Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
sen pesäosuuteen, Kihlakunnanoikeus on julistanut Lauri Kejosen ja Riitta Ahosen puheenalaisen kirjallisen testamentin voimattomaksi sekä määrännyt, että Lauri Kujosen tuli viidensadan markan sakon uhalla neljän kuukauden kuluessa sen jälkeen kuin Kihlakunnanoikeuden päätös oli saanut lainvoiman luovuttua hänen ja Riitta Ahos vainajan pesä selloiseen, hänen toimenpiteestään Kaisa Ahosen ja Heikki Saarasen tai heidän asiamiehensä läsnäollessa toimitettavaan jakvon, että Samu li ja Kaisa Ahosen lapset saivat itselleen erotetuksi ja hallintaansa. luovutetuksi sen osan Lauri Kejosen ja Riitta Ahosen omaisuutta, joka heille perintöoikeuden nojalla. oli tuleva Riitta Ahosen jälkeen, minkä ohessa Lauri Kajonen, joka valvomalla edellämainitun kirjallisen testamentin. Riitta Ahosen viimeise nä tahtona oli oikeuttanut oikeuden käynnin asiassa, on velvoitettu sadalla kahdellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Kaisa Ahosen ja Heikki Jaarasen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Lauri Kejonen vetoamalla oli saattanut jutun, on syyskuun 28 päivänä 1916. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, kuitenkin siten että se neljän kuukauden aika, jonka kuluessa Lauri Kijosen tuli luovuttaa puheenalainen omaisuus jakoon, oli luettava viimeksi sanotusta päivästä; ja on Lauri Kejonen velvoitettu kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Kaisa Ahosen ja Heikki Jaarasen Hovioikeudessa asiassa kärsimät kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Lauri Kijonen anonut muutosta perustelmalla, johon Kaisa Ahonen on vastan nut. Tenaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Lauri Rejonen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, kuitenkin siten että Lauri Kejosen on 67
toimitettava kysymyksessä oleva perin nonjako Hovioikeuden määräämällä uhalla ennen maaliskuun 1 päivää 1918; ja velvoitetaan Lauri Kejonen suorittamaan Kaisa Ahoselle, hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvauksi, seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti. -Omyndt Gabriel. Mannis Peltonens -Omyndt Gabriel. Mannis Peltonens Johan Nordgren. F. Asehuone. A. W. Heikkilä. Matti Syvjänen Lokakuun 12. päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Turun Hosi ositettavan alueen määräämistä koskevassa jutussa, jossa ovat Torppari Oskari Mäkilä, Lopen jana, sekä Talolliset Henrik Johan Ylitalo ja Kaarle Adolf Alitalo, samasta kylästä, vastaaiina: Annettu Oikeusosastossa lokakuun 12. päivänä 1917. senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikälinut on kysymyksessä, saanut tietää seuraavua: Tammikuun 6. päivänä 1826. laaditulla välikirjalla olivat edellämainitussa Juntaan kylässä sijaitsevien Torstin eli Ylitalon ja Frälsin eli Alita lon talojen silloiset omistajat Johan Eoklöf ja hänen vaimonsa Eva Hele na Eklöf luovuttaneet omistus - ja hallintä-oikeutensa sanottuihin taloihin kuuluvaan Mäkilän torppaan vävyllensä Juho Kaarlenpojalle ja tytLäsnä: A. N. 7S. J. W. H. F. SS: 7. No 1894. Såg. 283. R. D. vioikeudesta tulleessa, lohkotilakpitäjän Joentuan kylästä, haki1916.
