Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
taajina: Annettu Oikeusosas tossa 30 päivänä Toukokuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esitte lyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt en kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Maria Kristiina ja Lovisa Antintyttärille, Paavali Alapastilalle sekä Topias Pinomäelle ja Fredri ka Josefina Juhontyttärelle toimittamänsä haasteen nojalla. on Johanna Kustaava Tapanin tytär Wehmaan. Taivassalon ja Kustavin pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Maria Kristiina ja Lovisa Antin tytärten ja Paavali Alapastilan sekä Fredrika Josefina Juhontyttären vuon na 1856 kuolleen isän Talollisen Juho Antinpojan yhteisen äidin 10 päivänä Elokuuta 1894 kuolleen Talollisenlesken Kristiina Jaakontyttären sisarelta R päivänä Joulukuuta 1901 kuolleelta Talollisenleskellä Regina Jaakon tyttärellä oli ollut 18 päivänä Tammi kuuta 1884 kuollut avioten tytär Laura Johanna Regiinantytär ja tällä avioliitossa 16 päivänä Tammikuuta 1882 kuolleen miehensä Talollisen Juho Erkinpojan kanssa poika, 21 päivänä Joulukuuta 1893 kuollut Kusti tilallinen Johannes Albin Järppilä, sekä vaatinut että, koska Johannes Albin Järppilä, jonka lähimmät perilliset olivat Maria Kristiina Antintytär ja hänen asiakumppaninsa, eli avio lupauksin siittänyt Johanna Kustaava Tapanintyttären 28 päivänä Kesäkuuta 1893 synnyttämän lapsen, edellä mainitun Laura Johannan ja vielä älkeen tämän siittämisenkin luvan nut näida Johanna Kustaava Tapaniintyttären, Laura Johanna julistettaisiin Johannes Albin Järppilän ja Johanna Kustaava Tapanintyttären aviolupseksi sekä Maria Kristiina Anlintytär ja hänen asiakumppanensa velvoitettaisiin Johanna Kustaava Papanintyttärelle luovuttamaan heidän haltuunsa ottamansa Regina 173
Jaakontyttären jälkeen jäänyt omaisuus ja siihen myös sisältyvä Johannes Albin Järppilän jäämistö kuin myös korvaamaan Johanna Kustaava Tapanintyttären oikeuden käyntikulut. Kanteesta kuultuina ovat Maria Kristiina Antintytär ja hänen asiakumppaninsa vastaneet että, koska. kuten Kuninkaallinen selitys 14 päivältä Toukokuuta 1805 sääsi, sen, joka tahtoi moittia toisen saantia kiinteään omaisuuteen, oli yön ja vuoden kuluessa siitä, jolloin syy sellaiseen kanteeseen oikeuden omistajalle oli ilmaantunut, nostettava sitä tarkoitlava kanteensa, uhalla että, jos se laimiinlyöläisiin enempi puhevalta oli menetetty, ja Johanna Kustaava Tapanintytär ei ollut siten määrätyn ajan kuluessa Johannes Albin Järppilän kuolemasta lukien valvonut lapsensa luuloteltua oikeutta johannes Albin Järppilän jäämistöön, Johanna Kustaava Tapanintytär oli menettänyt kaiken asiasta ottamansa puhevallan; minkä vuoksi ja kun Johanna Kustaava Tapanintyttären ilmoitus, että Johannes Albin Järppilä oli hänet aviolupauksin maannut, ei ollut totuuden mukainen, Maria Kristiina Antintytär ja hänen asiakumppanensa ovat anoneet kannetta tyljättäväksi. Asian oltua asiakirjoista näkyvan menettetyn alaisena on Kihlakunnanoikeus 8 päivänä Syyskuuta 1905 julistamallaan päätöksellä, mainitsemillaan perusteilla katsoen ettei kanne ollut myöhään vireille pantu, hyljännyt sen näyttämät tömanä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johanna Kustaava Tapanintytär, erikseen, sekä Maria Kristiina Antintytär ja hänen asiakumppanin sa yhteisesti, veloamalla olivat saat taneet jutun, on 20 päivänä Maaliskuuta 1909 antamassaan tuomiossa, julistaan Johanna Kustaava Tapanintyttären koska hän oli laimiin lyönyt edellä mainitussa Kunin174
