Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
että höyrylaiva Aino, joka merikelvalisessa kunnossa oli lähtenyt Savonlinnasta kello 3. jälkeen puolen päivän 11 päivänä Syyskuuta 1901 ja ilman selkeänä ollessa kello 9 aikana tullut Osmonaskeleen salmeen, oli, kun erässalmessa oleva tukkilautta oli estänyt kulkua väylän oikealta puolelta, kulkenut hiljaista vauhtia lautan vasemmalla puolella ja tultuaan lautan opitse valkoisen reimarin kohdalle kääntänyt suuntansa mennäksensä Markunniemen sivutse; että samalla oli huomattu oikealla puolella toinen tukkilautta hintaajineen niin lähellä seimaria ja niemeä että Ainon oli täytynyt sivuuttaa se vasummalta puolelta; että silloin oli huomattu vastaan tuleva laiva, joka selvästi oli näyttänyt pundista tultaan, vaan kun tämä tuli oli äkkiä hävinnyt ja vihreä tuli alkanut näkyä, oli Ainosta annettu lyhyt vikellys ja tino väistetty oikevan sekä kone pysäytetty, mutta että vastaan tuleva laiva, joka sittemmin havaittiin hintaajaköyryläivä  Alexanderiksi ja josta ei annettu vastaasta vihellykseen, oli käännetty vasempaan itinon eteen ja yhteentörmäys siitä syystä tapahtunut Kauppias Westerholm'ille ja Antti Tiaiselle toimitetun kirjallisen manuun nojalla on osakeyhtiö Aktiebolaget W. Gutvit & Co Mikkelin kaupungin Raastuvanikeudessa vaatinut, että, koska Aino, ja ka kysymyksessä olevassa tilaisuudessa li vastoin asetuksia kulkenut itäpuoletse väylää, vaikka tilaisuutta oli päästä sen länsipuolitse, ja jonka, siihen nähden että itäpuolella oli laajalta selvää vettä, olisi pitänyt, ollessaan kerran väylän itäpuolella, myöskin pysyäsillä puolella väylää, eikä, kuten oli tapahtunut, pyrkiä vastaiselle puolelle väylää ja leikata Alexanderin koko ajan lauttaansa kohti pitämää suoraa suuntaa, siten oli ollut yksinomaan syypää yhteensattumiseen, Kauppias Westerholm ja Antti Tiainen velvoitettaisiin, Vesterholm kumminkin ainoastaan tinon ja sen lastin arvolla, osakeyhtiölle korvaamaan Alexander'ille yhteen600
sattumisen kautta johtunut vahinko ja sitä varten osakeyhtiölle suorittamaan yhteensä seitsemäntuhatta kuusisataa seitsemänkymmentäviisi markkaa. Asiassa kuultuina ovat Kauppias Westerholm ja Antti Tiainen, viitaten viimeksimainitun meriselityksessään antamiin ilmoituksiin, vastustaneet kannetta, minkä ohessa Kauppias Westerholm osakeyhtiölle ja Erik Tynille toimitetun kirjallisen manuun nojalla on vaatinut, että koska Alexander ei ollut oikeutettu puheena olevassa paikassa lauttaa kuljettamaan eikä ollut varustettu asetuksen mukaisilla tulilla ja tuleavarjostimilla, ja kun Alexanderia, kuten viimesanotusta meriselityksestä kävi selville, oli puheena olevassa tilaisuudessa ohjattu virheellisesti ja yhteensattumus tämän kautta oikeutunut, osakeyhtiö ja Erik Tyni velvoitettaisiin yhteisesti tahi se heistä, jolla varoja oli, Kauppias Westerholm'ille palkitsemaan tinolle yhteensattumisessa tulleiden vaurioiden korjaamiset ja muut siitä joktuneet kustannukset neljällätuhannella yhdeksälläsadalla neljättäkymmenelläneljällä markalla viidelläkymmenelläyhdeksällä pennillä. 