toimitettava kysymyksessä oleva perinnonjako Hovioikeuden määräämällä uhalla ennen maaliskuun 1 päivää 1918. ja velvoitetaan Lauri Kejonen suorittamaan Kaisa Ahoselle, hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvauksi, seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti August Nyberg. Johan Norlgrens F. Asehuner. Mannis Peltonens A. W. Heikkilä Matti Syvänen Lokakuun 12. päivänä 1917. Suomen Senaatin Såg. 283. R. D. si ositettavan alueen määräämistä koskevassa jutussa, jossa ovat Torppari Oskari Mäkilä, Lopen pitäjän Joentaan kylästä, hakijana, sekä Talolliset Henrik Johan Ylitalo ja Kaarle Adolf Alitalo, samasta kylästä, vastaaiina: Annettu Oikeusosastossa lokakuun 12. päivänä 1917. Senaatti on itsellensä esittelyttäraavaa: Tammikuun 6. päivänä 1826. laaditulla välikirjalla olivat edellämainitussa Joentaan kylässä sijaitsevien Forstin eli Ylitalon ja Frälsin eli Aliitalon talojen silloiset omistajat Johan Eoklöf ja hänen vaimonsa Eva Helena Eklöf luovuttaneet omistus- ja hallinta-oikeutensa sanottuihin tavävyllensä Juho Kaarlenpojalle ja tytLäsnä: A. N. J. P.  J. W. H. F. T. F. 1o 1894. Såg. 283. R. D. tuomio nostorahoin Turun Kovioikeudesta tulleessa, lohkotilaknyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuloihin kuuluvaan Mäkilän torppaan 1916.
tärellensä Anna Kristiinalle, jotka sailivat: viljellä maita eräästä kasiavasta koivusta Kyläjärven rajaan ja Kasensyrjästä takametsään olevaan tiehen saakka, hakata koskeksi viisi karanalaa metsästä, ottaa poltto- ja muita tarvepuita talon metsästä, käyttää talon kanssa yhteisiä laidunmaita sekä raivata niittyä takamaalta; minkä jälkeen Eva Helena Eklöf ja sillä välin kuolleen Johan Eklösin kaikki rintaperilliset joulukuun 1. päivänä 1838. olivat keskenään tehneet, muun muassa, sellaisen kirjallisesti laaditun sopimuksen että Johan Eklöfin pojat Henrik Johan ja Kaarle Adam Eklöf saivat mainitut talot, mutta että Juho Kaarlenpojalle ja hänen perillisilleen pidätettiin Mäkilän torpan hallinta sillä tavoin kuin siitä oli erittäin sovittu. Sittemmin oli Oskari Mäkilä Hämeen läänin Kuvernöörinvirastoon marraskuun 13. päivänä 1903. jätetyssä kirjelmässä anonut että maanmittari määrättäisiin lohkomiselle tahi palstoittamisella eroittamaan Mäkilän torpan maat edelläsänotuista, Henrik Johan Ylitalon ja Kaarle Adolf Alitalon nykyään omistamista Förstin ja Frälsin taloista, koska tämän torpan omistusoikeus oli äskenmainitulla välikirjalla luovutettu Oskari Mäkilän esivanhemmille ja torppa sitten perinnön kautta joutunut Oskari Mäkilälle; minkä jälkeen ja sittenkuin alia oli ollut erinäisten vaiheiden alaisena Kämeen läänin Kuvernöörinvirasto päätöksessään lokakuun 11. päivältä 1907. oli määrännyt Kemisionimaanmittarin Sten Nilssonin toimittamaan kysymyksessä olevan torranerottamisen ja laatimaan jakoehdotuksen erikseen kummastakin tilasta, sekä päätöksellään heinäkuun 13. päivältä 1909. siirtänyt tämän toimituksen Komisionimaanmittari Jern Sarlinille, joka sen oli seuraavan elokuun 5 ja 10. päiväin välisenä aikana päättänyt, merkiten torpan tilukset kartalle ja laatien lohkomisehdetukset, minkä ohessa toimitusmaanmit69
