Den 15. December 1902. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Åbo Hofrätt inkommet vedmål emellan Handelsferman J. Haartman, från Tammerfors stad sökande, och Adorkalferman Ditt mar å Indrenius i Helsingfors stad svarande: gifven uti Justetiedepartementet den 15. December 1902. lingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: På derom utverkad stämning har förman Dittmar i Indrenius vid Råd stufvurättens i Tammerfors sammanträde mans förpligtande att på grund af en utaf förman Mowinekell i bo i staden Bergen i kenungariket Nörge den 27. September 1901. utstäld, af förman J. Haartman till betalning i Nordiska Aktiebankens kontor i Tammerfors godkänd och tre månader derefter till inlören förfallen vexel, som sedermera blifvit af utställaren i Bergens Kreditbank deskenterad samt af bemälda bank å Föreningsöfd: J. G S. - A. B. - C. A. F. 981 No 1318 Pag 127. F. D. 1906 Kejserliga Senaten har låtit handden 6. Februari 1902. yrkat firman J. HaartHansing under sökandens ägde Wilfver samt öfver och att undergå enss mantal gustaf Henriksdotter Johan Johan Heikkinen honomäljens härägHansing Hansing Hansing Hansing.
hustru hemmanet No 9. i Witbanken i Finland i afseende å inkassering öfverlåten samt af sistnämnda bank den 8. December 1901. för bristande betalning inför notarius publicus i Tammerfors protisterad och derefter å firman Dittmar Andrenius öfverlåten, till nästsagda förma utbetala tretusen femhundra tjugufem mark jemte sex procents årlig ränta derå från förfallodagen den 27. December 1901. sle mark i proteckostnad, en tredjedels procent i provision samt ersättning för lagsökningskostnaderna. I anledning af detta yrkande här firman J. Haartman genmält, att firman enligt slutsedel af den 19. Augusti 1901. af firman Möwinckel & bo genom ett dess resiombud bestält 10. tunnor prima fersill med märket K. K. H. till ett prisaf 410 mark och 90. tunnor prima små fethfl af 18-20. sentimetens längd för 1800. mark samt enligt slutsedel af den 27 September, rätteligen den 27. Augusti 1901. ytterligare bo tunnor prima sex småsill för 1200 mark, 100 tunnor fitsill för 1900. mark och 40. tunnor prima sitt af märket K. R. K. af arets höstfångst, detoch god, för 1640 mark Det förra af des sa partier skulle enligt slutsedel betalas med tre månaders acccept och det sina re med 25 procents afbetalning kontant och tre månaders åecept å återstoden i utbyte emot konnärsement i någon bankinsättning, jemte det i slutsedlarne upptagits att varan skulle till firman J. Haartman levereras"banfritt" och förtullad i Helsingfors, hvaraf följde att af köparen erlagda tillafgifter skulle honom å priset godtgöras Femlighet med detta aftal hade firman J. Haart man den 10. Oktober 1901. å Föreningskankens kontor i Tammerfors fått emottaga konnäsmenten å begge sillpartierna emot inbetalning af 1175 mark kontant och godkännande af nu ifrågavarande vuel å 3525 mark; derå förman J. Haart man i Helsingfors erlagt i fräkt för lasten 1505 mark 50. penni och i till vid Tammerför tullkammare 1835 mark 86. penni. Tid härefter skedd granskning af varan hade 90. tunnor befunnits utgöra smävill af endast 14/16 vinterneters längd samt 40. tunner af sillen med märket 98 ny Skatte honom eller eller samt ägNymen kylässä och aflägga 35. 33 1/3 33. myndare krono samma hemman i böter tills åt för aflösning gännagandens än
honomäljaren till ekomma och afläsning honomäljem eller kopek Silfverslag, i stöd af 24., 57., 43. och 55. SS: SS: i vexelstadgan af den 29. Mars 1858., ålagt förman J. Haartman att till förman Dittmar i Indrenius såsom vuxelns innehafvare, emot återfående af veden behörigen qvitterad, genast utbetala tretusen femhundra tjugufem mark med så procents årlig ränta derå från vexelns förfallodag den 27. December 1901., sex mark i protestkostnad och en tredjedels procent i provision samt att derutöfver med åttatio mark hålla sin vederpart skadeslös för dennes kostnader i målet vid Rådstufvurätten. Uti Hofrättens dom har firman J. Haartman anhållit om ändring medels ingifven deduktion, hvilken förman Dett mar å Indrenius i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner firman J Haartman icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom vid hvilken förty kommer att bero, jemte det förman J. Haartman kännes skyldig att till firman Dittmar i Indrenius J Hans Peltonen sättning för dess härstädes hafda kostnader i målet utgifva åttatio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: J. G. Sohlman J Em Lupblag A. J. Finnin. Bossell Wilfver samt öfver Skatte hemman i 30. No 13. Februarii by kopek Silfver 2831. 32 1/3 33 1/26