Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Pulkkiseltä niinhyvin kolmanneksen perintötaloa No 6 ylläsanotussa Juurikkaniemen kylässä neljällätuhannella markalla ynnä viitenä vuotena suoritettavaa kahdensadan markan vuotuista eläkettä vastaan kuin myös tilalla olevan irtaimiston kahdellatuhannella markalla, joita kauppahintoja oli suoritettu muun muassa niin muodoin, että oli kuitattu Selma Pulkkisen 19 päivänä Huhtikuuta 1902 tehdyn velkakirjan perusteella August Pulkkiselta vaadittaessa saatavat neljätuhatta markkaa; mutta kun August Pulkkinen oli asianomaiselle tuomarille 24 päivänä mainittua Maaliskuuta annetun hakemuksen johdosta 14 päivänä senjälkeistä Huhtikuuta asetettu konkurssitilaan, eikä noita neljäätuhatta markkaa oltu ennen kauppatilaisuutta irtisanottu maksettaviksi, sekä August Pulkkinen 6 päivänä Marraskuuta 1903 ostaessaan kysymyksessä olevan talonosan oli siitä suorittanut seitsemäntuhatta mark. kaa ja puheenalainen kauppa siis, Selma Pulkkista suosimalla, loukkasi August Pulkkisen muiden velkojain oikeutta, on Juho Snellman vaatinut, että sanottu kauppa rurettaisiin sekä myydyt kiinteistö ja irtaimisto määrättäisiin ilman vastiketta luovutettaviksi August Pulkkisen konkussipesälle, jonka ohessa Juho Snellman on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Sittenkun Selma Pulkkinen oli vastustanut kannetta sekä August Pulkkistakin kuulustettu asiasta, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä 16 päivänä Marraskuuta 1905 mainitsemillaan perusteilla purkanut riidanalaisen kaupan sekä kiinteistöön että irtaimistöönkin nähden, jota paitsi Selma Pulkkinen velvoitettiin seitsemällä. kymmenelläviidellä markalla korvaamaan konkurssipesälle sen oikeuden käyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Selma Pulkkinen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 23 päivänä Toukokuuta 1908 antanut lausun502
tonsa asiasta; ja koska Selma Pulkkisen puheenalainen saatava August Pulkkiselta oli vaadittaessa maksetta. va, sentähden ja kun ei oltu näytetty, että Selma Pulkkisen kysymyksessä olevasta kiinteistöstä lupaama hinta olisi ollut kiinteistön todellista arvoa alhaisempi, eikä August Pulkkisen niinmuodoin voitu katsoa mainitun kiinteistön luovutuksella tarkoittaneen loukata muiden velkojain. sa oikeutta, on Hovioikeus kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Juho Snellmanin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioin on Juho Snellman anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Selma Pulkkinen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Snellman ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Juho SnellHaf Hellen Aaf Hellen man velvoitetaan suorittamaan Selma Pulkkiselle, häneltä täällä juttuun menneiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti R. A: Bonde. C. J. Tingren Esaias Mander. A. Henr. Inemman Carl Muqvist. 503
Lokakuun 26 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, maan eroittamista koskevassa jutus sa, jossa Pietarin kaupungissa Venäjän Keisarikunnassa asuva Tehtailija Max Öthmar Nouscheller on hakijana sekä Talollinen Juho Elis Isotupa, Wiipurin pitäjän Toikan kylästä, omasta puolestaan ja vaimonsa Ida Isotuvan edusmiehenä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 26 päivänä Lokakuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Wiipurin pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Tehtailija leuseholler, Juho Elis ja Ida Isotuvalle toimituttamansa haasteen nojalla, lausunut, että Tilanomistaja Wilhelm Robert Breitenstein kauppakirjalla 1 päivältä Lokakuuta 1900 oli avioLäsnä: J. N. G. W. E. P. A G. 504 No 2106. Pöy. 10/9 dels. 1907.
