Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
utslag bero. Uti denna Hofrättens dom har Jeremias Jaakkola i underdånighet anhållit om andreng. Hvad sålunda förelupit och handlingar na i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner Jeremias Jaakkola icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken fördenskull kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till underdång efterrättelse länder. Wans Kejserliga Majestäts Högadann, Dess Senat för Finland: S. W. Hansberg Oscar Jylling Gättengenskull. August Fagergl. skauppuskull. Augusti Lysingl. 1/3dels Mantertskjöds Den 19. Januari 1900. Hans Kejserliga Majestäts Hoga-bom, sa Hofrätt inkommet mål emellan. Förstuppsyningsmannen Hjalmar Malmgren och dennes hustru Anna Margaretha Malmgren samt Handelslireståndaren Johan Ulkoniemi, från Korkalo by i Kovaniemi socken, gemensamt, sökande, och Handels föreståndaren Karl Klementjeff. från Alakylä by i Kemiträsk socken, uteblifven svarande, angående förpligtande att afgifva redovisning: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departement, i Helsingfors, den 19. Januari 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Wid Häradsrätten i Monaniemi sockens tingslag har Karl Klementjeff, efter Forstuppsyningsmannen - Malmgren och hans förbemälda medparter ågången stämning, yrkat, att emedan Anna Margaretha Malmfd - R. H. - C. G. - G. S. - A. N. No 35 No 35 Såg. 230. R. S. 1898. Dess Senats för Finland dom uti ett, Finsk öfrå nedsatt revisionsskilling, från Hä¬ sättning af rå nedsatt revisionsskilling, från Ha¬ sättning af Kejserliga Kejserliga Senatens lom i saken medföljer originala ex. peditionen.
gren och Johan Ulkoniemi, hvilka af Anna Margaretha Malmgrens aflidne man i ett tidigare äktenskap Handlanden Leentoj Richardanoff i hans den 14. April 1892. upprättade testamente förordnats till verkställare af testamentet och utredningsmän i boet samt, efter Handlanden Tichanoffs frånfälle, jemväl omhändertagit hans dödsbo, i denna sin egenskap ännu icke till Karl Klementjeff, som genom berörda testamente erhållit andel i qvarlåtenskapen och den 6. April 1897. blifvit myndig, afgifvit någon redovisning öfver sin förvaltning af sagda dessbo, Forstuppsyningsmannen Palmgren, Anna Margaretha Malmgren och Johan Ulkoniemi måtte förpligtas att vid vite till Karl Klementjeff aflemna sådan redovisning. socken hörde hafva Förstuppsyningsvernen Malmgren och hans medparter genmålt, att makarne Matmgren och Karl Klementjeff genom skriftlig öfverenskommelse af den 14. Juli 1897. beslutet att genom samt öfvertaga Handlandenrichanoffs lifstiden bedrifna handelsrelse, hvarför och då Karl Klementjeff i sin egenskap af delegare i affaren sjelf egt taga kännedom om boet samt detsamma i öfrigt vore af den vidlyftiga beskaffenhet, att dess utredande än nu ej medkunnits, Forstuppsyningsmannen talmgren och hans medparter anhållit om käromålets förkastande. Derefter har Häradsrätten uti utslag, afsagdt den 8. September 1897., i saken yttrat sig och, emedan Anna Margaretha Malmgren och Johan Ulkiniemi alltredan Handlanden Tichanoffs död omhänderhaft dennes qvarlåtenskap samt Karl