Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Silfverbergen hallinnassa; minkä ohessa Tehtailija Silfverlagin anomaa etuoikeutta myöskin oli vastustettu. Konkursatuomiossa Toukokuun 4 päivältä 1914 oli Kihlakunnanoikeus koska Tehtailija Silfverbergin valvinnon oikeollisuus oli kielletty, oikeuttanut. Silfverborgen eri oikeudenkägnillä toteennäyttämään puheena olevan kauppakirjan perusteella valvomansa saatävät 0,400 markkaa ja 2973 markka a5 penniä sekä omistusoikeutensa edeltämainittuihin, pesäluettelossa konkurssipesälle kuuluviksi merkittyihin rakennuksiin Ähtärissä ja vuokravikeutensa Ilevnan maa-alausen; ja oli Keisarillinen Waasan Hevioikeus tuomiella Syyskuun 10 päivältä 1914 jättä nyt konkursituomion kerioliassa kohden pysyväksi. Varatuomari Ottelinille ja Hovi oikeudenkanslisti Holstille toimitetun haastun nojalla on Tehtailija Silfver berg sittemmin yllämainitussa Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että hänet le konkurssi pesän varoista maksetta vaksi vahvistettaisiin kysymyksessä olevan kauppakirjan perusteella hänelti tulevat 0,400 markkaa korkoineen, Silfverbergille tuleva osuus upteekki liikkeen taloista oli 2973 markkaa 33 penniä sekä konkurssi hallinnon myymistä vuokraoikeudesta Koonan maaalueeseen ja sillä olevista rakennuksistä saatu hinta 700 markkaa korkoineen Jutussa kuulustettuina ovat tärä tuomari Ottelin ja Hovioikeulankans listi Hölsli vastustaneet kannetta Kihlakunnanoikeus, jossa asianosatset molemmin puolen myös ovat anoved korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Helmikuun 9 päivänä 1915 nelistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Kara tuomari Ottelinin ja Hovioikeuden kanslisti. Holstin, konkurssipesän toimitsijoina päättäpäin konkurssi pejan varoista suorittamaan tehtailija Silfverbergille puolet upteekki-ariviken den arvosta 3000 markkaa, iakennuksesta ja vuokraoikeudesta Alavudella saadul 1000 markkaa upteekki kalus 1038
tosta ja rohdoksista samassa pitäjässä 4:70 markkaa, aplakkekylusta ja rohdoksista Ähtärissä 2700 markkaa ynnä rakennuksista ja vuokraoikeudesta viimeksisanetussa pitäjässä 700 markkaa, kaikki viiden prosentin vuotuisi ne korkoineen konkurssin alusta Syyskuun 8 päivästä 1913, sekä vahvista nut konkurssi pesän varoista maksetta viksi edellämainitut 2973 markkaa 33 penniä; jota paitsi Varatuomari Ottelin in ja Hovioikeudenkanslisti Holstin tuli 921 markalla 95 pennillä korvala Tehtalija Silfverbergin oikeudenkäynti kulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomari, Ottelin ja Hovioikeuden kanslisti Holsti olivat vetoamalla ovat lanet jutun, on Joulukuun 30 päivänä 1915 antanut asiaan tuomion; ja koska Keisarillinen Senaatti avoimella kirjoilla Syyskuun 10 päivältä 1908 oli myöntänyt puheenalaisen upteekkivi oikeuden ainoastaan Apteckkare Herlerille, jääden, jos Herler hafvai si luovuttaa apteekin toiselle, luevutuksen pitovyys Keisarillisen Senaatin hyväksymisen varaan, on Hovioikeus, kan Tehtailija Silfverberg ei ollut vädt tänytkään, että Keisarillinen Senaalti olisi kauppakirjalla Tammikuun 25 päivältä 1912 tapahtuneen upteekkiasioikeuden luovutuksen hyväksynylvapauttanut Varatuomari Ottelinin ja Hovioikeudenkanslisti. Holstén heille från nusta velvollisuudesta maksaa 3000 markkaa korkoineen ja niin ollen myöskin suorittamasta Pihlailija Silfverbergin apteekkiliilukkoon taloista vaatimaa omistta 2973 markkaa 33 penniä, ja koska Tehtailija Silfverberg ei ollut väittänyt kään, että Ähtärässä olevan, taloluomari Ottelinin ja Hovioikeudenkanslisti Holstin kauppakirjalla Toukokuun 25 päivältä 1914. Kunnallislautakunnan esimiehelle Kaarlo Alkulalle myymä en rakennusten ja vuokraoikeuden kauppahinnasta 700 markasta olisi, sii hon nähden että vuokraoikeus vuotra maalla olevine rakennuksineen oli kiinnitetty Ähtären kunnan Säästö pankille 6000 markan maksamattoman 1039