puolisoilta Juho Elis ja Ida Isotuvalta ostanut Borkansin rälssitalon No 1. Wiipurin pitäjän Borkansin kylässä, joka talo oli kauppakirjaan merkitty viidenneksen manttaalin veroiseksi, mutta sittemmin yhdessä vaimonsa Aleksanderine Breitensteinin kanssa kauppakirjalla 4. päivältä samaa kuuta Tehtailija Nouschelle myynyt, paitsi muita kiinteistöjä, mainitun Borkansin talon; että sen jälkeen eli 4. päivänä sitä seuraavaa Joulukuuta toimitetussa valmistelukokouksessa isojakoa varten kumminkin oli huomattu Borkansin taloon kuuluvina pidettyjen ja sellaisina Tehtailija Nousehellerin omistukseen kerrotulla tavalla joutuneitten tilusten käsittävän enemmän veronalaista maata kuin talon manttaalisuuruus, joka oikeastaan oli vaan kuudennes manttaalia, salli, jonkatähden ja kun Karpalosuaniminen alue Börkansin talon nautintomaita silloin tuli viedyksi Poikan rälssitilaan" mainitussa Poikan kylässä, Juho Elis Isotupa oli viimeksi mainitussa tilaisuudessa, myöntäen Karpalasuon maa-alueen sisältyneen mainittuihin kauproihin, suostunut sen eroittamiseen omistamastaan Toikan talosta sekä "Tehtailija Kuuseheller tämän johdosta monut Karpalasuon eroittamista lohkomisella Toikan talosta isojaon pöytäkirjassa mainittuja rajoja myöten, minkä jälkeen ja sittenkun sellainen tilusten lohkomistoimitus asianmukaisessa järjestyksessä asianosaisten läsnä ollessa oli suoritettu sekä Wiipurin läänin Kuvernöörin virasto myöskin vahvistanut näin tapahtuneen tilusten lohkomisen Keisarillinen Senaatti, Juho ElisIsotuvan alamaisen muutoksen hakemuksen johdosta, 23. päivänä Toukokuuta 1903 antamallaan päätöksellä, katsoen Teltailija Nousohellerin lohkomisvaatimuksensa tuoksi esittämän oikeuden Karpalosuon alueisen olevan riitaisen, oli kumoamalla mainitut lohkomistoimet määrännyt. kosketelleun maanosittamisasian 505
jätettäväksi siksensä, kunnes asianosaiset laillisessa tuomioistuimessa olivat keskenänsä riidelleet siitä oliko Tehtailija Neusehellerillä oikeus saada sanottu alue eroitetuksi Toikan talosta. Asian näin ollen ja kun Juho Elis Isotupa mainitussa isojakotoimituksessa oli myöntänyt Karpalo suon alueen, jota ikimuistoisista aioista oli pidetty Borkansin taloon kuuluvana tiluksena, sisältyneen siihen kauppaan, jolla Juho Elis ja Ida Isotupa olivat Maanviljelijä Breitenstein´ille luovuttaneet Borkan sin talon, ja asianosaisten kesken senjohdosta oli isojaossa sovittu että Karpalosuon alue eroitettaisiin Toikan talosta, on Tehtailija Nouscheller, koska Borkansin talon tilukset ainoastaan yhdessä Karpalosuon kanssa vastasivat viidettä osaa manttaalia, vaatinut, että useinmainittu Korpalosuon alue julistettaisiin hänelle kuuluvaksi sekä että Juho Elis ja Ida Isotupa velvoitettaisiin sallimaan saman alueen eroittamisen Joikan talosta eri tilaksi, minkä ohessa Tehtailija Nouscheller on vaatinut kon vausta oikeudenkäyntikuluistaan. Asiassa kuultuina ovat Juho Elis ja Ida Isotupa, kieltäneet koskaan Maanviljelijä Breitensteinille luovuttaneensa mitään osaa Toikan talosta tai Karpalosuon aluusta olleen mitään kysymystä edellä mainituissa kaupoissa sekä sillä perusteella ja kiin he kaupan jälkeenkään eivät olleet kirjallisesti samaa aluetta luovuttaneet, vastustaneet kannetta Sittenkun Tilanomistaja Breiton steiniä oli asiassa myöskin kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus 26 päivänä Huhtikuuta 1904 julistamassaan päätöksessä katsonut kyllä selville käyneen, että riidanalaista Korpalosuon aluetta kauan aikaa oli viljelty yhteydessä Borkansin talon tiluksien kanssa sekä että Juho Elis Isotupa erityisissä tilaisuuksissa oli lausunut luulleensa mainitun alueen kuuluvan hänen ja 506
