Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
och enär Anna Lovisa Isaksdotter icke under sin lifstid klandrat sagda arfskifte, utan tvärtom godkänt såväl detta som därefter afslutade köp om i frågavarande hemman samt hennes barn i andra giftet vid sådant förhållande ej egde taga sig talan i saken, har Karl Gustaf Westerholm emotsitt förkastande af käromålet. I anledning häraf hafva Frans Oskar Rämstedt och hans medparter genmält, att Anders Westerlund till följd af den ötydliga affattningen af förberörda, den 1 November 1837 dag tecknade köpebref väl erhållet lagfart och fastebref å hela Södergård hemman, men enär Anna Lisa Söderström icke ägt mera än 1/3 af hemmanet och Inna Lovisa Isaksdotter ärft 2/s däraf redan innan hon ingått äktenskap med Anders Westerlund, vore såväl den meddelade lagfarten å 2/3 af hemmanet som åberopade arfskiftesinstrument, hvilket för öfrigt icke kunnat påfennas i Anna Lovisa Isaksdotters boeller i Häradsrättens arkio, betydel selösa. Sedan jämväl Isak Westerlund, Jovisa Bernhardena Pehrström, Anders beverinas Westerlund och Henrik Lindroos samt Rättegvärdsstyrelsen i Borgå stad såsom målsman för Josefa Henriette Domström, hvilken enligt uppgift åtnjöte full och ständig försörjning af fattigvården derstädes, blifvit hörda, har Häradsrätten medels utslag den 29 Oktober 1912 på däri upptagna skälålagt Karl Gustaf och Anna Elvina Westerholm att upplåta två tredje delar af omordade hemman till sådant skifte att Frans Oskar Ramsledts och hans medparters lagliga andelar i samma hemman därvid blefve utbrutna Hofrätten, under hvars pröfning Karl Gustaf och Anna Eloma Wester holm i väderag draget mäld, har genom dem den 31 Juli 1914 yttrat sig och emedan Frans Oskar Kamstedt och hans medparter icke styrkt att. Anna Lovisa Isaksdotter genom arf blifvit ägare af ifrågavarande två tredje 668
delar af Södergård hemman och att ragda hemmansdel sålunda i hennes hand varit arfvejord, ty och då den omständigheten huruvida Anna Lovisa Isaksdotter sedermera möjligen emot sytning öfverlåtit Södergård hemman till sina i äktenskapet med Anders Westerlund födda barn eller ej vid sådant för hållande icke berättigade Frans Oskar kamstedt jämte medparter att få berörda hemmansdel upplåten till skifte emellan Anna Lovisa Isaksdotters arfvingar, har Hofrätten, med upphäfrande af Häradsrättens utslag, förka elat Frans Oskar Ramsledts och hans medparters i målet utförda talan Uti Hofrättens dom hafva Frans Oskar Rämsledt och hans medparter anhållit om ändring medels deduk tion, den Karl Gustaf Westerholm bemött. Kejserliga Senaten har tagit mådel i öfvervägande och finner Frans Oskar Rämsledt och hans medparter icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken alltså konUno Strömsten mer att bero; och skyldigkännas Frans Oskar. Ramsledt och hans medparter att till Karl Gustaf Westerhelm i ersättning för dennes härstädes i målet haf da umgälder utgifva sjuttiofem mark del alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Alfred Liuksiala. 3. Annaberg A. W. Brunikala Samuli Korki. 669
Huhtikuun 13 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Talolliset Juho Edvard Nattari Kustaa Alfred Heikkilä, Kaarle Marttila, Ka arle Heikki Toosi ja Kaarle Kraatarla ynnä Virkatalonvuokraaja Kustaa Märve, kaikki Kangasalan pitäjän Vatialan kylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä asianajotoimisto Lars Homen & P. E. Svinhufvud, Helsingin kaupungistä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Huhtikuun 13 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saaniit tietää: Kangasalan ja Messukylän pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on asianajotoimiston Lars Homén & P. E. Svinhufvuden puolesta Läsnä: W. A. J. P. R. H. - K. Å. 670 No 764. Pag 189 R. D. 1915