pääoman ja sille kasvaneen 300 markan koron maksamisen vakuudeksi, konkurssipesälle tulevakaan muuta kuin 700 markkaa, joka määrä tuon kauppakirjan mukaan oli Kaarlo Alkulan maksettava vasta kun Alkulalle oli annettu vuokraoikeutta koskeva välikirja Maaliskuun 21 päivältä 1899 asianmäkaisesti siirrettynä on Hovioikeus, muut taen Kihlakunnanoikeuden päätöstä siinä kohden, vahvistanut Pohtailija Silfverbergen saatavan tässä osassa 700 markaksi konkurssipesän varoista päältäpäin maksettavaksi, kuitenkin ehdolla että Silfverberg, jolle Apteckkare sterter Syyskuun 5 päivänä 1912 oli tuon vuokrakirjan siirtänyt, sitä ennen laavuttaisi sen, laillisesti siirrettynä Varatuomari Ottelinille ja Hovioikeu den kanslisti Holstille. Mitä tuli Mavudella olevasta vuokraoikeudesta ja akennuksista saatuun 1000 markkaan, samassa pitäjässä olevan apteckin kalusten ja rohdokseen hintaan 4700 markkaan ja Ähtärissä olevan haara apteckin kalusten ja rohdokseen hintaan 2700 markkaan, on Hovioikeus jättä nyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, kuitenkin siten että niit le tuomilla viiden prosentin korko oli laskettava Tammikuun 1 päivästä 1914 jolloin ensimmäinen osa kauppahin nasta Joulukuun 5 päivänä 1913 tehdyn kauppakirjan mukaan, millä Apteckkari Herlerin konkurssiperä oli myynyt Alavudella olevan uptecken rökdeksineen ja kalustoineen sekä vuokraoikeuden rakennuksineen, oli langen nut konkurssaipesälle maksettavaksi ja jolloin haara uptecken kalusten ja rohdokseen vastaanelle oli tapahtunut Koska Tihtailija Silfverbergin kanne näin oli suuremmaksi osaksi hyljätty, on Kovioikeus vapuuttanut Varatuomari Ottelinen ja Hovioikeudenkanslisti Holstin maksamasta heidän suoritettavakseen pantaa oi keudenkäyntikulujen korvausta. Hovioikeuden tuomioen ovat tehtallija Silfverberg sekä Varatuomari Otto lin ja Hovioikeudenkandisti Holstianonut muutosta perustelmilla, joi 101o
hin asianosaiset molemmin puolin ovat vastannel. Keisarillinen Senaatti katsee, att i Sehtailija Silfverberg ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomita. Mitä sitten Apleckkari Herlervainajan konkurssipesän puolesta tehtyyn muutoksen hakuun tulee, havaitu. Keisarillinen Senaatti asiassa ilmenneen, että Inteckkari Herter ja Tehtailija Silfverberg ovat puheenalaisella Tammikuun 25 päivänä 1912 tehdyllä, kauppakirjan muoteen laaditulla välikirjalla tarkoittaneet vaan asettaa siinä luetettiin omaisuuden olemaan erinäisten Silfverbergillä Henriiltä olleitten mataviin vakuutena; menkä vuoksi, ja kun sanottuun välikirjaan sisältyvää sopimusta ei siis voida lailliseksi kaupaksi katua Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumden Hovioikeuden luomion ja Kihlakunnanoikeuden päätökren, hyljälä Tehtailija Silfverbergin jutussa ajaman kanteen; mutta aAsian tilauman siän laatuun nähden saa mainittukonkurssipesä itse kärsiä julusta olteet kulunsa Tätä kaikki asiano mäiset noudattakod "Käisäallinen Suomen AmualliWaler Andersin. R. Amberg Walter Andersin. R. K.K. Helanen K. Auer. 1011
Den 10 Augusti 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Wilorgs Hofrätt inkommet sjörättsmål emellan i staden Köpenhamn uti Konunenriket Dammark hemmahörande rederbolaget Det Förenede Lampskilsdelskat Aktieselskat sökande, samt A. Ahlström Osakeyhtiö benämnda aktiebolag, med hemortsrätt i Norrmark socken, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 10 Augusti 1916 Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Efter A. Ahlström Osakeyhtiö ägän gen stämning har å Det Törenedeampskobsdelskob Aktieelskaps vägnar vid Rådstufvurätten i Viborgs stad anförls att, sedan rederilaget tillhöriga ängförtyget Arno medels erleparti af den 11 Juni 1913 befraktats att i Trängsund för vidare befordran till utriksort intaga 259 sländert sågade, härmor, hvil8de 8. A. B. K. R.G. Ossian Schauman 1072 Pag. 244 R. D. 1915. No 1576.