Ida Isotuvan Tilanomistaja Breitenstainille myymään Borkansin taloon, mutta kun tämä jälkeenpäin oli havaittu rehdykseksi, eikä Juho Elis ja Ida Isotuvan sekä Tilanomistaja Breitensteinin välisessä kauppakirjassa 1. päivältä Lokakuuta 1900. mainittu mitään Karpalasuon alueesta, eikä Juho Elis Isotupa myöskään millään välikirjalla ollut vahvistanut sen eroittamisesta Toikan talosta tekemiään suullisia myönnytyksiä, vaikka kaikki sopimukset omistusoikeudesta kiinteimistöön lain mukaan olivat kirjallisesti tehtävät, ei Kihlakunnanoikeus voinut vastoin Juho Elis ja Ida Isotuvan kieltoa velvoittaa heitä Tehtailija Nuscheller´ille luovuttamaan mainittua aluetta, vaan on Kihlakunnanoikeus kanteen hyljännyt Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tehtailija Nousoheller vetoamalla oli saattanut jutun, on 30 päivänä Toukokuuta 1907 antamallaan tuomiola vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Tehtailija Nousehellerin suorittamaan Juho Elis ja Ida Isotuvalle maksut heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Tehtailija Nuscheller anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Elis Isotupa on omasta puolestaan ja vaimonsa edusmiehenä säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Tehtailija Nuuicheller ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoite taan Tehtailija Nousi heller suorittamaan Juho Elis Isotuvalle, häneltä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi, kuusi kymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki a sianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen SenaattiUlris Nummelin Edvard Taidani L. Wieskman A. W. Granström ./. Olof Ingman 507
Lokakuun 26. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Jyväskylän kaupungissa toimiva Joh. Parviainen Osakeyhtiö on hakijana ja Talollinen Juho Pirttimäki, Uuraisten pitäjän Kuukkajärven kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 26. päivänä Lokakuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttvun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Saarijärven ja Uuraisten pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Pirttimäki vaatinut että, koska toiminimi Joh. Parviainen, nyttemmin Joh. Parviainen Osakeyhtiö, joka 5. päivänä Maaliskuuta 1895. Juho Puttimäen, 26. päivänä senjälkeistä Helmikuuta Talollisen Tobias Mäkelän, 6. päivänä sitä seuraavaa Heinäkuuta Talollisen Wille Sakarin ja 28. päivänä Elokuuta 1903. Talollisen Aukusti Korkeamäen kanssa tehtyjen välikirLäsnä: R A W. Hs. C75. bet. W. R. (Haf H. 508 No 2107. Pag 42 R2 1908.
jain nojalla oli oikeutettu yllä sanotussa Kuukkajärven kylässä oleviin Pirttimäen verotaloon No 12., Mäkelän verotaloon No 2., Sakarin verotaloon No 2. ja Korkeamäen verotaloon No 3. kuuluvista, välikirjoissa tarkemmin määritellyistä metsistä hakkuuttamaan kaikki petäjä ja närepuut, jotka viiden metrin korkeudella maasta kuoren päältä täyttivät määrättyi, nä ulosottoaikoina seitsemäntoista senittimetriä ja enemmän, oli talvella 19031904., niinkuin 30. päivänä Huhtikuuta 1904. sekä 2. ja 3. päivänä senjälkeistä Toukokuuta tapahtuneessa tarkastuksessa oli havaittu, noista metsistä kaadattanut ja poisvedättänyt tuhat satakuusi sellaistakin puuta, mitkä eivät olleet täyttäneet sanottua vähintä suuruusmittaa, toiminimi Joh Parviainen, joka välikirjoissa olevain määräysten mukaan oli velvollinen ehkä ulosotettavista alamittaisista puista maksamaan Juho Pirttimäelle ja Wille Sakarille, kummallekin, markan, Torbias Mäkelälle viisikymmentä penniä ja Aukusti Korkeamäelle kaksikymmentäviisi penniä kappaleelta, velvoitettaisiin korvaukseksi puheenalaisista alamittaisista puista Juho Pirttimäelle, jolle Wille Sakari, Aukusti Korkeamäki ja Maanviljelijä Kalle Piilonen, viimeksi mainittu Mäkelän talon nykyisenä omistajana, olivat siirtäneet oikeuden heille tulevaan palkkioon, suorittamaan välikirjoissa olevain eri suuruisten korvausmäärien keskiarvon mukaan viisikymmentä penniä kappaleelta eli yhteensä viisisataa viisikymmentäkolme markkaa korkoineen. Toiminimen Joh. Parviainen puolesta en asiassa väitetty, että edelläkerrotussa tarkastuksessa toimitettu mittaus oli tapahtunut vasta puitten tultua kuorituiksi ja puitten ohuemmalta puolelta; että mitaneroitus oli voinut johtua siitäkin miten korkeusmitta oli luettu; ettei tarkastuksessa tehty lasku sisältänyt kunkin alamittaiseksi katsotun ruun mitanvajausta; sekä ettei kysymyksessä olevaa korvausta voitu laskea riidenkymmenen pennin mukaan puulta, 509
