Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kä vuoksi ja kun ei Varamaanmittari Wahlgrén sen jälkeen laillisesti ollut voinut Kauppias Juseliukselle siirtää puheenalaista kontrahtia, vaan Samuli, Aatu, Leander, Matti ja Heta Maria Tuoriniemellä, edelläsanotun tilanosan omistajina, oli ollut täysi valta luovuttaa kysymyksessä olevat puut Konsuli Haganille ja Haganilla samoin oikeus hyväkseen käyttää niitä, Kihlakunnanoikeus on kyljännyt Kauppias Juseliuksen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi muiden muassa Kauppias suselius oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 8. päivänä Kesäkuuta 1907 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Josilius anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Konsuli Hagan ja Varamaanmittari Wahlgrén ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Jusilius ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Kauppias Juselius velvoitetaan suorittamaan Konsuli Haganille, hänellä täällä asiasta olieden kulunkien korvaukseksi, seitsemänkymmentäviisi markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brede. A. N. M. hemman1 Jul. Stingirsti Esochijander. 1al. Stingisti Eelmäkijander. B. F. Mälsä
Den 2 Mars 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål, angående ersättning, emel lan Musikahustrun Ida Sofia Jäckel, från Ala stad, sökande. samt Ingeniören Edvin Wesinsåsom målsman för sin hustru Allerta Wesen, och Järnvagstjänstemannen Konrad Adolf Wikstedt från Jyväskylä stad, svarande Sifven uti Justitiedopartementet den 2 Mars 1908. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Efter stämning å Ida Sofia Jäckel "Att Rådstufvurättens i Björneborgs stad sammanträde den 19 November 1901 hafva Ingeniären Wesén och Borgmästaren Allin Edvin Caselius, den sistnämnde i egenskap af förmyndare för då myndige Kornad Adolf Wikstedt, anlört, att Alberta Stevens och Konrad Adolf Wikstedts föräldrar Handlanden April Alfred Wikstedt och dennes hustru 7do - R. A. H.S. C. J. T. - C. et - W. K. B F. M. No 271. 103/10 171. Pag 97. R. D. 1907.
Maria Josefina Wikstedt medelst den 12 Maj 1886 skriftligen upprättadt inbördes testamente förordnat, att efter endera makens död den efterlefvande finge vitta i orubbadt bo med full eganderätt till all boets såväl fasta som lösa egendom äfvensom att Handlanden Wikstedt, af ter Maria Josefina Wikstedts den 26. Februari 1887. timade frånfälle, den 38 påföljande April bevakat omordade testamente samt den 13. Juni samma år delgifvit detsamma Alberta Weséns och Konrad Adolf Wikstedts tillförordnade rättsbevakare, deras mederfader numera aflidne Åbyggeligen Fredrik Edvard Grönvall; men emedan ifrågakomna testamente, såvidt den efterlefvande mot ken därigenom tillagts full eganderätt till mera än en sjettedel af den aflidnas gifterätt i lod, varit lagstridigt, samt Åbyggeriegaren Grönvall, hvilken efterlefdes af bemälda barnabarn och dotter Ida Sofia fäckel. underlåtit att klandra sagda testamente, ty och då Alberta Wesen och Konrad Adolf Wikstedt gått förlustiga sitt moderne arf till följd däraf all Handlanden Wikstedt upplåtit sitt bo till konkurs, hafva Ingenioren Wesin och Borgmästaren Carl lius yrkat att ur Åbyggeriegaren Grönvalls hvarlåtenskap öfverst måtte Alldömas Alberta Wesén och Konrad Adolf Wikstedl 12,561 mark 24 penni jämte ränta, hvilket belopp enligt instrumen tet öfver den efter Maria Josefina Wiktedt den 20 Maj 1887 verkställda bouppteckningen, sedan nellobehållningen min kats med en tjugundedel af lösöret såom fördel åt Handlanden Wikstedt, notsvarade fem sjettedelar af Maria Josefina Wikstedts giftorätt i makarne Wikstedts bo. Isaken hörd, har Ida Sofia Jackel framhållit, att egendomen i makarne Wikstedts bo vid uppteckningen efter Maria Josefina Wikstedt värderats för begt i ty att, därest sagda egendom skulle försålts å auktion, Alberta Werens och Konrad Adolf Wikstedts ifrågavarande arfslott uppgått till hogst 8000 mark, samt att de kostnader Handlanlen Wikstedt fått vidkännas för Alberta 104.
