Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Den 19 Oktober 1901. 1o Hans Kejserliga Majestäts förgackaren Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt reverskilling, från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Uppsyningsmannen H. R. Tammelin, från Helsingfors stad, så kande, och Byggnästaren K. A. Nyberg, från samma stad, näran de: Gifven uti Kejserliga Sonden för Finland och Dess Justilie Poparle ment, i Helsingfors, den 19 Oktober 1901 Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet Sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtal följande: Wid Rådstufvurätten i Helsingfors har Uppogningsmannen Tammelin fler Byggmästaren Nyberg ågången stämning anfört, att Nyberg genom kontrakt af den 12. Februari 1895. uta get sig att å Tammelin för tiden tillhöriga femten No 26 i qvartael Ugolan af Helsingfors ej allenast ementora ett äldre trähus utan och i sammanhang dermed och i vinkel Efde Aaf N. E. T. - A. K. - E A. C. F. 82321 8. Pag. 261. R. D. 1900.
emot detsamma bygga ett nytt hus dels af slon, dels af trä samt en uthusbyggnad af sten för ett parterne emellan öfverenskommit pris af 9500 mark och under vilkor, bland annat, att arbe tet borde utföras efter ritningar, å hvilka Tammelin derförinnan utverhål sig behörig fastställelse, endast med den för ändring all stenhusmaren skulle blifva af två fots tjocklek och köket i den äldre byggnaden bibehållas lika stort som förut äfvensom salen derstädes utvid gas och föres med tre sönerlyster, hvar utom alla föruttnade och felaktiga stockar i nästnämnda byggnad skulle ersättas med nytt silfritt virke, men all Byggmästaren Nyberg i stället för att iementera det äldre huset nedtagit och bortfört detsamma samt uppfördett nylt hus, hvarföre vederbörande myndig heter, efter det byggnaden redan blifvit försedd med takstolar, ej allenast för bjudit fullbördande af sistsagda hus, såsom stridande emot utningarna utan och ålagt Tammelin att undan kaffa detsamma samt demt honom till böter i anledning af Nybergs nyss berörda förfarande; och emedan kost naderna för det arbete, som erforder för det undanskastade husets försällande i fullfärdigt skick, vid syneförrätt ningar, dem sakkunniga personer på parternes föranställande verkstält, upp skattats till minst 4285. mark 75 penni samt Nyberg således varit berättigad att utbekomma endast skilnaden emel lan nästnämnda belopp och hela en treprenadsumman 9500 mark eller 3,214 mark 25 penni, men Nyberg emel lertid af entreprepad beloppet uppburit 6500 mark och sålunda erhållit 1285. mark 75 penni utöfver hvad honom rätteligen tillkommit, har Uppsynings mannen Tammelin yrkat Ryggmä staren Nybergs förpligtande att till Tammelin återbära sistnämnda belopp samt att derhos hålla Tammelin skadeslös för umgälderna i målet. Isaken hörd, har Byggmästaren Nylag metsagt käromålet på den grund, att kostnuderna för ifrågakomna, af honom utförda byggnads 824
arlden å ofvanberörda tomt enligt räkning uppgått till sammanlagdt 9370. mark 99 penni och således vida ofverliget det belopp Nyberg af entegnandsamman utfätt samt att den kostnad, som slutförandet af byggnads arbetet möjti gen skulle hafva medfört, icke kunde drabba honom, hvarhos Byggmästaren Nyberg i öfrigt åberopat hvad han anfört uti ett af honom emot Uppyningsmannen Tammelin härförinnan id Rådstufvurätten utfördt mål angående Tammelins förpliglande att, utöfver de 6,500 mark Nyberg af inlupre nadsumman uppburit, till Nyberg ytterligare utgifva 2000 mark, uti hvilket mål Nyberg, på sätt de deri tillkomna handlingarna utvisa, framhållit, bland annat, att ofvanberörda förbud icke för anledts af Nyberg utan berell derpå, att vederbörande myndigheter, som tidigare förbinell, all