tärellensä Anna Kristiinalle, jotka sailivat: viljellä maita eräästä kasvavasta koivusta Kyläjärven rajaan ja Kasensyrjästä takametsään vievää n tiehen saakka, hakata kaskeksi viisi karanalaa metsästä, ottaa poltto- ja muita tarvepuita talon metsästä, käyttää talon kanssa yhteisiä laidunmaita sekä raivata niittyä takamaalta; minkä jälkeen Eva Helena Eklöf ja sillä välin kuolleen Johan Eklösin kaikki rintaperilliset joulukuun 1. päivänä 1838. olivat keskenään tehneet, muun nuassa, sellaisen kirjallisesti laaditun sopimuksen että Johan Eklöfin pojat Henrik Johan ja Kaarle Adam Eklöf saivat mainitut talot, mutta että Juho Kaarlenpojalle ja hänen perillisilleen pidätettiin Mäkilän torpan hallinta sillä tavoin kuin siitä oli erittäin sovittu. Sittemmin oli Oskari Mäkilä Käneen läänin Kuvernöörinvirastoon marraskuun 13. päivänä 1903. jätetyssä kirjelmässä anonut että maanmittari määrättäisiin lohkomisella tahi palstoittamisella eroittamaan Mäkilän torpan maat edelläsanotuista, Henrik Johan Ylitalon ja Kaarle Adolf Aitalon nykyään omistamista Förstin ja Frälsen taloista. koska tämän torpan omistusoikeus oli äskenmainitulla välikirjalla luovutettu Oskari Mäkilän esovanhemmille ja torppa sitten perinnön kautta joutunut Oskari Mäkilälle; minkä jälkeen ja sittenkuin asia oli ollut erinäisten vaiheiden alaisena Kämeen läänin Kuvernöörinvirasto päätöksessään lokakuun 11. päivältä 1907. oli määrännyt Komisionimaanmittarin Sten Nilssonin toimittamaan kysymyksessä olevan torpanerottumisen ja laatimaan jakoehdotuksen erikseen kummastakin tilasta, sekä räätöksellään heinäkuun 13. päivältä 1909. siirtänyt tämän toimituksen Komisionimaanmittari JaaSarlinille, joka sen oli seuraavan elokuun 5. ja 10. päiväin välisenä aikana päättänyt, merkiten torpan tilukset kartalle ja laatien lohkomisehdotukset, minkä ohessa toimitusmaanmit69
tari oli lähettänyt lohkomistoimituksessa kertyneet asiakirjat Kuvernöörin enempää toimenpidettä varten, samalla jättäen Kuvernöörin päätettäväksi oliko Oskari Mäkilä velvoitettava Oikeuden lopullisen päätöksen kautta selvittämään lohottavien alueiden riitaisiksi tehdyt määrä-alat; ja on Kuvernööri sitten lokakuun 4. päivänä 1900. antamassaan välipäätöksessä määrännyt että, ennenkuin enempään toimenpiteeseen voituisiin asiassa ryhtyä, Oskari Mäkilän tuli alsianomaisen Oikeuden lain voiman saaneella päätöksellä näyttää, mitkä maat oikeastaan kuuluivat eläkilän torppaan. Haastatettuaan sen jälkeen Johan Ylitalon ja Kaarle Adolf Alitalon Lopen ja Rengon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Oskari Mäkilä siellä vaatinut, että hänet julistettaisiin oikeutetuksi Henrik Johan Ylitalon ja Kaarle Adolf Alitalon estämättä Förstin ja Frälsin tiloista eroittamaan: 1o Förstin tilasta a) ne tilukset, jotka kartan mukaan torppaan vanhastaan kuuluivat, b) niinkutsutun Multasuon alueen, merkitty karttaan kuvionumerolla 92, ja Påhlsson Korvissa olevan entisen viljelyksen ynnä sen vierestä 5. hehtaaria metsämaata korvaukseksi siihen astisesta yhteisen metsän nauttimisesta sekä 2:o Frälsin tilasta nealueet, jotka kartta torppaan kuuluviksi osoitti. Henrik Johan Ylitalo ja Kaarle Adolf Alitalo ovat vastaneet, ettei Oskari Mäkilällä ollut mitäänoikeutta mihinkään muuhun maaalueeseen, kuin siihen määräätaan, mikä edellämainitulla välikirjalla oli annettu Mäkilän torpan silloisten haltijain käytettäväksi; ja että tätä määrä-alaa, siihen nähden että Mäkilän torpan haltijat olivat viljelyksiään omavaltaisesti lisänneet, ei voitu enää millään tavoin määritellä, joten ei ollut olemassa edellytyksiä Mäkilän torpan eroittamiseksi eri tilaksi, mihin nähden Ylitalo ja Alita70