kaallisessa selityksessä määrätyssä ajassa valvoa luuloteltua oikeutta. Johannes Albin Järppilän jälkeenjääneeseen kiinteään omaisuuteen, menettäneeksi kaiken puhevaltansa vastämainitussa kohden, katsonut tosen selville käyneen että Johannes Albin Järppilä, joka oli pidettävä Johanna Kustaava Tapanintyttären lapsen Laura Johannan isänä, jälkeen mainitun lapsen siittämisen oli eri tilaisuuksissa lausunut aikovansa naida Johanna Kustaava Tapaniintyttären; mutta kun tähän lauseeseen ei voitu panna mitään arvoa, varsinkaan kun selville oli tullut, että Johannes Albin Järppilä samaan aikaan oli ollut kihloissa toisen näisen kans sa, josta myöskin Johanna Kustaa va Tapanintyttärellä oli täytynyt olla tieto, sentähden ja kun ei ollut toteensaatettu, että Johannes Albin Järppilä olisi aviolupauksin maalnut Johanna Kustaava Tapanintyttären, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli pääsias ta johtunut Hovioikeuden tuomioon on Johanna Kustaava Tapanintytär, yllä mainitussa toimessaan, anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Maria Kristiina Antintytär ja hänen asiakumppanin. sa ovat vastanneet; minkä jälkeen suullinen kuulustelu on jutussa täällä toimitettu, jossa on tapahtunut kuten siitä laadittu pöytäkirja osoittaa. Keisarillinen Senaatti, on tutkinut tämäin jutun ja katsoo, ettei Johanna Kustaava Tapanintytär, mikäli hänen kanteensa siitä että lapsi Laura Johanna julistettaisiin Johannes Albin Järppilän ja Johanna Kustaava säpänintyttären aviolapsi on hyljätty, ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden puheenalaista tuomiota jonka varaan asia siis tältä kohden jää; ja raukeaa jutun näin päättyesra enempi lausunto Johanna Kustaava 473
Tapanintyttären anomuksesta saada oikaisua Hovioikeuden tuomioon mikäli Johanna Kustaava Tapanintytär siinä on julistettu monettäneeksi puhevallan Johannes Albin Järppilän jälkeen jääneeseen kiinteään omaisuuteen nähden. Muuten velvoitetaan Johanna Kustaava Tapanintytär suorittamaan Maria Kristiina Antintyttärelle ja hänen asiakumppaneilleen, korvaukseksi heillä täällä jutussa olleista kulungeista kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti kuten Saarinen Matts Andersin. kuten Saarinen Wader Andersin. Alfred Kiuksiala. K R. Helanen. Alfred Kiuksiala. K R. Helanen. T. J. Jmimfelt. Toukokuun 30. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, tilanosan luovuttamista koske vassa jutussa, jossa Torppari Anders Johan Lusenius, Kiika lan pitäjän Satakosken kylästä, on hakijana sekä Pusulan pitäjän Karisjärven kylästä kotoisin oleva Talollinen Johan Edvard Aalto eli Joselius vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 30. päivänä Toukokuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraa Johan Edvard tillolle toimitevaa: tiin haasteen nojalla on Anders Johan Lusenius Lohjan, Summen ja Purusan pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Turun Hovioikeus oli tuomiolla bräivältä Elokuuta 1851 eräässä jutussa, jossa Luseniuksen nyttemmin kuolLäsnä: D. K. I. J. B. 1. s. 2/3 - 1. l.T. 476 No 14. Pag. 286. R. D 1909