Klementjeff uti ofvanberörda testamente tillagts andel i samma qvarlåtenskap, förpligtat makarne Malmgren och Johan Ulkoniemi att, vid vite af trehundra mark för dem enhvar, inom fyra månader derefter till Karl. Klementjeff af lemna redovisning öfver vården af bemälde aflidnes be från dödsdagen till tiden för redogörelsens afgifvande. Hofrätten, under hvars pröfning Forstuppsyningsmannen Malmgren och hans medparter i väderäg dragit saken, har medelst den 22. Juli 1898. deri gifven dem låtit vid Häradsrättens förenämnda utslag bero, likväl sålunda att det ålåge. Forstuppsyningsmannen i lälingren och hans medparter att 16
inom fyra månader från nästnämnde dag aflemna ifrågavarande redovisning; hvarhos Förstuppsyningsmannen Malmgren och hans medparter känts skyldige: att ersätta Karl Klementjeff hans i Hofrätten hafda kostnader med fyratiofem mark. Uti denna Hofrättens dem hafra Forstupp syningsmannen Malmgren och hans medparter i underdånighet sökt ändring. Hvad sålunda förelupit och handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner Forstuppsyningsmannen Matmgren och hans medparter icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem, vid hvilken fördenskull hemman att förblifva, likväl sålunda att omförmälda redovisning bör af dem till Karl Klementjeff afgifvas innan den 1. nästkommande Juli samt omfatta tiden från Handlanden Tichanoffs död till redogörelsedagen eller, för den händelse Karl Klemeltjeff dessförinnan fått omhändertaga sin andel af Piehuroffs qvarlåtenskap, till dagen, då sådant skett. Detalle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland:/ 1. W. Klemberg G. Langenskråd. Oscar Gylling Gärdenskild. August Nybergs Gäldegenskild. August Nybergs / Karl Undertsydt. 20 päivänä Tammikuuta 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkiassa Timarin Kanon Suomen Senaattinsa tuomionostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Kauppias Konstantin Judin, Joensuun kaupungista, Pyseiläisen Ivan Peljakoffin holhoojana, on hakijana sekä Pohjoismaiden Osakepankki kauppaa ja toollisuutta varten, Varatuomari William Wallenius, Kauppias Antti Uimenen ja Kaupunginviskaali Aleksi Hellstén, sanotusta kaupungista, saamamiehinä, ja Kaupunginviskaali Hellstén sitä paitsi toimetsijämiehenä edesmenneen Kauppiaan Agafon Wasiljervitsekilda. koffin ja hänen vaimonsa Maria Moldakoffin konkurssiin luovutetussa resässä, poisjääneinä vastaajina ja joka juttu koskee testamentin moittimista: Annettu Keisarillisessa Tuomen Senaatissa ja Sen Oikeusvastossa, Helsingissä, Tammikuun 21. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja Läsnä: S. W. H. - C. G. - G. t. - A. N. 7 No 44. Tåg. 40. R.2. 1899.
