Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
deri åsamkats genom förbudet, Rådstufvurätten ålagt Aktiebolaget J. A. bellin & Co att till Kaptenen Karstorp utgifva de etthundra tjugusex mark åttio penni Karstaup erlagt till Vicehäradshöfdingen Fritz Wiik i arvode och kostnads ersättning för utverkande af återkallelse af förenämnda förbud, hvaremot Kaptenen Karstrups öfriga ersättningsanspråk dels såsom icke härförande sig till ifrågavarande kostnad och skada dels såsom ostyrkta underkänts; och förpliktades Aktiebolaget J. A. Collin & Co att ej mindre med åttahundra femtio mark hålla Kaptenen Karstrup skadeslös för hans rättegångs umgälder än till Hamnkaptenen Carl FrithiofLagerentz och Sjökaptenen Karl Lindberg, hvilka i egenskap af sakkunnige öfver varit målets behandling, utgifva tjugufem mark åt hvardera Hofrätten, under hvars pröfning såväl Aktiebolaget J. A. Collin & Co som Kaptonen Karstinp i vaderåg dragit målet, har genom dom den 11 Juli 1908 yttrat sig och, hvad först anginge Aktiebolaget J. A. Collin & Co anhållan om rättelse uti Rådstufvurättens ofvannämnda jäfs utslag, ansett Handlanden collin icke hafva att af sakens utgång vän ta sådan omedelbar nytta eller skada att Karl Granlund enligt stadgande na uti 7. SS: 17. kap. R. B. vore jäfvig att i målet vittna, men likväl enär bolaget icke uppgifvit de omständigheter, angående hvilka bolaget velat hafva Granlund afhörd, lämnat utan afseende bolagets begäran om tillfälle att med Granlund anställa vittnesförhör. Beträffande sedan själfva saken, har Hofrätten funnit Aktiebolaget J. A. Collin & Co icke hafvaan fört skäl till annan ändring uti Råd stufvurättens slutliga utslag än att, enär bolaget för lössning ur pråmarna samt uppmätning, stapelläggning och takning af ifrågavarande 25,433. ständert trävaror äfvensom i sågningsoch träfikafgifter för denna varumångd erlagt trehundratjuguåtta mark tjugufem penni, Hofrätten, jämte det Aktiebolaget J. A. Collin & Co med afseende därå, att Kaptenen Karstrup icke godvilligt - 618 243
erbjudit betalning eller ställt säkerhet för bolagets nästsagda tillgodohafvande frikallats från utgifvande af förenämnda etthundra tjugusex mark åttio penni, ålagt Kaptenen Karstrup att till Aktiebolaget J. A. Collin & Co emot kvitto utbetala omordade trehundra tjuguåtta mark tjugufem penni med fem procents årlig ränta därå från rättegångens början den 17 December 1906, hvarhos rättegångskostnaderna, i anseende till sakens beskaffenhet, kvittats parterne emellan i öfrigt utom att Kaptenen Karstaup förpliktats att ersätta Aktiebolaget J. A. Collin 4 Co hälften eller åttiofem mark af de belopp, utgörande inalles etthundra sjuttio mark, hvilka bolaget medels Rådstufverättens särskilda beslut och förberörda slutliga utslag ålagts att utgifva i arvode åt ofvanbemälda sakkunniga personer; och förföll vid denna utgång af målet vidare utlåtande i anledning af Kaptenen Karstrups ändringsansökning. Uti Hofrättens dom hafva Aktiebo7 319 214 laget J. A. Collin & Co samt Kaptenen Karst rop sökt ändring medels hit ingifna deduktioner, dem parterne ömsesides föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och pröfvar rättvist, med ändring af Hofrättens förenämnda dom, fastställa ej mindre Rådstufvurättens jäfsutslag af den 17. December 1906 än nästbemälde Rätts slutliga utslag i saken. Det alle, som vederbörtill efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: R. A: Brode. C. J. Tingren. A. Henr. Snulman Carl.langvist Ossian Karsten
Joulukuun 5. päivänä 1908. SS: Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa Talolliset Antti ja Tuomas Tuomaanpojat Tiainen, Antrean pitäjän Hatulan kylästä, yhteisesti, ovat hakijoina sekä sanotussa kylässä asuva Talollisenles. ki Katri Tiainen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 5. päivänä Joulukuuta 1908 Keisarillinen Senaatti on itselleen esitteyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Antti ja Tuomas Tiaisen setä ynnä Katri Tiaisen mies, 2. päivänä Toukokuuta 1903. kuollut Talollinen Matti Antinpoika Tiainen oli 31. päivänä Joulukuuta poika Tiainen oli 31. päivänä Joulukuuta 1851. tehdyllä kirjallisella testamentella määrännyt, että hänen jälkeensä jäävä omaisuus oli joutuva Antti ja Tuomas Tiaiselle, sekä Matti ja Katri Tiainen, jotka olivat vihityt avioliittoon 10. päivänä Lokakuuta 1848., olivat 27 päivänä Heinäkuuta 1898. tekemällään keskinäisellä testamentittu säätäneet, että toisen Sämä: R. W. H. B. J. F. C. A. K. E. Th. 620 No 2302. Pag. 50. R. D. 1908.