lo ovat vastustaneet kannetta. Asiassa meneteltyä kuten asiakirjat lähemmin osoittavat, on Kihlakunnanoikeus helmikuun 27. päivänä 1914. julista nut jutussa päätöksen; ja samalla kuin Kihlakunnanoikeus mainitsemillaan perusteilla on vahvistanut Mäkilän torppaan kuuluviksi, Förstin talon maasta kaksi aluetta, jotka Komisionimaanmittari Sarlin, oikaisemalla rajat, oli Mäkilän torpan lohkomisehdotusta varten vuonna 1909. laatimalleen kartalle merkinnyt punaisilla rajanivoilla, mitkä olivat varustetut, toisen alueen rajat numeroilla 1, 5,6. ja 7 ja toisen numeroilla 8, 9. 10, 11, 12, 13, 14. 15, 16, 17, 18. 19. 20, 21, 22, 23 ja 24, sekä Frälsen talon maasta alueen, jonka Komisionimaanmittari Sarlin, oikaisamalla rajat, samoin oli kartalle merkinnyt pennaisilla rajaviivoilla, mitkä olivat varustetut numeroilla 1, 2,3, 4 ja 5, on Kihlakunnanoikeus katsonut ettei oltu laillisesti näytetty Mäkilän torppaan kuuluneen Multasuo nimistä, kartalle numerolla 92. merkittyä aluetta, eikä myöskään, että Mäkilän torpan haltijalla olisi mitään oikeutta siihen aikaisempään viljelykseen, joka oli ollut Tähäsuo nimisessä, kartalle numerolla 1. merkityssä korvessa, ja sen lähellä olevaan metsämaahan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on heinäkuun 31. päivänä 1916. antamallaan tuniolla jättänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksen edellämainituissa kohdin pysyväksi. Hovioikeuden tuomioon on Oskari Mäkilä anonut muutosta perustelmalla, johon Henrik Johan Ylitalo ja Kaarle Adolf Alitalo ovat vastaneet; minkäjälkeen jutussa on täällä toimitettu suullinen kuulustelu niinkuin siitä tehty pöytäkirja lähemmin osoittaa. Senaatti on tutkinut tämän petun ja katsoo, ettei Oskari Mäkilä ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Oskari Mäkilä suorittamaan Henrik Johan Ylitalolle ja Kaar71
le Adolf Alitalolle maksut heidän yhteisestä kappaleestaan tätä Senaatin tuomiota kaksikymmentäkuhdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: August Joseph Johanna Peltonen John Nordgren. J. A Pehkonen A. W. Heikkilä Den 15 Oktober 1917. Finlands Senats dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Åbo Hofrätt inkommet mål angående återbekommande af pantsatt lösegendom emellan Handlanden Oskar Nordberg, från Helsingfors stad sökande samt Jurisutriusoverkandidaten Otto Mauritz Hohenthal, jämväl från Helsingfors såsom sysslomani Handlanden Gregorij Sergejeffs och dennes hustru Elisabeth Sergejeffs till konkurs upplåtna bosvarande: Gifven i Justitiedepartomantet den 15 oktober 1917. Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande. t inställelsedagen i makarne Sergejeffs vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad anhängiga konkursmål den 15 december 1914 har Handlanden Nordberg på grund af tre utaf Elisabeth Sergejeff utställda och af Handlanden Tergejeff godkända verlar, hvilka Nordberg innehade och Rdr: A. N. J.S. - J.F. W. R. (18. 12 No 1915. Pag. 92. R. D. 1917.
