Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
menettetyllään oli matkaansaatta nut Korhoselle edellämainitun vahingon, on Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, velvoittanut Kauppias Uttströmin porvaamaan tuon vahingon Sahanomistaja Korkoselle sekä sitä vasten hänelle kuittia vastaan maksamaan vaaditut seitsemänsataa kolmekymmentäseitsemän markkaa kaksi penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, edellämainitusta 20 päivästä Lokakuuta 1911 kunnes täysi maksu seurasi. Hovioikeuden tuomioen on Kauprias Otterström anonut muutosta perustelmalla, johon Sahanomistaja Korhonen on vastannut, minkä jälkeen täällä on tapahtunut suullinen kuulustelu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja patsoo, ettei Kauppias Otterström ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiöta, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kauppias Uttström maksamaan Sahanomistaja Korkoselle, häneltä täällä jättuun minnoiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot "Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin. B. Annberg Walter Andersin. B Anneberg. Johannes Pesonen. A. W. Kullsonaara. Johannes Pesonen. A. W. Kullsonaara. Samuli Koski. 777
22 9. Kesäkuun 30. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio osaksi nostorahalla osakaimaksuitta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa orat Talollinen Antti Jaakonpoika Nikkola. Seinäjoen pitäjän Seiniä, joen kylästä, toisella, ja Suonen Kaltionrautateiden Hallitus, toisella puolen, vuoroin hakijoi na ja vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 30. päivänä Kesä kuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Kirjallisen kasateen nojalla on Antti Nikkola 8. päivänä Helmikuuta 1911. Ilmajoen ja Seinäjoen pitäjien käräjäkunnari Kihlakunnanoikeudessa lausunut että hänen omistamallaan Mäenpään verotalolla No 11. Seinäjoen pitäjän Seurajoen kylässä oleva asuinrakennus, joka jo ennen Vaasan rautatieradan rakentamista oli ollut nykyisellä päikallaan sanotun redan varrella Läsnä: W. A. - B. F.  D. B. — 1. K. 778 No 1150. Pag. 220. R. D. 1913.
neljännettä kilometrillä Seinäjoen rautatieasematta Nikolainkaupunkiin päin ja sijaitsi niin että rakennus oli ainoastaan 13.3. metrin päässä lähimmäisestä satakirkosta, oli vuosien kuluessa vahingoittu, nut siitä että rautatiejurien raskasja koon kulku tärisytti rakennusta joka siitä oli saanut vaurioita niin että se oli hajoitettava ja uudestaan rakennettava; ja on Antti No kola sentähden vaatinut että Rautatiehallitus, joka oli vastaava Antti Nikkolalle näin oikeutetusta vahingosta, velvoitettaisiin toimitetun tarkastuksen ja arvion mukaan suorittamaan Antti Nikolalle seitsemäntuhatta seitsemänsataa viisikymmentä markkaa. Rautatiehallituksen puolesta on väitetty, että Antti Nikkolan puheenalainen korvausvaatimus olisi ollut tehtävä joko maan pakkohunastuksen yhteydessä tai kymmenen vuoden kuluessa sen jälkeen tai saman ajan sisällä ainakin siitä lukien kuin nykyään noudatettavana oleva laki kiinteän omaisuuden pakkohunastuksesta yleiseen tarpeeseen Heinäkuun 14. päivältä 1898. oli astunut voimaan; ja kun Antti Nikkolan kanne siis oli liian myökään nostettu, on Rautatie hallituksen puolesta anottu kannetta jätettäväksi varteenottamatta; minkä räitteen Kihlakunnanoikeus on Helmi kuun 13. päivänä 1911. julistamallaan päätöksellä hyljännyt. Tämän jälkeen on Rautatie hallituksen puolesta kielletty että rautatieliikenteesta syntyvä tärinä olisi matkaansaattanut Antti Nikkolan väittämät vauriot hänen rakenmukselleen, minkä vuoksi ja kun nuo vauriot olivat pidettävät johtuneina rakennuksen ijästä, se kun oli rakennettu jo vuonna 1863, sopimattomasta rakennustavasta ja vaillinai sesta kunnosasiojasta, Rautatiehallituksen puolesta on vaadittu kannetta hyljättäväksi. Sittenkuin Kihlakunnanoikeus, tarmitettuaan itse paikalla katselmuksen, 16. päivänä Kesäkuuta 1911. julistamal779