Wesins och Konrad Adolf Wikstedts underhåll och uppfostran från ofvannämnde 20. Maj 1887 för Alberta Wester tills hon den 22. April 1901. ingått äktenskap och för Stonrad Adolf Wikstedt till inställelsedagen i Handlanden Wikstedts konkurs den 10. Juni 1901., jämte räntor öfverstige det fordrade beloppet, hvarför Ida Sofia Jäckel, som därhos bestridt att omförmälda testamente lagligen del gifvits Åbyggeriegaren Grönvall, mot sagt befogenheten af käromålet och gjort anspråk på godtgörelse för sina rättegång umgälder. Rådstufvurätten har medels den 27. Jali 1904. afkunnadt utslag funnit utredt vara, att ifrågakomna emellan Handlanden Wikstedt och Maria Josefina Wikstedt den 12. Maj 1806. upprättade inbördes testamente blifvit i laga ord ning delgifvet Ölbryggeriegaren Grönvall samt att Grönvall i sin egenskap af lag ligen tillförordnad rättsbevakare för Alberta Wesén och Konrad Adolf Wikstedt försummat att klandra sagda testamente, som sålunda åkommit laga kraft, och på yrka skifte af boet efter Maria Josesina Wikstedt, genom hvilken urakt låtenhet likarom och i följd af Handlanden Wikstedts sedermera iråkade konkurs Alberta Wesén och Konrad Adolf Wikstedt gått förlustiga sitt mödernearf, som enligt instrumentet öfver den efter Maria Josefina Wikstedt den 20. Maj 1887. förrättade bouppteckningen utgjort tolftusen femhundra sextioen mark tjugufyra, rätteligen tjugu penni, hvar för och då nämnda belopp, i händelse detsamma såsom arf tillskiftats Alberta Wesén och Konrad Adolf Wikstedt, skulle med förmånsrätt till fullo utgått ur Handlanden Wikstedts honkursbo, äfven om beloppet lämnats innestående hos Handlanden Wikstedt, samt denne i egenskap af fader själf bekostat Alberta Werens och Komrad Adolf Wikstedts uppehälle och uppfostran, Rådstufvurätten berättigat. Alberta Wesén och Konrad Adolf Wikstedt att i godtgörelse för den förlust, Oryggeriegaren Grönvall genom sin omordade försummelse tillskyndat dem, ur Grönvalls hvarlåtenskap öf105
verst emot kvitto utfå tolftusen fem hundra sextioen mark tjugu penni jämte fem procents årlig ränta därå från den 19. November 1901. tills full betalning följde. Hofrätten, under hvars pröfning Ida Sofia Jäckel i vadeväg dragit målet, har genom dom den 15. Maj 1907. fast ställt Rådstufvurättens utslag samt där hos ålagt Ida Sofia Jäckel att med fem tio mark ersätta Ingeniören Wesin och Borgmästaren Caselius deras hos Hofrätten i saken hafda kostnader Uti Hofrättens dom har Ida Sofia sachet anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Ingeniören Wesinoch Ilomad Adolf Wikstedt, hvilken emel lertid uppnått myndig ålder, i föreskrifven ordning bemält. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Ida Sofia Jäckel icke hafva anfört skäl till annan andring i Hofrättens förenämnda dom än att ifrågavarande tolftusen fem hundra sextioen mark tjugu penni jämte ränta skola utgå ur Olbyggerliga Wälikänder. en Grönvalls bo såsom annan boets gäld; med hvilken rättelse i sagda dom vid densamma alltså i öfrigt kom mer att bero. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland R. A. Bonde. C. J. Timgren. 1. Hnt. hemman1alttungusti 106
Maaliskuun 2. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa lähtö- ja tulokatselmusta koskevassa jutussa, jossa Joroisten seurakunnan Kirkkoherra, Filosofianmaisteri Albert Titalis Stålhammar on hakijana sekä Isonjoen seurakunnan Kirkkoherra Yrjö Alanen saapuville tulleena, mutta Leskirouva H. L. Päiseheff poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 2. päivänä Maaliskuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kirkkoherra Alasen tultua Kirkkoherra Stälkammarin jälkeen nimi tetyksi Isonjoen seurakunnan kirkbohirraksi ja astuttua virkaansa 1. päivänä Toukokuuta 1905., on mainitun seurakunnan Hedberg nimi sella kirkkoherranvirkatalolla, joka muine sanottuun kirkkoherranvirkaan kuuluvine tuloineen Kirkkoläsnä: J. A. - S. H. - T. S. - 6. P. - A. B. 10,3072 No 272. Sivu 117. R. D. 1907.