den af Uppsynings mannen Tammelin till dem inlem nade ritningen till det hus, hvilket skulle iständsättas, i sjelfva verketutvisade ett betydligt större hus än den å tomten befintliga byggnaden, först senare funnit, att det gamla hus sets såkallade rement rätteligen utgjort nybyggnad, och förty ansett år betel icke kunna tillåtas Sedan Uppsyningsmannen Tammo lin bemält Byggmästaren Nybergs gen mäle, har Rådstufvurätten medelst den 22 Mars 1899. afkunnadt utslag på upptagna skäl ålagt Byggmästaren Nyberg all emot qvitto till Uppsyningsman nen Tammelin återbära fordrade eller sen tvåhundra åttatiofem mark sjuttio fem penni äfvensom att med ellhun dra mark godtgöra Tammelin hans i målet hafda umgälder Hefrätten, under hvars pröfning Swamästaren Nyberg i vadeväg draget så ken, har genom den 13. Augusti 1900 deri gifven dem förklarat utredt vara, att sedan Byggmästaren Nyberg och Uppsyningsmannen Tammelin den 12. Feb. ruari 1895 ingått sådant aftal, som Tammelin vid Rådstufverätten uppgifvit, så hade Nyberg jemlikt sagda aftal utfört det deri omförmälda ny825
A T byggnadsarbet och äfven påbörjat det äldre husets ombyggnad, men af vederbörande myndigheter förbjudets all fortsätta dermed, enär den afsedda förändringen af det äldre huset, ehuru i den deröfver uppgjorda rilningen upp lagen såsom rement, i sjelfva verket innefattat sådan nybyggnad, som enligt den för Helsingfors stad gällande byggnads ordningen icke fått å ifrågavarande plats utföras. och emedan Uppsyningsmannen Tammelin icke styrkt, att Byggmädaren Nyberg vid ombyggnaden af förberörda äldre hus på något sätt afvikit från det parterne emellan upprättade kontraktet eller att Nyberg annorledes varit vållande dertill, att ve derbörande myndigheter förbjudet arbetets slutförande, vardt Rådstufvurättens elslag af Hofrätten upphäfvet och Uppsy ningsmannen Tammelins i målet ut förda talan förkastad. Uti Hofrättens dem har Uppsyningsmannen Tammelin i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, hvilken Byggmästaren Nyberg i föreskrifven ordning bemöll. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt finner Uppsyningsmannen Tammelin icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem, vid hvilken alltså kommer all bero, jemte del Uppsyningsmannen Tammelin åläg ges att till Byggmästaren Nyberg i ersättning för hans härstädes i målet hafda kostnader, utgifva sextio mark. Det alle, som vederbör till underdånig efterrättelse länder Hans Kejserliga Majestäts Fogadamn, Dess Sonat för Finland: A. af Nyborg Emot Sorsman. Andersin. Henr. Arenius A. Kumlin. 826
Den 21. Oktober 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Hoga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsätt revisionskilling, från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmäl emellan Landthushållaren Petter Karl Schiitt, från Staffansby by i Helsinge socken, sökande, samt danska underråten Enkan Amalia Charlotta Witthoft, från St Petersberg, svarande: Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsing fors, den 21. Oktober 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Sedan Landthushållaren Sekrik den 1. September 1897. i St Petersburg till Amalia Charlotta Willhöft utfärdat en skriftlig enkund, deri Schiitt erkänt sig hafva af Amalia Charlotta Witthöft emottagit särskilda af St Petersburger Städtiseke Credit Sisellschäft utgifna 4 1/2 procents obligationsi till ett beOfde A. af 1. - R. B. - E. F. - A. K. - Ent. ./. O. K. 8 2/2 No 1223. Pag. 172. R. D. 1900
