Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
1913. on, muiden muassa, KansallisOsakepankki valvonut, paitsi muuta, kahdenkymmenenkolmen pankissa diskontatun vekselin ja niistä tehdyn luettelon ynnä protastilodistusten sekä haasteen nojalla 13775. markkaa 76. penniä, johon määrään sisällyi vukselien maksamaton pääoma, prövisioni ja protostikulut sekä kuuden prosentin korko vikselierille vekseliin eräpäivistä 14. päivään Lokakuuta 1913., jolloin julkinen haaste konkurssissa oli annettu, sikäli kuin näma vekselit eivät tulisi maksetut si sillä ylijäämällä, joka syntyi jos Kansallis Osakepankin kassakirditiivikontrahtiin ja kahteen velkakirjaan perustuvien yhteensä 3500) markan suuruisten, konkurssessa niinikään valvollujen saatavien vakuudeksi pankille pantattuja, Karl iribert Ömmärken omistamiin eri Eloihin kiinnitettyjä kolmea 10000 4000 ja 2000. markan velkakirjaa rahaksi muutettaessa saatuisiin. nemmän kuin vastasanottujen sadtavien suoritukseen tarvittiin. Konkurssiasiassa 14. päivänä Tamnikuuta 1914 toimitetussa esiinhuulossa on Varatuomari Bergroth muistuttanut Kansullis-Osakepankin kerrottua valvontaa vastaan, että pankki, joka tosin oli ilmoittanut haastattaneensa konkurssipesän uskotut miehet Lahden kaupungin Raastuvanoikeuteen estääkseen eri qvisten Karl Albert Ömmärkin isettamien ja asianomaisessa järjestyksessä protestattujen vekselien sekselioikeuden vanhintumasta, oli laininlyönyt perille ajaa tuon jänteensä ja että pankin siis oli katsoltava menettäneen oikeutensa näksun saantiin niistä valvomassa mainituista oikeleista, jotka olivat erdäntyneet aikai semmin kuin kolme kuukautta ennen valvontapihi vaa Kihlakunnanoikeus on konkurssi asiassa 18 päivänä Maaliskuuta 1914 julistamallaan tuomiolla hyljännyt Kansallis Osakepankin valvontaa vas1252
taan tehdyn muistutuksen, koska 29. päivänä Maaliskuuta 1858. annetun Keisarillisen ockselisäännön 75. SS:n mukaan vekselin haltijan kysymyksenalaisessa tapauksessa oli valvottava takautuvaa kannevaltaan sa haasteella, joka oli ilmoitettava vekselin siirtäjälle ja antajalle viitatussa lainkohdassa lähemmin mainitun ajan kuluessa, ja siis vahvistanut konkurssipesän varoista maksettavaksi valvotut sata kolme kymmentäkolmetuhatta seitsemänsataa seitsemänkymmentäviisi markkaa seitsemänkymmentäkuusi penniä, kuitenkin ainoastaan siihen wärrään kuin tämä saatava ei tullut maksetuksi pankille pantattujen ylläsanottujen kolmen velkakirjan arvosta Hovioikeus, jonka tutkittavaksi määden muassa Varatuomari Bergreti veloamalla oli saattanut jutun, oi31. päivänä Heinäkuuta 1914. antamallaan tuomiolla jättänyt asianKihlakunnanoikeuden tuomion varaan Umo Strömstén. Hovioikeuden tuomioon on Varatuomari Bergroth anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettei Varatuomari Bergroth ole esittänyt syylä muuttaa Hovioikeuden tuoniola, joka siis jää pysyväksi. Täsä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer 1253
Marraskuun 8. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, eläkkeen suorittamista koskevassa nostajutussa, jossa entinen Talollinen Mikko Kuoso ja hänen vaimonsa Eeva Kuoso, Lappeen pitäjän Rasalan kylästä, ovat hakijoina sekä samasta kylästä olevat Talollinen Wille Repo ja hänen vaimonsa Anna Repo poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusorastossa 8. päivänä Marraskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itseldensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Lappeen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Mikko ja Eeva Huoso lausuneet, että he, myydessään omistamansa ovat taloista No 1. Rasalan kylässä ja No 2. Paja rilan kylässä Lappeen pitäjää F. Äijälälle ja Kalle Antikaiselle, oli vat välikirjalla 7. päivältä Toukokuuta 1907. itselleen ja alaikäiselle poSäsnä: W. t. J. B. - R. H. K. A. / F. S. RNo 2088. Pag. 79. R. D. 1913.
