Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Matti Majakangas Herman Mullyrinta ja Matti Rosenberg, Honkakosken kylästä Bomarkun kappelia, Talollinen Juho Lepistö ja Torppari Mikko Lagerlund saman kappelin kirkonkylästä kuin myös Torppari Kustaa Majaniemi ja Työmies Frans Helin, Kokemäensaaren kylästä Jonga määräjiinlää. Kakjoina sekä Talolliset Juho Kustaa Österlund, Frans Oskar Erik kilä ja Heikki Heikkilä, ylläsanotusta Petkeleen kylästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 24 päivänä Toukokuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Pomarkun kappelin Honkokosken kylässä asuneet Talolliset Wilhelm Nordlundin, Juho Isotalon, Jaakko Vähätalon, Iisakki Vesilahden ja Erkki Järvenpään on Turun ja Porin läänin Kuvernööri 30 päivänä Maaliskuuta 1849 antamal laan päätöksellä oikeuttanut kuivauttamaan osaksi Siikaisten pitäjässä ja osaksi Pomarkun kappelissa sijaitsevan Petkeleen järven, jonka muodostivat Ylisen ja Alisen Petkeleen järvet, ynnä sen yhteydessä olevan Apajalammen Lahden sekä siitä hyväkseen käyttämään heille lain mukaan tulevat edut, minkä jälkeen Keisarillinen Senaatti, jossa Siikaisten pitäjän Petkelan kylässä sijaitsevan Petkeleen talon silloiset omistajat Talolliset Matti Osterlund ja Erkki Erkinpoika Erkkilä olivat hakeneet muutosta sanottuun päätökseen, 17 päivänä Tammikuuta 1850 antamassaan päätöksessä on selittänyt Matti Österlundin ja Erkki Erkkilän oikeutetuiksi ottamaan osaa sanottuun kuivauttamiseen ja saamaan sen oikeuden siten syntyviin vesijättöikin, minkä laki ja asetukset myön227
sivät tai mistä asianomaiset muutoin ehkä keskenään sopivat. Sittem min 20 päivänä Syyskuuta 1853 ovat Vilhelm Nordlund, Juho Isotalo, Jaakko Vähätalo, Iisakki Vesilahti, Erkki Jarvenpää, Matti Österlund ja Erkki Erkkilä Alvilan ja Merikarvian pitäjien silloisen käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa, missä Matti Osterlund ja Erkki Erkkilä olivat vaatineet, että kaikki ne Petkeleen järven ja Apajalammenlahden vesijättömaat, jotka sijaitsevat Petkelan kylän rajojen sisällä ja kuuluivat samassa kylässä oleviin, Matti Osterlundin omistamaan Lehtolammen ja Erkki Erkkilän omistamaan Erkkilän taloihin, tuomittaisiin Matti Österlundille ja Erkki Erkkilälle, tehneet, muun muassa, sellaisen sovinnon, että Matti Österlund ja Erkki Erkkilä mainitusta vesijättömaasta yhteisesti saisivat koko Alasen järven ja Ylisestä järvestä niin hyvin sata syltä kummaltakin puolelta sen alimmasta osasta, joka loppuu mainittujen järvien välillä olevan joen yli tehtyyn niin kutsuttuun Petkelien siltaan, kuin myöskin kaiken sen maan, mikä vuonna 1849 tavallisen veden keskikorkeuden aikana kesällä jo oli maatunut sen rannoilla, mikä kaikki joutui si Matti Österlundille ja Erkki Erkkilälle ja jota he, sittenkuin Vilhelm Nordlund, Juho Isotalo, Jaakko Vähätalo, Iisakki Kesilahti, Erkki Järvenpää, Matti Österlund ja Erkki Erkkilä olivat sen paaluttaneet, yhteisesti hallitsisivat; että muu osa Ylisestä järvestä sekä Apajalammen lahti kuuluisivat asianosaisille yhteisesti siten, että Matti Osterlundilla, Erkki Erkkilällä ja Vilhelm Nordlundilla siitä olisi kullakin kahdeksas osa sekä Juho Isotalolla, Jaakko Vähätalolla, Iisakki Vesilahdella ja Erkki Järvenpäällä muut viisi kahdeksasosaa, ja että 228
