Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nits att plomben sönderbrutits samt af ullen 21. paket, motsvarande 88. kilogsam, bortstulits. Då stölden sålunda egt rum efter det Statsjarnvägarne tagit godset under sin vård samt Järnvägstyrelsen alltså vore annärig för den förmån i anförd måtto timade skadan, har finnan yrkat Järnvägstyrelsens förpliktande att ersätta firman sagda skada. Järnvägstyrelsen, som icke velat ifrågasätta riktigheten af de af förman De Förenade Yllefabrikerna, Aktiebolag föreburna omständigheter na, har emot krafvet invändt, att i förevarande fall å dess sida icki förelage någon" vängiömo" med afseende å godsets vård eller något vållande till firmans förlust, hvarför och då Järnvägstyrelsen icke kunde åhvälfvas vidsträcktare ansversskyldighet än som afsäges i 3. SS: 12. kap. M. B., Järnvägstyrelsen ansett häromålet föglöst. Rådstufvurätten, hvarest parterne å ömse sidor gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, har medelst den 17. Juli 1913. afkunnadt utslag i saken sig utlåtit; och alldenstund från Järnvägnety relsens sida erkänts, att Järnvägstyrelsen för firman De Förenade Ylbefalvikerna, Aktiebolags räkning ofvanangifne dag till transport emot tagit ett parti ull från tullmaga sinet å Vestra i Kajen för vidare befordran till Hyvinkää, hvilket parti inlastats i järnvägsvägn, som efter slutförd inlästning af järnvägens folk plomberats, samt af ullpartiet sedermera under transporter tjuguett paket, vägande åttioåtta bilogram, genom stöld förkommit, fördenskull och då gods, efter det det detsamma af järnvägen omhändertagits, mäste anses underlyda järnvägens omvårdnad, har Rådstufvurätten ansett Järnvägsskyrelsen vara kyldig att i förevarande fall till sagda firmå utbetala ersättning för det förlorade partiet; och enär för316
man erkänt, att ullen emottagits såsom hörande till 11 klassen af i godsblassifikationstabellen upptagna varor och enligt det för Järnvägsstyrelien gällande den 21. Januari 1897. fastställda träfikreglementet ersättning för slikt gods borde utgå med en mark femtio penni per bilogram, så har Rådstufvurätten ålagt järn vägsetyrelsen att till förmån Be Tirenade Ylfebrikerna, Aktiebolag utgifva enligt nästnämnda beräkning etthundra trettiotvå mark, hvarut om Järnvägstyrelsen borde med etthundra tio mark ersätta firman densammas umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Jämvägsstyrelsen i vadeväg dragit målet, har medels dom den 19. April 1916. utlåtit sig; och enär Järn vägstyrelsen, jämlikt 110. och 112. SS: SS: i förberörda reglemente, med undantag endast af i sistsagda på ragraf uppräknade, härtill sig icke hänförande fall, var ansvarig för gods, som emottagits till forsling å järnväg, ty och på de af Rådstufvurätten anförda grunder har Hofrätten låtit vid Rådstufvurättens utslag bero, jämte det Järnvägstyrelsen ålagts att med femtio mark ersätta firman De Förenade Yllefabrikerna, Aktiebolag dess i Hofrätten för målet hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Järmägsstyrelsen anhållit om ändring medels deduktion, den förman De Förenade Yllefabrikorna, etttiebolag bemött Senaten finner skäl ej förekomma till ändring i Hofrättens dom. Järnvägstyrelsen ålägges att till firman De Förenade Yllefelerikerna, Atiebolag i ersättning för dess i senaten för målet hafda kostnader utgifva sjuttiofem mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Senaten för Finland: Walter Andersin. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer. Ilmo Strömsten. 317
Maaliskuun 26. päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Kirjaltaja Juho Heikki Simervo, Helsingin kaupungista, on hakijana ja Turun kaupungissä oleva Keskinäinen Vakuutuskaitos, Tampo vastaajana. Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 26. päivänä 1917. Seraotti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäsi nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Turun kaupungin Raastuvanoikeu. dessa on Juho Heikki Simervo Keskinäiselle Vakuutuslaitokselle Sammolle toimitetun haasteen nojalla lausunut, että hän oli vakuutuskirjalla Heinäkuun 8. päivältä 1814. 5000 markasta palovahingon varalta vakuuttanut Helsingin pitäjässä olevan Rokabakan kartanosta erotetulle paktalle rakennetun huvilavakennuksensa sekä 3500 markasta siinä oikeen irtaimeen omaisuutensa, joka rakennus irtoimistoineen sitten seuraneen Syyskuun 10. päivänä oli palanut pbroksi. Keska Sämä: V. A. J. B. - R. H. - K. F. No 592 Pog. 103. R. G. 1916.
