Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Talollinen Maunu Hermanninpoika Venttola ja hänen vaimonsa, edellä mainittu Eriikka Venttola, joista Maunu Vendela on kuollut 11 päiväna Joulukuuta 1910, olivat edellisen Lokakuun 7 päivänä laatimallaan kirjallisella testamentilla määrän neet, että toisen heistä kuoltua. loon jäänyt puoliso saisi hallita kaikkea aviopuolisojen niin yksityistä kuin yhteistä omaisuutta kymme nen vuoden ajan, minkä kuluttua tahi ennenkin, jos eteen jäänyt puoliso niin halusi, Vendtila niminen puolisko Penttolan perintötalosta No 8 Tapialan kylässä oli testamen tissa määrätyillä ehdoilla luovutettava aviopuolisoiden silloin elossa olevalle vanhemmalle pojalle ja pesän irtain omaisuus lain mukaan jaettava elossa olevan puoli son ja aviopuollen perillisten kesken, kuitenkin siten etteivät Alma Strand berg ja Aleksandra Auruura Hyppölä, jotka olivat Maunu Penttolan lapsia hänen edellisestä avioliitostaan 8 päivänä Huhtikuuta 1890 kuolleen Alma Elina Erkintyttären kanssa pääsisi osallisiksi pesän jakoti laisuudessa jälellä olevaan irtaimistöön. Meittiakseen edellä kerrottua testamenttia ovat Strandbergin ja Hyppölän aviopuolet Kuhmoisten ja Tadasjoen pitäjäin käräjökunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että testamentattuun omaisuuteen sisältyivät muun muassa ne perityn kiinteistön vastiketta olevat 1000 markkaa, jotka Maunu Vendela ole saanut myymällä 4 päivänä Elokuuta 1907 tehdyllä kauppakirjalla 15 päivänä Tammikuuta 1903 kuolleelta pojaltansa Verner Vendbolalta perimänsä 7/160 osaa Jokela nimisestä Haljalan perintötalon kuudenneksesta Kuhmoisten pitäjän Puukkoisten kylässä Talolliselle Kaarle Vihtori Jokelalle ja tämän vaimolle Vilhelmiina Juhontytär Joke12
lalle, kuin myös ettei puheena olevaa testamenttia ensinkään oltu valvottu Maunu ja Eriikka Venttolan a laikäisten lasten Vilho, Juho Kustaa, Hilja, Iida Maria Hilda Eriikka ja Juho Edvard Vendtolan puolesta, minkä vuoksi Strandbergin ja Hyppölän aviopuolet ovat vaatineet, että Eriikka Venttola ja Vihtori Rekola, viimeksi mainittu äsken lueteltujen alaikäisten lasten Oikeuden määräämänä kuraattorina, velvoitettaisiin Strandbergin ja Hyppölän aviopuolille luovuttamaan Alma Strandbergin ja Aleksandra Auruura Hyppölän lainmukaiset perintöosuudet ylempänä mainituista 1000 markasta ja että moitteenalainen testamentti, sikäli kuin siinä oli Alma Strandber gin ja Aleksandra Auruura Hyppölän laillista perintövikeutta Supista via määräyksiä, muissakin osissa julistettaisiin mitättömäksi, anoen Strandbergin ja Hyppölän aviopuolet sen ohessa korvaista lainkäyntiku luistaan. Eriikka Hyppölä ja Vihtori Rekola ovat myöntäneet kanteen ensimäisen kohdan oikeaksi, mutta vastustaneet kannetta muuten; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 2 päivänä Marras kuuta 1911 julistamallaan päätöksellä, velvoittain Eriikka Penttolan, omalta kohdaltaan ja Vilho, Juho Kustaa Helja, Iida Maria, Hilda Eriikka ja Juho Edvard Vendtolan luonnollisena holhoojana, sekä Vihtori Rekolan, sanottu jen alaikäisten kuraattorina, heti perillisten kesken lailliseen jakoon luovuttamaan vaaditut tuhat markkaa, mainitsemillaan perusteilla muussa osassa hyljännyt kanteen; ja tuli Eriikka Penttolan ja Vihtori Rekolan viimeksi sanotun kuitenkin vain mikäli hänellä oli alaikäisten varoja hallussaan, korvata Strandbergin ja Hyppölän aviopuollen kulut asiassa neljälläkymmenellä markalla Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Strand bergin ja Hyppölän aviopuolet veten malla olivat saattaneet jutun, on 29 päivänä Toukokuuta 1914 antamas113