ti by. heistä kuoltua eloon jäänyt oli saapa puolet heidän yhteisestä omaisuudestaan, olivat Antriän pitäjän käråjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa valvoneet, Antti ja Tuomas Tiainen heidän hyväkseen tehdyn testamentin sekä Kathi Tiainen Juon Keskiinäisen sistamenten. Sittemmin ovat Antti ja Tuomas Tiainen Kihlakunnanoikeudessa ilmoittaen Matti ja Katri Tiaisen yhteisessä pesässä olevan heidän avioliittonsa aikana ansaittua kiinteätä omaisuutta kolmannes perintötaloa No 1. Häralan kylässä vaatineet että koska Matti Seainen oli houkutettu 27. päivänä Heinäkuutä ja samallain deromismän äkänäinen lämäsiis ollut tehty ette till ostoista läheten, med tegagnemnde oikeusien mera Bomärke, mäkelä en Ruutta osi määrätty, Källi Häiselle Känen ja Matti Tiaisen yhteisestä pesässä kiinteätä omaisuutta yli sen, mitä Aaro Tiason Heikkinen Antri till fäljaren eller ett vuodnusta åkerko nimismerksettä, tekä tänä saatu tämän vekisteriovistaisiin luovimamään Tukki ja siitmäisäiselle hänelle nummerördom likta tullut kuudennes mainitusta talonosasta Wikahdeksastoista osa koko taloa; jonka ohessa Krono ja Puikola kuulut vuode hinnasta vausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Asiasta kuulustettuna, on Katri Tiainen vastustaneet kannetta, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on päätöksessä 5. päivänä Huhtikuuta 1905., mainitsemillaan perusteilla julistaan kysymyksessä olevan keskinäisen testamentin mitättömäksi mikäli se koski kuudennesta yllämainitusta talonosasta eli kahdeksattatoista osaa koko taloa, velvoittanut Katri Tiaisen heti luovuttamaan äskensanotun talonosuuden Antti ja Tuomas Tiaisen vapaaseen hallintaan, jota paitsi Katri Tirisen tuli sadalla markalla korvata Antti ja Tuomas Tiaiselle heidän oikeudenkäyntikustannuksensa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Katri Tiainen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 18. päivänä Tammikuuta 1908. katsoneet selvitetyksi, että Matti Tiainen 27. päivänä Heinäkuuta 1898. tehdessään puheenalaisen testamentin oli ollut täydessä ymmäryksessä ja toiminut vapaasta tahdosta, sekä siis, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Antti ja Tuomas Tiaisen asiassa ajaman kanteen. 7 Hovioikeuden tuomioon ovat Antti ja 821. 216
Tuomas Tiainen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Katri Tiainen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Antti ja Tuomas Tiainen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Antti ja Tuomas Tiainen velvoitetaan suorittamaan Katri Tiaiselle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulunkien korvaukseksi, viisikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Wredi. 1. Henr. InleumanC. J. Tingren. Paul. Stenqvist. Ewola klander (E. Thesleff. Joulukuun 5 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio, nostorahalla, Waasan Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Oulun pitäjän Oulunsuun kylästä kotoisin oleva Talollinen Iisakki Ervasti eli Sonkilampi, edesmenneen Torpparinvaimon Elisabeth Charlotta Isterin alaikäisten lasten holhoojana, ja Torppari Aappo Sonkilampi eli Päätalo, sanotusta Oulunsuun kylästä kuin myös Muhoksen pitäjän Muhoksen kylässä asuvat Torpparit Heikki Jaara, vaimonsa Maria Loviisa Jaaran edusmiehenä, ja Kustaa Ontero, vaimonsa ja Kustaa Ontero, vaimonsa Ida Maria Onteron edusmiehenä, yhteisesti, hakijoina sekä Itsellisnäinen Olga Chartolla Kuisiaantytär Paatalo mainitusta Oulunsuun kylasta vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 3 päiväSS: 31. - 9. 17. - 61. - R. G. SS 7 622 No 2308. Tag. 57. R. D. 1908.