1htiön ja Erik Tynin vastustettua Kauppias Westerholmiin vaatimuksia, on Raastuvanoikeus, jossa Merikaptunit C. F. Lagerarantz ja E. L Castegren olivat olleet asiantuntijoina läsnä ja antaneet lausuntonsa, 10 päivänä Helmikuuta 1902. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitystä puuttuvan siitä, että Ainoa oli ohjattu poikki Alexander'in suunnan, mutta sitä vastoin näytetyksi tulleen että puheena olevia laivoja ohjatessa ei oltu vaarinotettu semmoista varovaisuut ta, kuin määrätään 22 päivänä Kesäkuuta 1897 annetussa julistuksessa siitä, mitä on vaarinotettava laivain yhteentörmäämisen estämiseksi, ja että he siten molemmat olivat olleet yhteentörmäykseen syypäät; mihin nähden ja kun vihellys Ainosta suunnan muuttamisesta oli annettu niin myöhään ettei siihen toisesta laivasta keritty vastata, Raastuvanoikeus on asianosaisten kanteet molemmin puo600
lin kumonnut, jota paitsi osakeyhtiö Aktiebolaget W. Gutzeit & Co ja Kauppias Westerholm velvoitettiin kumpanenkin Mikkelin kaupungille maksamaan sata kohdeksankymmentäviisi markkaa yhdeksänkymmentä penniä korvauksena siitä mitä kaupunkikunta oli etukäteen suorittanut asiaa käsitellessä läsnä olleille asiantuntijoille. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä osakeyhtiö Aktiebolaget W Gutzeit & Co ja Erik Tyni että Kauppias Westerholm, kukin erikseen, olivat vetoamalla saatta. neet jutun, on tuomiossa 20. päivältä Tammikuuta 1904 Raastuvanoikeuden päitöksessä mainituilla perusteilla ja kun Anon ja Alexanderin päälliköt puhunä olevassa tilaisuudessa laivojen vastakkain kulkiessa olivat laiminlyöneet hyvissä ajoin antaa tietoa vihellyksellä miltä puolelta he aikoivat toisiansa sivuuttaa, katsonut etteivät osakeyhtiö ja Erik Tyni eikä myöskään Kauppias Westerholm olleet puolin eikä toisin esiintuoneet syytä sanotun päätöksen muuttamiseen, joka päätös siis Wavonius jäi voimaansa. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Westerholm anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut täman jutun ja katsoo, ettei Kauppias Westerholm ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edellämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. A; Kumlin. venn Ojelmiina Bom Löjeblad Johannes Litting.
Den 1. November 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionskilling från Åbo Hofrätt inkommet mål angående inlösen af andel i bolag emellan Handlanden Bruno Juselius, från Björneborg stad, sökande, samt Landthushållaren Axel Conrad Nordqvist, från Hvittisbofjerd kapell, svarande: Gifven i Justitia. departementet den 1. November 1904. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Björneborg har Landthushållaren Nordqvist, på stämning, anfört att sedan Handlandene Juselius, Anton Liinaharja och R. R. Nordqvist, hvilka enhvar egde en tredjedel i Porin Tiilitehdas benämda tegelbruk i Björneborg stad, uti ett den 16. Augusti 1898. upprättadt bolagskontrakt öfverenskommit, bland annat, att i bolag drifva sagda tegelbruk under firma Porin TiiliAnders Anton Liinaharju No och att, der någon af bolagsmännen ville 7de: A. R. B.S. W. H. J. F. No 1054. Pag. 60. R. 2. 1904.