saan tuomiossa lausunut, että koskee Eriikka Penttola, joka oli alaikäisten lastensa luonnollinen holhooja, ollut rajoittanut toimittamaansa kysymyksessä olevan testamentin valvontaa ja hänen valvontansa niin ollen oli katsottava tarkoittaneen tuota testamenttia kronaisuudessaan ja siis myöskin mikäli siinä oli tehty määräyksia hänen holhooja toimensä perusteella edustamainsa lasten hyväksi, Hovioikeus ole jättä nyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtu nut, sekä velvoittanut Strandbergin ja Hyppölän aviopuolet korvaamaan Eriikka Venttilalle hänellä asiasta Hovioikeudessa olleet kulut viideltäkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon ovat Strand bergin ja Hyppölän aviopuolet anoneet muutosta perustelmalla, johon Erik ka Vendtola on vastannut Keisarillinen Senaatti en tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettei vät Strandbergen ja Hyppölän aviopuolet ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan Brynolf Waldemar ja 114 Alma Strandberg sekä Onni ja Aleksand ra Auruura Hyppölä suorittamaan Eriikka Penttilolalle, hänellä täällä ja tun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Walder Andersin Johannes Pesonen. Walder Andersson Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer T Järmetlet
No 178. Pag 153. R. D. 1914. Helmikuun 2 päivänä 1916. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa ovat kuolleen Talollisen Juho Aappo Wälitalon perilliset, Sodankylän pitäjän Kaiskojärven kylässä asuva Talollinen Juho OlliAlatorvinen eli Porvinen, omasta puolestaan ja vaimonsa Elsa Maria Alatorvisen edusmiehenä, sekä saman pitäjän Alaperän kylässä asuvat Itsellinen Hannu Witikka ja Vuokraaja Aleksanteri Alatorvinen, omasta puolestaan ja vaimojensa Kaisa Nitikan ja Hanna Alatorvisen edusmiehinä, yhteisesti hakijoina ynnä Talvelijatar Briita Matilda Jokela, Alaperän kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 2 päivänä Helmikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, Läsnä: V. t. - J. P. R. H. - K. A.
saanut tietää: Sodankylän pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Briita Matilda Jokela, toimitettuaan haasteen Juho Olli Alatorviselle, ja hänen asiakumppaneilleen, lausunut, että hän vuodesta 1886 alkaen oli ollut Juho tappo Walitalon palveluksessa aina tämän 2 päivänä Huhtikuuta 1912 tapahtuneeseen kuolemaan saakka, hoitaen tällä ajalla sekä emännän että piian tehtävät talossa, ja että hän tästä oli saapa palkakseen ainakin 20 markkaa kuukaudelta eli koko palvelusajalta 6000 markkaa, minkätähden ja kun Juho Olli Alatorvinen ja hänen asiakumppaninsa palkaksi olivat suosiolla luvanneet hänelle suorittaa ainoastaan 3000 markkaa, Briita Matilda Jokela on vaatinut, että he, Juho Auppo Wälitalon perillisinä, velvoitettaisiin yhteisvastuullisesti hänelle maksamaan keko hänelle tuleva palkka 6000 markkaa. Juho Olli Alatorvinen ja hänen asiakumppaninsa ovat kyllä myöntäneet Briita Matilda Jokelan pitemmän aikaa olleen Juho Aappo "Wälitalon palveluksessa; mutta kun ei minkäänlaista palkkasopimusta ollut olemassa ja Briita Matilda Jokela sitä paitsi palvelusaikanaan oli talosta nauttinut, paljon sellaisiakin etuja, jotka eivät kuuluneet palvelijalle, eikä palkkaa pitemmältä ajalta kuin viime kymmeneltä vuodelta missään tapauksessa ollut