Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
oli lyhennettävä se 160 markan vuotuinen korvaus, joka pakkolunaslettaessa Karhulan Osakeyhtiön rautatietä varten eiästä osaa puheenalaisesta kalavedestä oli määrätty kalastusoikeuden hallijoille, jotin näiden lauttauksen vuoksi vuonna 1905 kärsimä vahinko oli 11400 markkaa, mihen nähden ja kun Eskolan Helilän Kalliokosken, Kiirikkalan ja Parikon kylät yhteensä olivat 2,87 manttaalia, joista Erik Korron oikeudenomistajat ynnä Kymin pitäjän vaivaistalo, Satakamreeri Sallmen, Kaptuni Ruth, Kolkan Tiilalehläsosakeyhtiö, Erik Juhonpoika Mikkelin oikeuden. omistajat ja Manfred Virtanen, jotka eivät ollut korvansvaatimukseen yhtyneet omistivat 17/144 manttaalia, välittäjät ovat harkineet oikeaksi velvoittaa lauttausyhtiön KymmeneHellningsbolagen Tilanomistaja Kemidoffille ja hänen asiakumppanilteen vaadituksi korvaukseksi suorittamaan yhteensä 905 markkaa 3 penniä sekä sen ohessa korvaamaan välittäjäin palkkiot ja kustannukset asiassa 5000 markalla. Tyylymättömänä välittäjäin päätökseen on lauttausyhtiö haastattanut Tilanomistaja Denidoffin ja hänen edelläluetellut asiakumppaninsa ynnä Erik Horron oikeudenomistajat, Kymin ja Pyhtään pitäjien Kihlakunnanoikeuteen minkä jälkeen laullausyhtiin puolesta Kihlakunnanoikeudessa n vaadittu että, koskeivät valittäjät olleet vahingonkorvausta määritellessään perustaneet laskelmeansa niihin kahteen Wiipurin läänin Kuvernöörin 20 päiväna Syyskuuta 1853 antamaan verollepanopäätökseen, joilla Korkeakosken ja Lampuoden lohkokuntiin kuuluvat kalavedet olivat verotetut ja joiden mukaan myytäväksi jäävan kalansaaliin vuotunen puhdas tulo kysymyksenalaisista kalastuspaikoista laskien 1 markka 20 penniä löhestä ja 60 penniä suosta kilogrammalla, 733
teki 2040 markkaa, vaan pävarmoikin suullisiin ilmoituksiin, eivätkä välittäjät myöskään olleet ottaneet huomioon että Kyminjoen rannoille sakennetut tehtaat ja puheenalaisessa veristössä oleva vilkas höyrylaival icke osa llaan olivat vaikuttaneet että kalansaalis oli huonontunut, edellämainittu korvaus. määrä alennettaisiin 4100 markkaan jota rahamäärää lauttausyhtiö oli sovinnolla tarjennut korvaukseksi puheena olevasta vahingosta, sekä ettäyptiö vapautettaisiin suorittamasta välittäjäin palkkiot 5000 markkaa; jonka ohessa lauttausyhtiö on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Tilanomistaja Demidof lin ja hänen asiakumppaniensa vastustettua kannella, on Kihlakunnanoikeus 16 päivänä Joulukuuta 1907 julistanut päätöksen asiaan; ja sen ohessa että Kihlakunnanoikeus hyväksyi ne perustut, joiden nojalla välittäjät olivat määedelleet kysymyksenalaisen vahingon suuruuden, kuin myös väliltäjäin lausunnon siitä, että sama vakuukoli tehnyt 1500 markkaa, on Kihlakunnanoikeus, siihen nähden että viime vuosina puheenalaisessa vesistössä yhä vilkkaanmaksi käyneen höyry laivaliikenteen, jota härjoitettiin se kä kysymyksenalaisessa kalavedessä että joen suussa ja sen edustalla olevassa merin lahdessa, oli yhdessä sen liikenteen kanssa, jota välitettiin Karhulan Osakeyhtiön omistamille ja 1884 vuoden jälkeen rakenneluille tehdaslaitok sille Korkeakosken pitouksen molemmilla rannoilla, katsottava tuottaneen puheenalaiselle kalastukselle ainakin 2000 markaksi arvioitavan vahingen, tutkinut oikeaksi, kun mettovahinko koko kalaveden kalastuksen menettämisestä vuonna 1905 siis oli laskettava 4000 markaksi ja tästä määrästå oli lyhennettävä edellämainittu rakkohuovutuksessa saatu vuotuinen korvaeus 1600 markkaa, määrätä kysymyksessä olevan kalaveden haltijain äsken sanottuna vuonna lauttauksen kautta kärsimän vahingon 274