lausuttu, että Juho Edvard Mattari ja hänen myötäpuolensa sekä Tehtailija Atte Robert Vikholm, Tampereen kaupungista, ja Virkatalonvuokraaja Aukusti Eerola, Valialan kylästä, olivat Heinäkuun 22 päivänä 1905 tehdyllä välikirjalla antaneet asianajotoimisten ajettavaksi heidän ja Suomen Kruunun välisen, valtionrautateille Vatialan kylässä pakkolunastettavasta maasta heidän omistamilleen tai vuoksaamilleen tiloille määrättävää kervausta koskevan jutun, sitoutuen asianajotoimistolle palkkiona maksamaan kymmenen prosenttia mainittujen kyläläisten lopullisesti saamasta korvausmäärästä ja sitä paitsi korvaamaan kaikki jutusta johtunut suoranaiset rahumenot sekä että Suomen Kruunu Keisarillisen Senaatin 24 päivänä Lokakuuta 1911. tuossa korvausjutussa antamalla tuomiolla oli velvoitettu vaadittua korvausta suorittamaan yhteensä 13277 markkaa 50 penniä korkoineen viisi sadalta vuodessa luettuna Lokakuun 1 päivästä 1901. ja on asianajotoimiston puolesta vaadittu, että Juho Edvard Mattari ja hänen myötäpuolen sa sekä Tehtaitija Vikholm ja Aukusti Eerola, jotka olivat kieltäytyneet asianojotoimistolle maksamasta sopimuksenmukaista palkkiota, velvoi tettaisiin yhteisvastuullisesti asianajotoimistolle suorittamaan kymmenen prosenttia 13977 markasta 50 pennistä eli 1397 markkaa 75 penniä viiden prosentin korkoineen Lokakuun 1 päivästä 1901, siitä kuitenkin vähennettyä asianajatoimisten 7 päivänä Syyskuuta 1912 kantamat 11/16 markkaa 34 penniä sekä korvaamaan asianajotoimisten suoranoiset rahakulut jutussa, laskun mukaan 666 markkaa 72 penniä korkoineen, niistä lyhennettyä niitä vastaan suoritetut 300 markkaa. triasta kuulusteltuina ovat Juho Edvard Nattari ja hänen myöläpuolensa seliltäneet että, sittenkuin Hämeen läänin Kuvernööri oli Huhtikuun 10 päi371
vänä 1905 annetulla päätöksellä, määrännyt heille sekä Tehtailija Vikholmille ja Aukusti Eerolalle korvausta heidän tiloistaan valtionrautatoille luovutetuista alueista yhteensä 1072 markkaa sekä he olivat nostaneet tuon määrän, he olivat päättäneet, valittaa Kuvernöörin päätöksestä ja siinä tarkoituksessa kääntyneet asianajotoimiston Lars Hemen & P. E. Svinhufvud in puoleen; ja olikin asianajotoimisto ottanut ajaakseen asian sellaisilla ehdoilla, että asianajotoimisto saisi palkkiokseen kymmenen prosenttia siitä korvausmäärästä, joka lopullisesti tuomittaisiin yli Kuvernöörin vahvistaman määrän, ja sitä paitsi korvausta karttamerkkeihin ja asiapopereihin menneistä kustannuksista, mistä sopimuksesta kanteessa mainittu välikirja sitten oli laalittu. Kun nyt Juho Edvard Nattari ja hänen myöläpuolensa, jos asianajotoimiston laskusta vähennettiin välikäräjäkustannusten korvauksena veloliit 157 markkaa 55 penniä ja nostoraha 192 markkaa, joitten suorittamiseen Nattari ja hänen myötäpuolensa eivät koskaan olleet sitoutuneet, jo olevat asianajotoimistolle maksaneet mitä sille kerrotun sopimuksen mukaan oli tuleva, ovat Juho Edvard Nottari ja hänen myötäpuolensa anoneet kannetta hyljättäväksi. Vastuun johdosta on asianajotamiston Lars Hömen & P. E. Svinhufvud in puolesta huomautettu, että Tehtailija Vikholm, joka koko puheenalaisen riidan aikana oli toiminut Juho Edvard Nattarin ja hänen myötäpuollensa sekä Aukusti Eerolan puolesta, nimenomaan oli vaatinut, että asia käsi tettäisiin välikäräjissä sekä että juttu oli jatkettava Senaatissa, jota varten Kekholm oli lähettänyt edellämainitut 300 markkaa. Sittenkuin Juho Edvard Nattari ja hänen myötäpuolensa olivat kieltäneet valtuuttaneensa Tehtailija Vikholmia minkäänlaisiin myönnytyksiin yli sen mitä kysymyksessä oleva 672