laan päätöksellä oli jutun ratkaissut on Hovioikeus, jossa Rautatiehallitus oli hakenut muutosta niin hyvin sanottuun päätökseen kuin yllämainittuun väitepäätökseenkin, 26. päivänä Heinäkuuta 1912. antamallaan päätöksellä jättänyt väitepäätöksen voimaan, mutta itse asiaan nähden lisänäytösten esittämistä varten palauttanut jutun Kihlakunnan oikeuteen. Antti Nikkolan ilmoitettua jutun uudestaan Kihlakunnanoikeuden käsiteltäväksi, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin myös ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 23. päivänä Syyskuuta 1912 julistamallaan päätöksellä, koska toteennäytetty oli että rautatieliikemne oli tuottanut Antti Nikkolan kysymyksessä olevalle rakennukselle sellaisen vähingon huin kanteessa oli kerrottu velvoittanut Rautatiehallituksen korvaukseksi siitä Antti Nikkolalle maksamaan seitsemäntuhatta seitsemänsataa viisikymmentä markkaa sekä sitä paitsi kahdeksallasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaa maan Antti Nikkolan oikeudenkäyntikulungit Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Raatatiehallitus vetoamalla oli saattanut jutun, on 27. päivänä Kesäkuuta 1913. antamassaan tuomiossa katsonut tosin selville käyneen että jurien kuluista syntynyt tärinä jossakin määrin oli oikeuttanut puheenalaisessa rakennuksessa huomatut vauriot; mutta koska viinikään oli näytetty, että noihin vaurioihin olivat vaikuttaneet myöskin rakennuksen rakennustapa ja huono huonossapito eikä seldyyttä oltu esitetty siitä, missä määrin junien kulku oli ollut syynä mainittuihin vaurioihin, senvuoksi ja kun perustusta Antti Nikkolan kärsimän vähingon määrittelemiseen siis puut till, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljännyt Antti Nikkolan jutussa ajaman kanteen, mutta asiain laatuun nähden saivat asianosaiset itse käräiä oikeudenkäyntikulunsa. 780
Hovioikeuden tuomioon ovat sekä Antti Nikkola että Rautatiehallitus anoneet muutosta, Rautatiehallitus sen ohessa hakien muutosta myöskin Hovioikeuden Heinäkuun 26. päivänä 1912. kanteen vanherituomisesta tehdystä väitteestä antamaan, edelläkerrottuun päätökseen; minkä jälkeen asianosaiset ovat toistensa muutoksenhakemuksiin vastaneet. Keisarillinen Senaetti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Rautatiehallituksen muutoksenkakemus Anna aihetta muuttaa Hovioikeuden yllä mainittua päätöstä ja etteivät asianosaiset kummaltakoon puolen ole osittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. B Anneberg. Waler Andersin. B. Anneberg. Walter Andersin. B Anne A. J. Brunvaara Samuli Koski. (B. F. Mölsä K: S. 28. Kesäkuun 30. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, oikeutta lapsen kasvattamiseen koskevassa jutussa, jossa Rauman kaupungista olevat Lehtorinvaimo Fanny Maria Törnudd ja hänen miehensä Lehto ri Axel Tornudd ovat hakijoo na sekä samassa kaupungissa asuva Kauppias Hjalmar Lund borg vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 30. päivänä Kesäkuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot Sittenkun Rauman kaupungin Raastuvanoikeus oli päätöksessään 12. päivältä Lokakuuta 1908 selittänyt että Kauppias Lundborgin vaimo Kanny Maria Sundberg oli häygyydestä ja ynseyydestä luopunut ja kärannut miekestään Kauppias Lundbergista eikä olhet säädetyssä järjestyksessä julkaistuista kuulutuksista huolimatta, palannut jatLäsnä: W. T. Bl. J. F. A. K. B. 781 No 1152 Jag 21. R. D. 1912.
