Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Maria Tarkiainen, jolla oli elossa myöskin kolmas tytär, oli 20 viime vuoden ajan ollut täysihoidossa Kaarle Juhana Narisen luona, ollen varattomuuden, vanhuudenheikkouden ja sairauden vuoksi koko ajan kykenemätönnä millään tavoin korvaa maan ylläritöaan; mutta kun Anna Maria Tarkiaisen kaikki lapset olivat yhtä velvolliset pitämään huolta äitinsä toimeentulosta, on Kaarle Juhana Narinen vaatinut Kalle Pesosen ja Kalle Kekkosen velvoitta mista vaimojensa edusmiehinä suo rittamaan Kaarle Juhana Nariselle kumpainenkin neljänneksen Anna Maria Tarkiaisen elatus - ja hoitokustannuksista, jotka olivat laskettavat 250 markaksi vuotta kohden, kymmenen viime vuoden ajalta, minkä ohella Kaarle Juhana Narinen on anonut korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan. ralle Pesosen ja Kalle Kekkosen vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 7 päivänä Marraskuuta 1908 julistamassaan päätöksessä mainitse; nillaan perusteilla sen hyljännyt. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Juhana Narinen oli vetoamalla saattanut jutun, on 4 päivänä Marraskuuta 1910 antamassaan tuomiossa lausunut, että koskeivät Kalle Pesonen ja Kalle Kekkonen olleet sitoutuneet osaltaan elättämään Anna Maria Sarkiaista tai hänen elättämisestä suo rittamaan korvausta Kaarle Juhana Näriselle, sentähden, ja kun yksin se seikka, että Kaarle Juhana Narinen puheena olevana aikana oli vapaatahtoisesti elättänyt ja hoitanut äitiään Anna Maria Tarkiaista, lain mukaan ei voinut velvoittaa Kalle Pesosta ja Kalle Kekkosta osaltaan korvaamaan mitä Kaarle Juhana Narinen sanottu na aikana ehkä oli kuluttanut Anna Maria Tarkiaisen yllänetoon, Hovioikeus on vahvistanut sen lopputun loksen, johon Kihlakunnanoikeus päätöksesään oli johtunut, sekä velvoitta nut Kaarle Juhana Narisen viidellä kymmenellä markalla korvaamaan Kal394
le Pesosen ja Kalle Kekkosen Hovioikeudessa kärsimät kulungit. Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Juhana Narinen anonut muutosta perustelmalla, johon Kalle Pesonen ja Källe Kekkonen ovat vastannest. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kaarle Ju hana Narinen ole esittänyt syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Kaarle Juhana Narinen suorittamaan Kalle Pesoselle ja Kalle Kekkoselle heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi yhteisesti kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. Valteröf Parviainen Huhtikuun 12 päivänä 1915 "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, maansaannin moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Muurari Kustaa Anshelm Pastell, omasta puolestaan ja tietymättömissä olevan Merimiehen Viktor Valerian Vesterlingen uskottuna miehenä, Ompelija Ida Vilhelmina Pastell ja Rakennusmestarinleski Amanda Apollonia Högdahl, kaikki Helsingin kaupungista, Hofellin omistaja Beata Matilda Hoffman ja Opettajatar Maria Kristina Vesterling, Hangon kaupungista. Valokuvaaja Hilja Josefina Vesterling Mikkelin kaupungista, Sepäivaimo Elinä Adolfina Rosvall ja hänen miehensä Seppä Johan Fredrik Rosvall, Helsingin pitäjästä, sekä Kansakoulun opeltajanvaimo Sibyllä Eufrosyne Klemola ja tämän mies S. A. L. B.t - A. R. - K. /U. S. 295 No 592. Pag 149 R. D. 1911.