ka skulle levereras af, utom andra AAhlström Osakeyhtiö, hvarvid i entepartet bestämts, att aflostarene åläge numera så mycken last, som förliget kunde intaga, att befaktaren egde rätt till tio öfverläggedagar i följd å 300 fannes per dag samt att parterne ömsesides lefva des pån allt ansvar härledande från kland annat, styker och bekonter eller djeksfall, som stode utom parternes kontroll, så hade Aro den 19 därpå följande Juli på morgonen anländt till Prångsund och anmälts lastfärdig hos förenämnda aflastare klockan 9 före middagen samma dag, men hade ånofantyget, som under vanliga förhållanden hunnit inlaga sin last se nast middagstiden den 23 i samma månad i följd af A. Ahlström Osaksyhtiös försummelse att i tid leverera läst till förtyget blifvit färdiglastadt sint på kvällen den 2 därpåföljande Augusti och enär rederilolaget sålunda egt tillgade räkna sig öfverligetidsersättning för 10 1/2 dygn, har å rederitolagets vägnar förty yrkats A. Ahlström Osakeyhtiös åläggande att till jederibolaget utgifva ett belopp af 5250 pånes jämte ränta samt att godtgöra sederilolaget dess umgälder å rättegången Sedan å A. Ahlström Osakeyhtiös vägnar käromålet motsagts äfvensom Kaminkaptenen Carl Frithiof Lagerorant och Sjökaptenen Anders Edvard Kemi hvilka i egenskap af sakkunnige när varit i Rådstufverätten, afgifvit utlå tande i saken, har Rådstufvurätten medels den 9 November 1914 afkunnadt utslag afgjort målet; och enär A. Ahlström Osakeyhtiö tillförlitligen styrkt, att ifrågavarande lastningsarbete fördräts därigenom, att de år betare, med hvilka beläget ingått aftal om utförande under seqlationstiden af allt lastningsarbete vid dess brädgård i frångsund vid tiden för ångfärligget Arnes ankomst befunnit sig i dryk, hvartill beläget icke varit vällande, fördenskull och då enligt bestämmelserna i ertepartet kontra henterne ömsesides pitagits från ersättningsskyldighet för skada, som af så1043
dan händelse förorsakats, har Rådstufverätten förkastat Det Tormede Dampskils Silskat Aktie selskaps i målet utförda talan samt skyldigkänt rederibolaget att till Hamnkaptenen Sagerents och Sjökaptenen Roni utgifva i ersättning för deras Rådstufvurätten lämnade biträde tjugufyra mark åt hvardera. Hosrätten, under hvars pröfning Det Förenede Dampskaps Silskat Aktiedelskap i väderäg dragit målet, har genom den 9 September 1915 däri gifven dem låtit vid Rådstufvurätlens utslag, såvidt därom numera är fråga, bero Uti Hofrättens dem har å Oitförenede Lampskaps delskat Aktieselskaps vägnar anhållits om ändring medels deduktion, hvilken å A. Wilström Osakeyhtiös vägnar bemötts Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Det Förenedte Lampskobs- Silokat Aktuselskat icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens dom, hvarvid Ossan Sihannen förty kommer att förblifva, och ålägges Pet Förenede Tampskils Pelskal Aktioselskap att med sjuttiofem mark ersätta A. Ahlström Osakeyhtiö dess för målet härstädes hafda kostna der, det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Walter Andersson B. Anneberg. Walter Andersson B. Anneberg. K. R. Helanen. K. Auer. 1014
Elokuun 14 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, lahjoituksen mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Puumalan pitäjän Kitulan kylässä asuva Asioitsija Edvard Pastinen eli Pastila, omasta puolestaan ja vaimonsa Iida Kiiskisen edusmiehenä, hakijana sekä sanotun pitäjän Hamulan kylästä olevan entisen Talollisen Paavo Pekanpoika Luukkosen holhooja Asioitsija Kalle Kustaa Ruuskanen, saman pitäjän Kirkonkylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Elokuun 14. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Edvard Fastila ja Iida Kiiskinen olivat Puumalan pitäjän käLäsnä: V. t. B.t. R. H. K. A. H. R. E. 104 No 1580. Pag. 71. R. D. 1916
räjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet Paavo Luukkosen 20 päivänä Marraskuuta 1909 siirtäneen ja lahjoittaneen Iida Kiiskiselle Kauppiaan Matti Koposen vuonna 1908 Paavo Luukkoselle tunnustaman kuuden kuukauden kuluessa irtisanomisesta maksettavan 1000 markan velkakirjan ja erään kauppakirjan, jolla mainittu Koponen oli myynyt "Hellu" nimisen hintaaja. höyrytävänsä 6000 markan hinnasta Paavo Luukkoselle, mutta joka kauppakirja todellisuudessa oli annettu vakuudeksi Matti Koposen Paavo Luukkoselta saamasta 6000 markan velasta, sekä Paavo Luukkosen sittemmin Joulukuun alkupäivinä vuonna 1909 omin lupinsa ottaneen sanotut asiakirjat haltuunsa sekä vaatineet Paavo Luukkosta tuomittavaksi rangaistukseen omankädenoikeudesta ja velvoitettavaksi luovuttamaan mainitut asiakirjat Iida Kiiskiselle tai, jos ne olivat hukkaantuneet, vahingonkorvaukseksi suorittamaan Edvard Pastilalle ja Iida Kiiskiselle 1600 markkaa. Paavo Luukkosen puolesta vastastaessa tähän kanteeseen oli kielletty Paavo Luukkosen siirtäneen tai lahjoittaneen kysymyksessä olevia asiakirjoja Iida Kiiskiselle sekä väitetty Paavo Luukkosen jättäneen ne Iida "Kiiskiselle ainoastaan säilytettäviksi ja Iida Kiiskisen Paavo Luukkosen pyytäessä antaneen ne vastustamatta huostastaan ja sitäpaitsi ilmoitettu, että Paavo Luukkonen oli hävittänyt sanotut saamistodistet syystä että Matti Koponen oli velastaan antanut Paavo Luukkoselle vuden sitoumuksen sekä vielä huomautettu että, joskin Paavo Luukkonen olisi siirtänyt ja lahjoittanut mainitut asiakirjat Iida Kiiskiselle, tuo siirto ja lahjoitus olisi joka tapauksessa mitätön, koska Paavo Luukkonen, jonka Kihlakunnanokeus Toukokuun 21 päivänä 1910 julistamallaan päätöksellä siihen nähden, että hän ole vanhuuden heik 1046 1916.
ko ja heikentyneen mielentilansa takia kykenemätön itse asioitaan hoitamaan, oli määrännyt holhouksenalaiseksi, otetun siirron ja lahjoituksen tapahtuessa ei ollut ollat sellaisessa mielentilassa, että hänen toimillaan olisi ollut oikeudellista merkitystä; ja oli Kihlakunnanoikeus sitten Syyskuun 12 päivänä 1910 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Paavo Luukkonen oli Marraskuun 20 päivänä 1909 muodollisesti täysin asianmukaisella tavalla siirtänyt ja lahjoittanut puheenaolevat asiakirjat ja niihin perustuvan saamisoikeutensa Iida Kiiskiselle, mutta koska Paavo Luukkosen puolesta oli väitetty, että kysymyksessä oleva siirto ja lahjoitus olivat tapahtuneet vajaassa ymmärryksessä, ja sanottu oikeustoime siis tahdottu tehdä mitättömäksi ja omistusoikeus kysymyksessä oleviin asiakirjoihin pantu kiistään eikä Kihlakunnanoikeus ollut katsonut voivansa ottaa kerroteen rikosasian yhteydessä ratkaistavakseen tuota seikkaa, josta rikosian rätkäisu kuitenkin oli riippuva, niin oli Kihlakunnanoikeus, samalla kuin rikosasian käsittely oli lykätty toiseen oikeudenkäyntitilaisuuteen, osoittanut Paavo Luukkosen holhoojan Kalle Kustaa Ruuskasen eri oikeudenkäynnillä ajamaan mainittujen asiakirjain omistuksesta kannetta, uhalla että Paavo Luukkosen puolesta tehdyille väitteille ei muuten tultaisi panemaan mitään arvoa. Tämän johdosta on Kalle Kustaa Kuuskanen, mainitussa toimessaan Edvard Pastilalle ja Iida Kiiskiselle toimituttamansa haasteen nojalla sanotussa Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Paavo Luukkonen ei ollut puheenaolevain asiakirjain väitettyyn siirtoon ja lahjoitukseen antanut suostumustaan eikä hän siihen aikaan, jolloin siirron ja lahjoituksen olisi pitänyt tapahtua, ollut ollut sellaisessa ymmärryksessä kuin pätevään oikeustoimeen ryhtyminen edellytti, mainittujen asiakirjain siirto ja lahjoitus julistettaisiin mi1017