kamaan avioelämäänsä Kauppias Lundborgin kanssa, ja sen vuoksi julistanut Fanny, Maria Lundborgin ja Kauppias Lindbergin välisen avioliiton paretuksi, on Kauppias Lundberg, sanotun päätöksen saatua lainvoiman ja Turun arkkihiippakunnan Tuomiokapitulin 16. päivänä Tammikuuta 1909 annettua Fanne Maria Lundborgille erokirjan, toimittanut viimeksimainitulle, joka sillä välin oli mennyt uusien naimisiin Lehtori Törnuddin kanssa, haasteen sanottuun Raastuvanoikeuteen sekä siellä vaati nut, että Fanny Maria Törnudd, joka oli ollut syyhää avioeroonsa Kauppias Lundborgista velvoitettaisiin tämän hoitoon ja huostaan luovuttamaan heidän alaikäinen poikalapsensa Johan Thorbjörn Ragnar Lundborg förnuddin aviopuolisoiden vastustettua kannetta, vaittain Kauppias Landborgin juopottelevan ja huonon elämänsä takia itse olleen syynä sanotun avioliiton purkautumisen sekä olevan sopimattoman hoita. maan puheenaolevaa lasta on Raastu vanoikeus 30. päivänä Elokuuta 1909 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska edellämainitussa päätöksessä oli selitetty Fanny Maria Förmyddin häijyydestä ja ynsydestä luopuneen ja karanneen miehestään Kauppias Landborgista pataamatta takaisin hänen luokseen kuulutuksista huolimalla ja heidän välinen avioliittonsa oli tämän vuoksi A. N. 13. luvun 4. SS:n nojalla julistettu piiretuksi, joten Aanni Maria Törnuddin siis oli katsettava elhen syypään kysymyksessä olevaan avioiroon; sentähden, ja kun ei oltu näytetty, että Kaurjias Lundberg olisi sopimaton hoitamaan ja kasrattamaan asianosaisten poikaa vaan päinvastoin asiat jutussa kuulustellut täysin arvostelukykyint henkilöt olivat todistanut Kauppias Lundborgin olevan siihen sopivan, on Raastuvanoikeus, nojautuen maini tun kaaren ja luvun 3 SS:ään, velvoittanut Fanny Maria Törnuddin heti 282
luovuttamaan Johan Thorbjörn Raanar Lundbergin Kauppias Lindbergille tämän hoidettavaksi ja kasvatettavaksi Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Törnuddin aviopuolisot olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 28. päivänä Marraskuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeu den päätöksen varaan sekä velvoittanut Förnuddin aviopuolisot viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Kauppias Lundborgilla Hovioikeudessa ollut kulut Hovioikeuden tuomioon ovat Förmyddin aviopuolisot anoneet muutosta perustelmalla, johon Kauppias Lundboe on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteiväl. Förnuddin aviopuolisot ole esittaneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Törmyddin aviopuolisot suorittamaan Kauppias Lundbergille kuusikymmentä markkaa korvaukseksi hänellä täällä, jutun vuoksi olleista kuluista, Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Wallet Andersson. B. Anneberg. Walter Andersin. Johannes Pesonen. A. W. Olli Wildala Samuli Koski. F. O. Lilius. 183
Senuarii Oikeusosasto Tuomiot 1915 0, 105
Heinäkuun 1. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Teiskon pitäjän Jutilan kylästä oleva Talollinen Juho Kustaa Jutila on hakijana ja Kruununnimismies Johan Fredrik Seikku, Ruoveden pitäjästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 1. päivänä Heinäkuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kurun ja Teiskon pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kruununnimismies Seikku lausunut, että Jutilan velipuoli, Teiskon pitäjän Saarlahden kylässä asunut Itsellinen Vihtori Konstanpoika Reponiemi oli 14. päivänä Tammikuuta 1904. tehdyssä välikirjassa sitontunut suorittamaan Kruununnimismies Seikulle Leponiemellä Ruoveden pitäjän Muroleen kylässä oleLäsnä: F. S. B.t - S. K. /. 50.2. No 1153. Pag. 26 R. D. 1912.