maat osakkaitten yhteiseen laskuun annettaisiin vuokralle viidenkymmenen vuoden ajaksi ja siitä kertyvät rahat jaettaisiin kaikkien järviosakkaitten kesken heidän osuutensa mukaan; minkä sovinnon Kihlakunnanoikeus mainittuna 20 päivänä Syyskuuta 1853 on vahvistanut. Haastatettuaan Heikki Vanhatalon, Jaakko Tommilan, Iisakki Lammin, Juho Uusitalon, Mauritz Pakkalan, Frans Vanhatalon, Maria Liljeroosin, Frans Uusitalon, Sofia Leppärukkan, Frans Pereen, Heikki Vesilahden, Juho Järvenpään, Jaakko Vastamaan, Juho Vähätalon vanhemman, Juho Vähätalon nuoremman, Matti Rajakankaan, Herman Myllyrinnan, Matti Rosenbergin, Nikolai Granholman, Juho Lepistön, Mikko Lagerlundin, Kustaa Rajaniemen ja Frans Helinin Meikarvian ja Siikaisten pitäjäin käräjäkunnan 1903 vuoden varsinaisiin syyskäräjiin ovat Juho Kustaa Österlund, Frans Oskar Erkkilä ja Heikki Heikkilä, Kihlakunnanoikeudessa, ilmoittaen, että Pitkeleen kylään kuuluivat ainoastaan Erkkilän talo No 1, josta Frans Oskar Erkkilä omisti kolme neljännestä ja Heikki Heikkilä yhden neljänneksen, sekä Lehtolammen talo No 2, jonka omisti Juho Kustää Österlund yksin, vaatineet että, koska edellämainitut Ylisen Petkeleen järven ja Apajalammen lahden vesijättömaat, mikäli ne sijaitsivat Siikaisten pitäjän puolella mainitun pitäjän ja Bomarkun kappelin välistä rajaa, kuuluivat Lehtolammen ja Erkkilän taloihin ja viisikymmentä vuotta jo oli kulunut siitä, kun näitten talojen silloisten omistajien ja puheenalaisten järvien laskemiseen luvan saaneiden henkilöiden välillä oli tehty edellä kerrottu sovinto, joka muutenkaan ei ollut Juho Kustaa Österlundia ja hänen asiakumppaneitaan sitova, Heikki Vanhatalo ja hänen mainitut juttukumppaninsa, jotka hallussaan pitivät kysymyksessä olevia vesijättömaita, velvoitettaisiin luovuttamaan ne Juho Kustaa Öster229
lundin ja hänen asiakumppaneittensa vapaaseen hallintaan. vapaaseen hallintaan. Kanteesta kuulustettuina ovat Heikki Vanhatalo ja hänen asiakumppaninsa pääasiallisesti vastanneet, että Juho Isotalo, Jaakko Vähätalo, Iisakki Kesilahti ja Erkki Järvenpää olivat edellä kerrotun Kihlakunnanoikeuden 20 päivänä Syyskuuta 1853 vahvistamalla sovinnolla saaneet yhteisesti Petkeleen, talon silloisten omistajain Matti Osterlundin ja Erkki Erkkilän ynnä Vilhelm Nordlundin kanssa ikuisiksi ajoiksi täyden omistusoikeuden kysymyksessä oleviin vesijättömaihin ja että ajan määrääminen oli koskenut ainoastaan viljelemistapaa ensimmäisten viidenkymmenen vuoden kuluessa; minkä vuoksi ja kun Heikki Vanhatalo ja hänen asiakumppaninsa nykyään omistivat Juho Isotalon, Jaakko Vähätalon, Iisakki Vesilahden ja Erkki Järvenpään silloin omistamat osuudet samoista vesijättömaista, Heikki Vanhatalo ja hänen asiakumppaninsä ovat anoneet kanteen hylkäämistä. Sittenkuin Juho Kustaa Österlund, Frans Oskar Erkkilä ja Heikki Heikkilä vastauksen johdosta olivat huomauttaneet, ettei sopimuksessa ensinkään oltu pantu mitaan määräaikaa, joksi järviosat olisivat luovutetut Heikki Vanhatalon ja hänen asiakumppanien. sa edeltäjille, saatikka sitten määrätty, että se olisi tapahtunut ikuisiksi ajoiksi, on Kihlakunnan oikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan, 21 päivänä Huhtikuuta 1904 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska Apajalammen lahti kokonaan sekä suurin osa Petkeleen järveä oli Siikaisten pitäjän Petkeleen kylässä sijaitsevien Erkkilän ja Lehtolammen talojen aluella, josta syystä Keisarillinen Senaatti olikin edellämainitulla päätöksellään 17 päivältä Tammikuuta 1850 oi230