Kansakoulunopettaja Johan tukusti Klemola, Vanajan pitäjästä, yhteisesti hakijoina ja osakeyhtiö Aktiebolaget Valkiakoski, jonka kotipaikka on Sääksmäen pitäjä, vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 12 päivänä Huhtikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli enää on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Haastatettuansa Aktiebolaget Valkiakosken Sääksmäen ja Kalvolan pitäjäin käräjäkunnassa 2 päivänä Huhtikuuta 1907 pidettyihin välikäräjiin ovat Kustaa Anshelm Postell ja hänen myöläpuolensa Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Kustaa Anshelm Pastellin Ida Vilhelmina Pastellin, Amanda Apollonia Högdahlin, Beata Matilda Hoffmanin, Elina Adolfina Rosvallen ja Sibyllä Eufrosyne Klemolan isän Rustitilallisen Leonhard eli Harberg Kustaanpoika Pastellin kuoltua 4 päivänä Kesäkuuta 1867 olivat hänen leskensä Maria Juhontytär, hänen poikansa Johan Leonhard Pastell ynnä Talollinen Juho Juhonpoika Annila joka oli ollut Kustaa Anshelm Pastellen Ida Vilhelmina Pastellin, Amanda Apollonia Högdahlin, Beata Malilda Hoffmanin Elina Adolfina Rosvallin ja Sibyllä Eufrosyne Klemolan sekä Leonhard Pastellin tyttären, Viktor Valerian, Maria Kristina ja Helja Josefina Vesterlingin äitivainajan Maria Josefina Pastellin holhooja, 21 päivänä Kesäkuuta 1869 asianomaiselle tuomarille annetussa hakemuksessa pyytäneet saada luopua perinnöstä ja luovuttaa pesä konkurssiin; että Rustitilallinen Kustaa Juhonpoika Mäenpää, joka Lokakuun 8 päivänä 1869 oli määrätty konkurssipesän kuraattoriksi " oli huutokaupassa senjälkeisen Marraskuun 9 päivänä tarjennut pesän omaisuudesta Naakon eli Naakkalan rustitilan Sääksmäen pitäjän Leipiälän kylässä ynnä sanottua tilaa seuranneet Pentin eli Leipiälän 396
tullijauhomyllyn saman pitäjän Valkiakosken kylässä ja verotetun lohikalastusoikeuden Valkiakosken verrassa sekä viimeksimainitussa kylässä sijaitsevan Tohkan perintötilan ynnä siihen kuuluvan Tohkan jauhomyllyn sanotussa virassa ostettaviksi sekä niistä itse tehnyt korkeimman tarjouksen sitä kuitenkaan omastatai konkurssipesän puolesta hyväksymaltä, minkä johdosta paikalla tehdyn päätöksen mukaan sanotun omaisuuden myyminen oli toimitettava uudessa huutokaupassa. Mutta koska Kustaa Anshelm Pastell ja hänen myötäpuolenan nyttemmin olivat saaneet tietää, elki Kustaa Mäenpää ollutkaan pitänyt uutta huutokauppaa, vaan kerrotun tarjouksensa perusteella ryhtynyt hallitsemaan mainittuja kiinteistöjä ominaan ilman kauppa - tai muuta saantikirjaa ja sittemmin myynyt ne muille sekä että Naakan tila Pentin mylly ja lohikalastusoikeus Valkiakosken verrassa sekä Pohkan tilasta sittemmen lohkaistu Lepänrannan tila Töhkan myllyineen nykyään olivat Aktiebolaget Valkiakosken hallussa, sentähden ja kun kiinteimistöt olivat jääneet myymällä aikoja sitten päättyneessä ja tilitetyssä konkurssissa ja ne näin ollen edelleen kuuluivat Leonhard Pastellin perillisille, jotka olivat oikeutetut niitä sitä suuremmalla syyllä omistamaan kun konkussine rän saamamiehet olivat saaneet saatavansä täydelleen pesän varoista eikä Aktiebolaget Valkiakoskella ollut kiinteimistöihin parempaa oikeutta kuin Kustaa Mäenpäältäköön ovat Kustaa Anshelm Pastell ja hänen asiakumppaninsa vaatineet, että Aktiebolaget Valkiakoski velvoitettaisiin Pastellille myöläpuolinen luovutta maan Naakan ja Lepänsannan tilat, Pentin ja Tohkan myllyt ja lohikalas tusoikeuden Valkiakosken virrassa kaikkine miehen kuuluvine maineen, vesioikeuksineen ja Leonhard Partellin kuollessa olleine rakennuksineen sekä poistamaan niiltä rakentamansa tehdaslailokset rakennuksineen, ränneineen 397