niistä saanut seuraavat tiedot: Sittenkun Kauppias Judin, Ivan Poljakoffin holhoojana, 6 päivänä Heinäkuuta 1896 laillista valvomista varten oli Joensuun kaupungin Raastuvanoikeudessa ilmoittanut, että Från Poljakoffin veli, Taiteilija Viktor Poljakoff vähää ennen 21 päivänä Kesäkuuta 1896 tapahtunutta kuolemäänsä oli suullisella testamentilla määrännyt että koko hänen jälkeensä jäävä omaisuus oli lankiara Från Peljakoffille niin ovat Pohjoismaiden Osakepankki ja sen yllämainitut asiakumppanit, saamamiehinä, ynnä Kaupunginviskaali Hellstén myöskin toimitsijamiehenä, edellämainitussa 6 päivänä Heinäkuuta 1896 Kaastuvanoikeudessa päätetyssä konkurssissa, Kauppias Judinille toimitetun manuun nojalla, ilmoittaen Viktor Peljokoffin äidin Maria Moldakoffen, joka ensimäisen miehensä, Kauppias Ivan Pöljakoffin kuoltua oli mennyt uuteen avioliittoon Kauppias Moldakoffin kanssa, olevan oikeutetun perimään Viktor Toljakoffia, Nuastuvanoikeudessa ajana semmoista kannetta että koskeivat riktor Peljakoffin eläessään Aron Poljukoffin hyväksi lausumat puheet, joitten Kauppias Judin oli katsonut käsittävän Viktor Poljakoffin viimeisen tähden, ollut tapahtuneet siinä järjestyksessä kuin laissa siädetään testamentin tekoa varten, Kauppias Judinin ylläkerrotussa tarkoituksessa toimittama valvominen julistettaisiin mitättömäksi sekä Kauppias Moldakoffin kenkurssipesä oikeutettaisiin haltuunsa ottamaan Maria Moldakoffille Viktor Peljakoffin perintönä tuleva omaisuus. Haastuvanoikeus, jossa Kauppias Juden on turvautunut puheena olevaan, testamenttina valvomaansa määräyksen, ja asianosaiset vaatinut kormuusta oikeudenkäyntikuluistaan, on, kuulusteltuansa Maria Moldakoffia asiassa, jossa muuten on menetelty kuten juttukirjat lähemmin osettavat, 7 päivänä Maaliskuuta 1898 julistetussa päätöksessä antanut lausuntensa ja katsonut kyllä selville käyneen, että Viktor Poljakoff erityisissä tilaisuuksissa talvella ja keväällä ennen 21 päivänä Kesukuuta 1896 tapahtunutta kuolemaansa, osittain Tyimiehenvaimo Anna Kervisen,
osittain Työmies Bengt Nuutisen ja esittain Merimies Henrik Leppäsen läsnä ollessa. oli lausunut tahtonsa olevan että hänen jälkeensä jäävä omaisuus lankeaisi Ivan Pöljakoffelle; mutta koska samalla eli Eiteen saatettu, että nämä puhat, jotka Kauppias Judin sittemmin edellä sanotussa holhoojaominaisuudessaan oli valvonut Viktor Toljakoffin viimeisen tahden käsittävinä, olivat lausutut aina Viktor Toljakoffin ollen kahden kesken jonkun yllämainitun henkilön kanssa, niitten edes olematta tatä tarkoitusta varten kutsuttuja, sentahden ja kun Kauppias Judin ei edes ollut voinut väittääkään että Viktor Toljakoff ilta olisi puuttunut tilaisuutta ennen kuolemaansa hankkia laillinen määrätodistajia, jotka olisivat P. Kn 16 luvun 1 SS:ssä olevan säännöksen mukaan sanoila kertaa kuulleet hänen määräyksian sä hänen jälkeensä jäävästä omaisuudesta, katsoi Maastuvanoikeus ett'ei mainitulle lauseille voitu antaa testamentin voimaa ja vaikutusta, minkä johdosta ja samasla kun. Kauppias Judinen näiden lauseiden perusteella toimittama valvominen julistettiin olevan kaikkea merkitystä vailla, Kauppias Judinin, jonka oli ilmoitettu ottaneen haltuunsa Viktor Poljakoffin jaamiston, tuli luovuttaa se lailliseen jähim, sekä Maria Moldakoffille tuleva osuus, koska se oli hänelle langennut ennen konruissin loppua, voimassa olevan konkurssisäännen 15 SS:n mukaan, oli lankeara ruheena olevalle konkurssipesälle; kuiten kin saivat asianosaiset asian luatuun nähden itse kässä kulutuksensa jutussa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asian osaiset molemmin puolin erät veteamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 21 päivänä Tammikuuta 1899 katsonut, ett vevat Pohjoismaiden Osakepankki ja sen asiakumppanit otteet esiintuoneet syytä muuttää Maastuvanoikeuden vedonalaista päätöstä sekä ett'ei Kauppias Judinin muutoshakemuskaan antanut oiketta saman päätöksen oikaisemiseen muun puolesta paitsi että, koska Maria Moldakoff ei ollut Viktor Poljakoffin ainoa perillinen, puheena oleva, testamenttina valvottu määräys julistettiin mitättömäksi ainoastaan mikäli Maria. Moldakoffin oikeus periä 19
Tiktor Toljakoffia sen kautta oli tullut laukatuksi; minkä johdosta Kauppias Judinin siis tuli luovuttaa Viktor Peljakoffin jäämistö semmoiseen jakoon että Maria Moldakoffin perintöosuus siitä erotettaisiin ja jätettäisiin ennennäinitulle konkurssi. pesälle Tähän Hovioikeuden tuomioen on Kauppias Judin, vielämainitussa holhooja ominaisuudessaan, alamaisesti hakenut muotosta. Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkittavakseen sekä katsoo ettei Kujarias Judin ole esiintuonut syytä muuttaa Hevioikeuden kysymyksessä olevaa tuomiota, jonka varvan asia siis jääpi. Tätä kaikki asi anomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majestäten Korkeassa Simarila, Hänen Suomen Senaattinsa: S. W. Kaucsel Oscar Lillius Gäängenskild. Dervidt kronyt Adolf Aminoff Tammikuun 24. päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin Korknassa Nimessä, Hänen Suomen Senaallensa tuomio, maksuitta, Wäärän Kovioikeudesta tulleesen nostajuttuun, jossa Suomen Kruunu on hakijana sekä Itsellismies Elias Lauhan aho, Torppari Elias Kujala ja Talollisentytär Wilhelmina Matintytär Männikkö kuin myöskin eräs Katarina Wirtanen ja eräs Jooseppi Talolahti, jotka ovat ilmoittaneet esiintyvänsä, edellinen Itsellismies Matti Wertalan ja Jooseppi Palolahti Eläkemies Wilho Oinosen oikeudenomistajana, kaikki Karstulan pitäjän Kiimingin kylästä, vastaajina, ja joka juttu koskee korvausta: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen likensosas tossa, Helsingissä, Tammikuun 24. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä saanut seuraavat tiedot: Sittekun Kihlakunnanoikeus siinä käräjäkunnassa, jonka aikanaan muodestivat Saarijärven pitäjä sekä Karstulan ja Uuraisten silloiset kappeli seurakunnat, Lämä: M H. - ÖG. - H. B. - G. L. Ait. No 68. Sivu 214. R. D. 1898.
Kruununnimismies Johan Flinkmanen, urkansa puolesta, siitä tekemästä vaatimuksesta, ei ainoastaan päätöksellä Joulukuun 3. päivältä 1877., muun muassa, oli julista vit kaksisataa seitsemänkymmentäneljä Elias Laukanahon, kaksisataa kahdeksankymmentäneljä Wilhelmina Maunikon elesmenneen isän Matti Mannikon eläesaän sekä sata kahdeksankymmentäyksi Matti Wertalan ja Elias Kujalan yksissä neuvoin talvella vuonna 1875. Kruunulle pilätetyiltä, mutta lohkaisemattomilta kylkymailta Kiimingin jakokunnassa ensiksimainitussa kappeli seurakunnassa tuvaltomasti hakkaamaa sahatukiksi kolraavaa puuta, mitkä Kruununnimismies Flinkman Maaliskuun 31. päivänä 1876. oli takavarikkoon ottanut ja jotka sittemmin olivat huutokaupalla myydyt, menetyiksi sekä niistä karttuneen huutokauppahinnan lankeavaksi Kruunulle, kuin