herra Stålhammarin 1. päivänä Toukokuuta 1904. seurakunnasta poismuutettua oli yhdeksi vuodeksi eli 1. päivään Toukokuuta 1905. annettu Leski rouva Päischeffille vuokralle, Isonjoen ja Karijoen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus asianomaisesta määräyksestä 17., 18., ja 19. päivinä Heinäkuuta viimeksimainittuna vuonna toimittanut lahto - ja tulokatselmuksen. Tässä katselmuksessa, jossa Kirkkoherra Stathammar ja Leskirouva Päischeff ovat olleet luovuttajina sekä Kirkkoherra Alanen vastaanottajana, on Kirkkoherra St Alhammar väittänyt että, vaikka Keisarillinen Waasan Hovioikeus puheenalaisella virkatalolla lähinnä sitä ennen eli 3. ja 4. päivinä Kesäkuuta 1902. tapahtunutta lähtö- ja tulokatselmusta koskevassa jutussa 18. päivänä Toukokuuta 1904. antamassaan tuomiossa oli julistanut Kirkkoherra St Alhammarin velvolliseksi lain mukaan vastaamaan sanotusta virkatalosta, lukien 1. päivästä Toukokuuta 1903., Kirkkoherra Stälkammar kuitenkaan ei voinut olla siitä vastuunalainen, koska hän oli muuttanut Isonjoen seurakunnasta jo ennenkuin tuo tuomio oli annettu, minkä johdosta Kihlalunnanoikeus on 17. päivänä Heinäkuuta 1905. julistamassaan välipää töksessa, kun Kirkkoherra Stalkammar Hovioikeuden kerrotun tuomion mukaan oli velvollinen vastaan ottamaan Hedborgin kirkkoherran virkatalon 1. päivästä Toukokuuta 1903. ja Kirkkoherra Stathammar oli samaan tuomioon tyytynyt, katsonut, että Kirkkoherra St Alhammar oli velvollinen vastaamaan virkatalon hoidosta viimeksimainitusta päivästä samaan päivään 1904., jolloin hänen toimintansa mainitun virkatalon haltijana oli lakannut. Virkatalossa havaitun rappuuden poistamiseksi on Kihlakunnanoikeus katsonut että, paitsi muita borjaustöitä, Riihivainio nimisessä vaimossa sata yhdeksänkymmentä metriä lasku - ja kaksikymmentä108
kahdeksan syltä sarkaojaa oli korjattava, että Kujalanperä niminen vainio, alaltaan kaksi kohonaista ja viisikymmentäneljä sadasosaa hehtaaria, oli käännettävä ja lannoitettava sekä sen ojista kaksituhatta kuusisataa yhdeksänkymmentäkaksi metriä korjattava ja kaksisataa kymmenen metriä uudestaan kaivettava, että itro niminen maaoli perättävä pensaista, sen ojat avattavat sekä peltosarat käännettävät ja lannoitettavat, että Majaniemi nimisellä maalla kahdekansataa kuusikymmentäviisi metria ojaa oli avattava sekä että verkatalon karjapihassa löytyvä kaivo oli korjattava; ja on Kihlakunnanoikeus arvioinut näiden kirjanistoiden vaatimat kustannuk set Riihivainiossa 10. markkaan 95. penniin, Kujalanperän vainiossa 235. markkaan 26. penniin, Aro nimisessä maassa 81. markkaan, Majaniemi" nimisessä maassa 25. markkaan 95. penniin, kaivon korjaamisesta 75. markkaan ja muista virkatalon tiluksilla tarpeellisiksi havaituista korjaustoista 310. markkaan 50. penniin, tahi yhteensä seitsemaansataan kolmeenkymmeneenkahdeksaan markkaan kuuteenkymmeneenkuuteen penniin. Sittenkun Leskijouvaa Paiseheffia sekä Kruununnimismiestä Kaarlo Keliniä Kruunun asiamiehenä ynnä Lautamiistä Juho Sorilaa ja Talollista Tuomo Penttilää Isonjoen seurakunnan virkatalon rakennussalaston puolesta oli asiassa kuulustettu ja Kirkkoherra Stälhämmar oli myön länyt, ettei hän ollut toimeenpannut Hovioikeuden edellä mainitussa tuomiossa 18. päivältä Toukokuuta 1904. tehtäviksi määrättyjä korjaustoita, on Kihlakunnanoikeus 19. päivänä Heinäkuuta 1905. julistamassaan päätöksessä asiasta lausuntonsa antanut; ja koska kustannukset katselmuksessa havaittujen puutteellisuukien korjaamisesta oli arvioitu seitsemaansataan kolmeenkymmeneen109