ja muine kiinteimistöjen vapaata hallitsemista ja nauttimista estävimlailoksineen kuin myös korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsaKannetta on Aktiebolaget Valkiakoski vastustanut selittäen ostaneensa Naakan tilan kauppakirjalla 31 päivältä Joulukuuta 1888 Valkiakoski NyaBolag - nimiseltä yhtiöltä ja Lepäviransa tilan 11 päivänä Toukokuuta 1897 Talolliselta Kustaa Grönrooselta sekä saaneensa kiinnekirjan Helmikuun 13 päivänä 1890 Naakan tilaan ja 10 päivänä Syyskuuta 1900 Lepänsannan tilaan sekä muistuttanut että Leonhard Paskl lin perillisillä, he kun olivat luopuneet perinnöstä mainitun vainajan jälkeen anoen samalla päästä suorittamasta hänen velkojaan, mihin anomukseen Kihlakunnanoikeus perinnön. luovutus- ja konkurssiasiassa 14 päivänä Lokakuuta 1869 julistamassaan tuomiossa oli suostunut, näin ollen säännön mukaan muun muassa perinnönluovutuksesta 9 päivänä Marraskuuta 1868 annetun Keisarillisen asetuksen 29 SSssä oli oikeus saada omakseen vain mitä luovutetussa pesässä, sittenkuin velka oli maksettu, jäi jälelle, johon tähteeseen puheenalaiset kiinteimistöt eivät voineet kuulua, koska pesän muun omaisuuden arvo oli ollut väin 217 markkaa 35 penniä, mutta velat noussed 11586 markkaan 36 penniin. Sitä paitsi on Aktiebolaget Valkiakoski oikeudenkäynnin kestäessä väittänyt, että Kustaa Anshelm Pastell ja hänen asiakumpi paninsa olivat menettäneet kannevaltansa jo silläkin perusteella etteivät he, tulluaan ainakin 1905 vuoden lopussa tilaisuuteen yhteen saantia moittimaan, olleet vuoden ja yön kuluessa sen jälkeen meitekannetta siitä nostaneet Kustaa Anshelm Pastellin myötä puolineen vaadittua että, koska kaikki väitteet O. K:n 16 luvun 5 SS:n mukaan olivat tehtävät oikeudenkäynnan alussa, Aktiebolaget Valkiakosken viimeksinainittu väite oli jätettävä huomiotta on Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 9 päivänä 1908 julistamassaan päätöksessä 198
lausunut selvitetyksi, että sittenkuin Leonhard Pastellin leski Maria Juhon tytär, täysivallainen poika Johan Leon, hard Pastell sekä Juho Annila, viimeksi mainittu sanottujen aviopuolten vajavaltaisten lasten, niiden joukossa Kustaa Anshelm Pastellin Ida Vilhelmina Pastellin, Amanda Apöllonia Högdahlin, Beata Matilda Hoffmanin, Eline Adolfina Rosvallin ja Sibyllä Eufrosyne Klemolan ynnä Viktor Valerian Maria Kristina ja Hilja Josefina Westerlingin vuonna 1900 kuolleen äidin Maria Josefina Vesterlingin holhoojana 21 päivänä Kesäkuuta 1867. päivätyssä, Kihlakunnanoikeudelle osotetussa kirjoituksessa, liittäen siihen luettelon Leonhard Pastellin jälkeensä jättämän pesän varoista ja veloista joita oli ollut, varoja yhdeksäntuhutta kaksisataa seitsemäntoista markkaa kolmekymmentä viisi penniä, niiden joukossa kuuden tuhannen markan arvoinen Naakan rustitila ja kolmentuhannen markan hintaiseksi arvattu Pöhkan tila, ja velkoja yksitoistatuhatta kahdeksansataa kahdeksankymmentäkuusi markkaa kolmekymmentäkuusi penniä, olivat pyytäneet