van Tokosen talon maksamattomasta kauppahinnasta Juho Kustaa Jutilaa vastaan mainitussa Kihlakunnanoikeudessa silloin vireillä olleen jutun ajamisesta, jos juttu voitettaisiin, palkkiota 1000. markkaa kuuden prosentin korkoineen lukien siitä päivästä, jolloin tuomioistuin oli antanut voittotuomion, sekä että, Kruununnimismies Seikun juttua Vihtori Leponiemen puolesta ajaessa. Kihlakunnanoikeus oli 8. päivänä, Syyskuuta 1904. julistamallaan päätöksellä velvoittanut Juho Kustaa Jutilan Vihtori Leponiemelle maksamaan vaaditun kauppahinnan jäännöksen korkoineen, kuitenkin ilman oikeudenkäyntikuluja, minkä jälkeen Turun Hovioikeus, jossa asianosaiset olivat kumpikin hakeneet muutosta Kihlakunnanoikeuden päätökseen, oli sen jälkeen kuin Jutila, Leponiemen kuoltua asian ollessa Hovioikeudessa vireillä, Leponiemen ainoana perillisenä oli luopunut vedostaan, 30. päivänä Kesäkuuta 1909. antamallaan tuomiolla päättänyt että, koska, Juho Kustaa Jutila, näyttäen että Vihtori Leponiemi oli kuollut ja että Jutila oli hänen ainoa perillisensä, oli luopunut vetokanteestaan, enemmän lausunnon antaminen jutussa oli raukeava. Koska näin ollen Kruununnimismies Seikku Vihtori Leponiemen asianajajana oli voittanut kerrotun jutun, mutta Juho Kustaa Jutila, Leponiemen oikeudenomistajana, oli kieltäytynyt Kruununnimismies Seikulle maksamasta sovittua asianajopalkkiota, on Seikku vaatinut Jutilaa velvoitettavaksi suorittamaan Seikulle mainitut 1000. markkaa korkoineen lukien 8. päivästä Syyskuuta 1904. sekä korvaavaan Seikun oikeudenkäyntikulut. Asiassa kuulustettuna on Juho Kustaa Jutila vastustanut kannetta, huomauttaen että edellämainittu välikirja oli Vihtori Leponiemen kueltua menettänyt arvonsa sekä ettei Kruununnimismies Seikku, koska Hovioikeus ei ollut vahvistanut Kihla285
kunnanoikeuden edellämainittua päätöstä, ollut voittanut juttua Kihlakunnanoikeus on Kelmikuun 4. päivänä 1910. julistamassaan päätöksessä, siinä mainituilla perusteilla, hyljännyt Kruununnimismies Seikun kanteen. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Kruununnimismies Seikku oli vetoamalla saattanut jutun, on 4. päivänä Joulukuuta 1911. antanut siihen tuomion; ja koska Kruununnimismies Seikku oli sitoumukeensa mukaisesti Vihtori Leponiemen puolesta ajanut ylläkerrotun jutun ja sen voittanut, ja Seikku siis oli oikeutettu saamaan edellämainitussa välikirjassa hänelle vakuutetun palkkion, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Juho Kustaa Jutilan, Vihtori Leponiemen oikeudenomistajana, Kruununnimismies Seikulle, kuitin saadessaan, suorittamaan vaaditut tuhat markkaa kuuden prosentin korkoineen, lukien 8. päivästä Syyskuuta 1904. täyden maksun tapahtumiseen, sekä kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Seikulla Kihlakunnanoikeudessa olleet kulut - Hovioikeuden tuomioon on Juho Kustaa Jutila anonut muutosta perustelmalla, johon Kruununnimismies Seikku on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, Kovioikeuden mainitsemista syistä ja kun se seikka, että Kruununnimismies Seikku, Vihtori Leponiemen edelläkerrotuin tavoin voitettua kysymykseen tulleen jutun Kihlakunnanoikeudessa, oli Vihtori Leponiemen kuoleman tähden tullut ilman omaa syytään estetyksi edelleen ajamasta samoista juttua, ei voi vapauttaa Vihtori Leponiemen oikeudenomistajaa, Juho Kustaa Jutilaa, täyttämästä Leponiemen 14. päivänä Tammikuuta 1904. tehtyyn välikirjaan perustuvaa korvensvelvollisuutta, vahvistaa sen loppupäätöksen, johon Ho286