välikirja sisälsi ja asianosaiset molemmin puolin anoneet korvaus ta oikeudenkäyntikuluistaan sekä Tehtailija Vikholmia ja Aukusti Eerolaa myös oli kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 15 päivänä 1913 julistanut päätöksensä asiaan; ja koska Juho Edvard Pallari ja hanen myötäpuolensa sekä Tehtailija Vikholm ja Aukusti Eerola, jätetty ään asianajotoimistolle Lars Homan oP. E. Svinhufvud´ille ajettavaksi puheena olevan, heidän ja Suomen Kruunun välisen asian olivat Heinäkuun 22 päivänä 1905 tehdyssä välikirjassä sitoutuneet suorittamaan asianajotoimistolle, paitsi korvausta karttamerkkeihin ja asiapaperyhin menevestä kustannuksista, asiamiespalkkiona kymmenen prosenttia lopullisesti saamastaan rahamäärästä eivätkä olleet näyttäneet, että välikirjassa olisi tarkoitettu vain kymmenen prosenttia siitä määrästä. jonka Nattari ja hänen myöläpuolensa ynnä Vikholm ja Eerola oikeuden käynnullä voittaisivat Kuvernöörin määräämän korvauksen lisäksi, senvuoksi ja kun Juho Edvard Nattari ja hänen myötäpuolensa sekä Aukusti Eerola siihen nähden että Tehtailija Vikkolm vaatissaan kysymyksessä olevaa juttua välikäräjissä käsiteltäväksi ja Keisarillisessa Senaatissa jatkettavaksi oli toiminut heidän tietensä ja suostumuksellaan, kaikkien yhteistä etua silmällä pitäen, olivat pidettävät velvollisina yhdessä Vikholmen kanssa vastaamaan asianajotoimistolle niin muodoin oiheutuneista lisä kustannuksista, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Juho Edvard Natta rin ja hänen myöläpuolensa sekä Tehtailija Vikkolmin ja Aukusti Eerolan yhteisesti tai kenellä varoja oli suorittamaan asianajotoimistolle Lars domen & T. E. Svinhufvudille vaaditun asiamiespalkkion tuhat kolmesataa yhdeksänkymmentäseitsemän markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen Loka673
kuun 1 päivästä 1901 kunnes täysi maksu tapahtui, siitä kuitenkin vähennettyä asianajotoimistolle Syyskuun 7 päivänä 1912 suoritetut neljäsataa kuusitoista markkaa kolmekymmentäneljä penniä, ja korvaukseksi asianajotoimiston rahakuluista k uusisataa kuusi markkaa seitsemänkymmentäkaksi penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen Lokakuun 1 päivästä 1912 siitä vähennettyä Huhtikuun 27 päivänä 1909 suoritetut kolmesataa markkaa, sekä sen ohessa viidelläkymmenellä markalla korvaamaan asianajotoimiston oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Edvard Nattari ja hänen myötä puolensa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla Kesäkuun 30 päivältä 1915 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Juho Edvard Nattarin ja hänen myötäpuolensa ynnä Tehtailija Vikholmin yhteisvastuullisesti korvaamaan asianajotoimiston Lars Homén & P. E Svinhufvuden kustannukset Hovioikeudessa kuudellakymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Edvard Nattari ja hänen myötäpuolensa anoneet muutosta perustelmalla, johon asianajotoimiston Lars Homén & P. E. Svinhufvuden puolesta on vastattu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Juho Edvard Nattari ja hänen myöläpuolen sa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Edvard Pallari ja hänen myöläpuolensa suorittamaan asianajotoimistolle Lars Homén & P. E. Svinhufvudille, sillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin KR Helanen. Johannes Pesonen. K. Auer 671