9400 markaksi; mihin katseen ja koska Eskolan, Helilän, Kalliokosken Kierikkalan ja Parikan kylät olivat 2,87 manttaalia, joista Kymin vaivaistalo, Sotakamreeri Sallmen, Kapteeni Ruth, Kolkan Tiilitehdasosa keyhtiö, Erik Mikkelin oikeudenomistajat ja Manfred Wirtanen, jotka eivät olleet kyseessä olevaan vaatimukseen yhtyneet, omistivat yhteensä 765 hevo manttaalia, Kihlakunnanoikeus on, muuttaen välittäjäin päätöstä, velvoittanut laultausyhtiön Kymmene Fottningsbelägen suorittamaan Tilanomistaja Lemidoffille ja hänen asiakumppaneilleen seitsemäntuhatta yhdeksänrataa viisikymmentäkuusi markkaa kahdeksankymmentäneljä penniä kuin myös korvaamaan välittäjäin palkkiot viidellätuhannella markalla, mutta sai lauttausyhtiö itse kärsiä oikeudenkäyntikustannuksensa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä lauttausyhtiö että Tilanomistaja Demidoff ja hänen asiakumppanensa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa 30 päivältä Syyskuuta 1910, sen ohessa että lauttausyhtiö vanautettiin suorittamasta Eerik Holovainajan oikeudenomistajille puheenaolevaa korvausta, koskiivät rämä, Eerik Horron kuollua siihen aikaan kuin kysymyksenalainen assa vielä oli välimiesten käsiteltävänä, olleet välimiesten luona perille ajaneet Eerik Hortovainajan vireille panemaa vaatimusta, jättänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksen muissa kohdin voimaan paitsi että koska asiassa oltu esitetty selvitystä siitä, missä määrin laival icke puheena olevissa vesistöissä ja niiden rannoilla olevat tehdaslaitokset olivat kysymyksenalaiseen aikaan häirinneet kalastusta, Hovioikeus on, muuttaen siinä kohden Kihlakunnanoikeuden päätöstä, vahvistanut kaikin puolin välimiesten päätöksen ja velvoittanut lauttausyhtiön siis suorittamaan Pilanomistaja Denidoffille ja hänen siakumppaneilleen vaadituksi vähinjonkorvaukseksi yhdeksäntuhatta kuu775
sisataaviisitoista markkaa kolme penniä. Hovioikeuden tuomioon on lauttausyhtiö Kymmene Slottningsbolag anonut muutosta perustelmalla, johon Tilanomistaja Demidoff on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tsetkinut tämän jutun ja katsoo ettei jutussa esitetty selvitys anna perustettä arvioida lauttauksesta puheenalaisena vuonna kalastuksen haltijoille hoitunutta vahinkoa suuremmaksi kuin miksi Kihlakunnanoikeus mainitsemillaan syillä on sen katsonut; minkä vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi alentaa sen vahingonkorvauksen määran, jonka lauttausyhtiön on suoritettava Tilanomistaja Denidoffille ja hänen etussa mainituille asiakumppanilleen, jotka välimiesten luona ovat ajaneet perille puheenalaisen korvausvaatimuksensa, seitsemäksituhanneksi yhdeksäksi sadaksi kahdeksikymmeneksi kahdeksaksaksi markaksi kahdeksaksitoista penniksi. Näin oikaistuna Hovioikeuden tuomio muuten eli mikäli lauttausyhtiö on velvoitettu maksamaan välittäjäin palkkiot viisi tuhatta markkaa ja mikäli yhtiön vaatimus saada korvausta oikeudenkäyntikuluistaan on hyljätty, missä kohdin syytä samaisen tuomion muuttamiseksi ei ole esitetty, jää voimaan. Tätä kaikki asianomaiset mudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Eino Saarikoski. Walter Andersin. Eino Saarikoski. Walter Andersin. R. Anneberg. A. J. Ollusuvara K. R. Helanen 776