Keskinäinen Vakuutuslaitos Savo kuitenkior oli oikeettomasti kieltäytynyt korvaamasta kerrottua vahinkoa, on Juho Heikki Tiner vo vaatinut vakuutuslaitosta velvoitettavakpi Sinervolle suorittamaan mainitut palon kautta maksettaviksi joutuneet vakuutusmäärät yhteensä 8500 markkaa korkoineen Keskinäinen Vakuutuslaitor Sampo on vastustanut kannetta; minkäjälkeen. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Marraskuun 14. päivänä 1912. julistetussa päätöksessään katsonut asiassa näytetyksi, että Juho Heikki Sinervo oli törkeän huolimattomuutensa kautta ollut syypää kysymyksessä olevaan tulipaloon, minkä vuoksi ja kun Simervo niin ollen vakuutusehtojen mukaan oli menettänyt kaiken oikeutensa saada korvausta palaneesta omaisuudestaan, Rautuvanoikeus on hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Juho Heikki Sinervon kolme lasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Keskinäsen Knuutuslaitetsen Samman oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Heikki Simons oliortsamalla saattanut jutun, on Helmikuun 7. päivänä 1916. antamal laan tuomiolla jättänyt Raastuvanoikeuden päätöksen pysymäksi; minkä ohessa Simero velvoitettiin viidelläkymmenellä markalla Keskinaiselle Vakuutuslaitokselle Sarmmolle korvaamaan sillä asian takia Hovioikeudessa olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomisen on Juho HeikkiSireervo hakenut muutosta perustelmalla, jo hon Kestirjainen Vakuutuslaitos Sampo on vastament. Seroatti katsoo, ettei ole oikelta muut tan Hovioikeuden tuomiota. Juho Heikki Sinervo velvoitetaan metsamaan Keski näiselle Vakuutuslaitokselle Sommolle sillä jutun vuoksi Seneotissa olleiden kulujan korvaukseksi, huusikymmentä mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Servatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Halanen. K. Auer. K. R. Halanen. K. Auer. /Tjumfler 319
Maaliskuun 27 päivänä 1917 Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa vekse lijutussa, jossa asianajotoi misto Procopé & Soivio, Tampereen kaupungista, on hakijana ja Kauppias Hjalmar Andelin, Janakkalan pitäjän Leppäkosken kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 27 päivänä 1917. Senaatti on itsellensä esittelyttä nyt jutun kirjat ja niistä, mikäle nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Hämeen läänin Kuvernööriltä sekä, asian tultua riitaisena siirretyksi tuomioistuimeen, Hämeenlinnan kaupungin Raastuvanoikeudessa en asianajatoimisto Procopi & Soivio vaatinut, että Kauppias Andelin velvoitettaisiin suorittamaan asianajatoimistolle Kauppias J. Basehar offin Lokakuun 27 päivänä 1910 kuuden kuukauden maksuajalle asettaman Läsnä: W. A. J. P. R. H. K. t. F. O. L. 250 No 601 Såg. 248 R. D 1916
Kauppias Andelinin hyväksymän ja asianajotoimistolle siirretyn vekselin sisällys 1885 markkaa 70 penniä korkeimän vekselin erääntymispäivästä Kauppias Andelinin vastustettua kannetta, on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset myöskin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, Joulukuun 13 päivänä 1915 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi että Kauppias Andelin oli itse kirjoittanut nimensä puksenalaiseen, asianajotoimiston Rocopi & Soivion hallussa olevaan vekseliin; minkä vuoksi, ja kun Andelin ei ollut väittänytkään vekse liä maksaneensa, Raastuvanoikeus, nejautuen Maaliskuun 29 päivänä 1858 annettuun vekselisääntöön ja Joulukuun 3 päivänä 1895 uuden Ulosottolain voimaanpanemisesta ja siitä, mitä sen johdosta oli vaarinotettava, annetun asetuksen 8 SS:ään, on velvoittanut Kauppias Andelinen alkuperäisen, kuitatun vekselin saadessaan maksamanasianajatoimistolle Toropi & Soiviolle sen sisällyksen tuhat yhdeksänsataa kahdeksankymmentäviisi markkaa siit remänkymmentä penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna oikeudenkäynnin alusta Lokakuun 9 päivästä 1911 täyden maksun tapahtumi seen, sekä tuhannella kahdellasadalla markalla korvaamaan asianajo toimiston oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonne Kauppias Andelin oli vedennut Raastuvanoikeuden päätöksestä, on Kesäkuun 30 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa katsonut puoli näytöstä esitetyksi siitä, että Kauppias Andelin oli hyväksynyt puheenalaisen vakselin; minkä vuoksi, ja kun Andelin oli kieltänyt vekseliä hyväksyneensä eikä muuta selvi tystä häntä vastaan ollut saataviosa, Hovioikeus on, kumolen Raastuvan oikeuden päätöksen, Oikeudenkäymiskaaren 17 luvun 29 ja 30 SS:n nojalla velvoittaneet Kauppias Andelinen valallaan, jos hän voisi, puhdistautu maan siitä, mitä häntä vastaan siten oli ilmitullut; ja tuli Raastuvanoikeuden ilmoitettaessa ottaa asia uudestaan 331
käsiteltäväkseen sekä, sittenkun oli saatu selville, tekikä Kauppias Andolin mainitun valan vai eikö, antaa siinä uusi lausunto Raastuvanoikeuden entisen, Hovioikeuden poistaman päitöksen estämättä. Hovioikeuden tuomioon on asianajotoimisto Procopi &. Soivia anonut muutosta perustelmalla, johon Kauppias Andelin on vastannut. Senaatti katsoo ettei ole oiketta muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Asianajotoimisto Procopö & Soivio velvoitetaan maksamaan Kauppias Andelinille hänellä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Walter Andersson. Johannes Pesonen Walter Andersson. Johannes Pesonen K. R. Helanen K. Auer F.o. beins. Maaliskuun 28 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tullassa, omaisuuden luoviittamista koskevassa jutussa, jossa ovat Herastuomari Jaakko Ranta Knuuttila, Kauhajoen pitäjän Kauhajoen kylästä, hakijana sekä Poliisikonstaapeli Antti Hirvela, samasta kylästä, ja Kauppias Axel Sillträsk, Lapväärtin pitäjän Tapvaartin kylästä, Talollisen Kauhajoen pitäjästä Juho Kankaanpään konkurssipesän toimitsijamiehinä, ynnä Toiminimi C. A. Tösterman, C:o, Kristiinan kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 28 päivänä 1917. Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Jaakko Ranta - Knuuttila on Joulukuun 1 päivänä 1915 Kauhajoen pitäjän karajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että edellisen Läsenin: H. A. B. K.S. J. P. R.G. Kat. M. Snen. 32 No 603. Pag. 27/6. R. D. 1916.
Tammikuun 1 päivänä tehdyllä kauppakirjalla oli Juho Kankaanpää hänelle myynyt Kauhajoen pitäjän Kyypän kylässä olevien Havunen ja Koski nimisten tilojensa metsäsaroitta kaikki siellä olleet propsitnoin 100 metristä syltä, 2800 markan hinnasta, minkä Ranta-Knuuttila kauppatilaisuudessa oli maksanut; ja kun Antti Hirvelä ja Axel Sillträsk, Juho Kankaanpään saman Tammikuun 20 päivänä jouduttua konkursitilaan olivat kieltäytyneet Jaakko Ranta- Knuuttilalle jättämästä noita propsia ja ryhtyneet niitä pois vittamaan, on Jaakko RantaKnuuttila vaatinut että Hirvelä ja Lillträsk määrättäisiin luovuttamaan propsit hänelle sutussa kuultuina ovat Antti Hirvelä ja Axel Sillträsk selittäneet että Juho Kankaanpää oli Lokakuun 4 päivänä 1914 sitoutunut hankkimaan Jaakko Ranta-Knuuttilalle 200 metristä syltä propria ja siinä suhteessa nostanut etumaksuja 2000 markkaa, Talikirja Tammikuun 1 päivältä 1915 oli ollut välekauppa, johon Ranta - Knuuttila ei voinut pesustaa mitään oikeutta, ja kun Havusen ja Kosken tilojen metsäsaroilla oli Tammikuun 1 päivänä 1915 ollut vain vähäinen määrävalmiita propsia, joita ei oltu mitattu eikä laskettu, mikä