af hvilka två, dagtecknade den 25. opril 1914, lydde å 5000 mark hvardera samt den tredje af den 7 därpåfoljande maj å 2575 mark 8 penni bevakat vederbeloppen jämta ränta, protestkostnadsersättning och prövision, hvarhos Nordberg, till hvilken makarne Sergejeff medels den 9 April 1914 daterad förskrifning såsom pant öfverlåtit aflidna Nris 55-66 i Bostadsaktiebolaget Contrum äfvensom en af Otto Harald Nordberg den 30. September 1908 utfärdad till innehafvaren ställd och i Tomtebo parrell uti Esbo socken intecknad skuldsedel å 1000 mark till säkerhet ej allenast för alla de vexlar, å hvilka Handlanden Nordberg tillsammans med bemälda makar tecknat sig såsom utställare, deexptant eller endossant, utan och för alla andra förbindelser Handlanden Nordberg iklädt sig för makarne Origjef, anhållit att de af Nordberg. konkursen utsökta fordringarna måtte utdömas med förmånsrätt ur vardet för omförmälda aktier och skuldsedel. Genom den 13 Mars 1915 affunnad dom i berörda konkursmål har Rådstufvurätten, enär ofvannämnda vexlar tillkommit senare än pantförskrifningen samt denna förty icke hänförde sig till de af Handlanden Nordberg anmälda fordringarna, underhänt Nordbergs förmånsrättsanspråk. På grund af erlagt vad. mot Rådstufvurättens dom har Handlanden Nordberg i Åbo Hofrätt sökt ändring uti ifrågavarande del af domen, hvarefter och sedan densamma blifvit af Hofrätten fastställd, Fördberg underställt saken Senatens pröfning, och har Senaten medels den 4 December 1915 gifven dem lätit bero vid Hofrättens dom Sedermera har Jurisutriusqvekandidaten Hohenthal, i sin nämnda egenskap, efter Handlanden Nordberg ågången stämning vid sagda Karlstufvuratt yrkat att, emedan i anford måtto blifvit fastslaget, att pantförskrifningen af den 9 April 1914 icke 73
hänförde sig till de af Nordberg uti förberörda konkursmål anmälda och bevakade fordringarna, men Nordberg dock icke i godo kunnat förmås att till makarne Sergejeffs konkursbo utgifva i pantförskrifningen omnämnda aktier och skuldsedel, Sördberg måtte förpliktas att utlämna desamma till konkursboet samt att därhos ersätta Hohenthal kostnaderna för rättegången. saken hörd har Handlanden Fordberg genmält, att han vid tiden för ifrågavarande pantsättning innehaft tre för försålda varor utfärdade verlär utställda och endosserade af Elisabeth Sergejeff samt auppterade af Handlanden Sergejeff, en af den 25 oktober 1913 å 1833 mark gl penni, en annan af den 27 i samma månad å 3087 mark 24 penni och den tredje å 25/2 mark 22 penni af den 7 påföljande november, alla förfallna till betalning sex månader efter utfärdandet, hvarför och då dessa vexlar sederme ra blifvit omsatta med de af Nordberg i makarne Sergejeffs konkursmål, bevakade växlarne samt Nordbergs sedran, som egentligen utgjorde en kontokurantfordran hvari de af honom bevakade vidare ingått, således tillkommit tidigare än pantaftalet egt rum, Nordberg ansett sig vara berättigad att, åberoende däraf att hans i konkursmålet framställda förmänsrättsanspråk förkastats, utfå ett hans fordran motsvarande belopp ur pantens värde samt förty motsagt käromålet. Rådstufvurätten har medels den 8 Juni 1916 afkunnadt utslag sig utlåtit; och som Handlanden Nordberg icke gittat styrka sitt af Jurisutriusgyvekandidaten Hohenthal bestridda påstående att Sordberg utofver de af honom i makarne Sergijeffs konkursmål bevakade vexelfordringarna skulle hos bemälde makar äga något tillgodehafvande, för hvilket förenämnda aktier och skuldsedel borde utgöra pantsäker. 74