nä Joulukuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellenjä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraa vaa: Sittenkun Talollinen Bertil Sankilampi 28 päivänä Marraskuuta 1904 oli kuollut, oli Olga Charlotta Päätalo 6 päivänä Helmikuuta 1905 Oulun ja Hailuodon pitäjäin käräjökunnan Kihlakunnanoikeudessa ilmoittanut Bertil Sankilammen vähää ennen kuolemaansa suullisesti määränneen, että hänen kuoltuaan päältäpäin hänen jäämistöstään oli annettava viisituhatta markkaa Olga Charlotta Päätalolle, koska tämä monta nutta oli hoitanut hänen talouttaan ja muutoinkin palvellut häntä uskollisesti; ja oli Olga Charlotta Päätalo valvonut tämän määräyksen testamenttena. Olga Charlotta Päätalolle sittemmin toimituttamansa haasteen nojalla ovat Iisakki Ervasti ja hänen asiakumppaninsa, osaksi Bertil Sankilammin perillisinä, osaksi taas silläisten perillisten oikeudenvalvojina, ylläsanotussa Kihlakunnanoikeudessa väittäneet, ettei Olga Charlotta Päätalon valvomaa määräystä, jota ei oltu toteennäytettykään, oltu tehty testamentinteolle säädetyllä tavalla eikä siis voitu. pitää testamenttina, jonka vuoksi Iisakki Ervasti ja hänen asiakumppaninsa ovat vaatineet että puheena oleva määräys julistettaisiin mitättömäksi ja että Olga Charlotta Päätalon sen nojalla itselleen vaatima omaisuus määrättäisiin luovutettavaksi lailliseen jakoon, minkä ohessa Iisakki Ervasti ja hänen asiakumppaninsa ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Asiasta kuulustettuna, on Olga Charlotta Päätalo huomauttanut, että Aappo Sankilampi, Heikki Jaara Kustaa Ontero ja Torppari Juho Pekka Isteri, viimeksimainittu silloin vielä elossa olleen vaimonsa, edelläsanotun Elisabeth Charlotta Isterin 7 223 SS: 18
edusmiehenä, olivat 22 päivänä Joulukuuta 1904 Bertil Sankilammin jälkeen pidetyssä perunkirjoituksessa sa maten kuin muutkin toimituksessa saapuvilla olleet Bertil Sonkilammin ja hänen edesmenneen vaimonsa Maria Loviisa Sankilammin perilliset allekirjoittaneet erään sovintokirjan, jonka mukaan pesän varat olivat jaettavat; ja koska he, joskin tuossa sovinnossa oli määrätty, että Olga Charlotta Päätalolle testamentattu omaisuus oli pantava pesän säästöstä erilleen, kunnes testamentti oli laillistunut, kumminkin samalla olivat sitoutuneet puolestansa hyväksymään puheenalaisen testamentin ja jättämään sitä moittimatta, on Olga Charlotta Päätäle anonut kanteen hylkäämisSittenkun Iisakki Ervasti ja hätä. nen asiakumppaninsa tämän johdosda olivat väittäneet, ettei kerrottu sovintokirja, joka oli tehty ainoastaan Bertil ja Maria Loviisa Sankilammin perillisten kesken, sisältänyt mitään Olga Charlotta Päätalolle annettua sitoumusta, on Kihlakunnanoikeus 10 päivänä Helmikuuta 1906 julistamassaan päätöksessä katsonut tosin selville tulleen, ettei puheena olevaa, Olga Charlotta Päätalon testamenttenä valvomaa määräystä oltu tehty sillä tavalla ja siinä järjestyksessä, kuin testamentinteöstä oli säädetty; mutta koska vieläsanotun sovintokirjan kautta Bertil ja Maria Loviisa Sankilammin perilliset olivat hyväksyneet tuon testamentillisen määräyksen sekä päältäneet jättää sitä moittimatta ja eroittaa sen omaisuuden, minkä sama määräys käsitti, muusta jäämistöstä ennenkuin ryhdyttiin perinnönjakoon. senvuoksi ja kun perinnönjako Bertil ja Maria Loviisa Sankilammin perillisten kesken sittemmen 2 päivänä Maaliskuuta ja 4 päivänä Huhtikuuta 1905 olikin toimitettu kysymyksessäolevan sovinnon mukaisesti, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Iisakki 7 524 219
Ervastin ja hänen asiakumppaniensa asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Iinkki Ervasti ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 30 päivänä Joulukuuta 1907 antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Aappo Sankilampi omasta puolestaan, sekä Juho Pekka Isteri, Heikki Jaara ja Kustaa Ontero, kukin vaimonsa edusmiehenä, allekirjoittamalla useinmainitun sovintokirjan olivat luopuneet oikeudesta meittia Olga Charlotta Päätalon eduksi tehtyä testamenttia, sen vuoksi ja kun Iisakki Ervasti vasta myöhemmin eli Elisabeth Charlotta Isterin kuoltua ole määrätty hänen ja Juho Pekka Isterin alaikäisten lasten holhoojaksi, on Hovioikeus vahvistanut sen lopputuloksen, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut; minkä ohessa Iisakki Ervästi ja hänen asiakumppanensa velvoitettiin viidelläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Olga Charlotta Päätalolle hänen Hovioikeudessa asiasta