maksettava, ovat Juho Olli Alatorvinen ja hänen asiakumppaninsa. ilmoittaen että he pesänkirjoituksessa Juho Aappo Wälitalon jälkeen olivat myöntäneet. Briita Matilda Jokelalle maksettavaksi 3000 markkaa, vaatinut kannetta hyljättäväksi. Vastineen johdosta on Briita Matilda Jokela myöntänyt, ettu hänellä ollut olleet mitään palkkasopimus ta Juho Aappo Wälitalon kanssa, sekä muuten väittänyt, ettei hänen saamisvaatimuksensa osaltakaan ollut vanhentunut, koska hän siitä tuontuostakin oli muistuttanut ja Juho Aappo Wälitalo sitä paitsi neljättä vuotta 116
ennen kuolemaansa tunnustanut olevansa Briita Matilda Jokelalle velkaa neljätuhatta markkaa sekä luvannut suorittaa tuon velkansa. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin myös ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 1 päivänä Huhtikuuta 1913 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Briita Matilda Jokela oli ollut ilmoitetun ajan Juho Aappo Välitalon palveluksessa ja että Juho Aappo Wälitalo oli luvannut kuolemansa jälkeen jäävästä omaisuudesta Briita Matilda Jokelalle maksettavaksi palkkaa viidettätuhatta markkaa, jonkavuoksi Kihlakunnanoikeus, hyljäten kanteen muuten toteennäyttämättömänä, on velvoittanut Juho Olli Alatorvisen ja hänen asiakumppaninsa, Juho Aappo Kälitalon perillisinä, yhteisvastuullisesti Briita Matilda Jokelalle maksamaan neljätuhatta markkaa sekä korvaamaan Briita Matilda Jokelan akeudenkäyntikulut neljälläsadalla markallaHovioikeus, jonka tutkittavaksi asia ole vetoamalla saatettu, on 10 päivänä Kesäkuuta 1914 antamassaan tuomiossa, varteen ottamatta mitä Juho Olli ja Elsa Maria Alatoivisen puolesta Hovioikeudessa oli lausuttu, koska Hovioikeudennotari Henrik Johannes Boströmin Juho Olli Alatorvisen puolesta Hovioikeudessa esittämä valtakirja oli annettu käytettäväksi Sodankylän pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa, jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioen ovat Juho Olli Alatorvinen ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta perustelmassa, johon. Briita Matilda Jokela on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Juho Olli Alatervinen ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Olli Alaterinen asiakumppaneineen suorittamaan Briita Matilda Jokelalle, korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi olleista kuluista, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. 117 T. Järmell
Helmikuun 2 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Tehtailija Gustaf Adolf Lönnqvist, Åtsärin pitäjän Ouluveden kylästä, on hakijana ja Siv. 208. R.D. 1914. Merikapteeni Axel Backman, Asikkalan pitäjän Anianpellon kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastos sa 2 päivänä Helmikuuta 1916 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, niikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: "Waasan läänin Kuvernöörin luona ja sittenkun asia oli riitaisena lykätty Oikeuteen, Åtsärin ja Wirtain pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on. Merikapteeni Backman vaatinut, että Tehtailija Lönnqvist, joka 15 päivälle Huhtikuuta 1910 päivätyn velkakirjan mukaan oli Merikapteeni Backmanilta lainaksi saanut 50,000 markkaa ja sitoutunut ne maksamaan takaisin kolme kuukautta irtisanomisen jälkeen kuuden ja puolen prosentin vuotuisine korkoineen, velvoitettaisiin Merikapteeni Backmanille suorittamaan mainittu rahamäärä kuuden Läsnä: W. A. J. P. - R. H. K. Å. No 179.