kun ei ollut selvitystä siitä kenen metsästä puut oli otettu Sittekun todistajainkuulustelu oli asiassa tapahtunut ja toiminimen Joh. Parviainen puolesta pyydetty jutun lykkäämistä Asioitsija G. A. Hillbergin todistajana kuulustelemista varten, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset nolemmin puolin ovat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan, 2. päivänä Lokakuuta 1905. julistamassaan päätöksessä, sen ohessa että toiminimen Joh. Parviainen lykkäysanomus hyljättiin, koska toiminimellä oli ollut määrä tuoda Kihlakunnanoikeuden viimeksi sanottuna päivänä pitämään istuntoon kaikki näytöksensä asiassa, uhalla ettei tilaisuutta siihen enää annettaisi, katsonut toteennäytetyksi, että Asioitsija Hillberg oli ollut toiminimen puolesta läsnä ennenmainitussa puitten tarkastuksessa ja silloin myöntänyt, että tuhat satakuusi puuta oli alamit taisia, minkä vuoksi ja kun Juho Pirt timäen vaatimaa keskihintaa viittäkymmentä penniä puulta ei voitu pitää liian korkeana, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut toiminimen Joh Parviainen heti kuitin saadessaan suorittamaan Juho Pirttimäelle viisisataa viisikymmentäkolme markkaa viiden prosentin koron kanssa oikeudenkäynnin alusta 6. päivästä Maaliskuuta 1905. siksi kun täysi maksu toime tettiin, jonka ohessa toiminimen tui sadalla yhdeksälläkymmenellä markalla korvata Juho Pirttimäelle hänellä asian vuokse olleet kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi toiminimi Joh. Parviainen oli vetoomalla saattanut jutun, on tuomiossa 30. päivänä Joulukuuta 1907. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä sitä paitsi velvoittanut toiminimen suorittamaan Juho Pirttimäelle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä Hovioikeuden tuomioon on Joh. Parräinen Osakeyhtiö anonut muutosta. 510
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja samalla kuin Kovioikeuden oikeudenkäyntiin nähden antama lausunto hyväksytään, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, koska näytetty on, että toiminimi Joh. Parviainen on puheenalaisista metsistä hakkuuttanut ja poisvedättänyt tuhat sata kuusi alamittaista ruuta, eikä Juho Pirttimäen vaatimaa keski hintaa viittäkymmentä puoniä puulta voida pitää liian korkeana, vahvistaa sen lopputuloksen, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut, muun puolesta paitsi että, kun Juho Pirttimäki lain mukaan ei ole oikeutettu saamaan korkoa hänelle sanotuista puista tuomitusta korvausmäärästä, oikeuksien mäaräämä� korkoa ei ole suoritettava Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde. li J. Tingren Eelola klanderJ. Henn. Inlemnad 1all August Häftellen 51 No 2119. Tag. 140. R. D. 1907. Lokakuun 26. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, tilankaupan purkamista koskevassa nostojutussa, jossa Valkjärven pitäjän Uudestäkylästä oleva Torppari Matti Tahvonpoika Pasuri on hakijana sekä Maakauppias Tuomas Antinpoika Seppänen, Muolan pitäjän Mälkölän kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 26. päivänä, Lokakuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellun esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Muolan ja Heinjoen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Matti Paturi lausunut, että hänen vaimonsa Helena Yllöntytär Hyytiäisen mies hänen ensimäisessä avioliitossaan Tuomas Juhananpoika Pasuri oli eläessään kauppakirjalla 5. päivältä Marraskuuta 1891. ilman Helena HyytiäiSämä: J. N. S. W. - E. P. - A. G. ./. E. Th.