olisi ollut tarpeen ennenkuin niiden luovutus ostajalle olisi voinut tapahtua, niin olivat Juho Kankaanpään velkojat Maaliskuun 17 päivänä 1915 pidetyssä kokouksessa, jossa Jaakko Ranta Knuuttila myös oli ollut edustettuna, fatsoneet propsien kuuluvan konkurssipesälle, joka ne sitten seurannun Huhtikuun 9 päivänä oli myynyt toiminimeli E. A. Tösterman, Co, saaden toiminimi noin 90 syttä propsiaPuheenalaiset propkit eivät siis enää olleet konkurssipesän hallussa; ja kun Jaakko Ranta-Knuuttila oli Kesäkuun 4 päivänä 1915 tapahtuneessa konkurssivalvinnassa saatavanaan valvonut muun muos353
sa ylläsanotut 2800 markkaa eikä hän siis itsekään ollut katsonut puheenalaisia propsia omikseen ovat Antti Hirvelä ja Axel Sillträsk anonut kamnettu kyljättäväksi Toiminimen E. A. Petterman i C:opuolesta, joka myös oli ottanut puhevallan asiassa, on lausuttu, että toiminimi oli vilpittömässä mielessä ostanut riidanalaiset propsit, minkä vuoksi toiminimi ei tahtonut niistä luopua saamatta korvausta propsien vittokustannuksista  Joulukuun 7 päivänä 1915 julistamallaan päätöksellä on Kihlakunnanoikeus, jossa Jaakko Ranta-Knuuttila sekä Antti Hirvelä ja Axel Lillträsk ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, lausunut selvitetyksi, että Jaakko Ranta-Knuuttila oli Tammikuun 1 päivänä 1915 laadi tulla kauppakirjalla ostanut Juho Kankaanpäättä noin sata syltä propsia, joitten hinnan Ranta-Knuutti la oli täydellisesti suorittanut ja jotka silloin siis olivat joutunut hanen omaisuudeksiin, minkä vuoksi ja koskei konkussipesä Marraskuun 9 päivänä 1868 annetun Konkurssisäännön 47 SS:ssä määrätyssä ajassa ollut nostanut kannetta mainitun kaupan purkamisesta Kihlakunnanoikeus on velvoittanut konkurssipesän Jaakko RantaKnuuttilan vapaaseen hallintaan luovuttamaan riidanalaiset proset, jota paitsi konkussipesän tuli viidelläkymmenellä markalla korvata RantaKnuuttilan oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Hirvelä ja Axel Sillträsk sekä toiminimi E. A. Tötterman, C. i vitamalla olivat saattaneet jutun, on lainäkuun 31 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi että Jaakko Ranta-Knuuttila oli ylläkerrotulla välikirjalla Tammikuun 1 päivältä 1915 Juho Kankaanpäättä ostanut vähintään sata syltä silloin Havusen ja Kosken tilojen metsäsaroilla ollesta propsia, joiden hinä 2800 markkaa oli välikirjaan kuitattu maksetuksi; mutta koskei Jaak754
ko Ranta- Knuuttila ollut näyttänyt että noilla metsäsaroilla olisi löytynyt mainittu tai edes viksi vähempi määrä propsia siihen aikaan kuin välikirja tehtiin eikä myöskään paljonko propsia Juho Kankaanpää ehkäoli senjälkeen Jaakko Ranta-Knuuttilan hyväksi valmistanut ennen konkurssiin joutumistaan sen vuoksi ja kun Ranta - Knuuttila ei myöskään ollut näyttänyt, että hän mainitun välikirjan nojalla omistaisi ne 90 syltä propria, jotka Antti Hirvelä ja Axel Lillträsk olivat myöntäneet Kankaanpään konkurssipesän puolesta myyneensä toiminimelle E. A. Tötterman i C. de on Hovioikeus kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Jaatto Ranta - Knuuttilan kanteen Hovioikeuden tuomioon on Jaakko Ranta- Knuuttila anonut muutosta perustelmalla, johon Antti Hirvelä ja hänen myötapuolensa ovat vastannet. Lenaatti katsoo tosin näytetyksi, että Jaakko Ranta - Knuuttila on 1 päivänä Tammikuuta 1915 Juho Konkaanpäältä ostanut Havusen ja Kosken tilain metsäsaroilla silloin ollut propsit; mutta koska niiden määrästä ei ole esitetty luottavaa selvitystä ja Juho Kankaanpään sanotun kaupan jälkeen puheefsitullaista metsistä teettämät prosit ovat tulleet sekoitetuiksi Jaakko RontaKnuuttilan ostamiin propsiin, harkitsee Senaatti oikeaksi, säännöksiin nähden Konpussisäännön 54 ja 55 SS:ssä, jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Hovioikeus on tuomiossaan johtunut, sekä velvoittaa Jaakko Ranta-Knuuttilan suorittamaan Juho Kankaanpään konkurssipesälle ja E. A. Pettermansselle heillä Senaatissa olleiden kulujen kervaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudatakoot Suomen Senaatti Walter Andersson. B. Amberg. Walter Andersson. B. Amberg. Johannes Pesonen. K. Helanen Johannes Pesonen. K. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer. 1. Matti Syrjänen 353
Läsnä: Maaliskuun 28 päivänä 1917 Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa perimysmaan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Kaukolan pitäjän Munkinsalmen kylästä kotoisin olevan Talollisen Matti Pekanpoika Savolaisen ja hänen nyttemmin kuolleen vaimonsa Anna Kurosen lapset Talolliset Matti, Heikki ja Hilda Maria Savolainen ynnä viimeksimainitun mies Matti Repo, Kaukolan pitäjästä, Talollisenpoika Vilho Savolainen, Viipurin maaseurakunnasta, sekä Anna Sofia Savolainen ja hänen miehensä Talollinen Juho Antinpoika Aijö, Pyhäjärven pitäjästä, hakijoina sekä Anna Kurosen veli Talollinen Heikki Matinpoika Kuronen ja nyttemmin kuolleen veljen Matti Matinpoika Kurosen leski Anna W. A. J. T. R. H. - K. A: D. Y No 604. No 604. Pag. 157 R. D. 1916.
Tuomaantytär Pessi, tytär Anna Maria Kuronen ja tämän mies Hiskias Dyster kuin myös ala ikäisten lasten Hilda, Iida Wilho ja Elna Anne Kurosen holhoojaTalollinen Lauri Seppänen, Kaukolan pitäjän Järvenpään kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 28 päivänä 1917. Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäle nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Käkisalmen ja Kaukolan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Anna Kuronen Huhtikuun 5 päivänä 1909 lausunut, että sittenkun Anna Kuronen, jonka vanhemmat Matti Yrjönpoika Kuronen ja Helena Yrjöntytär Sjäs olivat omistaneet 1/6 perintötalosta No 1 mainitussa Järven pään kylässä oli Matti Yrjönpoika Karosen ja Helena Isäksen kuoltua, edellisen vuonna 1865 ja Helena Ijäksen vuonna 1879, perinyt heiltä yhteensä 7/630 sanottua taloa, niin olivat Heikki ja Matti Kuronen Matti Pekanpoika Savolaisen kanssa Kihlakunnanoikeuden edessä 29 päivänä Tammikuuta 1876 tehdyn sovinnon mukaan ottaneet haltuunsa Anna Kurosen mainitun perimysmaan; mutta kun Matti Savolainen ei ollut olluteutettu Anna Kurosen suostumuksetta tekemään sovintoa Anna Kurosen perimysmäästä eikä myöskään hänen vastaisesta perinnöstään ja Anna Kuronen oli vasta vuonna 1909 saanut tiedon sanotusta sovinnosta, on Anna Kuronen vaatinut, että Heikki ja Matti Kuronen velvoitettaisiin Anna Kuroselle luovuttamaan tämän mainittu perintöossuus puheenaolevasta talosta ja korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa. Kanteesta kuultuina ovat Heikki ja Matti Kuronen huomauttaneet, että Matti Savolainen oli Anna Kurosen edusmiehenä tehnyt Heikki ja Matti Kurosen kanssa puheenaolevan sovinnon, jossa Matti Savolainen oli 200 markan korvauksesta luopunut kaikesta 757