prosentin korkoineen 1 päivästä Marraskuuta 1912, pääomasta kuitenkin lyhennettyä puoli prosenttia korkoa Toukokuun 1 päivästä 1910 aina ylläsanottuun Marraskuun 1 päivään 1912. Kannetta on Tehtailija Lönnqvist vastusta nut; minkäjälkeen Kihlakunnanoikeus on Elokuun 9 päivänä 1913 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Merikapteeni Backmän vetoamalla oli saatta nut jutun, on 13 päivänä Lokakuuta 1914 antanut asiasta tuomion; ja koska Tehtailija Lönn qvist oli myöntänyt antaneensa puheena olevan, hänen allekirjoittamansa velkakirjan Merikapteeni Backmanille, siinä tunnustaen saaneensa sen sisällön, sentähden ja kun Tehtailija Lönnqvistin väitteelle, ettei hän todellisuudessa ollut saanut velka kirjan sisältöä vastaavaa arvoa, sitävä hemmän voitiin antaa merkitystä, kun en tinen Pankinjohtaja Nils Idman, joka oli välittänyt velkakirjan annon Backmanille, oli myöntänyt Pehtailija Lönnqvistin puolesta saaneensa täyden arvon, on Hovioikeus, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, K. K:n 9 luvun nojalla velvoittanut Tehtailija Lönnqvisten sanottua velkakirjaa vastaan Merikapteeni Backmanille maksamaan viisikymmentätuhatta markkaa kuuden prosentin korkoineen 1 päivästä Marraskuuta 1902, kuitenkin vähennettyä puoli prosenttia korkoa Toukokuun 1 päivästä 1910 Marraskuun 1 päivään 1912. Hovioikeuden tuomioon on Tehtailija lönnqvist anonut muutosta perustelmassa, johon Merikapteeni Backman on vastannutKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Tehtailija Lönnqvist ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Tehtailija Lönnqvist suorittamaan. Merikapteeni Backmanille, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, satakaksikymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer. T. Jännhet 119
Helmikuun 2 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaaten tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waaran Hovioikeudesta tulleena jutussa testamentinmoittusta jossa Itsellinen Aleksanteri Jaakonpoika Kuoppala, Lappajärven pitäjän, Itäkylästä, on hakijana sekä Evijärven pitäjän Tärkijärfven kylästä oleva Talollinen Matti Tykäri, omasta puolestaan ja vaimonsa Serafia Antintytär Tykärin edusmiehenä, ja viimeksi mainitun pitäjän Haapajärven kylässä asuva Talollinen Matti Mustajärvi, omasta puolestaan ja vaimonsa Hanna Antintytär Mustajärven edusmiehenä, poisjääneenä vastaajina tunettu Oikeudastolla Helmikuun 2. päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mainut tietää Lappajärven, Evijäven Kortesjärvin ja Pintalan pitäjäin käräj äkunnan Läsnä: R. G. 12. R.t. A- R.K. Hof Hem 120 No 180 Tag 44. R. D. 1915
Kihlakunnanoikeudessa ovat Matti Tykä ri ja Matti Mustajärvi lausuneet ottä Aleksanteri Kuopralan Kesäkuun 5. päivänä 1912. lapptonna kuollut vaino Maija Antintytär Kuoppala jonka sisaria Serafia Pykäri ja Hanna Mustajärvi olivat, oli mainittuna päivänä pari tuntia ennen kuolemaansa tehdyn ja Aleksanteri Kuoppalan laillisesti valvoman kirjallisen testamen. tin mukaan saatanut, että hänen kuoltuaan saisi Aleksanteri Kuoprala kaiken Maija Kuoppalan omaisuuden, mutta koskei Maija Kuoppula tuon testamentin tekoaikana enää ollut terveellä ja täydellä ymmär ryksellä eikä hän silloin toiminut vapaasta tahdostaan vaan Aleksante ri Kuoppalan pakottamana oli panettanut puumerkkinsä nimikirjoituksensa alle tuohon testamenttiin, ovat Matti Nykari ja Matti Mustajärvi vaatinget että puheeksetullut testamentti julistettaisiin mitättömäksi ja Alebrante si Kuoppala velvoitettaisiin laillinen jakoon luovuttamaan kaikki Maija Kuoppalan omaisuus Kanteesta kuultuna on Aleksanteri Kuoppala sitä vastastanut, vaittisen testamen tin kaikin puolin laillisesti tehdyksi, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus Syyskuun 26. päivänä 1913 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla on hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Pukari ja Matti Mustajärvi vetoamalla olivat saattaneet jutun on Tammi kuun 15. päivänä 1915 antamassaan tuomiossa katsonut asiassa esitetystä näytöksestä selville tulleen ettei Maija Kuoviala puheenalaista testamenttia tehtäessä ollut ollat siitä täysin tieteinen ja toiminut vapaatahtoisesti, ja sentähden kumdeten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistanut sanotun testamentin bemotuksi, mikäli se koski Serafia Tykärille ja Hanna Mustajärvelle lainmukaan tulevia ombud Maija Kuopralan perässä, sekä velvoittanut Aleksantui Kuoppalan luovuttamaan Maija Kuoppalan jäämistön sellaiseen jakoon, että Serafia Pykäri ja Hanna 121