sälja sin andel i bolaget eller bolags man dag och dennes rättsinnehafvare icke önskade i bolaget stanna, de öfriga bolagsmännen skulle ega tillösa sig sådan bolagsmans andel efter dess bokvärde samt Handlanden Liinaharja derefter upplåtit sitt bo till konkurs, så hade borgenärerne i sagda bo vid sammanträde den 27. April 1901. beslutit att försälja Handlanden Liinaharjas i bolaget egda tredjedel åt de öfriga delegarene i bolaget för 13.843. mark 29. penni, men att Handlanden Juselius emellertid, utan afseende derå att Landthushållaren Nordqvist, hvilken såsom ensam rättsinnehafvare efter sin aflidne broder Hundlanden Nordqvist i arf bekommit den nes andel i omförmälda bolag, egt rätt att gemensamt med Juselius tillösa sig Handlanden Liinaharjas berörda bolagsandel, ensam af konkursboet utan Landthushållaren Andqvists vetskap medels köpebref den 18. Juli 1901. inlöst densamma emot uläggande af 13. 843. mark 29. penni; och emedan Handlanden Juselius, åt hvilken Landthushållaren Nordqvist efter härom erhållen kännedom den 30. November 1901. erbjudit hälften af nästsagda belopp med 6921. mark 65. penni jemte ränta från den dag medlen till konkursboet erlagts, vägrat afstå åt Nordqvist denne tillkommande hälft af Handlanden Liinaharjas förenämda tredjedel i bolaget, har Landthushållaren Nordqvist yrkat Juselius förpliktande härtill mot att Nordqvist till Juselius erlade 6.921. mark 65. penni med ränta. Uti afgifvet svaromål har Handlanden Juselius motsagt Landthushållaren Nordqvists omförmälda talan; derå och sedan Justitierådmannen Albin kaselius, i sin egenskap af syssloman uti Handlanden Liinaharjas konkursde, jemväl blifvit i målet hörd, har Rådstufver åtten uti utslag den 25. Februari 1902 funnit det vara utredt att fordringsegarene uti Handlanden Liinaharjas till konkurs upplåtna bo vid sammanträde den 27. 600
April 1901. beslutit öfverlåta Handlanden Liinaharjas ofvansagda bolags andel till öfriga delegare i bolaget för ett pris af trettontusen åttahundra fyratiotre mark tjuguåtta och två tredjedels penni; i anseende hvartill och då Kamllanden Juselius, på hvars uttryckliga begäran köpebrefvet affattatsi hans namn ensamt, emot Landthushållaren Nordqvists bestridande icke gittat visa att Nordqvist skulle afstått från den honom jemlikt berörda borgenärsbeslut tillkommande lösningsrätt, för hvars tillgodonjutande, enligt det vid borgenärssammanträdet förda protokoll, fordringsegarene icke utsatt någon bestämd tid, och Nordqvist icke håller före köpets uppgörande bevisligen tillfrågats, huruvida han ville begagna sig af sin lönningsrätt, Rådstufvurätten ålade Handlanden Juselius att till Landthus hållaren Nordqvist genast afstå ifråga komna en sjettedel uti Porin Tiilitehdas Anton Liinaharju No i benämda bolag mot det af Juselius för berörda sjettedel erlagda belopp sexturen niohundra tjuguen mark sexiofem penni; hvarhos Landthushållaren Nordqvist ålades att å medlen erlägges procents ränta från dagen för köpets uppgörande den 18. Juli 1901. tills full betalning skedde. Hofrätten, under hvars pröfning såväl Landthushållaren Nordqvist som Handlanden Juselius dragit målet, har medelst förenämda dom faststätt Rådstufvurättens utslag. Uti Hofrättens dom har Handlanden Juselius sökt ändring medelst deduktion, den Landthushållaren Nordqvist i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Juselius icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges Handlanden Juselius derhos att till Landthushållaren Nord
qvist i ersättning för dennes kostnader härstädes betala åttatio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: A; Brunlin. J. Em. Lignblad Johannes Littnig Goner delning Johannes Ossian Karsten. Marraskuun 2 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio Wiipurin Hovioikeudesta nosNo 1055. torahalla tulleessa, korvaasta koskevassa jutussa, jossa ovat Talonomistaja Johan Arndt Kekkonen, Heinolan kaupungista, hakijana ja samassa kaupungissa asuva Kunnallisneuvos Niilo Helander Rakennusmestari Otto Johan Nybergin konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehenä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 2. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä ityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja ristä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa. Heinolan kaupungin Raastuvanoikeudessa on Otto Johan Nyberg ja, hänen sovutettua oikeudenkäynnin aikana onaisuutensa konkurssiin, Kunnallisnelcos Helander, Otto Johan Nybergin korpursipesän hoitajana, kertonut että Otto Johan Nyberg oli välikirjalla Huhtikuun 30 päivältä 1901. ottanut tehläkseen välikirjassa lähemmin luetelläsnä: A. K. W. H. J.
