Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
soilla oli lapsia, muiden muassa, vielä ellivat Mikael Wainiomäen kaksi holhottia; että Joonas Matinpojan kuoltua Elisabet Wilpuntytär oli mennyt uusiin naimi niin Antti Ilomaan kanssa sekä ennen kuolemaansa testamentilla Huhtikuun 11. päivältä 1876. antanut kaiken omaisuuten sa Antti Ilomalle, jonka tähden ja kosha kysymyksenalainen Ilomaan torppa täytti ne ehdot kuin vielämainitun Keräkuun 12. päivänä 1895. annetun asetuksen 41 SS:ssä oli määrätty, Kihlakunnanoikeus on katsonut lailliseksi oikeuttaa Antti Ilomaan ja Mikael Wainiomäen, Ktemetti Klemelinpojan perillisinä, lohkaisemalla tuki palstatilaksi eroittamalla itselleen erellien saamaan Ilomaan torpan häntatilasta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anttoni Uusioittila, Aleksandra Matintytär, Juho Karkee ja Herman Stjernroos, yhteisesti olivat velvumalla suuttaneet jutun, on tuomiolla Heinäkuun 12. päivältä 1900; kahni Antti Ilomaa ollut Joonas Klemelin pojan jälkeläinen, härkennut oikeaksi, muuttaen. Kihlakunnanoikeuden veloonpuntua päätöstä mekäli se koski Antti Ilomaan omasta puolestaan asiassa ajamaa kan nettu, saman kanteen perusteettomana kyljätä. Mutta koskeivät Anttoni Uusioittila ja hänen asiakumppaninsa olleet esittä neet syytä velvonpannun päätöksen muut tämiseen, mikäli siinä oli lausuttu että Mikuel Wainiomäeltä Joonas Joonaanpojan ja Amanta Joonaantyttären holhoja na oli semmoinen oikeus Ilomaan torppaan kuin Kesäkuun 12. päivänä 1895. annetun edellämainitun asetuksen 41. SS:ssä edellytetään hänen saaduksen sa sanotussa ominaisuudessaan puheenalaisen torpanalan lohkomisella tai palstatilaksi eroittamisella kantatilasta erilleen otetuksi, on sama päätös siinä kohelin jätetty voimaan sa. Tähän Hovioikeuden tuomioon on Antti Ilomaa alamaisesti anonut muutosta tänne toimittumallaan perustelmalla, jonka kuhsoiskappaleen Anttoni Uusioittila ja hänen asiakumppaniinsa ovat täättä perineet kuitenkaan antamatta vastaissehtystä asiassa 34 1900.
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja koska Joonas Joonaan pojalla ja Amanta Joonaantyttäreltä, kuten Hovioikeus on lausunut on oikeus saada Ilomaan torppa eroitetuksi kantutelasta itsenäiseksi tilaksi, ja Antti Ilomaa täällä on näytlänyt ostaneensa Mikael Wainiomäeltä hänen sanotussa holhojanominaisuudessaan Joonas Joonaanpojan ja Amanta Joonaantytturen oikeuden torppaan, niin Keisarillinen Renaatte katsoo Antti Ilomaalla olevan semmoisen oikeuden Ilomaan torppaan, että hän voipi edellämainitun 12. päivänä Kesäkuuta 1895 annetun asetuksen 41 SS:ssä mainitulla tuvulla saada torppa itsenäiseksi tilaksi eroitetuksi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuu dessa noudattakoot Keisarillisen Majesteetin, Korkeassa Simonsä, Hänen Suomen Senaattensa Henv. Berenius. A; J. Helsman. Emetti Jormman. Andersin. Ossian Karsten Den 29. Mars 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Keckonsula Hjalmar Leonard Wasenius, från Helsingfors stad, sökande, samt Ferman Höltär & Hartmann, från staden Frankfart om Main i Tyska riket, svarande: gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 29. Mars 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna, i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Efter stämning å Kekonsula Wasenius har Herman Hötter v. Hurtman den 12 Juli 1899. inför Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att Kockonsuln Wasenius den 19. Mars 1898. utfärdat en förbindelse, hvari Kukonsula Wasenius, för den händelse Firman Hötter v. Hartmann skulle lemna Herman Askergren C. i Helsingfors vid inköp af etthundra velorepeder kredit på tjugutusen mark, iklädt sig full borgen såsom för egenskuld för ett belopp af femtusen mark; och som Herman Höller i Hartmann sederJde H. B. - E. F. - A. K. E. A. H. af Hellen. No 442. Pag 115. R. 1900. Pag 115. R. 1900.