tättömiksi ja Paavo Luukkosen omistusoikeus puheenaoleviin asiakirjoihin vahvistettaisiin. Kanteesta kuulustettuina ovat Edvard Pastila ja Iida Kiiskinen uudistaneet kerrotussa rikosasiassa antamansa ilmoitukset sekä väittäneet, Paavo Luukkosen olleen täydessä ja selvässä mielentilassa puheenaolevan siirron ja lahjoituksen tehdessään; ja kun Kihlakunnanoikeus jo kerrotussa päätöksessään oli katsonut Paavo Luukkosen pätevällä tavalla siirtäneen asiakirjat Iida Kiiskiselle, ovat Edvard Pastila ja Iida Kiiskinen anoneet kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Syyskuun 5 päivänä 1911 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Paavo Luukkonen, joka oli Marraskuun 20 päivänä 1909 Iida Kiiskiselle siirtänyt kysymyksessä olevat kaksi Matti Koposen Paavo Luukkoselle tunnustamaa asiakirjaa, joista toinen oli kymmenentuhannen markan velkakirja ja toinen "Hellu" nimistä hinaa ja-alusta koskeva panttauskirja, sekä samalla lahjoittanut Iida Kiiskiselle sanottuihin asiakirjoihin perustuvan saamisoikeutensa, oli tuon lahjoituksen teon aikaan ollut täyttä ymmärrystä vailla, minkä vuoksi ja kun Paavo Luukkosen toimittamalle siirrolle ja lahjoitukselle ei niin ollen voitu antaa oikeudellista pätevyyttä, Kihlakunnanoikeus on julistanut lahjoituksen mitättömäksi, mutta määrännyt, että asianosaiset asian lautuun nähden saivat itse kärsiä heillä jutusta olleet kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Tammikuu 27 päivänä 1916 antamallaan tuomiola jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Edvard Pastila, omasta puolestaan ja vaimonsa Iida Kiiskisen edusmiehenä, hakenut muutosta perustelmalla, johon 1048
Kalle Kustaa Ruuskanen on vastan nut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Edvard Pastila ole esittänyt syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Edvard Pastila suorittamaan Kalle Kustaa Ruuskaselle hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Wallev Andersin. B. Amberg. Wallev Andersin. B. Amberg. Wallev Andersin. B. Amberg. K. R. Helanen K. Auer. K. R. Helanen K. Auer. Den 15 Augusti 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Haasa Hofrätt inkommet mål emellan Fröken Hilma Eskelin, från Gamlakarleby stad, sökande. samt i Helsingfors stad bosatte Gårdsegaren Karl Theodor Liljeberg, för sig, äfvensom Stationsinspektorsänkan Elin Dagmar Maria Bengelsdorff, från Gamlakarleby, såväl för egen del som i egenskap af förmyndare för sina minderåriga barn, samt i Eno socken bosatte Stationsinspektorn Uno Verner Hagner och hans hustru Mathilda Adelande Hager, gemensamt, svarande, angående vexelfordran. Gifven uti Justitiedepartemen. tet den 15 Augusti 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande. Efter Elin Dagmar Maria BenOtto K. A. - B. A: R. H. - K.t. 1049 No 1584. Pag. J. R. D. 1916
gelsdorffs måke och Mathilda Adalande Hagnens fader, numera aflidne Stationsinspektorn Johan Edvard Bengelsdorff i lifstiden samt Hilma Eskelin ågången stämning har Karl Theodor Liljeberg, såsom innehafvare af en utaf Hilma Eskelin den 1 Maj 1914 utställd, af Telefonmontören H. E. Gustafsson till betalning tre månader därefter acteterad och af Stationsinspektorn Bengelsdorff indosserad sola vexel, hvilken till följd af uteblifven betalning blifvit behörigen protesterad, vid Rådstufvurätten i Gamlakarleby yrkat Stationsinspektorn. Bengelsdorffs och Hilma Eskelins förpliktande att, gemensamt eller den af den som tillgång egde, till Liljeberg utgifva sagda vexels innehåll tvåtusen mark jämte ränta och provision äfvensom ersätta honom protest - och rättegångskostnaderna målet hörd har Stationsinspektorn