jälleen Eljas Huosolle pidättäneet vuotuisen eläkkeen, johon muun muassa kuului erityinen kamari lämpimineen asunnoksi ynnä tarpeellinen hoito sekä riittävät rehut yhdelle lehmälle ja yhdelle lampaalle, mutta että Wille ja Anna Piepo, jotka, ostettuaan F. Aijälältä hänen osuuten ja mainituista talonosista, olivat velvolliset suorittamaan puolet MikkoEeva ja Eljas Kuosolle tulevista eläkeeduista, olivat 20. päivästä elammikuu ta 1909. samaan päivään 1911. toimitaneet ainoastaan 2 1/4 syllä metrin pituisia halkoja ja aivan riittamattömästi rehuja, niin että Mikko ja Eeva Huoson oli täytynyt ostaa polttopuiksi 5 1/2 syltä pitkiä ja 8. syllä lyhyitä holhoja sekä lehmänsä ja lämpäänsä elättämiseksi 1300. kiloa heiniä; jonkatähden ja kun Mikko ja Eeva Kuoson, oman ja mainitun pekansa sairalaisuuden vuoksi, oli täytynyt vuosina 1909. ja 1910. itselleen palkata erityinen hoitaja, Mikko ja Eeva Kuoso ovat vaatineet, että holle ja Anna Repo velvoitettaisiin heille korvaamaan edelläsänottujen halko- ja heinämäärien hinnat sekä hoitajan palkka yhdellä vuodelta ja sitä varten Mikko ja Eeva Wuojolle maksamaan pitkistä haloista 12. markkaa syleltä, lyhyistä haloista 9. markkaa sylillä, heinistä 9. pennia kilolta ja hoitajan palkka 23. markkaa kuukaudelta eli siis yhteensä 529. markkaa. Wille ja Anna Revon vastusteltua hannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossä asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet borvausta oikeuden käyntikuluistaan, 4. päivänä Huhtikuuta 1911. julistamassaan päätökses; ja siinä esittämillään perusteilla hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Mikko ja Eeva Kuoren kahdellatoista markalla borvaamaan Wille ja Anna Revon kulut asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mikko ja Eeva Muoso vetoamalla olivat saattaneet julun, on 6. päiväna Helmikuuta 1913. antamassaan 1255
tuomiossa, koska Wille ja Anna Kevon Mikko ja Eeva Ruosolle puheenalaisena aikana toimittamain holko- ja rekimääräin oli katsottava kohtuuden mukaan vastaavan mitä Wille ja Anna Revon edellä mainitun välikirjan mukaan osaltaan tuli heille kysymyksessä olevassa tarkoituksessa toimittaa, eivalka Mikinja Eeva Ruoso otteet näyttäneet, ettei vät he puheenalaisena aikana oli ei kymneet itseään ja poikaansa hoitamaan, jättänyt asian sen lopmitulohien varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessaan oli jontunut, sekä velvoittanut Mikko ja Eeva Muoson Ville ja Anna R. volle suorittamaan maksut, kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä, heidän kappalin ta Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon ovat Mikko ja Eeva Muoso anonen muutosta. Keisarillinen Senaalle on tutkinut tämän jutun ja halso ettivät Mikko ja Eeva Kuoso ole esittäneet syytä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden tuomiota kuin että, koska he edelläkerrotun stäkevälikirjan mukaan ovat oikeutilut talosta saamaan itselleen lämmon sekä lehmälleen ja lampäälleen valmiit rehut, mutta Wille ja Anna Revon heille puheenalaisena aikana toimittamat puut ja rehut eivät vastaa mitä Wille ja Anna Revon talonosuudelta kohtuuden mukaan on Mikko ja Eeva Ruosolle tuleva, Wille ja Anna Aapo velvoitetaan Mikko ja Eeva Kuoselle vielä suorittamaan puolestatoista ylistä haloja, kahdentoista markan mukään sylillä, kahdeksantoista markkaa ja tuhannesta kolmestasadasta kilosta heiniä, yhdeksän pennen jälkeen bilolta, sata seitsemäntoista markkaa eli siis Mikko ja Eeva Ruosolle maksamaan yhteensa sata kolmekymmentäviisi markkaa; minkä ohessa Wille ja Anna 1256