keuttanut näiden talojen silloiset omistajat muutamien Bomarkun kappelin Honkokosken kylässä, mihin muu osa järvestä kuului, olevien talojen omistajien kanssa ottamaan osaa Petkeleen järven ja Apajalammen lahden kuivaukseen sillä oikeudella tuleviin vesijättömaihin kuin heille lain ja asetusten mukaan kuuluisi tahi josta asianosaiset keskenään muuten sopisivat, eikä Erkkilän ja Lehtolammen talojen silloisten omistajien sittemmin 20 päivänä Syyskuuta 1853 Kihlakunnanoikeuden edessä tekemä sovinto vesijättömaista enää voinut koskea Juho Kustaa Österlundia, Frans Oskar Erkkilää ja Heikki Heikkilåä Erkki län ja Lehtolammen talojen nykyisinä omistajina; senvuoksi ja kun M. K:n 12 luvun 4 SSn nojalla kummallakin kylällä oli osa maatumiin entisen järviosansa mukaan eikä Honkakosken kylässä oleville tatoille niinmuodoin voinut kuulua Petkeleen kylässä sijaitsevia vesijättömaita, etenkin kun ei oltu näytetty, että niitä maita oli laillisin saannoin Erkkilän ja Lehtolammen taloista luovutettu, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Heikki Vanhatalon ja hänen asiakumppaninsa heti Juho Kustaa Österlundin, Frans Oskar Erkkilän ja Heikki Heikkilan vapaasti hallittaviksi luovut tamaan koko Apajalammen lahden ja sen osan Ylisen Petkeleen järven kuivausmaata ja vettä, joka oli Siikaisten pitäjän puolella rajaa; mutta asian laatuun nähden ovat oikeudenkäyntikulut, O. K:n 21 luvun 3 SS:n mukaan, asianosaisten kesken kuitatut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Vanhatalo ja hänen asiakumppaninsa paitsi Nikolai Granholma olivat vetoteitse saattaneet jutun, on tuomiossa 20 päivänä Kesäkuuta 1908 antanut asiasta lausuntonsa; ja samalla kuin Hovioikeus, koska Nikolai Granholma oli jättänyt jatkamatta Kihlakunnanoikeuden päätöksestä maksamaan231
sa vetoa, on julistanut Nikolai Granholman menettäneen puhevaltansa samaisesta päätöksestä, on Hovioikeus tutkiessaan asiaa, mikäli se koski Heikki Vanhatalon ja hänen muiden asiakumppaniensa vetokannetta, jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja sen ohessa velvoitta nut Heikki Vanhatalon ynnä hänen asiakumppaninsa yhteisesti tai sen heistä, jolla varoja oli, korvaamaan Juho Kustaa Österlundin, Frans Oskar Erkkilän ja Heikki Heikkilän jutun johdosta Hovioikeudessa olleot kulut yhteensä kuudellakymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon ovat Heikki Vanhatalo ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Heikki Vanhatalo ja hänen asiakumppaninsa ole esiin tuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, jjoka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset Uno Strömsten noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Abo Malin. Kusteri Karinen Abo Malin. Kusteri Karinen Mannes Peltonen. Alfred Liuksiala. Mannes Peltonen. Alfred Liuksiala. 232
1910 Toukokuun 25 päivänä. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa maa-alueen luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Rustitilalliset Matti ja Juhana Juhananpojat Rika eli Voutila, molemmat Anjalan pitäjan Ahvion kylästä, hakijoina sekä Talolliset Matti Jaakonpoika Hirvi ja Erik Erikinpoika Hirvi, kumpikin Kymin pitäjän Hurukselan kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 25 päivänä Toukokuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Matti ja Juhana Rikalle toimitetun kirjallisen haasteen nojalla ovat Matti ja Erik Hirvi Anjalan ja Elimäen pitäjäin käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, Läsnä: K. M. S.S. J. P. A. L. - 16 233 No 895. Pag 241 R. D. 1908.