salmen kylässä prt No 9. Korpevioikeus on tuomiossaan johtunut; ja velvoitetaan Juho Kustaa Jutila suorittamaan Kruununnimismies Seikulle kuusikymmentä markkaa korvaukseksi hänellä jutun vuoksi täällä olleista kuluista. tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tens Joonkoski Alfred Liiksiala. B. Anneberg. Samuli Koski. B. Anneberg. Samuli Koski. No 1154. Po 137. R. D. 1912. T. O. tilins. Heinäkuun 1. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Koskensaa ren tehdasosakeyhtiö niminen yhtiö, Petäjäveden pitäjåstä, on hakijana ja Ruotsin, kunringas kunnassa oleva Fagersta Bruko Aktiebolag niminen yhtiö tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 1. päivä nä Heinäkuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Jyväskylän ja Petäjäveden pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Fagersta Bruks Aktiebolag vaati nut; että Koskensaaren tehdessosakeyktiö, jolle Fagersta Bruks Aktiebolag och syyskuussa 1908. tilauksesta lähettänyt 1772 kilogramemaa niinikutsuttua, antra sabel " terästä sovitusta 5. kruunun hinmaata kilogrammalta ja 355,6 kilogram maa, förtuna" nimistä terästä 1. kuuniin 75 äyrin hinnasta kilogrammalta, Läsnä: F. S. A. F. B. A: B.S. K. / F. d.
ran kylässä ran kylässä velvoitettaisiin Fagersta Bruks Aktiebolagille mainitun tavaran hintana maksamaan yhteensä 1506. kruunua 55. äysiä Ruotsin rahaa laillisine korkoineen sekä korvaamaan yhtiön oikeudenkäynti kulut. Koskensaaren tehdas osakeyhtiö on kanteeseen vastannut, että Fagersta Bruks Aktiebolagin lähettämä tavara ja erittäinkin joutunateräs oli ollut laadultaan huonoa ja tarkoitukseensa kelpaamatonta eikä ensinkään tilauksen mukaista; minkä vuoksi ja kun tavara oli, niinkuin myyjällekin oli ilnoitettu, pantu lähettäjän laskuun varastoon, vaikka se sittemmin sattuneessa tulipalossa oli hävinnyt, Koskivesaaren tehdas osakeyhtiö on anonut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on Helmikuun 13. päivänä 1911. julistanut päätöksen asiaan, ja koska Fagersta Bruks Aktiebolagin vaatimus, mitä tuli, extra sabel teräkseen, oli selvä eikä Koskensaaren tehdasosakeyhtiö ollut voinut näyttää antaneensa Fagersta Bruks Aktiebolagille tietoa, förtunä beräksen kelpaamattomuudes. ta tarkoitukseensa ja siitä, että se oli pantu varastoon viimeksimainitun yhtiön laskuun; sen vuoksi, ja kun Koskensaaren tehdasosakeyhtiön niin ollen oli katsottava ilman muistutusta vastaanottaneen viimeksimainitun terästajin, joka sittem min oli palanut, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Koskensaaren tehdasosakeyhtiön suorittamaan Fagersta Bruks Sk. tiebolagille vaaditut tuhat viisisataa kuusi kruunua viisikymmentäviisi äyriä Ruotsin rahaa maksun tapahteessa käyvän kurssin mukaan viiden prosentin vuo tuisine korkoineen Tammikuun 22. päivästä 1910, jolloin haaste asiassa oli toimitettu, täyden maksun tapahtunniseen sekä seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan yhtiöllä asiasta olleet kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Koskensaaren tehdasosakeyhtiö oli vetoa malla saattanut jutun, on Maaliskuun 29. päivänä 1912. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten, paitsi että 588
ran kylässä Pesolan 3/16. m Koskensaaren tehdas osakeyhtiön maksettavaksi määrätty korko oli kanteen mukaisesti luettava vasta Helmikuun 9. päivästä 1910. sekä velvoittanut Koskensaaren tehdas nakeyhtiön suorittamaan Fagersta Bruks Aktie bolagille maksut, kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä, sen kappaleesta Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Koskensaa ren tehdososakeyhtiö anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Koskensaren tehdasjosakeyhtiö ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tens Saarikoski Alfred Luuksiala. R. Annberg. A. U. Kullmänres. R. Amberg. A. W. K.ellmänna Samuli Koski. T. A. Lilius. Heinäkuun 1 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta tullee sa velkomisjutussa, jossa KansaNo 1156 kouluntarkastaja Oskari Vuovisalmi, Iisalmen kaupungista, on hakijana sekä Salon kauppalassa asuva Pankirjohtaja Karl Johan Åberg, toimitsijamiehenä toimini men K. J. Åberg 4. C:e, omistaja Karl Aho, konkurssiin luovutetussa perässä, vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 1 päivänä Heinäkuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedet: Pankinjohtaja Åberg on edellämainitussa toimessaan Kuopion läänin Kuvernöörille jättämässään hakemuskirjassa ja, sitten kun Viipurin Hevioikeus, jonka käsiteltäväksi asia valituksen kautta oli saatettu, oli 15 päivänä Huhtikuuta 1910 antamallaan päätöksellä siirtänyt asian riitaisena asianomaisen tuomioistuimen ratkaistavaksi, Iisalmen kaupungin RuasLäsnä: W. A. J. P. R. H. K. t. V.22. P. Sivu 70. R. 1912.
salmen kylässä prt No 9. KorpePesolan 3/16. m tuvanoikeudessa Kansakouluntarkastaja Vuovisalmelle toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla lausunut kauppakirjalla 27 päivältä Helmikuuta 1909 myyneensä mainitun konkurssipesän tavaravarasten 0,8286 markan 40 pennin hinnasta sanotusta kaupungista kotoisin olevalle Kauppiaalle K. Koposelle muun muassa ehdolla it tä kauppahinnan piti olla lopullisesti maksettu neljän kuukauden kuluessa viimeksi sanotusta päivästä lukien, sekä että Kansakouluntarkastaja Vuorisalmi oli yhdessä Iisalmen kaupungissa asuvan, sittemmin konkurssin tehneen Kauppiaan Aaro Väisäsen kanssa sitoutunut omavelkaiseen takaukseen sovitun kauppahinnan määräaikaisesta maksamisesta; ja kun Kauppias Koponen oli jättänyt kauppahinnas ta 23286 markkaa 40 penniä maksamatta, on Pankinjohtaja Åberg vaatinut että Kansakoulun tarkastaja Tuovisalmi ulvoitettaisiin takaussitoumuksensa nojalla. Pankinjohtaja Åbergille suorittamaan mainitut 23586 