Revon tulee korvata Mikko ja Eeva Huosolle, jotka vapautetaan suorittamasta heidän maksettavikseen määrättyjä borvauksia, näillä Kihlakunnanoikeudessa jutun takia ollut kulut kuudellakymmenellä markalla Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen Walter Andersin. Johannes Pesonen Walter Andersin. Johannes Pesonen Walter Andersin. Johannes Pesonen K. R. Helanen R. Auer. K. R. Helanen R. Auer. K. R. Helanen R. Auer. Tilig Grönvin Marraskuun 9. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Talollinen Wilhelm Mattila, Someron pitäjän Sautilan kylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuva Talollinen Kaarle Trönbakka vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 9. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: domeron pitäjän ja ilomenniemen bappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kaarle Grönbakka lausunut, että hän oli Heinäkuun 1. päivänä 1910. tehdyllä kauppakirjalla Wilhelm Mattilalle myynyt Lapinoja nimisen maapalstansa Lautilan kylässä 5650. markan hinnasta, josta Mattila oli maksanut 4650. markkaa, vaan jättänyt jäännöksen 1000. markkaa suorittamatta; minkä vuoksi ihaarle Grönbakka on vaatinut Wilhelm tämä: F. S. A. L. - B. A: B. och J. H. B. No 2094. Pag. 47. R. D. 1914.
Mattilaa velvoitettavaksi Trönbakkalle maksamaan nuo 1000. markkaa kuuden prosentin korkoineen kaupanteko päivästä, jolloin viimeksi mainittu erä oli ollut maksettava. Kanteeseen on Wilhelm Mattila astannut, että palstan kauppahintaoikeastaan oli ollut 4650. markkaa, vaikka se pähuomiosta oli tullut kauppakirjaan merkityksi 5650. markaksi, minkä vuoksi Mattila, kultäen olevansa Enonbakkalle mitään velkaa, on anonut kannetta hyljältä väksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisen ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluutaan, on Toukokuun 1. päivänä 1906. julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt kanteen ja velvoittanut ilmale Grönbakkan sadalla viidellä kymmenellä markalla korvaamaan Wilhelm Mattilan oikeudenkäyntikullut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Trönbakka vetoamalla oli saattanut julun, on Tammikuun 28. päivänä 1914. antamassaan tuomiossa lausunut näytetyksi, että Kaarle Frön bakka oli Heinäkuun 15. päivänä 1910. saman kuun 1. päivälle päiwä tyllä kauppakirjalla Wilhelm Mattilalle myynyt Lapinojan maapalstan viidentuhannen kuudensadan viiden kymmenen markan hinnasta, josta tuhat markkaa vielä oli maksa matta; minkä tähden Hovioikeus, humoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on velvoittanut Wilhelm Matti lan Kaarle Grönbakkalle merittamaan vaaditut tuhat markkaa bunden prosentin korkoineen Heinäkuun 13. päivästä 1910., kunnes täysi maksu tapahtui, sekä sadalla neljälläkymmenellä markalla korsaamaan Trönbakkalla kihlakunnanoikeudessa otteet kulut. Hovioikeuden tuomioen on Wilhelm Mattila anonut muutosta perustelmalla, johon Kaarle Grönbak ka on vastannut. 1258