saada luovuttaa sanotun kuolinpesän konkurssiin sekä samalla luopuneet myöskin kaikesta perinnöstä mainitun vainajan jälkeen, anoen pääslä suorittamasta hänen velkojaan, miehen pyyntöön Amanda Apottonia Högdahlin nyttemmin kuollut mies Juho Högdahl, joka konkussioikeudenkäynnin aikana oli mennyt avioliittoon Amanda Apollonia Högdahlen kanssa, tämän edusmiehenä oli yhtynyt, niin oli Kihlakunnanoikeus, joka oli pesän kuraattoriksi määrännyt pesän velkojista Kustaa Maenpään, 14 päivänä Lokakuuta 1869 tuossa luovunta - ja perinnönluovutusjutussa julistetulla tuomiolla vapauttanut Maria Juhontyttären, Johan Leonhard Pastellin ja Juho Annilan, viimeksimainitun hänen holhooalaimessaan vastaamasta niistä Leonhard Pastellin veloista, joita pesän varoista ei voitu 399
maksaa; minkä ohessa Kihlakunnan oikeus oli luominnut konkurssipisästä maksettaviksi muun muassa, etuoikeudella. Naakan tilan aruosta seitsemäntuhatta viisisataa kaksikymmentä markkaa seitsemänkymmentäseitsemän penniä paitsi korkoja ja Tohkan tilan arvosta kaksituhatta kuusisataa yhdeksänkymmentäkaksi markkaa viisekymmentäkolme penniä, niinikään korkoja lukematta, mikä tuomio oli saanut lain voiman; että mainitut kiinteimistöt olivat Kustaa Mäenpään toimituttamalla huutokaupalla 9 päivänä Marraskuuta 1869 tarjotut ostettaviksi ehdolla että ostajan tuli vastata konkurssissa niiden arvosta etuoikeudella maksettaviksi tuomituista saatavista, missä huutokaupassa Kustaa Mäenpää, jolle konkurssi tuomiossa oli tuomittu neljätuhatta markkaa korkoineen, tästå määrästä kuitenkin vähennettyä suoritetut kaksisataa markkaa, maksettaviksi etuoikeudella Naakan tilan arvosta ja kaksituhatta markkaa niille kasvavine korkoineen etuoikeudella Tohkan tilan arvosta, oli tehnyt korkeimman tarjouksen, taakan tilasta kuusituhatta kuosisataa kolmekymmentäviisi markkaa ja Tohkan tilasta kolmetuhatta satsemänsataa viisikymmentä markkaa, ja oli huutokaupassa laadittuun röytäkirjaan merkitty, että Mäenpää joka, ellei kauppahinta niittäisi tyydyllämään etuoikeutettuja saamamiehiä, oli pidättänyt itselleen aikaa harkita voitiinko tehtyjä larjouksia hyväksyä vai eikö, ei ollut pitänyt kumpaakaan tarjoista otollisena, minkä vuoksi uusi päivä kiinteimistöjen myymiselle oli vastedes määrättävä, selville kuitenkaan käymättä oliko tämä Mäenpään tahdon ilmans perustunut mihinkään velkojain päätökseen; että Kustaa Mäenpää ei ollut kumminkäan ryhtynyt toimiin kiinteimistöjen uudelleen myymiseksi konkurssipesän hyväksi, vaan jälestäpäin, hankittuaan ainakin 400
mitä Tohkan tilaan tuli muiden velkojain suostumuksen, pitänyt noita tarjouksia lopullisina ja itseään kiinteimistöjen omistajana, minkä johdosta hän sanotun huutokauppapöytäkirjan perusteella olikin laissa huudattanut Naakan tilan ja siihen saanut kiinnekirjan käräjäkunnan 1871 vuoden talvikärajissä, jota vastoin jutussa esitetyt asiakirjat eivät osottaneet, oliko Mäenpää huudattanut myöskin Pohkan tilan; että Kustaa Mäenpää oli kauppakirjalla 5 päivänä Tammikuuta 1871 myynyt Nääkan tilan Pentin myllyineen Henkikirjoittaja Otto Savanderille ja Kruununnimismies Nikolai Petterssonille, jotka saman vuoden Elokuun 8 päivana vuorostaan olivat myyneet tilan myllyineen toiminimelle E. J. Granberg & Erolle, joka 11 päivänä Syyskuuta 1872 oli saanut niihin