Huhtikuun 13 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullaessa velkomusjutussa, jossa Luhden kaupungista oleva Räätäli Aktor Emil Grönman en hakijana sekä Hämeenlinnan kaupungista oleva Satulasen pä Simo Helenius vastaaja ja: Annettu Oikeusosastossa Huhtikuun 13 päivänä 1916 Keisarillinen senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja mistä, mitäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedat: Kktor Emil Grönman on Hämeenlinnan kaupungin Raastu vanoikeudessa lausunut, että Temo Helenius oli Maaliskuun 11 päivänä 1911 laadetulla välikirjalla antanut Grömmänille myyläväksi sanotun kaupungin yhdennesantoista kaupunginosassa olevan talonsa ja tonttiosuuten ja No 42 ehdolla ettei, jos lako sämä: Kyl. Mk. R. G. KalSS: 767. Såg 208. R. G. 1915.
tulisi Grönmanin myötävaikutuksella tai muuten vuoden kuluessa mainitusta päivästä lukien myydyksi, Helenius maksaisi heti kaupan päätyttyä Grönmanille välityspalkkioksi 3000 markkaa; että Grömmän oli sanotun myynti kauden kuluessa hankkinut Heleniukselle talon ostajaksi Helsingin Rakennusainekauppa Osakeyhtiön ja Timo Helenius Joulu kuun 12 päivänä 1911 antanut mainitun yhtiön edustajalle kirjallisen sitoumuksen ettei Helenius myisi puheena olevaa taloa sillekään muulle kuin sanotulle yhtiölle tai sen määräämälle; sekä että Helenius olikin äskenmainitun sitoumuk sen perusteella Kesäkuun 11 päivänä 1912 allekirjoitetulla kauppakirjalla myynyt mainitun talon osakeyhtiölle. Tämän vuoksi ja koska kauppa oli katsattava tosiasiallisesti tapahtuneeksi ja Joulukuun 12 päivänä 1911, jonka jälkeen Grönman ej enää ollut voinut jatkaa väli tystointaan, on Grönman vaatinut Simo Helennusta velvoitettavaksi Grönnanille maksamaan sovittu välityspalkkio kuuden prosentin korkoineen sekä korvaamaan Grönmanin oikeudenkäyntikulut. Simo Heleniuksen vastustet tua kannetta, on Raastuvanoikeus Syyskuun 30 päivänä 1912 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Timo Helenius oli Maaliskuun 11 päivänä 1911 tehdyllä sopimuskirjalla jättänyt mainitun talon sa Viktor Emil Grönmanin myytäväksi 46,000 markan kauppahinnasta ja samalla sitoutu nut maksamaan Grinnanille välikylälktiona 3000 markkaa, jos Grönman taikka Helenius itse vuoden kuluessa sopimus kirjan laatimisäivästä lukien myisi pysymyksessä olevan talon, sekä että Helsingin Rakon 676
Jusainekauppa Osakeyhtiö ole Kesäkuun 11 päivänä 1912 laaditulla kauppakirjalla 48000 markan hinnasta ostanut Timo Helmukselta sanotun talon minkä vuoksi ja koska kiinteimistön kaupsa syntyi silloin kun molemmat asianosaiset allekirjoittivat kauppakirjan eikä Viktor Emil Grömman ollut voinut näyttää, että tuo talonkauppa olisi syntynyt hänen välityksellään Raastuvanoikeus on kyljännyt kanteen oikeettomana Hovioikeus, jonka tutkittavak si Viktor Emil Grönman vetoamalla oli saattanut julun, on Heinäkuun 9 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Siktor Emil Grönmanin kandel lakymmenellä markalla beroaa maan Timo Heleniuksella Hovioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Viktor Emil Grömmman anonut muu tosta perustelmalla, johon Timo Helenius on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Viktor Emil Grönman ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomenta, joka siis jää pysyväksi. ja velvoitetaan Viktor Emil Grönman suorittamaan Timo Helena ukselle korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi olleista kuluista seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer.