lopp af 1,500. rubel silfver samt förbundit sig att erlägga ränta derå med 38. rubel 48. kopek hvarje hälft år, räknadt från nyssnämnda dag, har Amalia Charlotta Witthöft vid Häradsrätten i Helsinge sockens tingslag, på tagen stämning, under företeende af berörda urkund, yrkat, att Landthushållaren Schintt måtte äläggas att till Amalia Charlotta Wilhaft återställa de till Schintt öfverlemnade obligationsna eller och till henne utgifva deras penningevärde 1,800. rubel med utfäst ränta från den 1. September 1897., efter afdrag af den 1. Mars 1898. å räntan guldne 38. rubel 48. kopek. I saken hörd, har Landthushållaren Schrift genmält förnämligast, att ifrågakomna urkund borde, enär densamma upprättats inom Kejsaredömet Ryssland, bedömas enligt derstädes gällande lag och utbildad rättspraris, som beträffande försträcknings aftal fordrade, att en deröfver utstäld skriftlig handling tydligen upptage ej allenast att de medel, hvilka aftalet gälde, verkligen blifvit gifna såsom lån, utan och att gäldenären vore förbunden att återbetala desamma; och har Landthushållaren Schitt, enär ifrågakomna af Schrift utfärdade handling icke innehölle bestämning derom, att olligationerna lemnats åt Sekrift såsom lån eller att Schift vore förpligtad att vare sig återställa desamma eller betala deras värde, anhållit om käromålets förkastande. Härå har Häradsrätten, hvarest parterne ömsesides framstält anspråk på godtgörelse för rättegångsummgälderna i målet, medelst den 23. Oktober 1899. afkunnadt utslag i saken sig utlåtit och på upptagna skäl ålagt Sekrift att emot qvitto till Amalia Charlotta Witthöft genast återställa merberörda obligationsdotter till ett belopp af ettusen åttahundra rubel silfver eller och till henne utgifva obli828
R gationernas nästnämnda penningevärde jemte ränta å beloppet med trettioåtta rubel fyratioåtta kopek för hvarje hälft år, räknadt från den 1. Mars 1898. tills betalning följde, hvar hos Landthushållaren Schört känts skyldig att med femtio mark godtgöra Amalia Charlotta Witthaft hemnes i målet hafda kostnader. Hefrätten, under hvars pröfning Landthushållaren Schött i vadevägdragit målet, har genom dom den 18. Maj 1900, enär Landthushållaren Schrift erkänt sig hafva emottagit ifrågavarande Amalia Charlotta Witthöft tillhöriga obligationsgationer, men ej styrkt sig vara berättigad att fortfarande innehafva desamma, godkänt det slut, hvari Häradsrätten i saken stannat; hvarjemte Landthushållaren Schrift ålagts att godt göra Amalia Charlotta Wittköft hennes i Hofrätten hafda kostnader samt i sådant afseende till henne utgifva femtio mark. Uti Hofrättens dom har Landthushållaren Schifte i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, hvilken Amalia Charlotta Wittköft i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Landthushållaren Schått icke hafva anfört skäl till ändring i Hopattens berörda dom, vid hvilken förty skall bero, jemte det Landthushållaren Schrift ålägges att till Amalia Charlotta Witthaft i ersättning för hennes härstädes hafda kostnader erlägga sextio mark. Pet alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Hoga. läng Dess Senat för Finland: A. af Nyberg. And. Forsman. Andersin. Henr. Förenius A; J. E; E; W. Oscar Karsten. 829
Den 21 Oktober 1901. 1o Hans Kejserliga Majestäts kgartamen Pess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Ilo lofrätt inkommet mål emellan ömsesidiga bolaget Keskinäinen Honkivakuutusyhtiö Suomig, sökande, samt Assessensenkan Kora Kiselöst, från Helsingfors stad, svarande, angående skyldighet att undanskaf sa delar af en stenhusmar: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Och Justitie Spartement, i Helsingfors, den 21. Oktober 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande: På Enkeassesverkan Stenleff den 15. Augusti 1899. ågången stämning till Rådstufva rättens i Helsingfors sammanträde den 1. lerpåföljande September har aktiddaget Henkivakuutusosakeyhtiö Suomi vid Rådstufva rätten anfört, att en del af tegelväggen och grundmera till ett å Enkeasseskap Kisileff tillhöriga tomten No 7 uti qvarteret No 15 Mården i mernämnda stad uppfördt stenhus, på sätt vid en af Stads geodeten Werner Olympius Tille den 21. Bde - E. J. B. - Joh. - 1. H. C. 83d 1024. Pag 267. R. D. 1900