Lokakuun 21 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatutuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa kiinteistökaupan mitättömäksi julistamista koskevässä jutussa, jossa ovat Mäkitupalainen Jaakko Oskar Wilhelminpoika Hirvelä, Lapuan pitäjän Hellamaan kylästä Talokkaanpojat Kustaa Wilhelminpoika Hirvelä ja Juho Matinpoika Klemela, viimeksimainittu vaimonsa Anna Adolfiina Wilhelmintyttären edusmiehenä, Ylihärmän pitäjän Haapojan kylästä, sekä Juho Wilhelminpoika Hirvelä, Wöyrin pitäjän Rekapellon kylästä, yhteisesti hakijoina sekä Talokas Antti Wilhelm Wilhelminpoika Hirvelä, sanotusta Haapojan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21 päivänä Lokakuuta 1914. sarillinen Senaatti on jutun S.S: A. L. J. P. K. A. F. O. L. No 1406 Pag. 32. R. D. 1911.
asiakirjat itselleen esittelyttänyt ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot. Alahärmän ja Ylihärmän pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnan oikeudessa ovat Jaakko Oskar Hirvelä ja hänen asiakumppaninsa lausuneet että Jaakko Oskar, Kustaa ja Juho Hirvolän sekä Anna Adolfiina Kleemolan vanhemmat Talokas Wilhelm Juhonpoika Hirvelä ja hänen vaimonsa Maria Margareta Matintytär olivat 13 päivänä Syyskuuta 1907 tehdyllä kauppakirjalla myyneet omistamansa 17/144 manttaalin suuruisen osan Hirvi län perintötaloa No 7 sanotussa Haapojan kylässä sekä kauppakirjassa lähemmin mainittua irtainta omaisuutta pojalleen Antti Wilhelm Hirvelälle 5500 markasta ja myyjille määrätystä eläkkeestä, vaikka tilanosan arvo oli paljasuurempi. Koska Jaakko Oskar, Kustaa ja Juho Hirvelälle sekä Anna Adelfiina Kleemolalle heidän sittemmin kuolleen isänsä jälkeen tulevat perintöosat niin muodoin olivat ilmeisesti vähentyneet ja Wilhelm Juhonpoika Hirvelää oli sanottuun kaupantekoon osaksi vietelty osaksi pakotettu, ovat Jaakko Oskar Hirvelä ja hänen asiakumppaninsa vaatineet, että puheenäoleva kauppa, mikäli se koski Wilhelm Juhonpoika Hirvelän osaa hänen ja Maria Margareta Hirvelän yhteisestä pesästä, julistettaisiin mitättömäksi ja tuo osa määrättäisiin. luovutettavaksi sellaiseen jakoon, että Jaakko Oskar Hirvelä ja hänen asiakumppaninsa saisivat heille siitä laillisesti tulevat perintöosan sa, minkä ohessa he ovat vaatinut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Antti Wilhelm Hirvelän vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus 16 päivänä Syyskuuta 1909 julistamansaan päätöksessä katsonut, etteivät Jaakko Oskar Hirvelä ja hänen asiakumppaninsa olleet näyttäneet iäi tettään että Wilhelm Juhonpoika Hirvelä pakoituksesta tahi houkutuk178
sesta olisi myynyt talonsa Antti Wilhelm Hirvelälle vaan että päivastoin oli selvitetty Wilhelm Juhonpoika Hirvelän kaupantekotilaisuudessa toimi neen vapaasta tahdosta; minkävuoksi ja kun Jaakko Oskar Hirvelä ja hänen asiakumppaninsa eivät myöskään olleet toteensaattaneet, että talosta maksettu hinta olisi ollut kohtuuttoman alkainen, Kihlakunnanoikeus on kyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juhko Oskar Hirvelä ja hänen asiakumppaninsa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 28 päivänä Marraskuuta 1910 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Jaakko Oskar Hirvelän ja hänen asiakumppaninsa viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Antti Wilhelm Hirvelän kustannukset asiasta Hovioikeuden tuomioon oval Jaakko Oskar Hirvelä ja hänen asiakumppaniusa yhteisesti anoneet muutosta perustelmalla, johon Antti Wilhelm Hirvelä on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Jaakko Oskar Hirvelä ja hänen asiakumppaniusa ole esittäneet syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Jaakko Oskar Hirvelä ja hänen asiakumppaninsa yhteisesti tai se heistä, jolla varoja on, suorittamaan Antti Wilhelm Hirvelälle maksut hänen kappaleestaan tätä tuomiota, kaksikymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki a sianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Lautui Karinen Johannes Pesonen. Alpet Luuksiala. K. Auer. T. 6. tilus. 779