että Matti ja Juhana Rika hallitsivat Kymin joessa sijaitsevan, Hurukselan kylän lohkokuntaan kuuluvan Kiitasaaren saaren läntisellä eli Uudenmaan lääniin rajoittuvalla puolella olevaa Riitasaarenniitty nimistä maa-aluetta, vaikka tuosaari kokonaisuudessaan oli Hurukselan kylään kuuluvaksi merkitty niin hyvin siihen karttaan, joka oli laadittu vuonna 1771 Hurukselan lohkokunnassa tapahtuneessa metsänmittaustoimituksessa ja täydennetty vuonna 1777 kylän tiluksia verollepanoa varten mitättäessa, kuin myöskin vuonna 1829 aloitetussa ja vuonna 1833 päättyneessä isossajaosa Hurukselan kylän maista tehtyyn ja vuonna 1843 asian omaisen Kihlakunnanoikeuden vahvistamaan karttaan ja sitä paitsi Turun kaupungissa 7 päivänä Elokuuta 1743 Venäjän ja Ruotsin valtakuntien kesken tehdyn rauhansopimuksen 5 ja 7 artiklassa oli säädetty, että raja sanottujen valtakuntain välillä oli merestä Kymin eli Keltin virran viimeistä länsipuolella olevaa haaraa myöten vedettävä siihen paikkaan, mistä tuo haara laski sanotusta virrasta, siten että koko se alue, joka oli itäja eteläpuolella mainittua haaraa, joutui Venäjälle ja siis tuli Wiipurin lääniin yhdistetyksi; ja koska puheena oleva Riitasaarenniitty, joka yllämainitussa vuonna 1777 toimitetussa verollepanovalmistelussa laaditun karttaselityksen mukaan silloin oli kuulunut taloon No 8 Hurukselan kylässä ja vuonna 1833 päättyneessä isonjaontoimituksessa tehdyn jakokirjan mukaan oli siirtynyt saman kylän Hirven taloon No 7, viimeksisanotun talon osakasten kesken vuonna 1860 tapahtuneessa halkomistoimituksessa oli joutu nut Matti ja Erik Hirven sedän Talollisen Erik Tuomaanpoika Hirven silloin omistamalle yhdelle kahdennelletoista osalle sanottua tilaa ja omistusoikeus äskenmainittuun 234
lalonosuuteen sittemmin oli siirtynyt Matti ja Erik Hirvelle, joista edellisellä nykyään oli kolme ja Erik Hirvellä kaksi kahdettatoista osaa Hirven taloa ja joille kummallekin heidän välillään veronna 1899 toimitetussa välijaossa, kuten siitä laadittu kartta osoitti, oli jaettu osuus kysymyksessä olevasta maapalstasta, ovat Matti ja Erik Hirvi vaatineet, että Matti ja Juhana Rika velvoitettaisiin heidän vapaaseen hallintaansa luovuttamaan vieläsanottu Riitasaaren saarella oleva maapalsta. Kanteesta kuulustettuina ovat Matti ja Juhana Rika väittäneet, että riidanalainen osa Riitasaaren saasta, joka sijaitsee keskellä Kyminjoen kulkuväylää, kimeustoisista ajoista oli kuulunut Ahvion kyläkuntaan, ja sen ohessa, viitaten, muun muassa, Maanmittari Pehr Westermarkin vuosina 1774 - 1776 toimitetussa isossajaossa Ahvion kylän tiluksista tekemään karttaan siihen kuuluvine selityksineen, katsoneet noista asiakirjoista selviävan niin hyvin, että entinen valtakunnanraja oli käynyt keskeltä saarta kuin myöskin että puheenaoleva maa-alue viimeksisanotussa toimituksessa oli jaettu Matti ja Juhana Rikan nykyään yhteisesti omistamalle neljännekselle Ahvion kylän Lukkolan taloa. Tähän nähden ja kun Matti ja Erik Hirven mainitsema rauhansopimus, joka ei millään tavalla olisi voinut vaikuttaa Matti ja Juhana Rikan talonosuuden kiinnistoiseen nautintoon perustuvaan oikeuteen, ei ollenkaan käsittänyt sitä osaa Kyminvirtaa, jossa Riitasaaren saari oli, se kun sijaitsee yläpuolella sitä paikkaa, jossa Kymin joki alkaa haaraantua merta kohti, sekä se seikka, että riidanalainen saarenpuolisko Hurukselan kylässä tapahtuneissa jakotoimituksissa olisi jaettu Matti ja Erik Hirven omistamille tiloille, oli, siihen nähden 235