myöskin Joulukuun 10. päivänä 1880. jutistamassaan päätöksessä, minkä Kesärillinen Senaatti päätöksellä 14. päivältä Huhtikuuta 1882. on jättänyt vieraansa, muun muassa, luominut sata kolmekymmentäseitsemän Talollisen ylläsanotusta Kiimingin kylästä Taavetti Siitipään mainittuna talvena sanotuilla kytkyinäiltä tuvattomasti hakkaamaa ja Kruununni mismies Flinkmanin sittemmin edellä sanottuna Maaliskuun 31. päivänä 1876 myöskin takavarikkoon ottamaa puuta menetyiksi sekä niistä toimitetussa myynnissä huutokaupata karttuneen ruutokauppasumman tulevan Kruunulle ovat Elias Laukanaho, Matti Wirtala, Elias Kujala, Wilhelmina Männikki ja Vilho Oinonen, viimeksimainittu Taavetti Siitipään oikeudenomistajana, Suomen Kruunulle toimitetun haasteen nojalla, Karstulan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuden istunnossa Maaliskuun 9. päivänä 1892. vaatineet, että koska Kruununnimismies Flinkman sanotussa takavarikkotilaisuudessa, yllämainitun tukkimäärän lisäksi, ilman laillista syytä oli takuvarikkoon ottanut tuhat kaksisataa kuusi sahatukkia, mitkä Elias Laukanaho, Matti Wertala, Elias Kujala, Tavetti Tutipää ja Matti Männikkö oli vat hakatneet metsästä, joka, senjälkeen
kun sanotut hylkymaat kesällä 1891. olivat lohkaistut, oli havaittu kuuluvaksi Elias Laukanahon, Matti Wertalan, Matti Männikön ja Taavetti Tutipään omistamiin Laukanahon, Wirtalan, Männikön ja Tutipään verotaloihin useinmainitussa Kiimingin kylässä, sekä, sittekun kaikki takavarikkoon otetut tukit olivat huutokaupalla myydyt, Waasan läänin rahastoon toimittanut karttuneen huuto kauppasumman kuusituhatta sata yhdeksankymmentäkahdeksan markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä, siitä kuin minkin poisluettua takavari kon- ja huuto kaupankustannukset viisisataa yhdeksänkymmentäkahdeksan markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä, Kruunu velvotettaisiin sen hyväksi siten tulleista viidestätuhannesta kuudestasadasta markasta Elias Laukanaholle ja hänen asiakumppaneille Kihlakunnanoikeudessa jaettavaksi heidän keskenään maksamaan yllämainittujen tuhannen kahlensadan kuuden sahatukin huutokauprahintaa vastaava määrä, jota paitsi Elias Laukanaho asiakumppaneineen ovat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan asiassa. Tämän kanteen johdosta on Kruunun puolesta väitetty, että kaikki ne puut, joista huutokaupassa saatu hinta oli lähetetty läänin rahastoon, olivat julistetut menet etyiksi, minkä vuoksi ja kun Kruunun ei olisi vastattava siitä, jos Kruununnimismies Tinkman oli Elias Laukanaholta ynnä muilta edellämainituilta henkilöiltä takavarikkoon ottanut enemmän tukkoja, kuin mitä oli tuomittu menetetyiksi, Kruunun puolesta on pyydetty kanteen hylkäämistä. hetussa niin meneteltyä kuin kirjat osottavat, on Kihlakunnanoikeus päätökvellä 5. päivänä Lokakuuta 1877 lausunut tä koska Kruununnimismies Flinkman, sen mukaan kuin hän aikanaan oli ilmottanut, virkansa puolesta oli vieläsanottuna Maaliskuun 31. päivänä 1876. takavarikkoon ottanut kaksituhatta kaksi sataa kaksikymmentäyksi kappaletta Elias Laukanahon, Matti Kertalan, Elias Kujalan, Taavetti Tutipään ja Matti Männi kon puheenalaisilta kytkymailta hakkaa22