kärsimänsä kulungit. Hovioikeuden tuomioon ovat Iisakki Ervasti ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Olga Charlotta Päätalo on säädetyssä järjestyksessä vastannut, minkä jälkeen suullinen kuulustelu jutussa täällä on tapahtunut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Iisakki Ervasti ja hänen asiakumppaninsa ole siintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Iisakki Ervasti ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Olga Charlotta Päätalolle, korvaukseksi hänellä täällä asian vuoksi olleista kulungeista, kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattahoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhan Nammila Edvard Sandani. 5 J. Winkna A. W. Granström. Ossan Hauman 200 628 220
Joulukuun 7. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Niklas Granroth, Jyväskylän pitäjän Korttajärven kylästä, on hakijana sekä sanotusta kylästä kotoisin oleva Itsellinen Matti Tuohinen tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeuso sastossa 7. päivänä Joulukuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Jyväskylän ja Petäjäveden pitäväin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Matti Tuohinen lausunut, että hän, viljellessään Kangasaho -nimistä, Niklas Granrothin omistaman Oksalan talon maalla yllämainitussa Korttajärven kylässä sijaitsevaa torppaa, oli siine rakentanut entisen, tulipalon kautta hävineen asuintuvan sijaan uuden asiintuvan suurimaksi osaksi muualta ostamistaan hirsistä; ja koska Niklas J. O. Läsnä: J. N. G. V. - E. P. A. E. 29 626 No 2310. Pag. 46. R. D. 1908.
Granroth, Matti Tuohisen sittemmin 21. päivänä Lokakuuta 1905. luovutettua sanotun torpan Torppari Saron Wertaiselle muun muassa sillä ehdolla, että huoneet tulisivat jäämään paikoilleen ja seuraamaan torpan maita, oli sitoutunut korvaamaan Matti Tuohiselle hänen ostamansa, tuparakennukseen käytetyt hirret markan jälkeen pituus-metriltä, on Matti Tuohinen vaatinut Niklas Granrothin velvoittamista mainitussa tarkoituksessa Tuokiselle maksamaan, toimitetun katselmuksen mukaan, yhdeksänsataa yhdeksänkymmentäseitsemän markkaa. Vastustaen kannetta, on Niklas Granroth väittänyt, ettei hän koskaan ollut luvannut Matti Tuohiselle suorittaa mitään korvausta puheenalaisista kirsistä, minkä jälkeen ja sittenkun Saron Wertaistakin oli asiassa kuultu, Kihlakunnanoikeus on 10. päivänä Syyskuuta 1906. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Matti Tuohisen asiassa ajaman kanteenHovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Tuohinen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 30. päivänä Joulukuuta 1907. antanut lausuntonsa asiasta, ja koska puheenalaiset tuparakennus kirret yhteensä yhdeksänsataa yhdeksänkymmentäseitsemän pituusmetriä, asiallisten ja Saron Wertaisen välisen sopimuksen mukaan, olivat seuraavat Kangasahon torppaa ja siis olivat tulleet Oksalan talon omistajan, Niklas Granrothin hyväksi, sekä toteennäytetty oli, että viimeksimainittu oli sitoutunut niistä maksamaan Matti Tuohiselle markan pituusmetriltä, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Niklas Granrothin kuitin saadessaan suorittamaan Matti Tuohiselle vaaditut yrdeksänsataa yhdeksänkymmentäseitsemän markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Niklas Granroth anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Niklas Granroth ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. 222
Asian tilauman Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julius Nummelin J. Wiiskman Julius Nummelin P. Wiirkman Edvard Tallani. A. W. Granström Joulukuun 7 päivänä 1908 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, omistusoikeutta kiinteimistöön koskevassa jutussa, jossa entinen Hovioikeudenäsessori Kyösti Fabian Auer, Turun kaupungista, ja Talonomistaja Antton Heikinpoika Jalonen, Tampereen kaupungista, yhteisesti, ovat hakijoina sekä viimemainitussa kaupungissa asuva Työmies Juho Fredrik Eerola ja hänen vaimonsa Maria Wilhelmiina Eero la saapuville tulleina, mutta Turusta kotoisin olevan Työmiehen Vihtori Seppälän konkurssipesän toimitsijamiehet Varatuomari Alfred Holmström ja Maanviljelijä Juho Oskar Kreapinen tulematta jäänsinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa päivänä joulukuuta 1908. delsaranden Emanuel on dottren esillelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis la mikäti nyt on kuununkussa makläsnä: R. A. W. S. - C. f. T. - b. et. - W. R. från 1908. Såg. 2. R. D.