Lokakuun 21 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa kiinteimistökaupan moittimista koskevassa jutussa, jossa Pieksämäen pitäjän, Pyhityn kylässä asuva Talollinen Herman Janhunen, veljen. sä Talollisen Fredrik Janhusen holhoojana, on hakijana sekä Ratavartija Antti Lehkonen samasta kylästä, vastaajana: Annet tu Oikeusosastossa 21 päivänä Lokakuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Pieksämäen pitäjän ja Jappilan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Herman Janhunen, ylläsanotussa toimessaan, Antti Lehkoselle toimitetun haasteen nojalla vaatiLusna: S.S. - A. L. - J. P. K.t. F.ö. L. No 1407. Tåg. 121. R.D. 1911.
nut, että koska Fredrik Janhunen, myydessään 17 päivänä Marraskuuta 1908. 4200 markan hinnasta omistamansa osan verotaloa No 16 sanotussa Pyhityn kylässä Antti Lehkoselle, oli ollut mielisairas, tämä kauppa julistettaisiin mitättömäksi ja Antti Lehkonen velvoitettaisiin luovuttamaan Herman Janhusen hallintaan kysymyksessä oleva tila. Antti Lehkosen vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus 4 päivänä Marraskuuta 1909 julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemistaan syistä julistanut puheenalaisen kaupan mitälto. mäksi ja velvoittanut Antti Vehkosen Herman Janhuselle, hänen holhoojatoimessaan, luovuttamaan sanotun tilan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Lehkonen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 2 päivältä Maaliskuuta 1911 katsonut jutussa jääneen luotettavasti toteensaattamatta, että Fredrik Janhunen olisi moitteenalaisen kaupan tehdessään ollut mielisairas ja sentähden, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen; hyljännyt asiasta ajetun kanteen Hovioikeuden tuomioon on Herman Janhunen anonut muutosta perustelmalla, johon Antti Lehkonen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettu Herman Janhunen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Herman Janhunen suorittamaan Antti Lehkoselle kuusikymmentä markkaa korvaukseksi hänellä jutusta täällä olleista kustannuksista. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Antti Saarinen Alfred Luukkala. Lentusi Saarinen Alfred Liukkala. Johannes Pesonen. K. Auer. F. 6. Silus. 781
Lokakuun 21. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa Asikkalan pitäjästä, hakijana sekä Ruhtinas Aleksander Danieloff, Wiipurin pitäjän Tätin kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastonsa, 21. päivänä Lokakuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen elittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, nikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Wiipurin pitäjän käräj äkunnan Kihkunnanoikeudessa on Alvina Sinkko haasteen nojalla vaatinut, että koska Alvina Sinkko, joka Toukokuussa vuonja 1908. oli pestattu Ruhtinas Lemidofin mistamalle, mainitussa Tälin kylässä ijaitsevulle Talin tilalle karjakoksi yhlevittu, paitsi vapaata asuntoa, valon ja lämpöä, 50. markkaa rahaa kuusuudessa sekä 1 1/2. litraa kuorimatonta läsnä: S.S. A. L. J. P. K. A/F. O. L. 1o 1408. 1o 1408. Pag. 168. R. D. velkomusta koskevassa jutussa, jossa ovat Karjakko Aliina Sinkko, den vuoden ajaksi mainitun Toukokuun 4. päivästä lukien ja jonka palkaksi oli 1911.