mia sahatukkoja sekä jättänyt niistä huutokaupalla tulleen hinnan viisitsehatta kuusisataa markkaa Waasan läärinrahastoon, mutta Kruunun puolesta, jonka oikeuden valvomiseksi Kruunun rimismies Flinkmanin ylläkerrotut loinenpiteet olivat tapahtuneet, ei oltu voi tu näyttää, että sanottuja tukkeja olisi julistettu menetetyiksi enemmän kuin viisisataa yhdeksänkymmentäkaksi kappaletta, sentähden ja kun Elias Laukan aholle, Matti Wertalalle, Elias Kujalalle. Wilhelmina Männikölle ja Wilho Oinosit le, jolle viimemainitulle Taavetti Siitipää oli siirtänyt kannevikeutensa asiassa, niin ollen, oli kysymyksessäolevasta hinnasta tuleva se osa, joka, kun jokainen tukki pidettiin yhdenärvoisena, suhteellisesti lankesi menetetyiksi julistamatta jääneiden tuhannen kuudensadan kahdenkymmenenyhdeksän tukin osaksi, tutki Kihlakunnanoikeus oikeaksi velvottaa Kruunun, kuittia vastaan, Elias Laukanaholle ja hänen äskenmainituille asiakumppanvilleen heti suorittamaan mainitun osan hinnasta neljätuhatta sata seitsemän markkaa kolmekymmentä neljä penniä sekä viidelläsadalla markalla korvaamaan Elias Laukanaholle ja hänen asiakauppaneilleen heidän oikeudenkäyntikulunsa asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asiaoli Kruunun puolesta pidätetyn vedon nojalla saatettu, on tuomiolla Heinäkuun 22. päivältä 1898. antanut lausuntonsa asi assa, ja mikäli siitä nyt on kysymyskatsonut, ettei Kruunu ollut esiintuonut syytä muussa kohden muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä, kuin että koska Kruununnimismies Flinkmanin takavarikkoon ottamat kaksituhatta kaksi sataa kaksikymmentäyksi tukkia, mikä li asiakirjoista voitiin havaita, oli saatutuhannesta viidestäsadasta yhdeksästäkymmenestä kaadetusta puusta ja näistä puista tuhat viisitoista oli julistettu Kruunulle nimitetyiksi, se korvaus, minkä Kruunu oli velkapää vastapuolilleen suoritta maan, oli luettava viidestäsadasta seitsemästäkymmenestäviidestä puusta tahi kahdeksastasadasta kolmesta tukista ja, Kihlakunnanoikeuden päätöksessään 23
tukkien arvon laskamista varten määräämäin perusteiden mukaan, siis teki kaksituhatta kaksikymmentäviisi markkaa kuusitoista penniä, joten muu tettuna Kihlakunnanoikeuden päätös muissa kohdin oli jäävä voimaansa. Hovioikeuden tuomioon on Kruunun puolesta anottu muutosta tänne toimitetulla perustelmalla, johon Elias Laukanaho, Elias Kujala, Wilhelmina Männikkö, Katarina Wirtanen ja Joo seppi Talolahti sitten ovat säädetys sä järjestyksessä vastauneet Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkitta väkseen ja katsoo ettei Suomen Kruunun puolesta ole esiintuotu syytä muuttaa Kovioikeuden päätöstä, jonka varaan sentähden ja koska Elias Laukana ho ynnä hänen asiakumppaninsa omt oihen tyytyneet asia jääpi; minkä ehossa Kruunu velvotetaan suorittamaan Elias Laukanaholle ja hänen asiakumppaneilleen maksut heidän kappaleestaan tätä Keisarillinen Senaatin tuomiota kuudellakolmatta markalla. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudatta koot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: 1. W. Hamberg Þ 1. och Kjellung Herr. Börenius. Gillegiuskiats 24.