nut tietää seuraavaa: Tampereen kaupungin Rahaloimikamari oli 18 päivänä Joulukuuta 1891, riinkuin Rahatoimikamarin pöytäkirja samalta päivältä osoittaa, Muuari Alfred Rantaselle vuokrannut tontin No 666. sanotun kaupungin kolmannessatoista kaupunginosassa eli nykyjän No 5 viidennesasioista kaupungin osassa kymmeneksi vuodeksi, 1 päivästä Marraskuuta 1890 lukien, ehdoilla, muun muassa, että vuokraaja saisi vuokra-ajan kuluessa uudistaa vailipuheen vielä kymmeneksi vuodeksi; että vuokraajalla oli oikeus milloin tahansa lunastaa vuokraamansa tontti sitä pääomaa vastaavasta ostohinnasta, josta vuotuinen vuokra 60 markkaa 50 penniä oli viiden prosentin korko; ja että vuokraajalla Rahatoimika rille ilmoitettuaan oli valta siirtää vuokraoikeutensa kolmannelle henkilölle. Tämä vuokraoikeus oli 25 päivänä Elokuuta 1897. siirretty Antton Jaloselle hänen ollessaan avioliitossa Maria Jalosen kanssa, jonka viimeksimainitun 22 päivänä Tammikuuta 1898 kuoltua Antton Jalonen oli pitänyt heidän yhteisen pesänsä omanaan 14 päivänä Elokuuta 1895 tehdyn testamentin nojalla, minkä kautta Maria Jalonen oli määrännyt kaiken omaisuutensa Antton Jaloselle. Sanottua testamenttia olivat Maria Jalosen lapset Maria Wilhelmiina Eerola ja Vihtori Seppälä sittemmin moittineet, jonka jälkeen Keisarit linen Senaatti oli 13 päivänä Helmikuuta 1904 tuossa moiteriidassa antamassaan tuomiossa julistanut saman testamentin mitättömäksi, mikäli Maria Talonen sen kautta oli antanut enemmän kuin kuudenneksen osastam hänen ja Antton Jalosen yhteisessä pejässä, sekä velvoittanut Antton Jalosen luovuttamaan viisi kuudennesta Maraa Jalosen pesänosasta lailliseen jaköön. Tämän johdosta oli 30 päivänä Kesäkuuta 1904 pidetty perinnönjako Maria Jalosen jälkeen ja siinä jaettu ylempänä mainitusta vuokraoikeudesta Antton Jaloselle naimaosana puolet ynnä kerrotun testamentin nojal7 278 SS 74
la kahdestoistaosa sekä Maria Wilhelmiina Eerolalle ja Vihtori Seppälälle, kummallekin, perintönä viisi kaksikymmentäneljäsosaa. Sillä välin oli Antton Jalonen 13 päivänä Heinäkuuta 1898 maksanut Rahatoimikamariin 1,210 markkaa puheenalaisen tontin lunastukseksi sekä 6 päivänä Lokakuuta 1901 yhdessä silloisen vaimonsa Hilma Jalosen kanssa myynyt koko tontin Assessori Anterelle; ja sittenkuin Rahatoimikamarin puolesta oli 7 päivänä Heinäkuuta 1904 vieläkin vakuutettu, että Antton Jalonen suorittamalla tuon lunastushinnan oli saanut täydellisen omistusoikeuden kysymyksessä ole vaan tonttiin, olivat Antton ja Hilma Jalonen 21 päivänä sanottua Heinäkuuta kirjoitetussa lisäyksessä kauppakirjaan 6 päivältä Lokakuuta 1901 uudistaneet Assessori Auren kanssa tekemänsä kaupan, johon lisäykseen Auer oli 23 päivänä Heinäkuuta 1904 kirjoittanut kyväksymisensä. Tämän jälkeen ovat Juho Fredrik ja Maria Wilhelmiina Eerola sekä