naitoa päivässä ynnä perunoita tarpeen nukaan, oli 10. päivänä Marraskuuta No 8. aiheettomasti käsketty neljän päivän kuluessa poistumaan palveluspaikastaan ja Alaina Sinkko sen johdosta jättänytkin paikkansa saman kuun 14. päivänä, Ruhtinas Lemidoff velvoitettaisiin Alvina Sinkolle maksamaan sovittu palkka palvelusvuoden loppuun saakka ja sitä varten Alvina Sinkolle suorittamaan vielä maksamatta olevat palkka edut eli rahuralkkaa 357. markkaa 70. penniä, maidosta 181. päivän ajalta eli 271. klitrasta 20. penniä liträlta eli 54. markkaa, 30. penniä, 2. säkistä perunoita yhteensä 10. markkaa sekä asunnosta valoineen ja lämpöineen, 10. markkaa kuukaudelta eli 60. markkaa ja siis Ahina sinkolle maksamaan kaikkiaan 462. markkaa korkoineen sekä korvaamaan Alvina Sinkon oikeudenkäyntikulutKanteseen vastaten on Ruhtinas Demidoff myöntänyt Alvina Sinkon olleen ilmoittamansa ajan hänen palveluksessaan karjakkona ja nauttinen kanteessa mainittuja palkkaetuja, mutta koskei Alvina Sinkkoa ollut nestattu vuosipalvelukseen, vaan otettu toineensa ainoastaan kuukaudeksi kerallaan, eikä Alvina Sinkkoa ollut paleluksesta irtisanottu, vaan hän itse oli liitä eronnut sen johdosta, että hänelle li ehdotettu karjakontoinen sijaan, jota hän ei ollut kyennyt kunnollisesti hoitamaan, navettupalvelijan toimi, josta hänelle olisi maksettu sama pakka kuin karjakontoimesta; sen vuoksi ja kun Alvina Sinkolle oli tarjottu viimisen palveluskuukauden jäännösalkka, Alvina Sinkon kuitenkaan sitä vastaanottamatta, on Riihtinas Demidoff, huomauttaen ettei Alvinu Sinkon ilmoittama palvelusvuosi ollut lainmukainen palkkavuosi, anonut, että kanne hyljättäisiin. Kihlakunnanoikeus on 9. päivänä Maaliskuuta 1910. julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Agrenoomi Hjalmar Mether, hoitaessaan Talin tilaa Huhtinas Danielofin lukuun, oli Toukokuussa vuonna 1908. nestannut Alvina Sinkon tilalle karjakoksi vuo283
den ajaksi 14. päivästä Toukokuuta 1908. samaan päivään vuonna 1909. kanteessa luetelluilla palkkaeduilla, mutta että Ruhtinas Dervidoff oli 10. päivänä Marraskuuta 1908. sanonut Alvina Sinkon irti toimestaan, käskien hänen jättämään palveluksensa saman kuun 14. päivänä; minkä vuoksi, ja kun Ruhtinas Danielofin huumantuksen palkkausvuoden alkamisajasta ei voitu katsoa vaikuttavaan asiaan ja Alvina Sinkolle tarjottu uusi toimi oli ollut sellainen, ettei hän, karjakoksi testamenttuna, ollut onut velvollinen ottamaan sitä vastaan, varsinkaan kun Ruhtinas Danieloff ei ollut näyttänyt, ettei Alvinu Sinkko ollut kysnnyt karjakontointa hoitamaan, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Huhtinus Lemidoffin suorittamaan Alvina Sinkolle, vuosipalkasta jälellä olevat määrät, nimittäin: rahaa kolmesataa kolmekymmentäseitsemän markkaa seitsemankymmentä penniä, sadankahdeksankymmenenyhden päivän maidosta, puolestatoista litrasta