Juli sagda år å stället förrättad syn utredts, öfversköte gränstinien emellan berörda tomt och bemälda belag tillhöriga tomten No 9. vid Konstantinsgatan i samma giata, väggen med ända till tio contracter och grundmera med ända till trettiosju contimela; och som Enke assessorskan Kiseleff icke kunnat i godo förmås att undanskaffa den å belagets tomt befintliga delen af sagda vägg och mar, ehuru hon, bland annat, genom bref för den 5 i nämnde Juli månad underrättats om berörda förhållande och äfven erhållit kallelse till omförmälda syn, dervid hon äfven företrädts af lefullmäktigadt ombud, har bolaget yrkat En keassorshån Risolefs förpligtande att inom och af Rådstufverätten utsättande tid låta aflägsna omordade del af den till ifrågavarande stenhus hörande råg gen och muren vid äfventyr, att detta annars komme att af vederbörande utmät ningsman på Enkeassesverskan Lindefs bekostnad verkställas, hvarutom beläget gjort anspråk på godtgörelse för dess umgälder i målet. Isaken hörd har Enkeassesskan Kiseloff genmält, att belaget Henkie inkull lusesakeyhtiö Suomi, innan lölaget ens delgifvit Enkeamisenkan Riseleff ifrån nämnda yrkande, hvilket skett först genom den henne tillstälda stämningen, och innan belaget lemnat henne ens den minsta tid till detsammas efterkommande, å sin ifrågavarande tomt vidtagit med uppförandet af ett större stenhus, som sträck te sig lått intill Enkeasseskap Nisso lafs omordade grundmar och yttervägg samt så sammanligts med dessa, att det arbete belaget vilat hafva Enkeassoner skan Rinden ålagdt omöjliggjorts eller åtminstone till den grad förmålets, att utförandet deraf icke vidare skäligen kunde Enkeassenenkan Stisdoff ahvälfvas, hvarföre Enkeansenkan Kiselst påstått käromålets förkastande. Efter det aktiebolaget Enkivakuutus ombeyhtiö Suomi i anledning häraf på stålt, att beläget låtit vidtaga anstalter för att för Enkeasseskap Stisdelt underrätta borttagandet af de delar af hennes grundoner och yttervägg, som in831
sköte på bolagets inråde, genom att öper det ställe, der de största utbagtningarna före komme, slå ett half och sålunda lemna fritt tillträde äfven från legagets tomt till ifrågakomna lågg och murparter, har Råd stuparätten, hvarest jemväl vittnesföcker i saken försiggått, medelst den 22. December 1899. afkunnadt utslag på åberopade skäl förhå slat aktidelaget Henkivakuutus osakeyhtiö Tuomis i saken förda talan Hefrätten, under hvars pröfning aktiebo laget Honkiiakuutusosakeyhtiö Suome i vadeväg dragit saken, har genom dom den B Augusti 1900 yttrat sig, all emedan aktielelaget Henkirakautus osakeyhtiö Suomi icke genom att i god tid, innan det samma påbegynt omförmälda byggnads arlete, underrätta Enkeassesmarkan Kiulef om sitt yrkande, att de öfver gränslinien emellan parternes tomter skjutande murparterne af hennes brörda stenhus borde undanskaffas, lemnat henne tillfälle lertill förrän uppförandet af nämnda nybyggnad vidtagit, och intygadt blifvit att bortskaffandet af desamma derefter vore förenadt med stora kostnader, ty och då tillika utredts, att bibehållandet af Enkeassorskan Niselopp ifrågakomna stenhus i dess närvarande skick icke med förde någon fara för belagets nylyggnad eller annan olägenhet för beläget har Hofätten låtit bero vid det slut, hvari Råd stufvurätten genom sitt utslag i saken stannat. Olli Hofrättens dom har ömsesidiga belaget " Keskinäinen Honkivakuures yhtiö Suomi„ hvartill aktiebolaget Herr kivakuutusosakeyhtiö Suomi emellertid om bildats, i underdånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, hvilken Enkeassenenkan Kiseleft i föreskrifven ordning bemält. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i epervägan de och finner belaget Keskinäinen Henkivakuutuo yhtiö Suomi icke hafva anfors skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att för blifva, jemte det belaget skyldigkännes att till Enkeassesenkan Miseleff gärda afgifterna för hennes exemplar af Kejserliga 832
Senatens dem i målet med tjugusex mark. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I låns Kejserliga Majestäts fogastamm, Oess Senat för Finland: E. Johnsson Julin Ummelin J; Wäkel Lars Housén /Emil Charlpentin Den 21. Oktober 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på med ratt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet vedelmål emellan Ingeniören Antti Soininen, från Aetså by i Hvittis socken, sökande, samt Stadsfogden i Tammerfors stad Vicehäradshöfdingen Paavo Brander, svarande: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 21. Oktober 1901 Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande: Inför Rådstufverätten i Tammerfors har Vicehäradshöfdingen Brander, på Ingenioren Soininen ågången stämning, yrkat Soininens förpligtande att på grund af accord tecknad å en utaf Fabrikanten Johan Viktor Eliala den 20. Augusti 1900. på Soininen dragen, den 20. nästpåföljande Abram ber till betalning förfallen och i följd af uteblifven liqvid i behörig ordning pröte sterad vedet, åt Brander såsom enligt indossament innehafvare af densamme gälda dess belopp 40,000. mark jemte ränta, protestkostnader 6. mark och en tredjedels Afde A. afel. H. B. - C. F. - A. K. - E. A. O. K. SS: 327. Pag. 81. RD. 1901.
procent å vederbeloppet i provision äfvensom ersätta Brander för dennes i målet hafda kostnader. Isaken hörd har Ingeniören Soininen påstått käromålets förkastande, emedan Soininen vid Häradsrätten i Hvittis och Punkalaitio socknars tingslag sökt Fabrikanten Elialas förpligtande att åt Soininen återställa berörda vedel. Härå har Rådstufvurätten medelst den 20. December 1900. afkunnadt utslag i saken sig utlåtit och på upptagna skäl ålagt Ingeniören Soininen att vid utmätningsäfventyr mot erhållande af originala veexeln behörigen qvitterad genast till Kehäradshöfdingen Brander erlägga vardns innehåll fyratiotusen mark med sex procents ränta från förfallodagen den 26. November 1900. till dess full betalning följde, äfvensom sex mark i protestkostnader och etthundra trettiotre mark trettiotre penni i provision, hvarutom Soininen skyldigkänts att med etthundratio mark ersätta Brander hans umgälder i målet Hofrätten, under hvars pröfning Ingeniören Soininen i vadevåg dragit målet, har genom dom den 9. Mars 1901. utlåtit sig att, emedan Vicehäradshöfdingen Dranders ifrågavarande kraf grundade sig på ofvanberörda klara och till betalning förfallna vexel, som Ingeniören Soininen erkänt sig hafva ocepterat, samt Soininens invändning derom att han vid domstol sökt Fabrikanten Elia las förpligtande att åt Soininen åter ställa sagda verit, jemlikt 85. SS: i vedelstadgan af den 29. Mars 1858., ej förtjenade afseende, skäl icke förekomme till ändring i det slut, hvari Rådstuf verätten genom dess motvädjade utslag i saken stannat och vid hvilket förty, med stöd af 24. och 35. SS: SS: i åkropade vedelstadga, skulle förblifva jemte det Ingeniören Soininen ålades att med fyratio mark ersätta Vicehåradshöfdingen Brander hans i Hofrätten hafda kostnader Uti denna Hofrättens dom har Ingeniören Soininen i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, hvilken Vicehäradshöfdingen Bran834