mera levererat åt Herman Askergren & Co etthundra veloepeder för ett sammanlagdt värde af tjuguettusen åttahundra åtta tio nio mark, hvaraf Herman Askergren C. erlagt endast tretusen femhundra nittiosju mark sextioen penni, har Herman Holter i Hartmann yrkat Vicekonsuln Wasanius förpligtande att i grund af berörda förbindelse till Herman Hötter i Hartmann utgifva femtusen mark jemte ränta. I saken hörd har Vicekonsuln Wasenius väl erkänt sig hafva ingått förberörda borgen, men framhållit, att Herman Hötter E. Hartmann jemte veloepedpartiet till Herman Askergren & Co öfversändt Jaktura å sagda parti, slutande sig å tjuguettusen åttahundra åtrationio mark, samt att Herman Askergren & Co såsom betalning för fakturan acepterat tvänne af Herman Höster v. Hartmann den 23. April 1898. utstälda vedlar, den ena å tiotusen niohundra fyratiofem mark, hvilken senast varit öfverlåten å Wasa Aktiebank och hvarå den 25. Oktober 1898. afbetalts sjutusen mohundra femtiosex mark nittio penni, samt den andra å tiotusen niohundra fyratiolyra mark, öfverlåten å Nordiska Aktiebanken för handel och industri samt qvitterad å bankens vägnar, hvarföre och då Jerman Krötter i Hartmann sålunda icke blott emottagit och realiserat nämnda vexlar utan desamma dessutom i sinom tid infriats af Tirman Askergren & Co, som öfverlemnat dem åt Keekonsuln Wasenius, denne motsett förkastande af käromålet. Härtill har Herman Hötter & Hartmann genmält, att förenämnda två vedlar ic ke blifvit af Tirman Åskergren & C infria de utan omsatta genom andra af sistbemälda firma å välarnes återstående oguldna belopp utfärdade men ännu icke till någon det inlösta vielar samt att förstomordade två vexlar icke kunde anses utgöra liqvid för sakturabetoppet utan endast innefattat en Herman Höltern Hartmann lemnad säkerhet för detsammas utbekommande; derå Rådstufvurätten medelst utslag den 9. Augusti 1891. på anförda skäl förkastat Firman Hötter & Hartmans i saken utförda talan. Hofrätten, under hvars pröfning Firman336
Holter v. Hartmann i vadeväg dragit målet, har medelst den 31. Mars 1900. gifven dom deri utlåtit sig och funnit utredt vara, att Vicekonsala Wasenius uti ofvanberörda förbindelse åtagit sig att såsom för egen skuld ansvara för ett belopp af femtusen mark utaf den kredit Herman Höller & Hartmann kunde lemna Herman Askergren h Co vid inköp af etthundra veloipeder till ett värde af tjugutusen mark äfvensom att Finnan Hötterr Hartmann jemväl levererat åt Firman Askergren & E sagda antal velocd reder till ett värde af tjuguettusen åttahundra åttationio mark; och alldenstund den omständigheten, att Herman Höller & Hartmann af Herman Askergren & Co fått emottaga tvänne vederloppter till nyssberörda belopp, icke frikallade Keekonsula Wasenius från hans borgensansvarighet, enär nämnda exempler icke i och för sig kunde anses hafva utgjort betalning för antydda velmipedlevirans och Teekonsuln Wasenius gjens pastått att Herman Hötter v. Hartmann utfärdat qvitto å veloipernas pris, fördenskull och då ej heller visats att PirmanHolter Wartmann härå fått uppbära viNu före än tretusen femhundra nittiosju mark contioen penni, har Hofrätten, med ändring af Rådstufverättens utslag, ålagt Kuckonsula Wasenius att till Herman Höttergs Hartmann emot qvitto genast utgifva fordrade femtusen mark jemte som procents årlig ränta derå från förenämnde 12. Juli 1899. Uti denna Hofrättens dom har Keckonsula Wasenius i underdånighet sökt än dring medelst ingifven deduktion, den Finman Hötter a Hartmann i föreskrifven ordning bemätt. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och jemte det Weckons uln Wasenius härstädes gjorda anhållan om målets återförvisan de till Rådstufvurätten, på det han komme i tillfälle att styrka det Herman Höttern Hartmans resombud W. Okrloff, som uti en den 18. Mars 1898. uthän digad, den underdåniga deduktionen 537 belagd skrift förklarat Keikonsuln Hasemius vara sin ifrågavarande borgensförbindelse qvitt, såsnart en fjerdedel af
fakturobeloppet blifvit betald, varit dertill af firman befullmäktigad, af Kejserliga senaten afslås, enär ej utredt blifvit att firman å sagda belopp fått uppbära vedare än tretusen femhundra nittiosju mark sextioen penni, finner Kejserliga Senaten Kockonsuen Wasenius icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero, hvarhos Vieckonseln Wasenius ålägges att till Herman Hötter v. Hartmann gälda afgifterna för dess exemplar af Kejserliga senatens dom med tjugusex mark. Det alle, som vederbör, till underdång efterrättelse länder. 1 Hans Kejserliga Majestäts Högaskomn, Dess Senat för Finland: Henr. Berenius. Emotio Torman. Herr. Rosenius. Ernst Forsman. A; Kemin. Andersin. Häf Hellen Den 29 Mars 1901 I Hans Kejserliga Majestäts Hoga NamDess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt reversskilling, från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Ingeniören Anders Gabriel Silander, från Helsingfors stad, sökande, samt Finmän Hölter Hartmann, från staden Tränkfurt om Main i Tyska riket, svarande. Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitu Departement, i Helsingfors den 29 Mars 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föndragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Efter stämning å Ingeniören Silander har Förmän Holter Hartmann den 28 Juni 1899 inför Rådstufverätten i Helsingfors anfört, att Ingeniören Klander den 17 Mars 1898 utfärdat en förbindelse, hvari Ingeniören Tilander för den händelse Herman Höller Hartmann skulle lemna Herman Åsker gren C: i Helsingfors vid inköp af öfde R. B. E. F - A. K - E A- Haf H. No 443. Pag. 170. R. D. 1900
etthundra velvoipeder kredit på tjugutusen mark, iklädt sig full borgen så som för igen skuld för ett belopp af femtusen mark; och som Herman Rätter Hartmann sedermera levererat åt Firman Askergren - C. etthundra velocipeder för ett sammanlagdt värde af tjuguettusen åttahundra ättationio mark hvaraf Herman Askergren Co erlagt endast tretusen femhundra nittio sju mark sextioen penni, har Fermandotter. Hartmann yrkat Ingeniören Selanders förpligtande att i grund af berörda förbindelse till Pirman Höller Hartmann utgifva femtusen mark jemte ränta Cäröfver hörd har Ingeniören Silander genmält, utom annat, det Perman Askergren - C å berörda köpeskilling åt Firman Höller. Hartmann auppterat tvänne vexlar å inalles tjuguettusen åttahundra åtrationio mark hvilka växlar derefter af Firman A skergren C tvänne särskilda gånger omsatts med andra dylika, hvarföre och då Ingeniören Silander