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Wilhelm Mattila ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Wilhelm Mattila suorittamaan Kaarle Erinbakkalle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen borvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: teus Javikoski Alfred Luksiala teus Henikoski Alfred Luksiala B. Anneberg. A. W. Olllelloman Samuli Koski. 1. Harls begrotte Marraskuun 9 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa jutus sa metsänhakkuukullasta, jossa Agronoomi Edvin Sahmberg, Nastolan pitäjän Uudenkylän kylästä, on hakijana sekä toiminimi Johan Askelin Porvoon kaupungista, vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 9 päivänä Marraskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt julun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää. Tammikuun 3 päivänä 1907 tehdyllä välikirjalla oli Kauppaneuvos Johan Askolin Porvoon kaupungista, Uudenkylän kylässä sijaitsevan Uudenkylän kartanon silloiselta omistajalla Leskirouva Constance af Forsellekselta saanut oikeuden sanottuun karta neen kuuluvista Purusuo-, Kodihta - ja Hangasmäki - nimisistä metsälohoista neljän ja puolen vuoden kuluessa hukkuultaa ainakin 2010/ välikirjan mukaista puuta. Ostettuansa Leskirouva af Forsel leksen kuoltua kauppakirjalla Elokuun 16 päivältä 1909 tämän perikunnalta maiLäsnä: F. S. A. L. - B.t. - A. R. B. No 2097. Pag. 166 R. D. 1912 239
nitun kartanon on Agronoomi Sahmberg Hämeen läänin Kuvernöörille Helmikuun 17 päivänä 1910 annetussa kirjoituksessa lauennut, että Kauppaneuvos Askolin oli oikeudettomasti leimauttanut ja kaadattanut Uudenkylän kartanon metsää myös sanot tujen metsälohkojen ulkopuolelta sekä anonut, että Kauppaneuvos Askolin. kiillettäisiin edelleen hakkuuttamasta puita muualta näiden lohkojen ulkopuolelta, paitsi niin kutsutulta Kotteron loholta, jolla Agroniemi Sahmberg oli myöntänyt Kauppaneuvos Askolinille oikeuden kuadattua 1200 puuta, sekä myöskin hukkaamasta oikeudettomasti ja kaadattamaan puita minkä ohessa Agronoomi Sahmberg on pyytänyt korvausta asiassa ollista kuluistaan tämän anomuksen johdosta on Kuvernöörinvirasto, sittenkuin pyydetty hakkuu ja hukkaamiskielto oli välipäätöksellä edellä mainittuna Helmikuun 17 päivänä toista seksi myönnetty, Maaliskuun 12 päivänä 1910 antamallaan päätöksellä määrännyt. että hukkaamiskiello oli edelleenkin ja kunnes toisin määrättiin pysyvä voimassa; jääden tuomioistuimen asiaksi antaa lausunto Agronoomi Tuhmbergin mainitusta korvausvaatimuksesta. Tämän jälkeen on Agronoomi Tohmberg, haastatettuansa Kauppaneuves Askelinin Hollolan, Nastolan ja Kärkölän pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, toistanut mitä hän oli Kuvernöörin luona esittänyt sekä vaatinut, että Kihlakunnanoikeus julistaisi kaikki muut mänty ja kuusi puut, jotka Kauppaneuvos Askolin oli loimauttanut sanottujen Purusuo, Kodiikkaja Hangasmäki - nimisten metsälohkojen ulkopuolella, paitsi ylempänä mainitut 200 puulu, Kauppaneuvos Askolinille kuubemattomiksi ja Askolinin niiden hakkauttumiseen oikeudeltomaksi; minkä ohessa Agronoomi Sahmberg on pyytänyt kervausta sekä Kuvernöörin luona että Kihlakunnanoikeudessa kärsimistään kuluista Asiassa kuulusteltuna on Kauppanuevos Askolin myöntänyt, että hän, saadakseen hänelle puheena olevassa vuokravälikirjassa vakuutetun määrän puita, eli 20107 kappaletta, oli hinnauttanut pen ta myös välikirjassa mainittujen palstojen ulkopuolelta, mutta selittänyt tämän 1200