Bengelsdorff vidgått, att han indosserat ofvannämnda vexel, hvaremot Hilma Eskelin förklarat sig icke kunna ihågkomma, att hon skulle å densamma tecknat sig såsom utställare, utan att hon dock velat göra gällande, att hennes namn därå vore förfalskadt; och har Hilma Eskelin förty motsagt käromålet. Sedan Telefonmontören Gustafsson blifvit i målet hörd, har Rådstufvurätten medels den 21 December 1914 afkunnadt utslag förklarat det icke hafva blifvit styrkt, att Hilma Eskelin skulle å ifrågavarande Axel tecknat sig såsom utställare; i anseende hvartill Rådstufvurätten, med förkastande af krafvet, såvidt detsamma riktats mot Hilma Eskelin, ålagt Stationsinspektorn Bengelsdorff, som indosserat vexeln och befullmäktigat Selofonmontören Gustafsson att till Karl Theodor Liljeberg försälja densamma samt lyfta och kvittera det därvid utfallande beloppet, att emot utbekommande af originala vexeln, behörigen kvitterad, till Karl Theodor Liljeberg utgifva fordrade tvåtusen mark med därå löpande sex procents 1050 1916.
årlig ränta, räknadt från vexelns förfallodag den 1 Augusti 1914, tills full betalning följde, äfvensom en tredjedels procent i provision samt att med etthundra tjugufem mark godtgöra Liljeberg hans kostnader för vexelns protesterande och å rättegången; Hofrätten, under hvars pröfning Karl Theodor Liljeberg och Stationsinspektorn. Bengelsdorff i vadevåg dragit målet, har genom den 19 November 1915 däri gifven dom förklarat utredt vara, att Hilma Eskelin å ifrågakomna vexel tecknat sig såsom utställare, samt förty, med ändring af Rådstufvurättens utslag därutinnan, i stöd af 13 och 37 SS: i Kejserliga Vexelstadgan af den 29 Mars 1858 ålagt Hilma Eskelin att, gemensamt med Stationsinspektorn Bengelsdorff eller den af dem som tillgång egde, till Karl Theodor Liljeberg utgifva ännämnda växls innehåll tvåtusen mark med ränta och provision, på sätt Rådstufvurätten förordnat, äfvensom ersätta Liljeberg dennes kostnader för vexelns protesterande och å rättegången med af Rådstufvurätten honom i sådant afseende tillagdt belopp. Uti Hofrättens dem har Hilma Eskelin anhållit om ändring medels deduktion, den Karl Theodor Liljeberg äfvensom Elin Dagmar Maria Bengelsdorff samt Uno Werner och Mathilda, Adelaine Hager bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Hilma Eskelin icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens dom, hvarvid förty kommer att förblifva; och ålägges Hilma Eske lin att med sjuttiofem mark ersätta Karl Theodor Liljeberg hans för målet härstädes hafda kostnader äfvensom att i samma afseende till Elin Dagmar Maria Bengelsdorff samt Elne Werner och Mathilda Adelaide Hägner gemensamt utgifva likaledes sjuttiofem mark Det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. B. Anneberg K. R. Helanen A. Auer. 1051
Elokuun 17 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomesjutussa jossa ovat Tilanomistaja Aukusti Saarikoski Upajän pitäjän Upäijän kylästä, hakijana sekä Merikapteenit Johan Tork ja Emanuel Yrjölä, Rauman kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeus osastossa, Elokuun 17 päivänä 1916. Keisarillinen Senuutti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut Loimaan ja Alastaron pitäjäin sekä Metsämään kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Merikusten nit Tork ja Yrjölä lausuneet, että Aukusti Saarikoski oli välikirjalla Toukokuun 11 päivältä 1909 sitoutu nut Torkille ja Yrjölälle hankkimaan määrätyestä hinnoista vähintään 37000 kuutiojalkuu Saarikosken teetettäviä parriija, joiden tuli olla ajettuina Yräjän asemulle viimeistään Läsnä: W. A. B. - A. H. - K. A 1052 Pag. 200 t. S. 1915. 1910 tuomio nostorahalla Keisarillisesta tietää: No 1590.