päivältä, yhteensä huhdestasadasta seitsemästäkymmenestäysadestä ja puolesta litrasta maitoa, kaksikymmentä penniä litralta eli viisikymmentäneljä markkaa kolmekymmentä penniä, kahdesta siikistä perunoita yhteensä kymmenen markkaa sekä asunnosta valoineen ja lämpöineen, kymmenen markkaa kuukaudelta eli kuusikymmentä markkaa ja siis maksamaan Alvina Sinkolle rahaa kaikkiaan neljäsataa kuusikymmentäkuksi markkaa viiden prosentin vuotuisise korkoineen haastepäivästä 13. päivåsja Helmikuuta 1909. kunnes täysi makja tapahtuisi, sekä kahdellasadalla maralla korvaamaan Alvina Sinkon oikeusenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ruhtinas Lemidoff oli vetoamalla saattanut jutun, on 30. vähänä Maaliskuuta 1911. antamassaan tuomiosia katsonut selville käyneen, ettei Alvina Aukko kysymyksessä olevassa palveluksessaan olut luotettavalla tavalla hoitanut toimeensa kuulunutta kirjanpitoa lypsetyistä ja äytetyistä maitomääristä ja että hän siten oli osottautunut kelpaamattomaksi sanotva tointa hoitamäen; minkä tähden ja kun 384
Ruhtinas Demidoff niin ollen oli olleet oikeutettu erottamaan Alvina Sinkon palveluksestaan, Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, on hyljännyt Alvina Sinkon jutussa ajaman kanteen muuten paitsi ttä Ruhtinas Lemidoff velvoitettiin Alvina Sinkolle suorittamaan jäännös hänelle tulevasta palkasta siltä ajalta, jona hän oli olhet Ruhtinas Denidoffin palveluksessa, eli kolmekymmentäseitsemän markkaa seitsemänkymmentä penniä, kuin myöskin viidelläkymmenellä markalla palkitsemaantoiva Sinkolle hänellä asiasta olleet oikeudenkäyntikulut. Kovioikeuden tuomioon on Alvina Sinkko anonut muutosta perustelmalla, johon Raatinas Lemidoff on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän intun ja katsoo oikeaksi, kumoten Kovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen SenaattiSanten Saarinen Alpo Kiuksiala. Santen Saarinen Almo Liuksiala. Johannes Pesonen. K. Auer T. E. tilens. Lokakuun 22. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa vahingonkorvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Nahkurinpojat Hemming Waldemar ja Oskar. A. leksander Waara, Janakkalan pitäjän Aapialan kylästä, hakijoina sekä Rakennusmestarit Kaarle Wilkman ja ohan Isonard Mantila ynnä Talonomistaja Ij. A. Sundström, Helsingin kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Lokakuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen onittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saaut tietää seuraavaa: Sittenkuin lakennumermutarit Wikman ja Mantila sekä Talonomistaja Sundström, jotka olivat ollut ominaistakouksessa Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Wääran vanhempien Nakkuri Palomon Kaaran ja hänen vamonsa Julia Waaran Suomen Valtiokonttorista 3 päivänä Maaliskuuta 1891 tehtyä Sämä: W. l. B. 1. f. H. A.F. 11. 780 No 1411. Tog. 179. K. S. 1910.