tapahtuneen Leskijouva af Forselleksen osoituksen mukaan ja hänen suostumuksellaan sekä että Tahmbergilla oli ollut tuosta asianlaidasta tieto Uudenkylän kostanon ostaessaan ja hän sitä paitsi oli kauppakirjassa sitoutunut noudattamaan vielämainittua välikirjaa samalla vastenvelvollisuudella kuin metsän myyjäkin. Tähän nähden on Kauppaneuves Askolin anonut, että kanne ochuttomana hyjoittaisiin ja myönnetty kielto julistettu siin peräytyneeksi; minkä ohessa Kauppaneuvos Askolin, joka myös on muistut tanut oikeudenkäyntikulujensa korvaamisesta, on pidättänyt itselleen vallan saala eri oikeudenkäynnillä hakea Agronoomis sakmbergilla korvausta Askolinille edelläkerjotusta kiellosta syntyneestä vahingosta. Toukokuun 18 päivänä 1910 julistaman saan päätöksessä on Kihlakunnanoikeus lausunut selvitetyksi, että Kauppaneivas itse kolin kysymyksessä olevan välikirjan mukaan oli ollut oikeutettu Agronoomi Sahmbergin nykyään omistaman Underkylän kartanon metsästä hakkuuttamaan vähintäin kaksikymmentätuhatta satanut semän puuta ja että Jahmberg edellämainitussa kauppakirjassa Elokuun 16 päivältä 1902 oli sitoutunut noudattamaan sanottua välikirjaa samalla vastuuvelvollisuudella kuin metsän myyjäkin, minkä vuoksi ja kun ei oltu väitettykään, että välikirjassa mainituilla Purusuo, Kodika - ja Hangasmäki - nimisillä palstoilla olisi tuo puumäärä Kauppaneuvos Askolinin saatavana, sekä siihenkin nähden, että puut talonkaupan tapahtuessa jo olivat olleet lainatut ja niiden lukumääräkauppatilaisuudessa oli nimenomaan ilmoitettu, Kihlakunnanoikeus on hyljän nyt kanteen ja määrännyt, että myön netty hukkaamiskiitto oli peräytyvä niin pian kuin Kihlakunnanoikeuden päätös oli saanut lain voiman, mutta kun Agronoomi Tahmbergilla oli ollut oikeudenkäyntiin aiheltä, niin kuitattiin kulut asianosaisten kesken. Muuten ja tettiin Kauppaneuvos Askolinille valta ryhtyä varaamaansa eri oikeudenkäyntiin. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Agronoomi Sahmberg että Kauppaneuvos 261.
Askolin vetoamalla olivat saattaneet ja tun, on 30 päivänä Huhtikuuta 1912 antamassaan tuomiossa jättänyt sen Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten, paitsi että puheenalainen hukkaamiskielto julistettiin heti peräytyneeksi ja Agronoomi Gahmberg velvoitettiin yhdeksälläsadalla markalla korvaamaan Kauppaneuvos Askolinilla Kihlakunnan oikeudessa jutun lakia olleet kuhet. Hovioikeuden huomioon on Agronee mi Tahmberg anonut muutosta perustelmalla, johon, Kauppaneuvos Askolinin kuoltua oikeudenkäynnin kestäessä, toimi nimi Johan Askolinin puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Agronoomi Sakon berg ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Agronoomi Sahmberg suorittamaan toiminimi Johan Askolinille korvaukseksi tällä jutun vuoksi Keisarillisessa Senaalissa olleista kuluista huusikymmentä markkaa. Tätä kaikki a1262 sianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Erita Saarikoski. Alhel Luksiala. Erita Saarikoski. Alhel Luksiala. B. Anneberg Samuli Koski. A. V. Huusuvaara
1263 No 2098. Pag 212 Rd 1914. Marraskuun 9. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, konkurssissa valvotun saatavan vahvistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Varatuomari Wilho Toivio, Tampereen kaupungista, velkojana Akaan pitäjän Kiisikkalan kylästä olevan Talollisen Johan Fredrik Sipilän ja hänen vaimonsa Selma Lydia Sipilän konkurssi- ja pesänerojutussa, hakijana sekä Helsingin kaupungissa oleva toiminimi Jonas Castrénen Asianajotoimisto saapuville tulleena, mutta Talollinen Hennes Tulosaari, Viitasaaren pitäjän Ilmalahden kylästä, Isännöitsijä Johan Holli, Tampereen kaupungista, Sipilän aviopuolisot ja kaikki muut heidän velkojansa, poisjääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 9 päivänä Marraskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saaLäsnä: Wef - J P. R. H. K. A: U. S.