että sanottujen tilojen omistajat eivät koskaan olleet sitä saarenpuoliskoa hallinneet, kaikkea merkitystä vailla, ovat Matti ja Juharia Rika anoneet kanteen kumoamista. Sittenkuin Matti ja Erik Hirvi tämän johdosta olivat huomauttaneet, ettei ylempänämainitulle Matti ja Juhana Rikan esittämälle kartalle voitu antaa mitään arvoa, koska sitä, kuten Maanmittauksen Ylihallituksesta 5 päivänä Elokuuta 1903 annetusta todistuksesta kävi selville, ei oltu vahvistettu, ja ettei ylimuistoinen nautinto voinut vastoin Matti ja Erik Hirven esiintuomien asiakirjojen sisällystä tuottaa Matti ja Juhana Rikalle omistusoikeutta sanottuun maapalstaan, on Kihlakunnanoikeus, jossa riitapuolet molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 9 päivänä Marraskuuta 1903 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Matti ja Juhana Rikan heti jättämään riidanalaisen maan Matti ja Erik Hirven vapaaseen hallintaan, mutta asian laatuun nähden ovat oikeudenkäyntikulungit asianosaisten kesken kuitatut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti ja Juhana Rika yhteisesti olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 31 päivänä Heinäkuuta 1908 ratkaissut asian; ja koska oli näytetty, että puheenalainen osa Riitasaaren saarta oli jaettu Hirven talolle Hurukselan kylän jakokunnassa vuosina 1829 - 1833 toimitetussa ja sitten laillisen voiman saaneessa isossajaossa, sentähden ja kun Matti ja Juhana Rika, joiden omistusoikeutta riidanalaiseen maapalstaan niin ollen ei voitu ylimuistoisella nautinnolla puolustaa, eivät olleet esittäneet selvitystä siitä, että se toimenpide, jolla asianomainen Kihlakunnanoikeus oli vuonna 236
1843 vahvistanut sanotun isonjaon toimituksen, sittemmin oli laillisessa järjestyksessä kumottu ja poistettu, Hovioikeus on jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutus sa johtunut, samalla kun Matti ja Juhana Rika velvoitettiin korvaamaan Matti ja Erik Hirvellä Hovioikeudessa jutun takia olleet kulungit seitsemälläkymme nelläviidellä markalla. Hovioikeuden tuomioon ovat Matti ja Juhana Rika anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Matti ja Erik Hirvi ovat säädetyssä järjestyksessä vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettsivät Matti ja Juhana Rika ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiöta, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Matti ja Juhana Rika suorittamaan Matti ja Erik HirUno Strömsten. velle, heillä täällä jutussa olleiden kulunkien korvaukseksi, yhteensä seitsemänkymmentä markkaa. Täta kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A.O. Malin. A.O. Malin. Manturi Harmen Mannes Seltonen Alfred Linksiala. Mannes Seltonen Alfred Linksiala. Mannes Sextonen Alfred Liukkiala. Mannes Sextonen Alfred Liukkiala. 237
17 Den 28. Maj 1910. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt reversskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Andra Sjöassurans föreningen i Finland, uti Åbo städ, sökande, samt Verkmästaren Anders Holmqvist, från Nykarleby stad i egenskap af syssloman uti Sjökaptensänkan Maria Lundqvists till konkurs upplåtna bo, sva rande, angående fordran: Gifven uti Justitiedepartementet den 28. Maj. 1910. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Åbo har Anders Holmqvist anfört att, sedan Andra Sjöassuransföreningen i Finland genom den 14. November 1903. af vederbörande dispasehör afslutad haveriråkning i anledning af den sjöskada, som drabbat i Nykarleby hemmähörande barkskoppet Carl Gustaf" unOfvde J. N. B. - A. K. W. H. A.  238 No 907. Pag. 276. R. D. 1909.