der i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Ingeniören Soininen icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens berörda dom, vid hvilken förty skall bero, jemte det Ingeniören Soininen ålägges att till Vicehåradshöflingen Brander i ersättning för dennes härstädes hafda kostnader erlägga sextio mark. Det alle, som vederbör, till underdårig efterrättelse länder I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg And; Svinnan. Andersin. Henr. Berenius. A; Numm. Ossian Karsten SS. 7. Den 22 Oktober 1901. I Hans Kejserliga Majestäts HögredämnDess Sonats för Finland dom uti ett, på nedsall revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Tidografslåtionscheson Hofrädet Karl Johan Lindbom, från Rauno stad, sökande, samt firman AKindom Besterff, från uudensstaden Köpenhamn i konungarikel Sunmark, svarande, angående fordran: Efven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Jussilie Departement, i Helsing fors, den 22 Oktober 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dom inhemtal följande: Efter stämning å Hofrädet Lindbom har Herman A. Rindoms Resterff vid Råtstufvurättens i Kamme sammanträde den 12 December 1898 anfört, att Hofrädet Lindbom under tiden fram och med den 25 April 1896 till och med den 20 Augusti 1898. levirerat smör åt Pirman. A. Rindén. Resterl. som mollagit detsamma till försäljning mot ett kommissions arbete af 2. till 4 öre danskt mynt för hvarje tilegrans, samt att förordet Lindbom dervid, ellerhet genom att på Friofde. J. G. S. - J. E. H. J. N - 14. A. C. 835 Pag. 262. R. 11900.
Wid man draga växlar till högre belopp än som motsvarade det af Hofrådet hvararde smörds pris, blifvit Tinnan skyldig, på sätt enaf Tinnan ingifven kontokurankakning närmare utvisade, 12,380 mark 10 penni och som Hofrådet Lindbom under hvarjehanda obfogade förebäranden velat undandraga sig betalningen af denna sin skuld, har Firman A. Rindom, Resterff påställ Hof radet Lindboms förpligtande att till Pirman genast gälda sagda belopp, 12,380. mark 10 penni, med fem procents årlig rän ta derå, hvarjemte Pirman anhållit om godtgörelse för rättegångs umgäldernaI saken hörd har Hofrådet Lindbom erkänt, att han under uppgifna tid till Firman A. Rindems Resterf loverat smör, men förklarat, att Tirman förbundet sig att derför erlägga ett pris, som för de olika slagen af smör skulle med vissa bestämda belopp understiga den af Gresserer Soldeten i Köpenhunen faststälda loppnotering för etthundra kilogram smör, att Pirman uti förenämnda kontoku ränträkning emellertid icke tillgodoberäk nal Hofrådet Lindbom det sålunda öfverenskomna priset, utan i kontekurantens kredit upptagit lägre pris; samt att Tirman dessutom i allmänhet utsatt sig len af de hvarande smörparterna till min dre än den i verkligheten varit; hvarföre och då den af firman till stöd för käromålet lagda kontokuranten således vore oriktig samt Hofradet Lindbom enligt af honom uppgjorda och till Rådstufvurällen inlemnade uteckningar icke slode i skuld till Firman, Hof rådet emotredt käromålets förkastande Efter det Termin A. Rindems Rostorsf, med bestridande af svaromålet, ytterligare framhållit, att Herman för hvarje vecka, under den tid Pirman bekommit amarförsändelar af Hofrädet Lindbom, tillsändt honom såväl afräkning öfver det emottagna smörd som kontokurant öfver parternes inbördes af försställning, utan att Hofrådet gjort nå gen anmärkning emot vare sig afräkningarna eller kontokuranterna, samt vittnes förhör i målet försiggått, har Karlsson rätten genom utslag den 16. Oktober 1899. utlålit sig i saken, att alldenstund Hofrådet Lindbom, hvad beträffade debetridare af Herman A. Rindom i Kesterfyr fråga836