icke i 339 klädt sig borgen för dessa vedars inlösen utan endast för erläggande af en del utaf omordade köpeskilling, hvilken genom vielarna blifvit till fullo gulden, Ingeniören Silander motsagt käromålet; derå Råd stufvurätten medelst utslag den 23 Augusti 1899 på anförda skäl förkastat firman Höller - Hartmans i saken utförda talan. lofrätten, under hvars pröfning Firman Hölter Hartmann i vadeväg dragit målet, har medelst den 15 Maj 1900 gifven dom deri utlåtit sig och funnit utredt vara, att Ingeniören Silander uti ofvanberörda förbin delse åtagit sig att såsom för egenskriftidet ansvara för ett belopp af femtusen mark utaf den kreditet Herman dotter Hartmanin kunde lemna Pirman Askergren af vid inköp af ett hundra veloenfader till ett värde af tjugutusen mark samt att Herman dotter Hartmann jemväl levererat åt Firman Askergren. C sagda antal veloenfader till ett värde af tju
guettusen åttahundra åttationio mark, och alldenstund den omständigheten att firman Hötter Hartmann af Pirman Askergren - C. fått emottaga tvänne virelappter till nyssberörda belopp, icke frikallade Ingeniören Silander från hans borginsansvarighet enär sagda exempler icke i och för sig kunde anses hafva utgjort betalning för ifrågakomna utviseder och Ingeniören Silander ej ens påstått att Herman Höller Hartmann utfärdat qvitto å velooipernas pris, förden skull och då ej heller visats att Pirman Hötter Hartmann härå fätt upp låra vidare än tretusen femhundra nittiosju mark sextioen penni, har Hofrätten, med ändring af Rådstufvu rättens utslag, ålagt Ingeniören Silan der att till Herman Höller Hartmann mot qvitto genast utgifva fordrade femtusen mark jemte fem procents årlig ränta derå från förenämnde28 Juni 1899. Uti denna Hofrättens dom har Ingeniören Silander i underdånighet 340 anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, hvaraf dulklften å inställelsedagen uttagits af Herman Hilter Hartmann utan att firman dock inkommit med bemötande i saken Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten taget i öfvervägande och finner Ingeniören Silander icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder I Hans Kejserliga Majestäts Höga NämnDess Senat för Finland Herr. Berenius Emil Forsman. Herr. Berenius Emil Forsman. Herr. Berenius Emil Forsman. A. Nummi. Andersin. Häf Hellen
38. Maaliskuun 30. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Simonsa Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tullessa, maan vuokravälipuheen purkamista ja tilusten luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Kauppahuone A. Ahlström, Normarkan tehtaalta Sommarkun pitäjässä, on hakijana, sekä Maanviljelijä Simo Nikolai Wanhakastano ynnä tämän vaimo Tekla Fredrika Wanhakartano, Porin maaseurakunnan Piitmimen kylästä, ja Maanviljelijänleski Maria Josefina Pohjala, Willilän yksinäistilalta Nakkilan pitäjässä, vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja den Oikeusosastossa, Helsingissä, Maaliskuun 30. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on juttuun kuuluvista asiakirjoista saanut tietää seuraavaa: Maanviljelijä Wanhakartano, Tekla Fredrika Wanhakartano ja Maria Josefina Pohjala ovat, haastatettuläsnä: A. B. C. F. A. K. - C. et. ./. O. K. No 447. Pag. 168. R.D. 1900.