der resa från Brunsvick i Nordamerikas Förenta stater till Greenock i September månad år 1900, ålagts att till delegaren i nämnda skopp Maria Lundqvist utbetala i assurans ersättning för sagda skada åttatusen, fyrahundra sjuttionio mark fyratiotvå penni, så hade föreningen vid den i Mars månad år 1904. af föreningen verkställda likviden afdragit från ersättningssumman ej mindre ett belopp af ettusen åttahundra sjuttioåtta mark tjuguen penni, utgörande obetalda premier jämte ränta å desamma samt rederiets för omförmälda skopp andel i femtonde oktrajens förlust, än äfven de tvåtusen sjuhundra åttiotvå mark en penni, som Sjöarsuransföreningen i Finland enligt en af denna förening samtidigt uppgjord likvid haft. tillgodo hos reperiet, hvaremot Maria Lundqvists konkursmassa bekommit endast tretusen åttahundra nitton mark tjugu penni; men enär Andra Sjöassiiransföreningen i Finland icke haft fog att utan rederiets begifvande vid förenämnda likvid innehålla och till Sjöassuransföreningen i Finland utbetala förberörda tvåtusen sjuhundra åttiotvå mark en penni samt ej heller på af Anders Holmqvist närmare angifven grund varit berättigad att från dispasehbeloppet afdraga sin ofvanomförmälda, hos konkursmassan egande genfordran å ettusen åttahundra sjuttioåtta mark tjuguen penni, har Anders Holmqvist yrkat Andra Sjöagsuransföreningens i Finland skyldigkännande att till Holmqvist, i hans förenämnda egenskap, utgifva åttatusen fyrahundra sjuttionio mark fyratiotvå penni med sex procents årlig ränta därå från den 14. December 1903, eller en månad efter dagen för haveriräkningens uppgörande, dock med afdrag af förberörda tretusen åttahundra nitton mark tjugu penni. Isaken hörd, har Andra Sjöässuransföreningen i Finland genmält utom annat, att föreningens förfarande att till Sjöarsuransföreningen i Finland utbetala det belopp, nästnämnda förening hade till godo hos Maria Lundqvists konkursmas239
sa, borde kunna anses tillåtet, enär de af bemälda föreningar beviljade försäkringarna gällde samma fartyg och föreningarna vidkommande dessa försäkringar, så att säga, förfullständigade hvarandra; och har Andra Sjöassuransföreningen i Finland förty emotsett förkastande af käromålet. Rådstufvurätten, hvarest parterne å ömse sidor gjort anspråk på godtgörelse för rättegångskostnaden, har medels den 3. maj 1906. afkunnadt utslag utlåtit sig i saken och på närmare anförda grunder förklarat Andra Sjöassuransföreningens i Finland ifrågavarande genfordran vara kvittad till motsvarande del af konkursmassans tillgodohafvande, hvilket, sedan från detsammas hela belopp, åttatusen fyrahundra sjuttionio mark fyratiotvå penni, afdragits redan guldna tretusen åttahundra nitton mark tjugu penni, utgjorde fyratusen sexhundra sextio mark tjugutvå penni, hvadan återstode ett belopp af tvåtusen sjuhundra åttiotvå mark en penni; i anseende hvartill och enär Andra Sjöässuransföreningen i Finland icke visat sig hafva lagligen betalt nästnämnda belopp till Maria Lundqvists kon kuremassa, Rådstufvurätten ålagt föreningen att emot kvitto till Anders Holmqvist, i hans förenämnda egenskap, genast utgifva tvåtusen sjuhundra åttiotvå mark en penni jämte sex procents årlig ränta därå från den 14 December 1903., hvarhos Andra Sjöässuransföreningen i Finland känts skyldig att med etthundra tjugu mark ersätta bemälda konkursmassa dess umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i vadeväg dragit målet, har genom den 31. Juli 1909. däri gifven dom funnit Anders Holmqvist icke hafva anfört skäl till annan ändring uti Rådstufvurättens utslag än att, enär sammanlagda beloppet af omförmälda oguldna fremier jämte ränta å desamma samt förtygets andel i trettonde, rätteligen femtonde oktrojens förlust utgjorde endast ettusen 240