lut korjaus- ja uudistus työt Johan Arndt Kekkosen omistamiin, tontilla No 18. Heinolan kaupungissa sijaitseviin rakennuksiin Nybergille luvattua 1850. markan urakkasummaa vastaan ja että Otto Johan Nyberg oli sitä paitsi Johan Arndt Kekkoselle purkanut neljä uunia, muurannut palomuuren ja savas piipun, tehnyt yhden keittiön uunin ja kaksi kamarin uunia kaakelista sekä yhden pellillä päällystetyn uunin kuin myös lisätöitä kahteen keittiön uuniin ja ulkoetehiseen, valmistanut kaksi piirustusta sekä mainittuihin lisätöihin käyttänyt omista rakennustar to Johan Nyberain konkurssipesälle sanetut 500. markkaa sekä korvauksena kerrotuista lisätoistä ja rakennustarpeista, Oikeuteen jätetyn laskun mukaan: neljän uunin purkamisesta 53. markkaa ralomuurin ja piipun muuraamisesta 15 markkaa, kolmesta kaakeliaurista yhteensä 435. markkaa, yhdestä pellillä päällystetystä uunista 80. markkaa, kahden keittiön uunin lisätoistä yhteensä 30 markkaa, ulkoetelisen lisätöistä 160. markkaa, kahdesta piirustuksesta yhteensä 100. markkaa sekä 500. tiilistä 30 markkaa, 5. hehtolitrasta kalkkia 12. markpeistään 500. tiiliä, 5. hehtolitraa kakkaa 50. penniä ja hiekasta ja savista 6. markkaa kia sekä hiekkaa ja savia, ja kun sava; ja kun Kanteesta kuulusteltuna on Johan Amat Johan Arndt Kekkonen oli mainitus Kekkonen myöntänyt välikirjassa maineta urakkasummasta pidättänyt 500. markkaa, vaikka urakkatyö oli jo suostusta urakkasummasta vielä olevan makritettu ja vastaanotettukin, eikä ollut samatta 500. markkaa sekä selittänyt olevansa taipuvainen suorittamaan Otto naksamaan Otto Johan Pöl Johan Nybergille edellä sanotun, lisälöistarpunut maksamaan Otto Johan As Johan Nybergille edellä sanotun, likatioisbergille korvausta luetelluista lisätoista ja rakennustarpeista, on Kunnallisneutä annetun, laskun mukaan korvausta vos Helander vaatinut että Johan AntKekkonen velvoitettaisiin maksamaan Aneljän uunin purkamisesta, palomuurin ja piipun muuraamisesta sekä yhdestä piirustuksesta ynnä tuleistä, kalkis
ta, hiekasta ja savasta, jota vastoin Kekkonen on kieltäytynyt maksamasta kervausta toisesta piirustuksesta sekä selittänyt ei tahtovansa suorittaa maksua nuista yllä luetelluista lisätöistä muuten kuin niistä toimitettavan katselmuksen mukaan, syystä että niistä on ditut palkkiot olivat Kekkosen mielestä liian korkeat, Ja kun Otto Johan Nyberg oli sanotussa, Huhtikuun 30 päivänä 1901. laaditussa valikirjassa ottanut nostaaksensa päärakennuksen kivijalan vaakasuoraan asentoon, mutta jåttänyt sen tekemättä, sekä muuten Kekkosen mainitsemissa erinäisissä suhteissa tehnyt urakkatyön osaksi huonosti, osaksi vaillinaisesti, on Kekkonen Otto Johan Nybergille toimitetun vastaminuun nojalla, vaatinut Otto Johan Nyhbergin velvoittamista suorittamaan Kihkoselle korvauksena päärakennuksen kirvijalan vaakasuoraan saattamisesta saamarkkaa sekä urakkatyön muista vaiklinaisuuksista yhteensä /27/ markkaa. Sittenkun Otto Johan Nyberg, Kekko sen jutussa tekemästä kanteesta kuultuna. eli katsonut Kekkosen