kahdeksaan markkaan kuuteenkymmeneenkuuteen penniin sekä kustannukset Hovioikeuden äskensanotussa päätöksessä tehtäviksi määräämistä korjaustoista, jotka Kirkkoherra St Alhammar oli tekemättä jåttänyt, nousivat viiteensataan kuuleentoista markkaan, joten kaikki virkatalossa tehtävät korjaustyöt siis tulivat maksamaan tuhat kaksisataa viisikymmentäneljä markkaa kuusikymmentäkuusi penniä, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Kirkkoherra Alalkammarin ja Leskirouva Paisehellin heidän edelläkerrotussa ominaisuudessaan asianmukaista maksetodistusta vastaan Kirkkoherra Alaselle maksamaan tuon korvausmäärän siten, että Leskirouva Paiseheffin tuli siitä suorittaa sata markkaa ja Kirkkoherra Stålkammarin tuhat sata viisikymmentäneljä markkaa kuusikymmentäkuusi penniä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kirkkoherra Stathammar oli vetoamalla saattanut jutun, on 8. päivänä Kesäkuuta 1907. antamallaan tuomiolla, samalla kuin Kihlakunnanoikeuden edelläkerrottu välipäätös hyväksyttiin, vahvistanut Kihlakunnanoikeuden asiassa julista man lopullisen päätöksen sekä sen ohessa velvoittanut Kirkkoherra Stathammarin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Kirkkoherja Alaselle hänen Hovioikeudessa jutun vuoksi kärsimänsä kulut. Hovioikeuden tuomioon on Kirkkoherra Stathammar anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kirkkoherra Alanen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kirkkoherra Stathammar ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä kerrottua tuomiota, jola siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Kirkkoherra Sttilkammar suorittamaan kirkkoherra Alaselle, korvauksena hänellä täällä jutussa 110
olleista kustannuksista, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhris Nummelm L. Wiehman Julius Ummelm P. Wiehman Fads. Linderius. Wuosd Sandani. Fads. Linderius. Wuosd Sandani. A. W. Granström asavunius. Maaliskuun 2 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa, omistusoikeutta tiluksiin koskevassa nostojutussa, jossa Suomen Kruunuon hakijana sekä Talolliset Juho Kastari, Kustaa Tirri, Emil Paavola, Vilhelm Höysy, Juho Wähärantio, Iisakki Isoran tiö, Vihtori Wastamäki ja Oskar Kenne ynnä virkatalonvuokraajat Frans Kouhi ja Frans Unto, kaikki Huittisten pitäjän Karhiniemen kylästä, kuin myös Rustitilallinen Ferdinand Maantislaurila, saman pitäjän Sammun kylästä, vastaajina. Annettu Oikeusosastossa 2 päivänä Maaliskuu ta 1908 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Keisarillisen Senaatin Talousosasto Kamaritoimituskunnan kirsessa 8 päivältä Joulukuuta 1880 oli käskenyt Turun ja Porin läänin Kuvernöörin nääräämään maanmittarin kruunun varalle erilleen pöykittämään ylläsanotussa Huittisten pitäjässä sijaitsevat Isosuo ja Läsnä: J. N. G. W. F. E. P. A. S. (O S) No 274. Pag 51 Rd 1907