lut isä Talollisenpoika Anders Henric kinpoika Lusenius oli vaatinut velipuoltaan, Talollista Henrik Stenfeldliä, velvoitettavaksi luovuttamaan. Anders Luseniuskelle heidän isävainajansa, Talollisen Henrik Erikinpojan jälkeen Anders Luseniukselle perintönä tuleva osuus edellämainitussa Karisjärven kylässä olevasta Kolkan eli Kolkkalan perintötalosta, selittänyt Anders Luseniuksen oikeutetuksi saamaan niin suuren osan sanotun talon kolmanneksesta, kuin laillisessa perinnönjaossa Henrik Erikinpojan jälkeen ehkä hänelle määrättäisiin. Mutta kun tuottaista perinnönjakoa, mikäli Anders Johan Lusenius tiesi, ei eltu pidetty, eivätkä niinmuodoin. Inders Susinius ja Anders Johan Luso nius, isänsä oikeudenomistajana, olleet saaneet heille laillisena perintönä tulevaa osuutta Kolkan talos ta, josta Anders Suvenius ei muuten kaan ollut saanut mitään korvaas ta, on Anders Johan Lusenius vaalinut, että Johan Edvard Aalto, joka nykyään hallitsi mainittua tilaa, velvoitettaisiin Luseniukselle luovuttamaan hänelle perintönä tuleva kolmas osa Kolkan talosta. Sutussa kuulustettuna, on Johan Edvard Aalso selittänyt, että hän ja hänen vaimonsa Eufrosyna Wilhelmina talto olivat saaneet omaksensa. Kolkan talon siten, että he 2. päivänä Toukokuuta 1882. tehdyllä kauppakirjalla olivat ostaneet kolmanneksen siitä viimeksimainitun äidiltä Aqvilina Erikintyttäreltä sekä 5. päivänä Lokakuuta 1891 laaditulla kauppakirjalla kaksi kolman nesta Eukosyna Wilhelmina tallon veljiltä, Talollisilta Erik Gustaa, Heikki Juho, Kaarle Jaakko ja Haus latta. Aikonpojilta sekä sisarilla Erika Lovisa ja Emilia Karolina Mikontyttäriltä ynnä näiden miehiltä Talolliselta Aalto Edvard Stenfeldtiltä ja Tehtaantyömieheltä Kustaa Robert Nymaniltä minkä vuoksi ja kun Anders Lusenius ja eläessään oli saanut täydellisen hyvityksen hä177
nelle puheenalaisesta tilasta tuomitusta perintöosasta, Johan Edvard tältö on vastustanut kannetta se kä anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. sittenkun myöskin Johan Edvard ja Eulrosyna Wilhelmina tallon edellämainittuja saantomiehiä paitsi Aquitina Erikintytärtä, oli jutussa kuultu sekä nämäkin olivat anoneet palkkiota Oikeuteen saarumisestaan, on Kihlakunnanoikeus 10 päivänä Lokakuuta 1906. julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt. Inders Johan Luseniuksen kanteen ja velvoittanut Luseniuksen huudella sadalla markalla korvaamaan johan Edvard Tallon oikeudenkäyntikulut sekä niinikään kulunkien koraukseksi suorittamaan Erik Kustaa, Heikki Juho, Kaarle Jaakko ja Klanen tatto. Mikonpojille kullekin neljäkymmentä markkaa, tälle Edvard Sten leldtille seitsemänkymmentäviisi markkaa ynnä Kustaa Robert. Tumanille viisikymmentä markkaa. levioikeus, jonka tutkittavaksi Inders Johan Lusenius oli vetaamalla saattanut jutun, on 26 päivänä Heinäkuuta 1909 antamassaan tuomiossa katsonut tosin selvitetyksi, että Anders Lusenius oli lainvoimaisella Hovioikeuden tuomiolla 6. päivältä Elokuuta 1851 julistettu oikeutetuksi perimään niin suuren osan isävainajansa Henrik Erikinpojan naimaosasta puheena olevan Kolkan talon kolmannekseen kuin Anders Luseniukselle isävainajansa jälkeen toimitettavassa perinnönjaossa määrättäisiin; mutta koskei Anders Johan Lusenius ollut voinut näyttää, että sanottu perintöosuus olisi tullut suuruudelleen määrätyksi, saatikka sitten että se, kuten Anders Johan Lusenius oli väittänyt, tekisi kolmanneksen holkan talosta, jonka Johan Edvard. talto nykyään omisti, sen vuoksi Hovioikeus on jättänyt asian muuten 478
sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut, paitsi että Anders Johan Luseniuksen Johan Edvard Aallolle, maksettavaksi tuomittu oikeuden käyntikulujen korvausmäärä alennettiin kolmeensataan markkaan Hovioikeuden tuomioon on Anders Johan Lusenius anonut muutosta perustelmalla, johon Johan Edvard Aalto on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska sohan Edvard Aalto, joka kauprojen kautta 2. päivältä Toukokuuta 1882 ja 5. päivältä Lokakuuta 1891. on saanut omakseen koko Kolkan perintötalon, on siitä saakka kiellämatta hyvässä luottamuksessa omanaan tuota taloa hallinnut, mikä hallinta Anders Johan Luseniukselle ei ole ollut tuntematon, sen tähden ja kun ei Anders Lusenius eläessään eikä Anders Johan Lusi niuskaan yön ja vuoden kuluessa siitä kuin Johan Edvard Aalto. on saantonsa Kotkan taloon laillistuttanut, ole nostanut kannetta omistusoikeudesta riidanalaiseen tilan osaan, katsoo Keisarillinen Senaatti, nojautuen Kuninkaalliseen Selitykseen 14. päivältä Toukokuuta 1805 ettei Anders Johan Suvenius ole tuonut esiin syytä muuttaa sitä loppupää töstä, johon Hovioikeus jutussa on johunut ja jonka varaan asia siis jää; minkä ohessa Anders Johan Lusenius velvoitetaan yhdeksälläkymmenellä markalla korvaamaan Johan Edvard Aallen jutussa täällä karsimät kustannukset. Tätä kaikki a sianomaiset noudattakoot. Kejsarillinen Suomen Senaatti: Ylillämäki Wännes Peltonen B Anneberg Johannes Pesonen. B Anneberg Johannes Pesonen. A. E. Rummvaara Riansilauman 479
220 Toukokuun 30 päivänä 1912 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio osaksi nostorahalla osaksi maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Orimattilan seurakunnan Kirkkoherra Johannes Ilmanen ja sanotun seurakunnan papiston virkatalojen rakennuslautakunta, kumpikin erikeen, ovat hakijoina sekä saman seurakunnan kuolleen kirkkoherran, Rovastin Viktor August Konsinin oikeudenomistajat, hänen leskensä Ida Konsin poikansa Rautatunkirjuri Väinö Hjalmar Konsin sekä tyttärensä Leskirouva Alma von der Porten, Elin Alina Wadenstjerna ja tämän mies Asemapäällikkö Hugo Johan Wilhelm Wedenstjerna, Bertha Mathilda Sohlström ja tämän mies Lakitiedettenkandidaat. ti Varatuomari Gustaf Sohlström sekä Signe Dagmar Theså: S.S. W. t. J. P. B. A. J: P. R. H. 180 No 827. Pag 156 R. D. 1909
man ja tämän mies Kruununnimismies Karl Ivar Thesman vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 30 päivänä Toukokuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaas Sittenkuin Revasti Konsin oli kuollut ja Kirkkoherra Ilmanen nimitetty kirkkoherraksi Orimattilan seurakuntaan, on Kihlakunnanoyynioikeus, toimittaessaan sanotun seurakunnan kirkkoherran virkatalolla lähtö- ja tulokatselmuksen Rovasti Monsinen perikunnan ja Kirkkoherran Ilmasen välillä havainnut, muun muassa, virkatalon naissa ja aidoissa ynnä verkataloon kuuluvien kuuden torpan maissa ja rakennuksissa vaillinaisuuksia ja rappioita sekä arvioinut niiden korjaamisen vaativan yhteensä 4215 markkaa 70 penniä, josta summasta 3448 markkaa vastasi torppien rakennuksissa havaittaja vaillinaisuuksia