vaatimuksen kivilan suhteen kohtuuttomaksi sekä muuten vastustanut Kekkosen kannetta, on Raastuvanoikeus Tammikuun 20. päivänä 1902. julistamassaan päätöksessä katsonut etussa selville tulleen että Johan Arndt Rikkonen oli ylempänä mainitusta urakkatijöstä Otto Johan Nybergille lujatusta 3850. markan urakkasummasta pidättänyt 500. markkaa ja että Nyberg li yli sen, mihin hän oli välikirjassa setoutunut, Johan Arndt Kekkosen lukuun purkanut neljä uunia, muurannut yhden ralomuerin ja piipun sekä valmistanut yhden piirustuksen kuin myöskin käyttäneet omia rakennustarpeita 500. kappaletta tiiliä, 5. hehtolitraa kalkkia sekä jonkun määrän hiekkaa ja savaa, mutta kun jutussa myöskin oli selville käynyt, että Otto Johan Nyberg oli jättänyt välikirjan täyttämättä muun muassa siten, että hän oli laiminlyönyt nostaa päärakennuksen kivijalan vaakasuoraan asentoon, on Raastuvanoikeus, hyljäten Otto Johan Nybergin laskunnuissa osissa ja hänen vaatimuksensa
Johan Arndt Kekkosen velvoittamisesta maksamaan puheenalaisesta urakkasummasta vielä suorittamatta olevat 500. markkaa siksi kunnes Otto Johan Nyberg oli saattanut päärakennuksen vaakasuoraan asentoon, velvoittanut Johan Arndt Kekkosen maksamaan Otto Jöhan Nybergille mainituista lisätöistä ja rakennustarpeista yhteensä kaksisataa kuusi markkaa viisikymmentä penniä. Mitä sitten tuli Johan Arndt Kekkosen jutussa tekemiin vaatimuksiin katsoi Raastuvanoikeus näytetyksi että Otto Johan Nybergin toimittamassa urakkatijossa Johan Arndt Kekkosen ilmoittamat viat ja puutteellisuudet olivat olleet olemassa, jonka vuoksi Raastu vanoikeus, samalla kun Otto Johan Nyberg, siihen nähden että perustusta puuttui päärakennuksen vaakasuoraan asettamisesta syntyväin kustannusten arvostelemiselle, määrättiin ennen Kesäkuun 15. päivää 1902. asettamaan sanottu rakennus mainittuun kuntoon uhalla että Kekkonen saisi sen tehdä Nybergin kustannuksella, velvoitti Otto Johan Nybergin suorittamaan korvauksena Kekkosen mainitsenista puutteellisuuksista Nybergin toimittamassa urakkalijossä, alentäen kohtuuden mukaan mitä Johan Arndt Kekkonen siinä suhteessa oli vaatinut, yhteensä seitsemänsataa kuusi markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kunrillisneuvos Helander, mainitussa toimissään, oli vetoamalla saattanut jutun, on Toukokuun 14. päivänä 1904. antamallaan tuomiolla jutussa lausumut, että koskei Johan Arndt Kekkoren ollut kieltänyt Otto Johan Nybergin tehneen, paitsi niitä lisätöitä, joista Raastuvanoikeus oli myöntänyt Otto Johan Nybergille korvauksen, kolme vinia kaakelista ja yhden pellillä päällystetyn uunin sekä lisätoitä kahteen keittiön uuniin ja ulkoetekiseen, sentähden ja kun Otto Johan Nybergin näistä toista vaatimaa palkkiota ei voitu pitää liika korkeuna, velvoitti Hovioikeus Johan Arndt Kekkosen suorittamaan Otto Johan Nybergin konkurssipesälle viimeksi sanotuista lisä