Varatuomari Holmström ja Juho Oskar Knaapinen Raastuvanoikeudessa lausuneet, että Maria Wilhelmiina Eerola ja Vihtori Seppälä, siihen nähden että Antton Jalonen, ollessaan naimisissa Maria Jalosen kanssa, oli saanut itselleen siirretyksi vuokra - ja lunastusoikeuden edellämainittuun tonttiin sekä että Maria Wilhelmiina Eerolalle ja Vihtori Seppälälle oli. perinnönjaossa 30 päi vänä Kesäkuuta 1904 annettu, kummallekin, viisi kahdeskymmenesneljas-osaa oikeudesta itse tonttiin, oli vat oikeutetut lunastamaan omakseen, kumpikin, viisi kahdeskymmenesneljäs-osaa sanotusta tontista minkä vuoksi ja koska sellainen lunastus olikin tapahtunut, Antton Jalonen kun oli ennen perinnönjakoa Maria Jalosen jälkeen ja siis pesän yhteisillä varoilla lunastanut koko tontin, josta Maria Wilhelmiina Eero5 629 SS:
lalle ja Vihtori Seppälälle niinmuodoin kuului yhteensä viisi kahdestoista-osaa, mutta Antton Jalonen kumminkin oli myynyt koko tontin Asessori Anterelle, olematta siihen Maria Wilhelmiina Eerolan ja Vihtori Seppälän puolesta valtuutettu, Eero lan puolisot sekä Varatuomari Holmström ja Juho Oskar Knaapinen ovat vaatineet, että 6 päivänä Lokakuuta 1901 tehtyyn välikirjaan ja siihen 21 päivänä Heinäkuuta 1904 kirjoitettuun lisäykseen perustuva kauppa julistettaisiin mitättömäksi, mipa julistettaisiin mitättömäksi, mikali se koski Maria Wilhelmiina Eerolan ja Vihtori Seppälän edelläsänottua osaa tontista sekä että Asessori Auer, joka hallitsi koko puheenalaisen tontin, velvoitettaisiin luovuttamaan tuo osa Eerolan puolisoille ja Vihtori Seppälän konkurssipesälle Asiasta kuulustettuna, on Asessori Auer vastannut pääässiallisesti: ettei Antton Talonen ollut Maria Wilhelmiina Eerolan ja Vihtori Seppälän puolesta eikä pesän yhteisillä varoilla vaan omasta puolestaan yksityisillä rahoillaan, lunastanut kysymyksessä olevan tontin. että Maria Wilhelmiina Eerola ja Vihtori Seppälä jättämällä vuokra-ajan kuiluessa uudistamatta vuokravälipuhelta tahi hyväkseen käyttämättä lunastusoikeuttansa olivat menettäneet kaiken oikeuden sanottuun tonttiin; että näin ollen se seikka, että Maria Jalosen jälkeen pidetyssä perinnönjaossa oli jaettu perillisille joku osa vuokraoikeudesta tonttiin lisille joku osa vuokraoikeudesta tonttiin sitä vähemmin saattoi tuottaa heille omistusoikeutta siihen kun jaon aikaan, ei kuolinpesaan enään kuulunut milaan vuokraoikeutta; sekä että Rahatoimika mari siis oli ollut oikeutettu 7 päivänä Heinäkuuta 1904 antamaan kauppakirjan tontin myymisestä yksistään Antton Jaloselle; ja koska Antton Jalonen sittemmin oli luovuttanut tontin Asssoni Stuloselle sekä Anteren saant och laissa huudatettu ja kiinnekirja annettu hänelle 14 päivänä Marraskuuta 1904, on Auer vastustanut kannetta ja sen ohessa huomauttanut, että jos hänen riita7 630 226 Pesolan 3/16. m