Wähäsuo nimiset rahkasuot, Meivät niitä ympäröivien tilojen omistajat voineet saattaa selville oikeuttaan sanottuihin soihin, sekä Komisionimaanmittari Johan Ferdinand Henelius sen jälkeen oli, saamansa määäyksen mukaan, toimittanut ja 18 päivä nä Heinäkuuta 1884 paalutustodistuksella lopittanut sellaisen, asianomaisen Kihlakunnanoikeuden sittemmin 5 päivänä Lokakuuta 1888 vahvistaman rajakäynnin ovat Karhiniemen kylän tilalliset, kun kysymyksessä olevat rahkasuot Karhiniemen kylän pellon ja niityn nautintoselityksen mukaan oli vuonna 1794 päättyneessä jakokunnan jossajaossa luettu jakokunnan tiluksiin ja ne myöskin olivat sen rajojen sisällä, alamaisuudessa anoneet sellaista purkua mainittuun rajankäyntitoimituk seen, että heidän sallittaisiin siitä valit taa, minkä johdosta Keisarillinen Senaatti päätöksessä 14 päivältä Joulukuuta 1901 on suostunut anomukseen siten. että hakijain sallittiin asianomaisessa Kihlakunnanoikeudessa laillisessa ja estyksessä vaatia ilmoitettua oikeuttaan puheenalaisiin rahkasoihin, jolloin Oikeus sai asiassa menetellä lain ja asianmukkaisesti, vieläsanotun rajankäynnin saaman lain voiman ja vahvistuksen esteenä olematta Suomen Kruunulle toimituttamansa haasteen nojalla ovat Juho Kastari, Kustaa Tirri, Emil Paavola, Vilhelm HöyssyIisakki Isoantio, Vihtori Wastamäki, Askar Kenni ja Juho Wähärautio, jotka omistivat, kukin, samannimisen talon Karhiniemen kylässä ja jolle viimeksimainitulle samassa kylässä sijaitsevan Uusisaution talon omistaja Talollinen Vihtori Uusirantio oli luovuttanut oikeutensa kysymyksessä oleviin rahka soihin, kuin myös Ferdinand Maantielaurila, joka omisti Kuukkisen talon sekä Frans Rouhi ja Frans Unto, jotka hallitsi vat edellinen Kauhi ja Frans Unto Unto-nimistä virkataloa niinikään Karhiniemen kylässä, sittemmin Huittisten, Punkalaitumen ja Wampulan pitäjien ynnä Kauvatsan kappelin käräjäkunran Kihlakunnanoikeudessa, esittäen kaitsi muita asiakirjoja, virkaatekevän Lää112
ninmaanmittarin J. A Öhmanin antaman todistuksen, että Karhiniemen jakokunnan isojako oli asianmukaisesti vahvistettu 26 päivänä Toukokuuta 1870 ja saman jakokunnan isonjaon täydentäminen 26 päivänä Lokakuuta 1894, edellämainitulla perusteella ja kun nämä rahkasuotvaikkei niitä, isonjaon aikana vetisinä ja arvottomina, oltu otettu tilojen tynnyrinalalukuun eikä jaettu eri tilojen kesken, kumminkin Karhiniemen jako kunnan rajain sisällä olevina olivat pidettävät tiloihin kuuluvina eikä Kruunu aikaisemmin eikä isonjaon kestäessä ollut vaatinut rahkojen erottamista liikamaana, anoneet, että Komisionimaan mittari Heneliuksen puheena oleva toimitus kumottaisiin sekä Isasuon ja Wähäsuon rahkasvat julistettaisiin Karhiniemen jakokuntaan kuuluviksi kuin myös että Kruunu, joka oli ottanut ne haltuunsa, velvoitettaisiin heti luovut tamaan heille heidän tiloilleen isonja on asiakirjain mukaan lankeavat osuudet sanotuista soista, Juho Wähärautiolle myöskin Uusiraution talon osuus sekä Frans Kouhille ja Frans Ulnnalle Kouhi- ja Iluto-nimisten virkatalojen osuudet hallittaviksi samalla oikeudella, kuin näiden tilojen muutkin tiluksetKihlakunnanoikeus, jossa Kruunun puolesta kannetta oli vastustettu, on 