markkaa 40 penniä kerkoineen sekä korvaamaan Pankinjohta ja Åbergilla niinhyvin Kuvernöörinviras tossa kuin myös Raastuvanoikeudessa olleet kulungit. Kanteesta kuultuna on Kansakoulun tarkastaja Vuorisalmi myöntänyt, että hän tosin alkupuolella Maaliskuuta vuonna 1909 oli sitoutunut omavelkaiseen takaukseen kysymyksessä olevan kauppahinnan suorittamisesta kuin myöskin että puheenalainen osa siitä Pankinjohtaja Åbergin puolesta oli asianomaisessa järjestyksessä valvottu Kauppias Väisäsen konkurssissa, mutta koska Aberg vastoin edellämainitussa kauppa kirjassa olevaa määräystä, että ostajan tuli myytyä tavaravarastaa vastaanottaessaan jättää hyväksytty takaus maksamattomasta kauppahinnasta, oli jokaupantekopäivänä eli 27 päivnä Helmikuuta 1909 nähtävästi jonkun myyjän ja ostajan välillä tapahtuneen uuden välipuheen nojalla luovuttanut myydyn tavaravaraston Kauppias Koposelle ilman sovittua takausta, valaten sitten tuon luovutuksen Kansakoulunlankastaja Vuorisalmelta ja teksytyen siten syypääksi vilpilliseen menettyyn Vuorisal790
prt No 9. Korpehemman i Kasevansalmen kylässä maa kohtaan, ja Kansakouluntarkastaja Kuolisalmen takaus, joka niin muodoin oli annettu vakuudeksi jo peruutuneen välipuheen täyttämisestä, tällä perusteella oli mitätön, sentähden ja kun Vuorisalmi sitä paitsi oli sitoutunut puhun alaiseen takaukseen sillä nimenomaisetla ehdolla, että takausmiesten luku tulisi olemaan ainakin kolme, mutta kyseessä olevaan takaukseen oli paitse Vuorisalmea sitoutunut ainoastaan Kauppias Väisänen, jonka sitoumuksella, se kun ei ollut kirjoitettu puheenalaiseen kauppakirjaan, vaan laadittu eri asiakirjaksi, Tuorisalmeen nähden ei voinut olla sitovää merkitystä, Kansakouluntarkastaja Vuorisalmi, huomaut taen vielä ettei hän koskaan ollut hyväksynyt Kauppias Väisästä kanssatakaa jakseen, on vastustanut kannetta ja siinä tapauksessa että puheena oleva takausstoumus kumminkin pidettäi siin Kansakouluntarkastaja Vuorisalmea sitovana katsonut, ettei hän ollut velvollinen maksamaan enempää kuin kolmannen osan puheenalaisesta velkamäärästä Raastuvanoikeus on 6 päivänä Helmikuuta 1911 julistamassaan päätöksen, sä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Kansakouluntarkastaja Vuorisalmen, joka ei ollut edes tahtonutkaan toteensaattaa, että puheenaolevaa kauppahintaa olisi suoritettu enemmän kuin minkä Pankinjohtaja Åberg oli myön tänyt, kuitattua alkuperäistä sitoumus taan vastaan maksamaan Punkinjohta ja Åbergille vaaditut kaksikymmentä kolmetuhatta kaksisataa kahdeksankymmentäkuusi markkaa neljäkymmentä penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien 16 päivästä Syyskuuta 1909, jolloin Parkinjohtaja Åberg oli pannut puheenalaisen lainhaun vireille Kuvernöörinvirastossa, siitä kumminkin lyhenneet tyä se määrä, jonka Sänkirjohtaja Åberg edus tamansa konkurssipesän puolesta ehkä jo oli kantanut kysymyksenalaista saamista vastaan Kauppias Väisäsen konkurssipesästä. Sen ohessa on Raastuvanoikeus, hyljäten Pankinjohtaja Åbergin vaatimuksen hänelle Kuvernöörinvirastossa oikeutuneiden kustan 791