ja rappioita. Toimituksen kestäessä on Orimattilan seurakunnan puolesta ilmoitettu että Keisarillinen Senaatti päätöksellä 17 päivältä Elokuuta 1876, myönnettyään seurakunnalle oikeuden eräillä ehdoilla myydä metsää kirkkoherranvirkatalosta, oli määrännyt että myynnistä karttuneen pääoman vuotuisista koroista oli kymmenes osa tuleva sanotun virkatalon haltijalle hänelle määrätyn rakennus velvollisuuden täyttämistä varten, minkä tähden seurakunnan puolesta on vaadittu Rovasti Konsinin perikuntaa velvoitettavaksi tekemään seurakunnalle tii niistä rahoista, jotka Rovasti Konsin eläessään oli saanut korko osuuksina irkatalon rakennuskassasta kantaa, sekä suorittamaan rahat korkoineen kassaan takaisin mikäli niitä ei oltu rakennusten korjauksiin käytetty. kuulustettuaan jutussa myös Tervoon Tuomiokapitulin ja Kruunun asiamiehiä ka seurakunnan papisten virkatalojen akennuslautakuntaa, on Kihlakunnan yynioikeus 11 päivänä Heinäkuuta 1905. 481.
julistamallaan päätöksellä velvoittanut Rovasti Konsinin oikeuden omistajat, luovuttajina, yhteisesti tahi kellä heistä varoja oli, korvaamaan puutteellisuudet virkatalon maissa ja aidoissa ynnä torppien maissa ja rakennuksissa toimitetun arvion mukaan ja sitä varten suorittamaan Kirkkoherralle Ilmaselle neljätuhatta kaksisataa viisitoista markkaa seitsemänkymmentä penniä. Mitä sitten tuli kysymyksenalaisiin korkorahoihin, on Kihlakunnansyynioikeus, koska serakennusvelvollisuus, jonka täyttämi seksi nuo korkorahat olivat virkatalon. haltijalle myönnetyt, virkatalolla 14 päivänä Elokuuta 1899 pidetyssä talouskatselmuksessa oli siirtynyt seurakunnalle rakennuslautakunnan toimesta täytettäväksi, velvoittanut luovuttajat tekemään tilin mainituista rahoista, mikäli ne olevat kannetut sanotun päivän jälkeen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Rovastinleski Konsin ja hänen ylemnänä luetellut asiakumppanensa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 7 päivältä Huhtikuuta 1909 rätkäissut asian; ja koska Suomen evankelis-luterilaisten seurakuntain papiston virkataloista 19 päivänä Heinäkuuta 1892 annetun Keisarillisen asetuksen 59 SSssä olevat säännökset lähto- ja tulokatselmuksesta eivät antaneet aihettä lukea pappisvirkatalon vastaanottajalle korvausta virkatalon torppain rakennuksien, joita mainitussa asetuksessa ei luettu virkatalon laillisiksi rakennuksiksi, rappeutumisesta eikä Kihlakunnansyynioikeuden siis olisi pitänyt määrätä Kirkkoherralle Ilmaselle korvausta Orimattilan kirkkoherranvirkatalon torppain rakennuksissa huoma tuista puutteellisuuksista, on Hovioikeus, poistaen Kihlakunnansyynioikeuden lausunnon siltä kohden, vapauttanut Rovastinlesken Konsenin ja hänen asiakumppaninsa, suorittamasta Kirkkoherralle Ilmaselle torppien rakennuksessa havaituista puutteellisuuksis482
ta ja vaillinaisuuksista Rovasti Konsinin oikeudenomistajain maksettavaksi tuomittua korvausmäärää kolmeatuhatta neljääsataa nel jääkymmentäkahdeksaa markkaa, joten oikaistun Kihlakunnansyndi oikeuden päätöksen varaan asia muuten edelläsanotun asetuksen 59 SSn 1 kohdan mukaan oli jääpä Hovioikeuden tuomioon ovat Kirkkoherra Ilmanen ja Orimattilan seurakunnan papiston virkatalojen rakennuslautakunta anoneet muutosta perustelmilla, joihin Rovastinleski Konsin ja hänen asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Rovasti