ansa kauppahuone A. Ahlströmin. paikkakunnan Kihlakunnanoikeuden sa 1599. vuoden talvikäräjissä lausuneet, että Tekla Fredrika Wanhakartanon ja Maria Josefina Pohjalan isä Rustitilallinen Topias Viktor Toniaksenpoika Yyteri, joka oli kuollut lokakuun 10. päivänä 1872. ja jonka jälkeen oli jäänyt, paitsi hakea. Margareta Elisabet Mikontytärtä ja äskennimitettyä kahta hänen kanssaan avioliitossa siitettyä tytärtä, vielä kolmas tytär samoista naimisista Aleksandra Wilhelmina, joka oli tullut vihityksi Rustitilallisen Juho Fredrik Palinin kanssa, eläissään avioliittonsa aikana Margareta Elisabet Mikontyttären kanssa oli ostanut Yyterin yksinäissäterisustitilan Porin maaseurakunnassa, josta kiinteimistöstä Margareta Elisabet Mikontyttärelle naimaosana kuului kolmannes ja Topias Viktor tytelin kuoltua perinnöksi lankesi Tekla Fredrika Wanhakartanolle, Maria Josefina Pohjalalle ja Aleksandra Wilhelmina Palinille 42 kullekin kaksi yhdeksännestä; että Margareta Elisabet Mikontytär kontrahdilla lokakuun 29. päivältä 1874. oli Yyterin rustitilasta Fredriksforsin Osakeyhtiölle oideksikymmeneksi vuodeksi verokrannut Mattmoran rantamaan siihen kuuluvine ja kartalle merkittyine karinun ekä Bondskärin luodon, niin että vuokratun alan raja meni Bondskaren kivipyykistä Kokemäensaaren kylän vastaista rajaa myöten Mattmolan niityn toiselle puolelle ja siitä pitkin mäkeä Kissaluodon toiselle puolelle, mistä raja taas kulki läsnöran luodon oliitse Jungluuholmin itäiseen nokkaan, jotka maat ovat kartalle merkityt numeroilla 55., 177., 200., 201. ja 202., kuin myös kaiken niiden välillä olevan viikiveden; sekä että Aleksandra Wilhelmina Palin oli kuollut Helmikuun 21. päivänä 1872., jolloin Tekla Fredrika Wanhakartano ja Maria Josefina Pohjala Miksandra Wilhelmina Palinin osuudesta rustitilassa olivat perineet kumpainenkin vielä yhden kahdeksastois
taosan. Maanviljelijä Wanhakartanon ja hänen asiakumppaniensa mielestä Margareta Elisabet Mikontyttärellä omistaessaan ainoastansa kolmanneksen Yyterin rustitilasta, ei kuiten kaan ollut oikeutta yksin lihaa edellämainittua vuokravälipuhetta, siihen kun vaadittiin tilan kaikkien omistajiin suostumus, ja oli tämä välipuhe niin muodoin laiton myöskin mikäli se koski Margareta Elisabet Mikontyttären osuutta kiinteimistöstä, eikä ollut Fredriksforsin Osakeyhtiö missään tapauksessa saattanut ilman maanomistajien suostumusta Kauppahuone A. Ahlströmille, joka nykyään hallitsi kysymyksessä olevaa aluetta ja hallintonsa tueksi oli nojautunut ylläsanottuun kontrahtiin, sitä luovuttaa. Sitä paitsi oli Kauppahuone A. Ahlström ei ainoastansa nmoilla ja muulla täyttäineellä täyttänyt suuret alat vuokravälikirjassa mainittua vettä, jonka kautta tekla Fredrika Wanhakartanon ja Maria Josefina Pohjalan kalavesi oli tumelteeneet, vaan myöskin mennyt kontrahdissa määrättyjä rajoja ulommaksi ja Bondskarin luodon pohjoisella ja läntisellä puolella toimituttanut samanlaista täyttämistyötä, käyttaen sen ulkopuolella olevaa vettä pentavarain lastauksessa ja lossauksessa. Näiden