hänförde sig till de af Nordberg uti förberörda konkursmål anmälda och bevakade fordringarna, men Nordberg dock icke i godo kunnat förmås att till makarne Sergejeffs konkursbo utgifva i pantförskrifningen omnämnda aktier och skuldsedel, Svedberg måtte förpliktas att utlämna desamma till konkursbvet samt att därhos ersätta Hohenthal kostnaderna för rättegången. saken hörd har Handlanden Nordberg genmätt, att han vid tiden för ifrågavarande pantsättning innehaft tre för försålda varor utfärdade växlar, utställda och endosserade af Elisabeth Sergeff samt desepterade af Handlanden Sergejeff, en af den 25 Oktober 1913 å 1833 mark gl penni, en annan af den 27 i samma månad å 3087 mark 94 penni och den tredje å 25/512 mark 22 penni af den 7 påföljande november, alla förfallna till betalning sex månader efter utfärdandet, hvarför och då dessa vexlar sederme ra blifvit omsatta med de af Nordberg i makarne Berggjeffs konfursmål bevakade växlarne samt Nordbergs födran, som egentligen utgjorde en kontokurantfordran, hvari de af honom bevakade vidare ingått, således tillkommit tidigare än pantaftalet egt rum, Nordberg ansett sig vara berättigad att, åberoende däraf att hans konkursmålet framställda förmänsrättsanspråk förkastats, utfå ett hans fordran motsvarande belopp ur pantens värde samt förty motsagt käromålet. Rådstufvurätten har medels den 5. Juni 1916 afkunnadt utslag sig utlåtit; och som Handlanden Nordberg icke gittat styrka sitt af Jurisutriusgyvekandidaten Hohenthal bestridda påstående att Nordberg utafver de af honom i makarne Sergijeffs konkursmål bevakade emelfordringarna skulle hos bemälde makar äga något tillgodshafvande, för hvilket förenämnda aktier och skuldsedel borde utgöra pantsäker. 74
het, alltså har Rådstufvurätten ålagt Handlanden Nordberg att till Järisutriusqvekandidaten Hohenthal i dennes ofvanomförmälda egenskap genast utlämna ifrågavarande aktier och skuldsedel, hvarjämte Handlanden Nordberg skyldigkänts att till Hohemthål i rättegångskostnadsersättning utgifva etthundrafemtio mark. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Nordberg i vadeväg dagit målet, har medels den 23 Januari 1917 gifven dom låtit bero vid Rådstufvurättens utslag och ålagt Handlanden Nordberg att med sextio mark godtgöra Jurisutriusgekondedaten Hohemthal för dennes uti Hofrätten i målet hafda umgälder. Uti Hofrättens dom har Handlanden Nordberg sökt ändring medels deduktion, den Jurisutriusyckandidaten Hopenthål bemött. Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Fördberg icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges Handlanden Nordberg att med åttio som mark godtgöra Jurisutriusqvekandidaten Hohenthal dennes härstädes i målet hafda kostnader. Petalle, som vederbör, till efterrättelse lånder. Finlands Senat: August Joseph Oikemus Peltonen John Nordjoen. J. Wehanen. A. W. Heikkilä. 15
Den 15 Oktober 1917. Finlands Senats dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Åbo Hofrätt irkommet mål emellan Filosofiemagistern Gustaf Johansson och Järnevägsbohföraren Johan Hjelmar Hämäläinen, hvardera från Helsingfors stad, gemensamt sökande, samt i staden Sikolaistad bosatte Bankkontors föreståndaren Kaptenen Georg Savander, i egenskap af syssloman uti Bankaktiebolaget Ny Carleby Aktiebareks konkurs, svarande, angående fordran: Gifven uti Justitiedepartementet den 15 Oktober 1917. Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtal följande: Hos Magistraten i Helsingfors samtsedan saken såsom tvistig förvisats till vederbörlig domstol, vid Rådstufve rätten i samma stad har Partenen Svarander i sin ofvanberörde egenskap arfvit, att. Filosofiemagistern Johansson Torr: J. G: - ute. K. R. - K. B. No 1915. Pag. 115. R. D. 1917.