sen suostumusta myynyt Helena Hyytiaisen, isänsä Talollisen Yllö Hyytiäisen jälkeen perimän 1/48 osan manttaalin suuruisen osan perintötalosta No 4. sanotussa Mälkölän kylässä Tuomas Seppäselle, minkätähden Matti Pasuri, Helena Hyytiaisen edusmiehenä, on vaatinut, että mainittu tilankauppa laittomana piirettaisiin ja Tuomas Seppänen velvoitettaisiin luovuttamaan sanottu tilanosa Matti Pasurille. Asiasta kuulustettuna, on Tuomas Leppänen vastustanut kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, josja asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan, on 1. päivänä Maaliskuuta 1905. julistamassaan päätöksessä katsonut toteennäytetyksi, että kysymyksessä oleva 1/48 osan manttaalin suuruinen osuus tilasta No 4. Mälkölän kylässä oli ollut Tuomas Pasurin kiädessä ansomaata, jonka hän ensiksi oli saanut Yllö Hyytiäiseltä lahjakirjalla 2. päivältä Joulukuuta 1881. ja sittemmin, myytyään tilanosan 28. päiväna Maaliskuuta 1890. Talolliselle Juhana Kaukiselle, ostanut häneltä takaisin sekä uudelleen edellämainitulla kauppakirjalla 5. päivältä Maraskuuta 1891. myynyt Tuomas Seppäselle, minkä vuoksi ja kun Tuomas Pusuri ja Helena Hyytiäinen olivat vihityt avioliittoon 21. päivänä Syyskuuta 1879., eikä vaimon suostumusta niinmuodoin sanottuihin tilanmyyntiin, saannosten mukaan Naimiskaaren 11. luvun 1. SS:ssä ja Kuninkaallisessa selityksessä 23. päivältä Maaliskuuta 1807., ollut tarpien, Kihlakunnanoikeus on kyljännyt kanteen sekä velvoittanut Matti Pasurin kolmellakymmenellä markalla korvaamaan Tuomas Seppaselle hänen kulunkinsa asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Pasuri oli vetoamalla saattanut jertun on tuomiossa 17. päivänä Elokuuta 1907. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, min512
ka ohessa Matti Pasuri velvoitettiin suorittamaan Tuomas Seppäselle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Matti Pasuri anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Matti Pauseri ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaalli: Julms Nummelin Edvard Pardani. L. Wilskman A. W. Granström E. Thesleff Den 27. Oktober 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Wasa Hofrätt inkommit mål emellan Bonden August Gustafsson Raukko och Sötslärlingen Johannes Eriksson Sid, från Södra Wallgrund by i Replot socken, i egenskap af målsmän för sina hustrur Anna Sofia och Maria Karolina Johansdöttrar samt August Raukko därjämte såsom tillförordnad god man för å utrikes ort sig uppehållande Bondesonen Anders Johansson Back, och dennes hustru Windla Mathilda Johansdotter, sökande, samt i sagda by jämväl bosatte Bonden Johan Erik Michelsson Brädd och hans hustru Anna Maria Andersdotter Brådd, svarande, angående klander af jordafång: Gifven uti Justitiedopartementet den 27. Oktober 1908. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, Och H. S. G. W. - E. P. A.G. No 2123. 513 Pag. 157. R.D. 1907.
inhämtat följande: Sedan vid arfskifte efter den 20. Januari 1897 aflidna Bondehustrun Anna Brita Johansdotter Nybonde ett etthundrafyratiofjärdedels mantal af Nybonde skattehemman No 8. i Södra Wallgrund by tillfallit Anna Brita Nybondes jämväl aflidne son Bonden Johan Erik Anders Johansson Nybondes döttrar Anna Sofia Raukko, Wendla Mathilda Back och Maria Karolina Sid, samt Bonden Anders Johan Andersson Östergård emellertid, i uppgifven egenskap af förmyndare för Anna Sofia Raukko, Wendla Mathilda Back och Maria Karolina Sid, af hvilka Anna Sofia Raukko är född år 1871, Wendla Mathilda Back år 1876. och Maria Karolina Sid år 1880., medels köpebref af den 19. Februari 1897. försålt sagda hemmansdel till Johan Erik och Anna Maria Brådd, hafva August Raukko och Johannes Sid, i egenskap af målsmän för sina bemälda hustrur samt August Raukko dessutom såsom tillförordnad rättsbevakare för Anders och Wendla Mathilda Back, efter Johan Erik och Anna Maria Brädd den 3. September 1905 ågången stämning vid Häradsrätten i Mustasaari, Zveflaks och Replot socknars tingslag anfört, att Anders Johan Östergård, ehuru i förenämnde köpeafhandling upptagen såsom förmyndare för Anna Sofia Raukko, Wendla Mathilda Back och Maria Karolina Sid, dock aldrig varit därtill förordnad, hvarför och då Anders Johan Östergård vid sådant förhållande saknat befogenhet. att afsluta sagda köp samt Häradsrättens godkännande af köpet icke heller utverkats, August Raukko och Johannes Sid yrkat, att makarna Brådd måtte, enär de förty icke kunnat genom omförmälda köp tillvinna sig. eganderätt till sagda hemmansdel, skyldigkännas att afträda densamma till August Raukko, Johannes Sid och Anders Back. I saken hörda, hafva makarna 514