perusteiden nojassa ovat Maanviljelijä Wanlakartano ja hänen asiakumppaninsa vaatineet, että edellämäinittu kontrahti julistettaisiin olevan ilman kaikkea voimaa ja vaikutusta ja että Kauppahuone velvoitettaisiin kysymyksessä olevalta alueelta heti poisloimittamaan niin hyvin kaikki sinne laitetut tehdas - ja muut rakenneekset ja laitokset kuin myös kaikki veteen upotettu täyteaine sekä Maanviljelijä Wanhakartanen ja hänen juttukumppaniensa vapaa sen hallintoon luovuttamaan se maa ja vesi, jota kauppahuone Yyterin rustitilasta hallitse. Asiassa kuultuna on Kauppahuone A. Ahlström vastannut: että 43
Tekla Fredrika Wanhakartano ja Maria Josefina Pohjala kumpikin yllämainitun kontrahdin teon aikaan olivat alaikäisiä ja että Marganta Elisabet Mikontytär, joka sitä ennen Maaliskuun 14. päivänä 1873. oli määrätty heidän holhoojakseen, teki vuokravälipuheen niin hyvin omasta puolestaan kuin tässä holhoojaominaisuudessaan; että aviopuolisot Palin kontrahtia allekirjoitettaessa olivat saapuvilla ja siihen suostuivat, mikä suostumus oli pidettävä suullisena valtakirjana Margareta Elisabet Mikontyttärelle heidänkin puolestansa tekemään välikirjan, johon Margareta Elisabet Mikontytär sitä paitsi Topias Viktor Yyterin jälkeenjääneen, silloin vielä ja bamattoman pesän haltijana oli oikeutettu; että Fredriksforsin Osakeyhtiö Marraskuun 2. päivänä 1880. oli luovuttanut vuokraoikeutensa Kauppaejhtiö Wilh. Röhssi Oalle, joka tääs Maaliskuun 31. päivänä 1870. oli siirtänyt sen sittemmin edesmen44 neelle Kauppanenvos Antti Åhlströmille, jonka oikeudenomistaja Kauppaluone A. Ahlström oli; että Margareta Elisabet Mikontytär tekemättä minkäänlaista muistutusta vuokraoikeuden siirtoja vastaan oli Kauppanenvos Ahlströmiltä ja hänen kuoltua Kauprahuoneelta vastaan ottanut vuosivuokran, joten hän oli katsottava hyväksyneen nämät luovutukset, ja ttä tämä hyväksyminen, siihen nähden että Margareta Elisabet Mikontytär oli hallinnut Topias Viktor Yyterin kuolinpesää siihen saakka kun nes pesän jako Toukokuun 18. päivänä 1897. toimitettiin oli sitova muillekin kuolinpesän osakkaille; että Maan viljelijä Wanhakastanon ja hänen asiakumpaniensa mainitsemiin täyttämistöihin, jotka kaikki olivat toimitetut jo ennenkuin Kauppahuone oli ottanut haltuunsa vuokratun alan, jota Kauppahuone oli kaiken aikaa vilpittömässä mielessä käyttänyt, oli annettu lupa vuokrakontrahdissa, koska sen kolmannessa kohdassa maa
rättiin, että Fredriksforsin Osakeyhtiöllä oli oikeus vuokrattuun veteen tehdä sellaisia laitoksia, jotka olivat välttämättömiä tukkiin, lauttain ja proomujen suojelemiseksi ja säilyttämiseksi, ja ettei näitä täyttämistöitä vastaan koskaan oltu mitään menistutusta tehty, vaikka niin pitkä aika oli kulunut siitä jolloin työt toimitettiin; minkä ohessa Kauppahuone on kieltänyt hallitsevansa Yyterin rustitilasta mitään yli vuokrakontrahdissa määrättyjin rajojin. Tamän johdosta ja kun kiinnitys kontrahdin pysyväisyyden vakuudeksi oli mainittuun rustitilaan Marraskuun 7. päivänä 1874. vahvistettu sekä syyskuun 