kiinnekirjan, minkä jälkeen sama tila ja mylly erinäisten muiden luovutusten jälkeen 31 päivänä Joulukuuta 1888 Valkiakoski Nya Bolag nimisen yhtiön ja Aktiebolaget Valkiakosken välillä tehdyllä kaupalla olivat joistuneet viimeksimainitun yhtiön omiksi ja oli Aktiebolaget Valkiakoski neihin saanut kiinnekirjan 13 päivänä Helmikuuta 1890; että Kustaa Mäenpää kauppakirjalla Joulukuun 29 päivältä 1870 oli myynyt Tohkan tilan siihen kuuluvine veroesinemyllyineen Lampuoti Erik Erikinpoika Sorrille, joka oli tuohon tilaan saanut Syyskuun 11 päivänä 1872 kiinnekirjan, minkä jälkeen Kustaa Grönroos, joka oli saman tilan myöhempi omistaja, oli kauppakirjalla 11 päivänä Toukokuuta 1897 myynyt Aktiebolaget Valkiakoskelle paitsi äskenmainittua myllyä siihen kuuluvine vesivoimineen, tontti- ja rantamäineen, Tohkan tilasta lohkaistun Lepäniännän uudistalon, johon Aktiebolaget Valkiakoski oli saanut kiinnekirjan Syyskuun 10 päivänä 1900; ja oli asiakirjoista käynyt sen lisäksi ilmi, että Kustaa 701
Mäenpää myydessään 29 päivänä Joulukuuta 1870 Tohkan tilan Erik Sorrille oli pidättänyt Maria Juhontyttärelle vapaan asunnon ja eräitä muita etuja Tohkan tilasta nautittaviksi; että Viktor Valerian, Maria Kristina ja Hilja Josefina Vesterlingin iså Kaarle Josef Vesterling oli todistanut Kustaa Mäenpään kauppakirjaan kirjoittaman keutin siitä että Mäenpää oli Erik Sorrilla saanut täyden kauppahin nan ja niinikään todistajana allekirjoittanut 5 päivänä Heinäkuuta 1871 tehdyn välikirjan, jolla Erik Sorri oli Tohkan tilan omistajana vuokrannut erään samaan tilaan kuuluvan maa-alueen; että Vesterling sitä paitsi oli todistanut Kustaa Mäenpään kolmatta lainhuutoa Naakan tilaan anoessaan Oikeuteen antaman kuitin siitä, että Talollinen Kaarle Rekola oli Leonhard Pastellin konkurssipesästä saanut hänelle etuoikeudella tuosta tilasta tuomitut kolmetuhatta markkaa korkoineen; että Vesterling ja Johan Hägdahl, kumpikin vaimonsa edusmiehenä, olivat Tohkan tilan sukuunlunastamisesta käräjäkunnan 1872 vuoden talvikäräjiin haastattaneet Erik Sorrin; sekä Että Kustaa Mäenpää oli jo aikoja sitten tehnyt tilin Leonhard Pastellin konkurssipesän omaisuuden hoidosta ja rahaksi muuttamisesta, mikä tili oli saanut lainvoiman. Putkies saan Aktiebolaget Valkiakosken tekemää väiteltä kannevallan vanhentumisesta on Kihlakunnanoikeus, joka ei ole pitänyt luota väitettä liian myöhään tehtynä, edellämainittuihin seikkoihin nähden katsonut ilmeiseksi että Kustaa Anshelm Pastell Ida Vilhelmina Pastell, Amanda Apollenia ja Johan Hägdahl, Beata Matilda Hoffman Eline Adolfina ja Johan Fredrik Rosvall sibylla Eufrosyne ja Johan Aukusti Klemola sekä Maria Josefina ja Kaarle Josef Vesterling, kun he osaksi tultuaan täysi-ikäisiksi osaksi mennessään naimisiin olivat saaneet tilaisuuden oikeutensa valvomiseen, olivat tietäneet että puheenalaiset Leonhard Pastellin velkojien tyydyttämiseksi luovutetut kiin402