Huhtikuun 13 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausjutussa, jossa Wiipurin kaupungissa asuva Liikemies Viktor Edvard Tammelin on hakijana sekä Talollinen Andrei Aleksejeff Kuikka ja Liikemies Johannes Taksuniemi, molemmat Salmin pitäjän Uudestäkylästä, poisjääneenä vastaajina Annettu Oikeusosastossa Huhtikuun 13. päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Salmen pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Viktor Edvard Tammelin lausunut, että Andrei Kuikka ja Johannes Taksuniemi välikir jalla Joulukuun 7 päivältä 1905 olivat sitoutuneet Tammelenille hankkimaan 60.000 englännen kuutiojalkaa välikirjassa lähemmin määrättyjen mittojen mukai ria hyviä ja tuoreita haapapuita, joi Säänä: F. S. A. B. t. R.S. H af H. No 770. Tag. 140 R. D. 1915.
den hinnaksi oli sovittu 35 penniä kuutiojalalta, ja Kesäkuulla vuonna 1906 omalla kustannuksellaan kuljetuttamaan puut Pietarin kaupunkiin, muun muassa ehdolla, että Kuikan ja Paksuniemen oli jokaiselta hankkimatta jätetyltä kuutiojalalta suoritettava korvausta. 15 penniä, mutta että Andrei Kuikka ja Johannes Paksuniemi olivalkin hankkineet ainoastaan 34.847 kuutiojalkaa puita ja jättäneet nekin eri kohtiin Laatokan järven rannoille; minkä vuoksi ja kun Viktor Edvard Tammelinilla näiden puiden keräilemisestä, uittamisestä hankkimilleen promuille sekä lastauttamisesta niihen ja kuljettamisesta Pietariin oli ollut kustannuksia 7. 354 markkaa 77 penniä sekä Tammelinille korvauksena hankkimatta jätetyistä 65. 153 kuuta jalasta oli tuleva 9.772 markkaa 95 pen niä, Viktor Edvard Sammelin on vaati nut, että Andrei Kuikka ja Johannes Pukuiniemi, jotka edellämainituista 34.847 kuutiojalasta puita olivat saa vat 12. 196 markkaa 45 penniä mut ta jotka tätä vastaan olivat useammissa erissä etukäteen kantaneet kaikkeaan 9,670 markkaa 20 penniä, velvoitettaisiin yhteisesti tahi kummalla varoja ole Tammelinille suorettamaan 1460, markkaa 47 penniä korkoineen Andrei Kuckan ja Johannes Taksuniemen vastustettua kannetta, on Kihla kunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, Maaliskuun 16 päivänä 1911 julistanut päätöksen ariaan; ja koska Viktor Edvard Tammilin, huolematta siitä että edelläkerrotun hankintavälikirjan mukaan kysymyksessäolevien puiden kuljettaminen Pietariin kuului Andrei Kuikalle ja Johannes Taksuniemelle eikä Tammelin siis ollut ollat oikeutettu siihen ryhtymään, oli, kieltäen Kuikkaa ja Päksuniemeä lastauttamasta heidän eri paikoille Luatokan rannoille toimetta miaan puita Kuckan ja Taksuniemen suiden kuljetusta varten hankkimien anomiehen, itse ottanut kuljetuksen velehtiakseen ja tätä tehdessään jät679