töistä Nybergin laskun mukaan yhteensä seitsemänsataa viisi markkaa. Mitä sitten tuli vaatimukseen Otto Johan Nybergen velvoittamisestä nostamaan asuinkartano vaakasuoraan asentoon, havaitsi Hovioikeus Otto JohansNybergin tosin jättäneen tuon työn suosrittamatta; mutta koska jutussa oli selville tullut ettäi rakennusta voi sellaiseen asentoon nostaa muuten kuin purkamalla koko rakennus, jota kuitenkaan ei ollut asianosaisten välisessä rakennusvälikirjassa edellytetty, jonka vuoksi ja kun rakennuksen vaakasuoraan asentoon nostaminen ilman rakennuksen purkamista olisi, kuten jutussa todistajana kuulustetun Muurari Johan Alfred Reinikaisen kiistämättä jätetystä todistuksesta kävi selville, tullut maksamaan vähintäin 450. markkaa, Hovioikeus vapautti Otto Johan Nybergin Raastuvanoikeuden hänelle määräämästä velvollisuudesta nostaa mainittu asuinrakennus vaakasuoraan asentoon sitä vastaan että urakkasummasta, josta 500. markkaa vielä li maksamatta, vähennettiin tuota työtä vastaava rahamäärä eli neljäsataa viisikymmentä markkaa; ja velvoitettiin Johan Arndt Kekkonen suorittamaan Otto Johan Nybergin konkurssiresälle Nybergille siten vielä tulevat viisikymmentä markkaa. Näin muutettuna jäi Raastuvanoikeuden päätös pysyväksi muuten eli mikäli tuli Raas tuvanoikeuden Otto Johan Nybergille ja Johan Armell Kekkoselle myöntämiin korvauksiin, jotenka ja kun siis Otto Johan Nybergin konkurssipesälle oli tuleva kaikkiaan yhdeksänsataa kuusikymmentäyse markkaa viisekymmentä penniä ja Johan Arndt Kekkosen saatava teki yhteensä seitsemänsataa kuusi markkaa, Johan Arndt Kekkosen tuli suorittaa mainitulle konkurssipesälle näiden rahämääräin eroitus kaksisataa viisikymmentäviisi markkaa viisikymmentä pennä Hovioikeuden tuomioon on Johan Arndt Kekkonen hakenut muulosta muutoksenhakemuksella, johon Kunnallisneuvos Kelander, Otto Johan Nybergin konkurssipe
sän hoitajana, on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja koska Muurari Johan Abbred Reinikaisen kiistämättä jätetystä todistuksesta käy selville että Johan ArmKekkonen on arvioinut yllä mainitun asuinrakennuksen nostamisen vaakasuoraan asintoon voitavan toimittaa neljästäsadasta viidestäkymmenestä markasta, katsoo Keisarillinen Senaa ti ettei Johan Arndt Kekkonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, mikäli Otto Johan Nyberg on vapautettu velvollisuudesta nostaa sanottu asuinrakennus vaakasuoraan asentoon sitä vastaan että äskensänettä rahamäärä vähennettiin urakkasummas ta vielä maksamatta olevista viidestä sadasta markasta, ja Johan Arndt Kihkonen siis on velvoitettu Nybergin konkurssipesälle suorittamaan mainittujen rahamääräin eroituksen viisikymmentä markkaa, jonka tähden ja kun Johan Arndt Kekkosen muutoksenanomus ei arna oikelta muuttaa Hovioikeuden tuomiota muussakaan osassa, sama tuomiOscar Karsten jää voimaan; ja velvoitetaan Johan Arndt Kekkonen asian näin päättyessä korvaamaan Kunnallisneuvos Helanderille tämän täällä julussa kärsimät kulut kuudellakymmenellä markalla. Tätä kaikasianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: A; A; Kumlin. J Em Lupblad Cem. Wilhelmina Johannes Ketting. Cem. Wilhelmina Johannes Ketting.