teimistöt, jotka konkursisäännön määräysten mukaisesti olivat ollut samoin kuin muukin hänen kuolinpesäänsä kuuluva omaisuus kiireet lisesti muutettavat rahaksi, sellaisessa tarkoituksessa olivatkin myydyt ja joutuneet Kustaa Mäenpään haltuun sekä että tämä laas oli myy nyt ne muille; ja oli asian näin ollen katsottava, että Kustaa Anshelm Pastell ja hänen mainitut sisaruksensa ynnä näiden miehet ja edusmiehet olivat olleet velvolliset puhevaltansa säilyttämiseksi ottamaan selkoa oliko konkurssipesän omaisuuden suhteen rahaksi muutettaessa menelelty lainmukaisesti vaiko ei, johon he olisivat saaneet tilaisuuden osaksi Kustaa Mäenpään laissa huudallaessa Naakon tilan osaksi hänen myydessään Pohken tilan pidättämällä Maria Juhontyttärelle tilalla vapaan asunnon ynnä muita etuja, ja joka tapauksessa hänen tehtyään tilin konkurssipesän hoidosta sekä yönja vuoden kuluessa sen jälkeen ja sitlenkuin he muutoin, tultuaan täysi-ikäisiksi tahi mentyään naimisiin olevat saaneet tilaisuuden siihen, nostamaan kanteen oikeudestaan mainittuihin kiinloimistöihin; mutta koska Kustaa Anshelm ja Ida Vilhelmina Pastell, Amanda Apollonia ja Johan Högdahl, Beata Mahdla loffman; Elina Adolfina ja Johan Fredrik Risvall, Sibyllä Eufrosyne ja Johan Ankusti Klemola sekä Maria Josefina ja Kaarle Josef Vesterling kuitenkin oli vat sen laiminlyöneet eikä Vesterlin gin aviopuollen lapsilla Viktor Vakuun, Maria Kristina ja Hilja Josefina Vesterlingillä saattanut olla parempaa oikeutta kanteen ajamiseen kuin mitä Vesterlingin aviopuolilla oli ollut, jos he olisivat elossa, sentähden ja kun Aktiebolaget Valkiakosken saanti moittunalaisiin kiinteimistöihin oli ilmeisesti tapahtunut vilpittömässä mielessä ja oli myöskin todelliseen hallintaan yhdistetty, Kihlakunnanoikeus on, katsoen että Kustaa Anshelm Partellin ja hänen asiakumppaniensa puhevalla jutussa säännösten mukaan Kuninkaallisessa selityksessä 14 päivältä 403
Toukokuuta 1805 oli menetetty, hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Anshelm Postell ja hänen asiakumppaninsa olivat veloamalla raattaneet jutun, on 3 päivänä Huhlikuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian puheenalaisessa osassa Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon ovat Kustaa Anshelm Pastell ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta perustelmalla, johon Aktiebolaget Valkiaksi. ken puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, elleivät Kustaa Anshelm Pastell ja hänen asiakumppaninsa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kustaa Anshelm Paslell ja hänen asiakumppanensa yhteisvastuullisesti suorittamaan Akleebelaget Valkiakoskelle sillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korUus Strömstén vaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tälä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti tens Toonikoski Alfred Luksiala tellis Fabriki Alfred Luksiala B. Anneberg. f. W. Puusovaara. Samuli Koski. 404
Huhtikuun 13 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Kruununnimismies Oskar Paasikallio, Kuhmoisten pitäjästä, hakijana ja Kauppias Alfred Selin, Tampereen kaupungista, vastaajana: Annet. tu Oikeusosastossa 13 päiväria Huhtikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä. saanut seuraavat tiedot: Haastatettuaan Kauppias Selinen on Kruununnimismies. Paasikallio Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että Paasikallio oli 8 päivänä Syyskuuta 1905 tehdyllä välikirjalla luovuttanut Kauppias Selinille oikeuden 1 päivään Toukokuuta 1908 Kuhmoisten pitäjän Päijälän kylässä omistamansa Seppäkosken talon metsäs Läsnä: F. S. A. L. B. t. R. H. U. S. No 595. Pag. 310. R. D. 1911.