åttahundra sextiosex mark fyratio penni samt nämnda konkursmassa var berättigad att åtnjuta ränta å hela sitt till godohafvande hos föreningen från den 14 December 1903 Andra Sjöässuransborg ringen i Finland ålagts, att till Anders Holmqvist, i hans omförmälda egenskap, genast emot kvitto utbetala fordrade åttatusen fyrahundra sjuttio nio mark fyratiotvå penni med sex procents årlig ränta från sistsagda dag, efter afdrag i behörig ordning af ofvannämnda redan guldna tretusen åttahundra nitton mark tjugu penni samt föreningens förberörda motfordran ettusen åttahundra sextiosex mark fyratio penni. Vidkommande åter Andra Sjöagsuransföreningens i Finland ändringsansökning, har Hofrätten funnit densamma ej heller föranleda vidare rättelse. i samma utslag, än att den Anders Holmqvist af Rådstufvurätten tillagda rättegångskostnadsersättning, med afseende därå att Holmqvist uppgifvit det hans umgälder i målet wid Rådstufvurätten uppgått till sammanlagdt etthundra tolfmark femtio penni, rätteligen etthundra tolf mark tjugufem penni, nedsatts till nästnämnda belopp. Uti Hofrättens dom har Andra Sjöassuransföreningen i Finland anhållit om ändring medels hit ingifven deduktion, den Anders Holmqvist i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Andra Sjöassuransföreningen i Finland icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens ifrågavarande dom, än att enär föreningens motfordran, ettusen åttahundra sextiosex mark fyratio penni, tillkommit före utgifvandet af omförmälda haveriräkning, Andra Sjöassuransföreningen i Finland ålägges att till Anders Holmqvist, i hans förenämnda egenskap, utgifva återstoden af haveriräkningens innehåll sextusen sexhundra tretton mark två penni med sex procents årlig ränta från den 14. December 1903. efter afdrag af i Mars månad 1904. guldna tretusen åttahundra nitton mark tjugu penni, med hvilken rättelse vid Hof241.
rättens dom i öfrigt eller beträffande rättegångskostnaden kommer att bero. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: J. N. Böinlund Akki Käpp. J. N. Böinlund Akki Käpp. Walter Andersin. B. Amberg Walter Andersin. B. Amberg Asian Lautaan 1910, Toukokuun 28 päivänä. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, maansaannon moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Herman Esko la, Oriveden pitäjän Haaviston kylästä, hakijana ja Työnjohtaja Vihtori Eskola, Tampereen kaupungista, saapu ville tulleena, sekä Puuseppä Kustaa Adolf Salminen ja Torppari Juho Aukusti Kihlakoski eli Jussila, molemmat sanotusta pitäjästä, Kihlakoski omasta puolestaan ja vaimonsa Emma Kustaantyttären edusmiehenä, kuin myös Talonmies Emanuel Eskola, Helsingin kaupungista, tulematta jäänämä, vastaajina: Annettu Oikeus. osastossa 28 päivänä Toukokuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluLäsnä: K. M. - S.S. J. P. A. L. 242 No 909 Pag. 283. R. 1908.