Brädd motsagt käromålet, därvid framhållande att de allt sedan den 14. Mars 1897. opåtaldt innehaft änsagda hemmansdel; hvarjämte makarna Brädd, för den händelse att hemmansköpet likväl ansäges böra återgå, anhållit att återfå den af dem för hemmans delen erlagda köpeskillingen, trehundra sextiofem mark. Häradsrätten, hvarest parterna ömsesides gjort anspråk på godtgörelse för sina kostnader i målet, har medels den 3. Mars 1906 afkunnadt utslag på anförda skäl och med åberopadt stöd af Kongl. förklaringen den 14 Maj 1805. förkastat August Raukkos och Johannes Sids i saken utförda. talan och därhos ålagt dem att med fyratio mark godtgöra makarna Brädd deras umgälder å rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning August Raukko och Johannes Sid, såsom målsmän för sina hustrur och Sid dessutom såsom uppgifven rättsbevakare för Anders och Wendla Mathilda Back, i vadeväg dragit målet, har afgjort detsamma genom Som den 28. September 1907; och jämte det Hofrätten förklarat sig icke kunna, enär Johannes Sid ej visat sig hafva blifvit lagligen förordnad att bevaka Anders och Wendla Mathilda Bäcks af saken beroende rätt, till pröfning upptaga, hvad å Anders och Wendla Mathilda Backs vägnar anförts till vinnande af ändring i Häradsrättens utslag, har Hofrätten i anledning af den talan, som därstädes behörigen fullföljts af August Kaukko och Johannes Sid i deras egenskap af målsmän för Anna Sofia Raukko och Maria Karolina Sid, yttrat sig, att alldenstund Anna Sofia Raukko och Maria Karolina Sid, de för närvarit vid ifrågavarande den 19 Februari 1897 ingångna köpeastal således redan då erhållit kännedom om detsamma, men sagda köpeaftal icke klandrats inom natt och år, räknadt vidkommande Anna Sofia Raukkos hemmansdel från dagen för köpe aftalets ingående samt 515
beträffande den Maria Karolina Sidtillfallna hemmansdelen från det hon uppnått myndig ålder, fördenskull och då Johan Erik samt Anna Maria Brådd måste anses hafva ingått sagda köpeaftal i god tro, har Hofrätten fastställt det slut, hvari Häradsrätten i saken stannat, jämte det August Kaukko och Johannes Sidålagts att med femtio mark godtgöra Johan Erik och Anna Maria Brödd deras i Hofrätten för målet hafda kostnader Uti Hofrättens dom hafva August Raukko och Johannes Sid sökt ändring medels ingifven deduktion, hvilken Johan Erik Brädd i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner August Raukko och Johannes Sid icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, hvarvid förty kommer att bero; och åläggas August Raukko och Johannes Sid därhos att med sextio mark godtK. Thesleff göra Johan Erik Brädd hans härstädes i målet hafda kostnader. Pet alle, som vederbör, till efterrättelse lånder. Kejserliga Senaten för Finland: -s. Henr. Snellman Edvard Paldani. D. Widsman. A. W. Granstren 516
Lokakuun 29. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tullessa testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa Tervolan pitäjän Koivukylästä kotoisin olevat Talolliset Heikki ja Matti Ryynänen, viimemainittu ulkomailla oleskelevan Poliisin Ole Olsonin ja hänen vaimonsa Matilda Seliina Ryynäsen asiamiehenä, ovat hakijoina sekä mainitussa kylässä asuvat Talollinen Frans Oskar Honkanen ja hänen äitinsä Talollisenleski Maria Honkanen vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 29. päivänä Lokakuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kemin, Simon ja Tervolan pitajain käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Heikki ja Matti Ryynänen, viimeksimainittu Olsonin puolisoiden puolesta, toimitettuansa Säsnä: R. A. H.S. C; J. T. C.t - W. K. K. F. Th. 517 No 2134 Pag. J. R. D. 1908.