Den 4 November 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatta revinonsskillingar, från Wasa Hofrätt inkommet mål, angående klander af testamente, emellan Bondesonen Elis Wilhelm Åberg. från Sastmola socken, för sig och Bonden Thomas Viktor Sandberg jemte Torparene Erik Henrik Roholm, Jakob Henriksson Isoviita och Sven Reinhold Inberg från Hvittisbofjård kapell. gemensamt, sökande, samt Handlandeenkan Mathilda Henriette Sundström och hennes döttrar Eva Constantin, Thilda, Alma och Fanny Sundström, från Kristinestad, äfvensom Stadsfullmäktige i samma stad, gemensamt, och i Åbo stad bosatte Öfversten Hjalmar Hirn, i egenskap af målsman för sin hustru Ida Hirn, tillstädeskomne, men Elis Wilhelm Åberg, uteblifven, svarande: Gifven uti Justitiedopartementet den 4 November 1904. Kejserliga Senaten har låtit handG. S. A. R. E A. B. s. 76. skil hä B - J. F. Al. No 1066. Pag 20 R. D. 1904.
lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande Genom den 9 Februari 1901. upprättadt skriftligt testamente hade Studeranden Tor Reinhold Soltin, som var född den 14 Maj 1881., förordnat att med hans förmögenhet skulle efter hans död förfaras sålunda, att Öfverstinnan Ida Kirn af densamma erhölle tiotusen mark och Elis Wilhelm Åberg hvilken vår son till Tor Reinhold Soltins aflidne moder broder Carl Wilhelm Åberg, femtusen mark; att dernäst tjugutusen mark afrättes till en fond, hvaraf räntan skulle användas till stodiestipenelier åtungå personer från Kristinestad, dock med vilkor att Soltins andra moder broder, Handlanden Axel Nikolai Åbergs finge under sin lifstid tillgodonjuta sagda ränta; samt att återstoden af Sollins efterlemnade förmögenhet bordejemnt delas emellan Eva Constantin Thilda, Alma och Fanny Sundström med förbehåll att desses moder Mathilda Henriette Sundström, sålänge hon lefde, finge uppbära räntan å rästberörda medel; hvarjemte Soltin i testamentet anhållit ej mindre att Stadsfullmäktige i Kristinestad skulle fvertaga förvaltningen af ofvannämnda fond ån och att Kommaren rådet från samma stad Alfred Carlström ville förvalta qvarlåtenskapen till dess testamentet vunnit laga kraftSedan Tor Reinhold Soltinden 15 i nämnda Februari månad aflidit ogift hafva Handlanden Åberg äfvensom Thomas Viktor Sandberg, Erik Henrik Roholm, Jakob Isoviita och Sven Reinhold Inberg, hvilka äro gifta med Soltins fastrar, nämligen Sandberg ned Alexandra Soltin, Roholm med Vendla Mathilda Soltin, Isoviita med Hulda Adolfina Soltin och Inberg med Fredrika Wilhelmina Soltin vid Rådstufvurätten i Kristinestad den 19 Augusti 1901., med förmälan att Sör Reinhold Soltins föräldrar aflidit före denne emot Mathilda Henriette Sundström och hennes ofvanbemälda döttrar Stadsfullmäktige i sagde stad samt makarne Herr och 618.