Konsin eläessään ja, hänen kuolemansa jälkeen hänen oikeudenomistajansa, edellämainitun 19 päivänä Heinäkuuta 1892 annetun asetuksen 32 SSn mukaan, ovat olleet velvolliset asianmukaisesti kunnossa pitämään virkatalolla olevat 14 päivänä Elokuuta 1899 toimitetussa katselmiin sessa pysytettäviksi määrätyt kuusi torppaa, katsoo Keisarillinen Senaatti oikeaksi velvoittaa Rovastinlesken Konsinin ja hänen asiakumppaninsa Kivelän, Toivalan Ojalan eli Murtolan, Rauhalan eli Wanhalan ja Haaralan torppien rakennuksissa havaittujen puutteellisuuksien poistamiseksi suorittamaan Kirkkoherralle Ilmaselle Kihlakunnanoikeuden arvion mukaan, jota ei ole kohtuuttomaksi väitetty, yhteensä kaksituhatta yhdeksansataa kahdeksan markkaa, jota vastoin ja kun Rovasti Konsinin oikeudenomistajain puolesta on Kihlakunnansynioikeudessa ilmoitettu, että Arolan eli Jaakkolan torpan haltija oli sitoutunut määrääjässä laittamaan torppansa rakennukset kuntoon, ja Kirkkoherra Ilmanen on suostunut edelleen sanotun torpan haltijalle myöntämään hänelle sitä varten luvattua veronalennusta, Rovastinleski Konsin ja hänen asiakumppaninsa toistaiseksi vapautetaan suorittamasta korvausta tämän torpan rakennuksissa huomatuista puutteellisuuksista; jolta kohden siis Hovioikeuden tuomiota näin muutetaan, 183
jääden sanottu tuomio muuten eli mitä tulee siinä määrättyyn korvaus- ja tilintekovelvollisuuteen, joilta kohdin muutosta ei ole haettukaan, pysyväksi, ja on siis Rovastinlesken Konsinin ja hänen asiakumppaniensa nyt suoritettava korvausta Kirkkoherralle Ilmaselle kaikkiaan kolmetuhatta kuusisataa. seitsemänkymmentäviisi markkaa seitsemänkymmentä penniä. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Santen Karinen Wälter Andersin Santen Skarinen Walter Andersson Mannes Peltonen. R. Anneberg. hemman i Johannes Pesonen. K. R. Helanen. E. Thesleff 44 576 Toukokuun 31 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Koneenkäyttäjä Juho Vanhanen, Wiipurin kaupungista, on hakijana ja Talollinen Mikko Henttinen, Kivennavan pitäjän Tuhtolan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 31 päivänä Toukokuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Wiipurin kaupungin Raastuvanoi keudessa on Mikko Henttinen lausunut, että hän syksyllä vuonna 1906 oli toiminimeltä Helsingin Petroolimoottoritehdas, Peräsvuori 4 Vanhanen, Helsingin kaupungista, tilannut maattorikoneen, minkä Mikko Penttinen kumminkin 12 päivänä Marraskuuta samana vuonna sen kelpäämättomuuden tähden mainiteen toiminimen suostumuksella oli teiminimelle palauttanut; mutta kun toininiemi sitä ennen oli kolmannelle henLäsnä: S.S. W. A. L. R. H No 848 Pag. 55. R. D. 1910
kilölle siirtänyt Mikko Penttisen sanotun koneen hinnan maksuksi 1 päivänä samaa kuuta hyväksymän kolmen kuukauden kuluttua suoritettavaksi asetetun 400 markan vekselin ja Mikko Penttinen oli ollut pakoitettu suorittamaan vekseen sisällyksen sekä sen uloshausta johtuneet kulut, yhteensä 749 markkaa 95 penniä, on Mikko Penttinen vaatimut, että Juho Vanhanen, joka oli mainitun toiminimen osakas siihen aikaan kun Mikko Henttinen oli koneen toiminimeltä tilannut ja sen hinnan suorittanut antamalla toiminimelle edelläsanetun vekselin, velvoitettaisiin Mikko Henttiselle maksamaan sanottu rahamaara korkoineen. Juho