6. päivänä 1883. ja Huhtikuun 15. päivänä 1893. uudistettu, on Kauppahuone vastustanut kannetta. Tähän ovat Maanviljelijä Wanhakastano ja hänen asiakumppaninsa huomauttanut: että joskin Aleksandra Wilhelmina Palin oli vuokravälikirjan tekemiseen suullisesti antanut suostumuksensa sekä Margareta Elisabet Mikontytär siten aviopuolisojen Palininkin puolesta oli allekirjoittanut välikirjan, joka kumminkaan ei käynyt ilmi kontrahdista ja jonka Maanviljelijä Wanhakartano ja hänen juttukumppanensa siis ovat kieltäneet, sellainen suullinen valtuutus esillä olevassa tapauksessa oli ilman mitään merkitystä, koskapa laissa säädettiin että vuokravälipuhe maasta maalla oli tehtävä kirjallisesti ja sen tahden myöskin kirjallinen valtakirja sellaisten välipuheiden tekoon tar45 vittiin; ettei Margareta Elisabet Mikontytär koskaan ollut tietänyt, että Kauppanenvas Ählström ja Kauppahuone i t. Ählström hallitsivat vuokramaata omasta puolestaan, eikä Tuoriksforsin Osakeyhtiön lukuun, ettei Tekla Fredrika Wanhakartano ja Maria Josefina Pohjala eikä Aleksandra Wilhelmina Palin ollut hyväksyneet vuokrakontrahdin luovutusta ja että silloinen hyväksyminen, ollaksensa sitova, olisi joka ta
pauksessa tehtävä kirjallisesti. Sittenkuin Maanviljelijä Wanhakartano ja hänen asiakumppaninsa, Margareta Elisabet Mikontyttären kuoltua oikeudenkäynnin kestäessä, olivat ilmoittaneet Margareta Elisabet Mikontyttären ennen kuolemaansa, saatuaan tietää että Kauppahuone A. Ahlström omasta puolestansa hollitsi vuokraaluetta, Heinäkuun 5. päivänä 1879. irtisanoneen kauppahuoneen vuokrasta siltä osalta, joka kuului Margareta Elisabet Mikontyttärelle, joka osa hänen kuoltua oli langennut hänen ainoille perillisilleen Tekla Fredrika Wanhakastanolle ja Maria Josefina Pohjalalle, on Kihlakunnanoikeus, missä todistajain kuulusteln on jutussa pidetty sekä asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet hyvitystä kustannuksistansa siinä, viimesanotun kuun 24. päivänä julistetussa päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Margareta Elisabet Mikontytär, Topias Viktor Yy terin kuoltua, Margareta Elisabet Mikontyttären hallitessa Topias Viktor Yyterin jälkeenjäänyttä jakamatonta pejää ja pesään kuuluvaa yyterin ruotitilaa sekä sittenkuin Margareta Elisabet Mikontytär oli määrätty Tehla Fredrika Wanhakartanon ja Maria Josefina Pohjalan holhoojaksi, Sokakuun 29. päivänä 1874. oli kysymyksessä olevassa kontrahdissa Yyterin rustitilasta, jonka aikoinaan olivat yhteisesti omistaneet Topias Viktor Uppteri ja Margareta Elisabet Mikontytär 46 ja josta Tekla Fredrika Wanhakartano, Maria Josefina Pohjala ja Alekrandra Wilhelmina Palin Topias Viktor Vyterin kuoltua olivat peri neet yhteensä kaksi kolmannesta, Fredriksforsin Osakeyhtiölle viideksi kymmeneksi vuodeksivuokrannut yllämainitun maa- ja vesiälueen, joka Marraskuun 2. päivänä 1880. sanotun yhtiön puolesta tapahtunulla kontrahdin luovutuksella oli jontunut Kauppayhtiö Wilh. Pöksi 6 on tahi sen oikeudenomistajain haltuun ja sen jälkeen Maaliskuun 31. päi