Mustajärvi saisivat mitä heidän osalleen oli tuleva puheenalaisesta pesästä Hovioikeuden tuomioen on Aleksanteri Kuoprola anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Aleksan tori Kuoprala ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi Tätä kaikki asianomainet noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: till Joensonk. Alfred Luksiala Till Femärke Alfred Luuksiala. B. Anneberg. Samuli Koski. A. J. L. Lillmanen Siv. 162. R. D. 1914 No 182. (� Hof Hellen Helmikuun 3 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tullussa saataraa koskevassa jutussa, jossa Pormestari Matti Niemelä Kemin kaupungista on hakijana ja Rakennusmestari Viktor Wikkula, Oulun kaupungista, vastaajana Annettu Oikeusosastossa 3 päivänä Helmikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Kemin kaupungin Maastuvanoikeudessa on Rakennusmestari Wikkula lausunut, että hän kesällä vuonna 1912 oli rakentanut rementtisisistuksen Pormestari Niemelän omistaman, Kemin pitäjän Liedakkalan kylässä olevan tilan navettaan, mikä työ oli kä sittänyt lattian, ruukien, suomapöytien ja johtopeekien valmistamisen; että Rakennusmies turi Wikkulalle tuleva palkkio oli laskelta va sementillä varustettujen pinta-alojen ruuruuden mukaan ollen käytetyt rakennusoineet erikseen korvaltavat; sekä että Pormerkuri Niemelä, jonka valvinnon alla työoli toimitettu Syyskuun 15 päivänä 1912 Läsnä: W. H. J. P. A: H. - K. A. T. Järnefelt.
jolloin se oli valmistunut oli hyväksynyt työn ja ottanut navetan käytettäväkseen, mutta kuitenkin kieltäytynyt suorittamasta Wilkulalle laskiin mukaan tulevaa 1,337 markan 34 pennin suuruista palkkiota; ja on Rakennusmestari Wikkula senvuoksi vaatinut Pormestari Niemelää valvoitettavaksi länell maksamaan mainitun rahamäärän korkoineen sekä korvaamaan Rakennusmestari Pitkulan oikeudenkäyntikulut Toimestari Niemelä on vastustanut konnetta; väittäen että työ oli virkeellisesti tehty sikäli, että navetun lattia oli tullut kaltenaksi ja toisesta päästään noin 17 senttimetriä toistu päätuun korkeammaksi sekä että muutamat hintalot olivat tavakorkeet ja muutamissa oli ainoastuun 1. 1 1/2 ja 2 senttimetrin haltenuus metrille, vaikka Pormestari Niemelä oli ennenkuin työhän rykdyttiin määrännyt kaiktion hinkuloiden valletemuuden 3 senttimetriksi metrille; ja on Pormestari Niemelä sen vuoksi kieltäyty nyt suorittamasta vaadittua summaa kunnes puheenalaiset puuttet olivat asiannukaisesti korjatut Raastuvanoikeus on Tammikuun 18 päivänä 1913 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, ettei Rakennusmestari Witkula vaittu hän oli sitoutunut tekemään kaikin puolin ensiluokkaistu työtä ollut kysymyksessä olevan navetan luttiaa ja hintaloita tehnyt täysikuntoriksi minkävuoksi ja koskei Pormestari Niemelää voitu velvoittaa maksamaan Nikkulan vaatimaa palkkiomäärää ennenkuin tämä oli laittanut lattian ja hinkalot asianmukaiseen kuntoon, Maastunanoikeus on hyljännyt Rakennusmestari Wikkulan kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ruben nusmestari Wikkula oli velaamalla saattanut jutun, on 15 päivänä Heinäkuuta 1014 antamassaan tuomiossa lausunut tosin käyneen selville että vieläsanottu lattia de tehty kattevaksi sekä hinkulot osaksi täsä korkeiksi osaksi vähemmän tullviksi kuin Pormestari Niemelä oli määrännyt, mutta kuitenkaan näytetyn, että neo virheelli syydet olisivat tuottaneet mainittavaa haittaa navettuu käytettäessä minkä maksi ja koska Rakennusmestari Wikkulan täme oli käsittänyt ainoastaan gementtityen tekemisen, sittenkuin Pormestari Niime 123