Vanhasen vastustettua kannetta siltä perusteella, että kysymyksessä oleva maattorikone oli ollut Mikko Penttisen tilauksen mukainen sekä ettei Juho Sanhänen enää, kun Mikko Penttinen lahdoti koneen toiminimelle takaisin, ollut toiminimen osakkaana eikä niin ollen vastuunalainen toiminimen asioista, on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin myös ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan, 2 päivänä Huhtikuuta 1908 julistanut päätöksensä asiasta; ja koska Mikko Hinttinen siitä huolimatta, että hän 12 päivänä Marraskuuta 1906 oli toiminimen Helsingin Petroolimoottaritehdas; Peräs nu ri & Vanhanen, suostumuksella palauttanut samana syksynä tilauksen jälkeen toiminimeltä vastaanottamansa maattorikoneen, joka ei ollut vastannut tarkoitustaan, oli 2 päivänä Lokakuuta 1907 tapahtuneessa ulosmittauksessa joutunut suorittamaan 1 päivänä Marraskuuta 1906 mainitun maattorikoneen hinnan maksuksi hyväksymänsä, kolmannelle henkilölle siirretyn vekselin sisällyksen korkoineen ja vekselin lainhallsta johtuneet kustannukset, yhteensä 749 markkaa 95 penniä; sentähden ja kun Juho Vanhanen oli ollut maini tun toiminimen osakkaana kunnes hän 1 päivänä Joulukuuta 1906 oli eronnut siitä ja Juho Vanhanen siis oli vastaava toiminimen sitä ennen tekemistä sitoumuksista, on Raastuvanoikeus 85
velvoittanut Juho Vankasen suorittamaan Mikko Henttiselle seitsemänsataa neljä kymmentäyhdeksän markkaa yhdäksän kymmentäviisi penniä, viiden prosentin koron kanssa 5 päivästä Joulukuuta 1907. jolloin haaste asiaan oli toimitettu Juho Kanhaselle, minkä ohessa Juho Vanhanen on velvoitettu sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Mikko Henttisen oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Vanhanen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 31 päivänä Joulukuuta 1909 jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Juho Vankasen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Mikko Henttisen Hovioikeudessa kärsimät kulut. Hovioikeuden tuomioen on Juho Vanhänen anonut muutosta perustelmalla, johon Mikko Penttinen on vastannutKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Vanhanen ole esiintuoneet syytä muuttaa - Hevioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Vanhanen suorittamaan Mikko Hnttiselle, hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Lentin Saarinen Ualter Andersin. Lentin Saarinen Ualter Andersin. Alfred Luksiala K R Helanen Alfred Luksiala K R Helanen 486
Kesäkuun 1 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullees sa maan luovuttamista koskevas sa jutussa, jossa Laukaan pitäjässä asuva Isännöitsijä Jämespuolesta, on hakijana ja nyttem nin kuolleen Talollisen Juho lan pitäjän Wastingin kylästä, vastaajana: Annettu Oikeuso Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Juho Heikki Heikkilä, ilmoittaen että hän 14. päivänä Tammikaiselta ja tämän vaimolta Anna Leena Raatikaiselta ostanut 1/36 osan manttaalia Raiskin verotaloa No 1 Vastingin kylässä, Karstulan pitäjän käräjjäkunnan Läsnä: S.S. - J. P. R. H.  R. B. H. d. H. 187 No 886. Pag. 136. R. D. 1910. Edvard Salvesen, Aktiebolaget Finland 4000d Eny nimisen yhtiön Heikki Heikkilän eli Oinosen leski Eeva Stiina Heikkilä, Karstusastossa 1 päivänä Kesäkuuta kuuta 1899. oli Talolliselta Juho Raati1912.