tä hakkauttaa ja vedättää halkoja sellaisin sopimuksen, että tarkoitukseen oli käytettävä kaikki maassa olevat rautatiehaloiksi kelpaavat kovat puut ja kasvavat lehtipuut, haapapuita lukematta, niin pieneen että halot ohuemmasta päästä täyttivät 7 senttimetriä, ja että Selinin oli maksettava haloista, jotka olivat mitattavat rantaan vedettyinä. 3 markkaa 25 penniä metrisyleltä rantamitan mukaan; mutta koska Kauppias Selin oli jättänyt hakkaut. tamatta maassa olleita puita niin paljon että niistä olisi tullut aina. kin 12 syltä halkoja ja sovitun metan täyttäneitä kasvavia lehtipuita 110,000 kappaletta, joista olisi saatu 1375 syltä halkoja, sekä metsään jättänyt 11,5 syltä valmiita halkoja, sentähden ja kun Kauppias Selin ei ollut taipunut suorittamaan Kruununnimismies Paasikalliolle mitään korvausta siitä, että oli laiminlyöty noudattaa välikirjan määräyksiä, on Kruununnimismies Paasikallio vaatinut Kauppias Selinin velvoitettavaksi maksamaan Paasikalliolle vahingonkorrauksena ottamatta jääneistä yhteensä 1398, 5 sylestä halkoja 3 markan 25 pennin mukaan syleltä 4545 markkaa. 10 penniä sekä sitä paitsi palkitsemaan katselmuskustannukset ja Paasikallion oikeudenkäyntikulut. Kanteeseen on Kauppias Selin vastannut, ettei hän edellämainitun välikirjan mukaan ollut velvollinen ottamaan kaikkia mitan täyttävää ruita eikä maksamaan hintaa käyttämättä jääneistä puista; että joku määrä puita oli kyllä jäänyt kaatamatta, kun oli varottu ettei muuta metsää vahingoitettaisi; sekä että metsään oli jäänyt valmiiksi hakattuja halkoja sen johdosta ettei Kruununnimismies Paasikallio ollut sallinut viedä niitä pois hakkuu - ja vedätysajan umpeen kuluttua. Tähän nähden ja kun ei Kruununnimismies Paasikalliolle ollut hoitunut mitään vahinkoa, 406
johon Kauppias Selin olisi syyjää, on Selin anonut kannetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus on 22 päivänä Marraskuuta 1909 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolin ja toisen vetoa malla olivat saattaneet jutun, on 27 päivänä Syyskuuta 1911 antamassaan tuomiossa lausunut tosin selvitetyksi, että Kauppias Selin oli puheenalaisesta metsästä jättänyt hakkauttamatta ja haloiksi käyttämättä satakymmenentuhatta lehtipuuta ja joukon maassa olleita kovia puita sekä vedättämätä yksitoista ja puoli syltä valmiita halkoja; mutta kun Kruununnimismies Paasikallio ei ollut näyttänyt, mitä vahinkoa Kauppias Selin oli tuolla menettetyllään saanut aikaan Taasikalliolle, eikä Kruununnimismies Paasikallio ollut oikeutettu saamaan vahingonkorvuut sena vaatimaansa puiden ja halkojen hintaa, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastuvanoikeus oli johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Kruununnimismies Paasikallio anonut muutosta perustelmalla, johon Kauppias Sein on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kruununnimismies Paasikallio ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kruununnimismies Paasikallio suorittamaan Kauppias Selinille hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Terir Saanbacki B. Anneberg. Afvetliukkala. K. R. Helanen 407
Huhtikuun 14. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, työpalkkaa koskevassa jutussa jossa Maalarimestari Gustaf Adolf Salonen, Wiipurin kaupungis ta, on hakijana sekä Wiipurin pitäjän Kangasrannan kylästä kotoisin oleva Maalari Urho Engelbert Nylander poisjääneenä vastaajana Annettu Oikeusosastossa 14. päivänä Huhtikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot. Wiiparin kaupungin Raastuvanoikeudessa on Urho Engelbert Nyländer kertonut otleensa Gustaf Adolf Sulosen omistamassa maalarinliikkassa työssä jonkun aikaa, kunnes Talonen eräänä päiväna Syyskuussa vuonna 1909. oli erottanut Nylanderin työstään Nylanderin päämatta hyväkseen nauttia laissa määrättyä neljäntoista päivän irtisano säsnä: W A. J. P. R. K. Rek- 40. 19. 708 No 603. Sag 40 R2 1911.