län työmiehet olivat valmistaneet haltian ja hintuloitten alustat, eikä Niemelä Syyskuun 10 päivänä 1912, kun puksenalainen työ oli lopetettu, ollut vastapuolelleen tehnyt mitään muistutusta lattian ja hinka loitten kunnosta, vaikka Niemelä erinäisissä muissa kohdin oli esittänyt vaati nuksia, Hovioikeus, kumaten Raastuvanoikeuden päätöksen, on velvoittanut Tormestari Niemelän, joka ei ollut riitaut tanut vaaditun korvausmäärän suuruut ta, Rakennusmestari Nikkulalle suorittu maan tuhat kolmesataa kolmekymmentä seitsemän markkaa kolmekymmentäneljä penniä viiden prosentin korkoineen Tammikuun 7 päivästä 1913, jolloin Niemelä oli saanut haasteen sekä sen ohessa korvaamaan Wikkulan kulut Kaastuvanoi keudessa kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Pormesta ri Niemelä anonut muutosta perustelmassa, johon Rakennusmestari Wikkula on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumolen Hovioikeuden tuomion, jättää asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senuutti. Walder Andersin. Johannes Pesonen. Walder Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. 121
Helmikuun 4. päivänä 1916. 125 sesta Turun Hovioikeudesta tulön saarelta Sauvon pitäjässä, on hakijana sekä Maanviljelijä Allan Wahe, Teiskon pitäjän KiiAnnettu Oikeusosastossa Kelmikuun 4. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen saanut seuraavat tiedot: Sittenkun Erland Talonen oli Kämeen läänin Kuvernöörille jätetyssä hakemuksessa anonut, että Alian Wähä velvoitettaisiin Tatoselle maksamaan Talosen 29. päivänä Huhtikuuta 1911. asettaman ja Alan Wäheen hyväksymän kuuden kuukauden vekselin perusteella 8650. markkaa korkoineen kuusi sadalta vuodessa, luettuna vekselin erääntymispäivästä, on Kuvernööri, Alan Wäheen vastattua hakemukseen, Toukokuun 22. Läsnä: W. A. J. P. R. K. Mat./.M. S. No 194. Pag: 95. R. D. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillileessa vekselijutussa, jossa Maanviljelijä Erland Talonen. Riskopsmajärven kylästä, vastaajana: esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä 1915.
päivänä 1914 antamallaan päätöksellä Ulosottolain 2. luvun 13. SS:n nojalla lykännyt asian riitaisena asianomaisen Oikeuden ratkaistavaksi, velvoittaen sen ohessa Erland Tarosen kahdellakymmenellä markalla korvaamaan Allan Wäheen lainhäusta johtuneet kustannukset. Tiimän johdosta on Erland Talonen Atlan Wäheelle toimitetun haasteen nojalla Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa, toistaen edelläkerrotun vaatimuksensa, anonut Wäheen velvoittamista Tatoselle suorittamaan mainitut 8650. markkaa korkoineen sekä korvaamaan Talosen kulut asiasta. Allan Wäheen kiellettyä hyväksyneensä Erland Patoselle kysymyksessä olevaa vekseliä, on Raastuvanoikeus Lokakuun 26. päivänä 1914. julistamallaan päätöksellä, koskei Erland Talonen ollut vasten Alan Waheen kieltoa voinut näyttää että Wähe olisi kirjoittanut nimensä hyväksyjäksi kysymyksessä olevaan vekseliin, hyljännyt kanteen. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Erland Talonen vetoamalla oli saattanut jutun, on Maaliskuun 15. päivänä 1915. antamallaan tuomiolla jattänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Kovioikeuden tuomioon on Erland Talonen anonut muutosta perustelmalla, johon Alan Wähe on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ellei Erland Talonen ole esittänyt syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Erland Talonen suorittamaan Alan Wahselle, korvaukseksi Wäheellä täällä jutun vuoksi olleista kuluista, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helänen K. Auer K. R. Helänen K. Auer Matti Tyrjänen 120
Helmikuun 4. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa Pennätinneviisori Eero Karjalainen, Kausjärven pitäjästä, on hakijana sekä Kansakoulunopettajanleski Hilda Sofia Antonen, Mikkelin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 4. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itrellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Hilda Sofia Antonen on huolleen veljensä Postilennätinviskamies Eenokki Aleksanteri Myvärisen ainoana perillisenä ja oikeudenomistajana Hämeen läänin Kuvernöörille jättämässään kirjelmässä ja, asian tultua riitaisena lykätyksi tuomioistuimeen, Vanajan, Janakkalan ja Kausjärven pitäjäin käräjäkunnan KihlakunnanLäsnä: W. A. - J. P.  R. H. - K. t. §. M. Sn No 195. Pag. 11. R. D. 1914.