Anna Kuroselle hänen vanhempainsa jälkeen lankeavasta perinnöstä niin kiinteässä kuin irtaimessa omaisuudessa; ja kun Anna Kuronen oli kohta sen jälkeen saanut tiedon sanotusta sovinnosta eikä ollut sitä yön ja vuoden kuluessa moittinut, vaan päinvastoin 8 päivänä Maaliskuuta 1892 antamallaan kirjallisella myönnytyksellä vahvistanut tuossa sovinnossa tarkoitetun luovutuksen ovat Heikki ja Matti Kuronen vastustaneet kannetta, väittäen sitä paitsi Matti Yrjönpoika Kurosen veljensä Heikki ja Juho Yrjönpojat Kurosen nostamien riitojen kautta menettäneen 3/4 omistamastaan kuudennesesta puheenaolevaa taloa ja Anna Kurosen siis perineen Matti Yrjönpoika Kuroselta ja Helena Isäkseltä paljoa pienemmän osan puheenaolevasta talosta kuin ilmoittamansa. Sittenkuin Matti Savolaistakin oli asiassa kuultu, on Kihlakunnanoikeus 17 päivänä Toukokuuta 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Heikki ja Matti Kurosen luovuttamaan Anna Kuroselle tämän Matti Yrjönpoika Kuroselta ja Helena Jäkseltä perimät 17/630 vielä mainittua taloa, mutta asian laatuun nähden saivat Anna sekä Heikki ja Matti Kuronen itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa. Kihlakunnanoikeuden päätöksen ovat Anna Kuronen, toiselta sekä Heikki ja Matti Kuronen toiselta puolen, vetoamalla saattaneet Hovioikeuden tutkittavaksi, minkä jälkeen Hovioikeus on päätöksellään Helmikuun 8 päivältä 1912 mainitsemillaan perusteilla kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä poistanut kaikki mitä Kihlakunnanoikeus oli asiassa toiminut, mutta Senaatti, jossa Anna Kurosen sillävälin kuoltua, Matti, Heikki, Hilda Maria, Vilho ja Anna Sofia Savolainen sekä Juho Äijö olivat anoneet muutosta Hovioikeuden päätökseen, on Marraskuun 20 päivänä 1912 antamallaan päätöksellä kumonnut Hovioikeuden 258
päätöksen ja siirtänyt jutun takaisin Hovioikeuteen Sittemmin on Hovioikeus Maaliskuun 23 päivänä 1916 antanut asiaan tuomion; ja koska Matti Pekanpoika Savolaisen vaimonsa Anna Kurosen edusmiehenä tekemä luovutus siihen nähden että Kihlakunnanoikeus oli sen lainvoiman saaneella päätöksellä vahvistanut, oli pidettäväAnna Kurosta sitovana, sentähden ja kun Matti Heikki, Hilda Maria, Vilhoja Anna Sofia Savolaisella sekä Juho Äijöllä ei ollut kysymyksessäolevaan kiinteistöön parempaa oikeutta kuin Anna Kurosellakaan, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen hyljännyt kanteen Hovioikeuden tuomioon ovat Matti Savolainen ja hänen myötäpuolensa niiden muassa myös Matti Repo, jonka kanssa Hilda Maria Savolainen oli mennyt naimisiin, hakeneet muutosta perustelmalla, johon Heikki Kuronen sekä Matti Kurosen kuoltua, Anna Pessi, Anna Maria Kuronen ja Hiskias Dyster sekä Lauri Seppänen ovat vastanneeet Senaatti katsoo selvitykseksi että Anna Kuronen on hänelle vanhempiensa jälkeen perintönä kuuluneen kysymyksessä olevan tilanosan 29 päivänä Tammikuuta 1876. tapahtuneen luovutuksen jälkeenpäin laillisesti hyväksynyt, ja harkitsee senvuoksi oikeaksi jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Hovioikeus on johtunut. Matti Savolainen ja hänen myötäpuolensa velvoitetaan suorittamaan Heikki Kuroselle ja tämän myötäpuolelle, heillä Senaatissa jutun takia olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Wallet Andersin. K. R. Helanen Johannes Pesonen K. Auer. / T. Jännfwi./ 359
Maaliskuun 28 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausjutussa, jossa ovat Kuskealan pitäjästä oleva Leppäkoski Fabrikers Aktiebolag niminen osakeyhtiö hakijana sekä Svanlahden pitäjän Kiekuan kylässä asuva Talollinen Taavetti Niiranen tule matta jääneenä vastaajana Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 28 päivänä 1917. Ienaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedotKorpiselän pitäjän käräj äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Leppäkoski Fabrikers Aktiebolagin puolesta lausutta että sittenkuin Taavetti Niiranen ja Talollinen Matti Karppinen olivat Tammikuun 14 päivänä 1909 laaditullaja osakeyhtiön puolesta saman Tammi kuun 18 päivänä hyväksytyllä välikirjalla oikeuttaneet sanotun osakeyhtiön kahden vuoden aikana hakkuuttamaan ja Läsnä: H. A. J. P. R. H. K. Åt. A. D. No 605. Pag. 181. D. 1916.