nut seuraavat tiedot: Sittenkuin Urjalan, Åkaan ja Kylmakosken pitäjäin käräjåkunnan Kihlakunnanoikeus oli Hannes Sulosaaren asianomaiselle tuomarille 21. päivänä Tammikuuta 1914 antaman hakemuksen johdosta päätöksellä 28. päivältä samaa kuuta asettanut Johan Fredrik Sipilän konkurssitilaan, niin ovat määrättynä paikalle tulopaivänä 14. päiväna seurannutta Huhtikuuta, paitsi muita, Varatuomari Soivio valvonut ja uloshakonut, muun muassa, hänelle valvontaa varten siirrettyjen 29. päivälle Toukokuuta 1913. päivätyn kassakreditioikeut rahdin perusteella 24,992. markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 10. päivästä Helmikuuta 1914. ja 1. päivänä Kesäkuuta 1912. tehdyn velkakirjan nojalla 5037. markkaa 30 penniä yhtäläisine korkoineen 12 päivästä Helmikuuta 1914. Toukokuun 12. päivänä 1914. toimitetussa esiinhuudessa ovat, muiden muassa, Hännes Sulosaari ja Jonas lastrénin Asianajotoimisto Varatuomari Toivion valvontaa vastaan muistultaneet, että koska Varatuomari Soivion esittämät kassakreditiivikontrahti 29. päivältä Toukokuuta 1913. ja velkakirja 1. päivältä Kesäkuuta 1912. olivat hänelle siirretyt ainoastaan valvontaa varten eikä tuollai sen siirron perusteella käynyt saata vaa konkurssissa valalla vahvistaminen, vaan siirto oli katsottava ainoastaan valtuutukseksi jättää valvonlakirjat Oikeuteen, Soivion valvon ta tässä kohden oli hyljättävä Kesäkuun 29. päivänä 1914 julistamallaan tuomiolla on Kihlakunnanoikeus, koska Varatuomari Soivion. dellämainitut kassakreditiivikontrahtiin ja velkakirjaan perustuvat saatavat olivat hänelle siirretyt ainoastaan valvontaa varten eikä Soivio siis ollut laillisesti oikeutettu valvomaan näitä saatavia omassa nimessään, hyljännyt naima suutavat laittomasti valvottuina Hovioikeus, jonka tutkittavaksi muit261
ten muassa Varatuomari Soivio oli vetoamalla saattanut jutun, on 9. päivänä Marraskuuta 1914 antamallain tuomiolla jättänyt asian puheenaolevalta kohden Kihlakunnanoikeuden siinä julistaman tuomion varaan ja velvoittanut. Varatuomari Toivion seitsemälläkymmenellä markalla korvaamaan Isännöitsijä Holltin Hovioikeudessa kärsimät kustannuk set. Hovioikeuden tuomioen on Taratuomari Toivio hakenut muutosta perustelmalla, johon Jonas Castrénin Asianajotoimisto on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Varatuomari Toivio ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jiä pysyväksi; ja velvoite taan Varatuomari Soivio suorittamaan Jonas Castrénin Asianajotoimistolle sillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvauksessi seitsemänkymmentä markkaa. SuElno Strömstén. i kaikki asianomaiset noudattakoon Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Halanen. K. Auer. K. R. Halanen. K. Auer. 1265