Tammikuun 24 päivänä 1900. Keisarillisen Majashelm Korhassa Kinnari, Tänen Suomen Knuullinsa tuomio maksuitta Wiipurin Korioikeudesta tullassa nostaja lussa, jossa Talollinen Kustaa Ratto, Mäntyharjun pitäjän Lahnaniemen kylästä, on hakijana ja Torppari Juhana Huhtiainen, saman pitäjän Toinolan kylästä, poisjääneenä vastaajana, ja joka juttu kosku maan luovuttamista: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaalissa ja Sen Oikeusosuslissa, Helsingissä, Tammikuun 24 päivänä 1900. Keisarillinen Senvulle on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedol Mäntyharjun pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kustaa Ralto, hvartan myalle lausunut, että Noitto oli kauppakirjuttu Syyskuun 22 päivänä 1851 äidiltänsä Anna Tarkiaiselta ostanut Lempi nimisen perintöluontoisen neljänneksen Senkerin taloa Amainitussa lahnunainen kylässä; ja koska Juhana Huhtuunen piti Kullusvun sanottuun tilaan kuuluvien Järventausmaan ja Sikusaaren palstoja on Noitte vaatinut Kuktioista velvotettavaksi jättämään maiOch dess - S.V - 48 - Rb. SS 69 Pag 269. Rl. D,1898
oitut palstat Noiton vapaasti käyteltäviksiJuhana Kahtiaisen, asiasta kuulustettuna, vistustettua Kustaa Noiton ylläkerrottua vaatimusta, on Kihlakunnanoikeus päätöksellä Solakuun 22 päivänä 1877, mainitsemistuun syistä, lyljännyt Raiton kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Roitto on ostanalla saattanut usein, on tuomiolla Syyskuun 24 päivänä 1898 lausunut että, koska Noitto oli juttua käsiteltäessä Kihlakunnan oikeudessa ilmottunut että Anna Tarkiainen, ennenkuin hän oli Reitolle myynyt puheenalaisen talonosan, oli tilalle henkilölle myynyt kysymyksessä olevat maapalstat ja että Juhana Huhtiainen oli sitten ostamalla suunut ne, sentähden, ja kun Kustaa Neitte a ollut voinut och väittää että se luonetusvälipuhe, jolla Anna Turkainen oli luopunut sanottujen maapuldigen omistusoikeudesta, ja muut niistä palstoista sittemmin tehdyt sopimukset olivat peräytyneet till min ten Boittoon nähden kadottaneet niilla tarkotetun pätevyden sekä myöskään että Huhtillinen oli muullu tärän meneltänyt riidanalaisten maapalstojen pitämysoikeuden, Lovioikeus jätti asian sen loppupäätetmän varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli päätöksessään johtunut, ollen Kustaa Roitolla kuitenkin valta, ellei maapalstoja lain säätä mässä ajassa ja asianmukaisessa järjestyksessä olettu emätilasta erillan, vastädes asianomaista vastaan ajan sitä kannettu maapalstojen omistusoikeudesta, johon ehkä oli syytä Hovioikeuden tuomion on Kustaa Antto alamaisesti anonut muutosta Mitä näin on tapahtunut sekä asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Knuutti ottanut tutkittavakseen ja katso ett ei Kustaa Roitto ole esiintuoneet syytä muut taa Hovioikeuden ylläkerrottua tuomiota, jonka varaan asia siis jääpi Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakolKeisarillisen Majistulin Korkeava Simessä, Hänen Ruomen Senaattinsa A: af Nyberg. Isak Fellman. A: af Nyberg. Isak Fellman. Lindvig Conberg. Richard Idutam. Lindvig Conberg. Richard Idutam. kaksi karmen. 16
Den 31. Januari 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Hoga Sum, egaren Jämes Edvard Salvesen, från Jyväskylä socken, tillstädeskommen, och Bonden Otto Niskanen, från Pihtipulas by i Tihtipudas socken, uteblifven svarande, angående rätt till skografverkning: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 31. Januari 1900 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande: Wid Häradsrätten i Tihtipudas sockens tingslag har Kyrkoherden Gummerus, efter Sägegaren Salvesen, i hans förenämnda egenskap, och Otto Niskanen ågången stämning, yrkat att, emedan Otto Niskanen, såsom egare af KyrkoBde S.V. H. - C. G. -G.S. - Ant. 27 No 94. Såg. 159. R. S. 1898. Dess Senats för Finland dom uti Finsk öfverett, på nedsatt revisionsskilling, från rättning af stava Hofrätt inkommit mål emellan Kejserliga Kyrkoherden i Tihtipudas försam. Senatens ling Alexander Gummerus, sökande, dem i saken samt Dispenenten för sågbelaget medföljer och "Tre Finland Herr Company" Tåg. ginala editionen.