tänyt rannoille osan aikaisemmen jo hyväksymiään ja vastaanottamaan puita kuin myöskin vittanut puita rannalta proomaille myrskyisellä säällä, joten osa puista oli hukkinut, sekä näillä toimillaan tehnyt välikirjan täyttämisen Andrei Kuikalle ja Johan nes Taksuniemelle mahdottomaksi, senvuoksi ja kun Viktor Edvard Tammelin sitäpaitsi oli rikkoneet hankintävälikirjassa olevan määräyksen, että hän hankinta-ajan kestäissä saisi muilta henkilöiltä kuin Andra Kuikalta ja Johannes Paksuniemeltä ostaa haapapuita siltä alueelta, jotta naiden oli hankettava puut, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Viktor Edvard Tammelinin kanteen ja velvoittanut Tammelinin suorittamaan Andrei Kuikalle ja Johannes Paksuniemelle yhteisesti kolmesataa viisikymmentä markkaa korvaukseksi heillä asiassa olleista kustannuksista Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Viktor Edvard Samuelin vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla Huhtikuun 29 päivältä 1915 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Tammelinin suorittamaan Andrei Kuikalle ja Johannes Taksunie melle maksut kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä heidän yhteisestä kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota sekä sitä paitsi neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Kuikalle vastuupuhevallan valvomisesta Hövioikeudessa johtuneet kustannuk set. Hovioikeuden tuomioon on Viktor Edvard Tammelin anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Viktor Edvard Tammelin ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti tens Svenbörki Alfred Luksiala tens Svenbörki Alfred Luksiala B. Anneberg A. J. Huuruvara Samuli Koski. Haf Hellan 380
Huhtikuun 13. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa jutussa paitsi muusta perinnön jaon moitteista jossa Uuraisten pitäjän Kuukkajärven kylästä oleva Talollinen Oskor Jeremianpoika Heikki lä, omasta puolestaan ja vaimonsa Henriikka Juhontytär Aukkilän edusmiehenä on hakijana sekä samassa kylässä asuvat Talolliset, Matti Hali nen ja Matti Piettimäki, vii niskimainittu Henriikka Heikkilällä avioliitosta ensimäisen miehensä Talollisen Wilhelm Erkinpoika Lampisen kanssa olevien alaikäisten lasten Elli Maria Hanna Siviä Juho liktor, läsnä Fredrik ja Elsa Henriikka Lampisen määrätty nä holhoojana poisjääneinä vastaa jong: Annettu Oikeusarastossa Huhtikuun 13 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen 19. 12. R. l. B.S. 9. bom. No 7880 Pag. 192 R. D. 1915
osittelyttänyt jetun kirjat ja niistä saanut tietää Wilhelm Lampisen kuoltua Byäkuun 11 päivänä 1906 jättäen äkien sä paitsi voimeaan Henriikka, Heikki lää ja Matti Pirttimäen holhottaja avioliitostaan Henriikka Heikkilän kanssa myöskin pojat Onni Oskari ja Hjalmar Lampisen, on perinnönja ka mainitun vainajan jälkeen toimitettu Maaliskuun 31. päivänä 1913, jolloin kuolinpesään kuuluva Kauppilan 5/24 oli 0,2084 manttaalin perintötalo No 1. Ruukkajärven kylässä jaettiin siten, että Oskar Heikkilä, joka ennen avioliittoaan Henriika Heikkilän kanssa oli töltä ostanut hänen osuutensa tilasta, eli saanut puolet oli 0,1042 manttaalia. Oskar ja Henriikka Heikkilä, joille sillä välin kuollut Onni Oskari Lampiinen oli testamentannut