och Bohföraren Hämäläinen jämte tvenne andra personer, jämelikt skriftlig förbindelse af den 5 September 1908, iklädt sig sohidarisk proprieborgen för återbetalningen af ett utaf Kronolänsmannen Karl Alfred Hämäläinen emot skuldsedel af den 24 berörde September från Nykarleby Aktiebank erhållet lån å 700 mark, hvilken borgensförbindelse skulle för blifva i gällande haft, öfven om låviet en eller flere gånger omsättes. samt att sagda lån sedermera jämväl omsätts särskilda gånger och senast emot skuldsedel af den 10 oktober 1912 på tolf månader, hvadan lånet förfallit till betalning deri 10 oktober 1913, utan att detsamma emellertid till barnken inbetalts; och har Kaptenen Sevander förty yrkat, Filofjermagistern Johanssons och Bohföraren Hämäläinens förpliktande att till Nykarleby Aktievanko kon kursmassa erlägga förenämnda 700 mark jämte ränta. Öfver käromålet hörde hafva Filoso fiemägistern Johansson och Bohföreren Hämäläinen genmält, att det lön, för hvilket de ingått ofvanberörda borgen, blifvit till Nykarleby Aktiebank till fullo in betaldt allaredan den 5 oktober 1910 samt att den af barnkens konkursförvaltning nu utsökta skuldsedeln sålunda icke tillkommit vid en omsättning af nämnda lån, utan grundade sig på en af Kronolänsmannen Hämäläinen utfärdad ny skuldförbindelse, för hvilken Filosofiemagistern Johansson och Bokföraren Hämäläinen icke iklädt sig ansvarighet; och hafva desse förty emot sett förkastande af käromålet. Rådstufvurätten, hvarest parterne å ömse sidor gjort anspråk på godt görelse för rättegångskostnaden, har medelst den 14 Juli 1915 afkunnadt utslag på upptagna skäl förkastat den af Tykarleby Aktiebanki konkursförvaltning i målet utförda talan samt ålagt Kaptenen Savander att af konkursmässans medel med trehundra sjuttiofem mark ersätta Filosofiemägaren Johansson och Röblöparen Hämäläinen desses umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Tolf 77
tenen Savander i vadeväg dragit målet, har genom den 23 Januari 1917 däri gifven dom förklarat utredt vara, att ifrågakomna borgensförbindelse afsåg ofvanomförmälda Kronolänsmannen Hämäläinen af Nykarleby Aktiebank mot skuldsedel af den 24 September 1908 beviljade lån, stort sjutusen marksamt det derjämte hafva blifvit styrkt. att nämnda lån sedermera särskilda gånger omsatts, senast den 10 Oktober 1912 på tolf månader; i anseende hvartill och då berörda förbindel. se förutsatte jämväl lånets omsätt ning, Hofrätten, med upphäfvande af Rädstufvurättens utslag, ålagt Filosofiernagistern Johansson och Hofferaren Hämäläinen att, gemensamt eller dem af densom tillgång ägde, till Staptenen Sövander i dennes förenämnda egenskap, utgifva fordrade sjutusen mark jämte sex procents årlig ränta därå, räknadt från den 10 Oktober 1813, intill dess full betalning skedde, samt att med trehundra mark godtgöra Nykarleby Ar tiebruks konkursömassa den kostnader arättegången Uti Hofrättens dom hafva Filosofie magistern Johansson och Rokföraren Kämäläinen anhållit om öndring medelst deduktion, den Kaptenen Savander bemött. Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Filosofiemagistern Johansson och Koktoraren Hämäläinen icke hafva axelöst skäl till ändring uti Hofrättens ofvanberörda dom, hvarvid alltså skall förblifva; och åläggas Johansson och Hämäläinen, gemensamt eller den af dem, som tillgång äger, att med etthundra mark ersätta Nykarle by Aktiebarns körekursmassa dess härstädes i målet hafda umgälder. Det alle som vederbör, till återrättelse länder. Finlands Senat: Julm. Gretenfelt hemman Axel Charpuntier Väinö Hirvinen Vilhelm Blåfield. Asianenkauman 78