velkakirjaa vastaan saaman /1000/ markan lainan ja siitä suoritettavan koron maksamisesta, olivat Waltiokonttoriin merittaneet mainitun lainan korkoineen, niin olivat Rakennusmestari Wilkman ja hänen asiakumppaninsa 4. päivänä Joulukuuta 1900. Hämeen läänin Kuurwörille antamassaan hakemuskirjassa anoneet, että, koska Julia Waara, jonka ninissä Kaaran aviopuolisojen omaisuus elioli alkanut sanottua omaisuutta häoittää, niin suuri osa omaisuudesta, kuin arvessa vastari Wilkmanin, Mantilan ja Sundströmin saatavaa, pantaisiin hukkaamisen estämiseksi takararikkeon, minkä anomuksen johdosta Kuvernöörinvirasto saman Joulukuun 7. päivänä antamassaan välipäätöksessä oli määrännyt asianomaisen kruununnimismiehen toistaiseksi takavarikkeen panumaan sanottua saatavaa vastaavan osan Waaran aviopuolisoiden irtainta omaisuutta ja oli Kruununnimismies Otto Zachris bleve vielämainitun Joulukuun 11 räivänä lakavarikkeon kirjoittanut, minun nuassa, toiminimen Wiljekset Kaara nimissä olleen,300 markkaan areatun kauppalavaravaraston. Kuvernöörille 14. päivänä Joulukuuta 1900. annetussa kirjelmässä olivat toiminimen Eljekset Waara omistajiksi ilmoitetut, silloin vielä alaikäisinä olleet Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Waara ynnä Salomon Waara, heidän edusmiehenään valillaneet takavarikosta anoen että kirksi takavarikkoon pantu kauppatavaravarusta ollut Määrän aviopuolisoi den omaisuutta, vaan kuului mainitulle toiminimelle, takavarikko kumot taisiin, jota anomusta Rakennusmesta ni Wilkmanin ja hänen asiakumraninsa olivat selityksessään vastustaneet; ja oli Kuvernööri päätöksessään 3 päivältä Huhtikuuta 1901, koska kysynys siitä, kuuluika takavarikkeen kirjoitettu omaisuus Vaaran aviopuolisen le vaiko ei oli tullut riitaiseksi, niin tai sitä ulosottotistu voinut ratkaista lykännyt asian asianomaisen Kihlananoikeuteen. Tämän jälkeen oli rat Hemming Waldemar ja Oskar Aleksander Kaara, toiminimen Eljek 286
set Waara, omistajina, sekä Salomon Kaara, heidän holhoojanansa haastutet tuaan Rakennusmestari Wilkmanin ja hänen juttukumppaninsa Hausjärven. Janakkalan ja Wanajan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden irtunnossa 16 päivänä Heinäkuuta 1911 toistaneet mitä he edelläkerrotuin tavoin olivat Kuvernörin luona asias sa lausuneet ja anoneet. Sillävälin oli Kihlakunnanoikeus päätöksellään 4 päivältä Toukokuuta 1901 velvoittanut Salomon ja Julia Waaran Kakennus nestari Wilkmanille ja hänen asiakumppamillensa suorittamaan heidän raatavansa1111 markkaa 67. penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 19. päivästä Toukokuuta 1893, siitä kuitenkin vähentämällä Salomon Kärrän konkurssista 17 päivänä Heinäkuuta 1893 erinkona nästelut 525 markkaa 25 penniä ja seurannen Joulukuun 28. päivänä maadut 313 markkaa 95 penniä, sekä 150 markalla korvaamaan Wilkmannin ja hänen asiakumppaniensa oikeudenkäyntikulungit; ja kun Kruununnimismies fleve äskenkerrotun päätöksen maksamattoman sisällyksen ja ulosottokustannusten suorituksiksi oli sittemmin 11. päivänä Heinäkuuta 1901. ulomitan nut muun muassa puheenaolevan silloin 3594 markkaan 20 pennin arvioidun kauppatavaravaraston sekä Oleven toimesta siihen kuuluneiden tava rain myymiseen kautta kertymitä käteisiä rahoja 1235 markkaa ja saata ria 150. markkaa 10 penniä, niin olivat lemming Waldemar, Oskar Aleksander ja Palomon Waara, viimeksimainittu holhoojatoimessaan, saman Heinäkuun 25. päivänä Kuvernööriltä pyytäneet tätä ulosmittausta kumottavaksi tahi alerottaa keskusteltäväksi kunnes Kihlakunnanoikeudessa vuville pantu riita takavarikon peruuttamisesta oli ratkaistu ja on Kuvernöri päätöksessä 12 päivältä Lokakuuta 1901. katsonut kysynyksen puheenaolevan kauppulavarava asten omistusoikeudesta joutuneen riitaisiksi ja ne vuoksi lykännyt asiantuomisistuimeen. Takavarikin peruutta nista koskevan jutun siirryttyä Kihla287