perintöosuu tensa isävainajansa jälkeen, yhteisesti Carr manttaalia sekä Matti-Hahinen joka oli Ojalmen Lampiselta ostanut hänen yhtäläisen perintöosuuten sa, ynnä Matti Tiittimäen holhotit kukin 0,or49 manttaalia. Matti Halinen ja Matti Pirttimäki ovat, jälkimäinen holhottiensa puolesta Taari järven ja Uuraisten pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinget, että, koskei Henriikka Heikkilällä ollut naimaosaa mainittuun tilaan jonka Wilhelm Lampinen oli ennen avioliittoaan kauppakirjalla Airja kuun 4. päivältä 1885 ostanut Henrik ka Heikkilän vanhemmilta JuhoMatinpoika ja Kristiina. Ratintytär Kauppilalta, kerrottu perinnönjako kumottaisiin mikäli Oskar Heikkilälle Henriikka Heikkilän oikeudenomistaja na oli annettu osa tilasta Rantiemen ovat Oskar ja Renrikka Heikkilä vastannut, että Juho ja Kristiina Kauppila olivat kauppa kirjalla Heinäkuun 4. päivältä 1885 tarkoittaneet myydä Kauppilan tilan Wilhelm Lampinille, jonka kanssa Cenriikka Heikkilä silloin oli ollut kihloina, ynnä Henrukka lukkilälle, yhteineeti vaikka kauppakirjaan oli enkobyksestä tilan ostajaksi merkitty ai792
neastaan Wilhelm Lampinen ja avat Oskar ja Henriikka Heikkilä sen tähden anoneet kannetta hyljältäväksi ja korvausta oikeudenkäyntikuluestaan minkä ohessa Oskar ja Henriikka Heikkilä ovat vastapuoliansa vastaan Kihlakunnanoikeudessa virnillepämmassaan eri jutussa samalla perusteella vaatineet, että mainittu kauppakirja selitet täisiin olevan niin ymmärrettäväet tä Henriikka Heikkilä oli sillä yhdessä Wilhelm Lampisen kanssa saanut omistusoikeuden sanottuun tilaan. Matti Halisen ja Matti Tiettimäen pyydettyä Oskar ja Henriikka Heikkilän äskenkerrotussa jutussa ajamaa kannetta hyljättäväksi, on Kihlakunnanoikeus päätöksellä Maaliskuun 3. päivältä 1847 ratkaissut tuon jutun ja mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Oskar ja Henriikka Heikkilän siinä tehdyn kanteen. Mainittuna Maaliskuun 3 päivänä julistetulla toisella päätöksellä on Kihlakunnanoikeus ratkaisuut myöskin perinnönjaon moitijutun; ja lausummiltaan muisteilla kumonnut riidanalaisen perinnönjaan, mikäli siinä oli OskarHeikkilälle annettu puolet puheenalais ta tilaa Hovioikeus, jonka tulkittavaksi Oskar ja Henrikka Heikkilä vetoamalla olivat saattaneet molemmat edelläkerrotut jutut on yhdistänyt ne ja tuomiossa Kesäkuun 18. päivältä 1915. havainnut tovin selvitetyksi, että Juho ja Kristiina Kauppila olivat tarkoit taneet kauppakirjalla Heinäkuun 4 päivältä 1885 myydä Kauppilan tilan Wilhelm Lampiselle ja Henrikka Heik kilälle yhteisesti, mutta koska ainoastaan Wilhelm Lampinen oli mainittu kauppakirjassa tilan ostajana eikä Henriikka Heikkilä niin ollen vastoin M. K:n 1 luvun 2 SS:n säännöstä ollut voinut kerrotulla tavalla saada mitään osaa tilaan, on toimikuus jättänyt ne loppupäätökert, joihin Kihlakunnan oikeus oli puheenalaisissa jutuissa johtunut, voimaan lovioikeuden tuomioen on Oskar lukkilä anonut muutosta 383