Marraskuun 9. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta kaupungista, on hakijana sekä Poliisikonslampeli Johan Emil Roos ja hänen vaimonsa Augusta Maria Rois, Turun kaupungista, poisjäaneena vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 9. päivänä Marraskuuta 1915 Keisarillinen Senaatti on itsellen sii esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: keudessa ovat Johan Emil ja Augusta Maria Roos vaatinen, että Keskinäinen Henkivakuutusekto Tuomi, joka Lokakuun 24. päivänä 1908. oli myöntänyt. lugusta. Maria Roosin ennen avioliittoonsa Johan Emil Roosin kanssa Huhtikuun 6 päivänä 1892. syntyneen aviottoman tyttären trene Maria Tenkon kongille 2000. markan vakuutuksen, mutta Irene Maria Vanhon Herraskuun 7. päivänä 1908 kuoltua oli kieltäytynyt maksamasta vakuutussummaa, Läsnä: B. 1. l. 1/3. 3 1. f. R. B. F.G. No 2106 Pag. 228. R. D. Turun Hovioikeudesta tulleessa henki akuulusudussa, jossa Keskinäinen Henkivakuutusyhtiö Suomi, Helsingin Helsingin kaupungin Raastuvanoi1912.
velvoitettaisiin Roisin aviopuolille suovittamaan sanottu summa korkoineen Kanteesta kuulusteltuna on Keski väinen Henkivakuutusyhtiö Suomi vastannut, että Irene Maria Tinho ja Augas ta Maria Roos olivat kysymyksessä ole vaa henkivakuutusta varten Lokakuun 19. päivänä 1908. tapahtuneessa lääkärin tarkastuksessa ilmoittaneet lääketieteen lisen sinaatti J. K. Anniolle Irene Maria tenhon terveeksi, vaikka hänellä silloin oli ollut varsin pitkälle kekittynyt kaukkotuborkoloosi, päättäen siitä, että Fem Maria Vanholla oli ennen vakuutuksen hakuansa ollut yskaa ja hän oli yskoksiensä seässä silkenyt vala sekä että han oli kuollut saman lokakuun 27 päivänä saamansa verensetyyn sen auksista; minkä lahden ja kun lääkä naturkastuksessa oli valattu kuukkotulekoloosin ilmestymismuotojen näyttäyty ninen sekä kuolemansyyn yhteydessä illuden seikkojen sataaminen yhtiön vakuutusehtojen mukaan teki vakuutuksen mitättömäksi, yhtiö on anonut kannetta kyljättäväksi Raastuvanoikeus, jossa molemmat pitapuolet ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Maaliskuun 4 päivänä 1910. julistamassaan päätökses sai lausunut Irene Maria Korhon lasin sen kysymyskaavan ja julistuksen mukaan, jonka hän oli allekirjoittanut Laaketinteentisensiaatti Aarnion Tekakuun 19. päivänä 1908. Irene Maria Venhon toivydentilasta toimittamassa luakarinta kastuksessa, ilmoittaneen, ettei hänella ollut ollut muutu tautia kuin lapsena ollessaan pölypiä nenässä; mutta koska näytetty oli Irene Maria Tinhon ja Augusta Maria Roosin Aarniolle sitä pait ri ilmoittaneen, että Arene Maria Kanhoa oli tarkastustilaisuudessa vaivan nut yskä, jonka paranlamiseksi hän li Harmolta saanut länkemääräyksenkin, ilman että siitä ole sanotussa kaavassa, enempää kuin Aarnion omassa lausunnosakaan mitään mainittu laki asiakirjoista velviaini Aarnion sanotun ilmoituksen johdosta ryhtyneen rene Maria Tenhon kauhkoja tarkemmin tutkimaan tahi kapellä lähemmin 1267