22 päivänä Syyskuuta 1903 julistamassaan päätöksessä katsonut asiakirjoista selviävän että Komisionimaanmittari Nils Hiden frän, isoajakoa valmistettaessa Karhiniemen jakokunnassa, johon kuuluu Karhiniemen kylä Huittisten pitäjässä ja Työtilän kylä Kauvatsan kappelissa, oli eräässä 15 päivänä Huhtikuuta 1786. jakokunnan tiluksista laaditun geomet risen kartan selityksen yhteensidossa nimityksella mitättömät (odugligheter) merkinnyt Isosuen ja Wähäsuen rahka sut, joita veden poisjuoksiin puutteessa ei niitu viljellä; että Kuninkaallisen Maesteetin Käskynhällija Turun ja Porin läänissa eli päätöksessä 1 päivältä Marraskuuta 1756 Komisionimaanmittari Heden gränin esityksen johdosta sen maa alueen laajuudesta, jonka saisi määrätä Karhi niemen ja Työtilän kylille silloin toimi113
tetussa isossajassa, katsonut syytä ei ole van lukamaan erottamiseen näissä kylissä sekä määrännyt, että siellä olevat maat vähentämattä olivat jaettavat jakokunnan osakkaille; että Isosuon ja Wähäsuon rahkasuot maan jyvityksessä 17 ja 18 päivänä Tammikuuta 1757 oli pidetty arvottomina maina; että 20 päivänä joulukuuta 1794 lopetetun isonjaon nautintoselityksessä nimityksellä lukuunottamatontamaata mark utan beräkning oli soita hiekka pohjalla ilman laskua Karhiniemen kylälle merkitty tuhat yhdeksänsataa kahsikymmentä tynnyrinalaa kymmenen kapanalaa ja Työtilän kylälle kaksikyn mentäkolme tynnyrinalaa kaksikymmentasutseman kapanalaa; sekä että asiassa esiintuodun, virallisesti todisti tun kopion Karhiniemen jakokunnan isonjaon kartasta vuosilla 1781 ja 1782 mukaan, jolle kopialle Maanmittauk sen Ylihallituksessa oli merkitty niit ten tilojen isonjaon rajat, jotka rajoittuivat Isoruon ja Wähäsuon rahkasoihin, sanotut suot sijaitsevat kokonaan mainitussa jakokunnassa, erästä pientä tikkua Isosuon rahkasuota lukuun ottamalta; mihin nähden ja koska Kuninkaallinen Kirjekin Kamarikollegille 17 päivältä Joulukuuta 1779 sisälsi, että ne suot ja karumaat, joita tynnyrinalan määräämisessä ei oltu katsottu niin arvokkaiksi, että ne olivat lukuun otettavat, ja isosrajaassa olivat jääneet tilanrajojen sisalle, olivat katsottavat tiloihin kuuluviksi, eikä myöskään se Kruunun puolesta esiintuotu seikka, että Kruunu kosken verkaukseen alottamisen jälkeen Kokinäin joissa vuonna 1857 mahdollisesti oli myynyt heinäkäsmia Isoruon ja Näkasuon rahkasoista ilman muuta voinut Kruunulle perustaa laillista omistusoikeutta niihin tai osiin niista, Kihlakunnanoikeus on katsonut Wähäsuon rahkasuon ja sen osan Isosuon rahkasuota, joka, kuten ylempänä oli selvitette, sijaitsi Karhiniemen jakokunnassa, kunluvan jakokuntaan sekä sentähden, kumaten Komisionimaanmittari Hendriuk sen puheenalaisen rajankäyntitoimituksen kosketellussa osassa, velvoittanut Kruunun luovuttamaan Juho Kartarille, Kustaa 114
Pirrille, Emil Paavolalle, Vilhelm Höysselle, Juho Wähärantiolle, Iisakki Isorautiolle; Kihtori Wastamäelle, Oskar Kennille ja Ferdinand Maantislaurilalle, Kastarin, Tirrin Paavolan, Höyssyn, Wähärandin, Uusiran tion, Isoraution, Wastamäen, Kennin ja Ruukkisen talojen puolesta, sekä Frans Kouhille ja Frans Ilmolle, Rouhin ja Ilmon verkatalojen haltijoina, sanot tuihin tiloihin isonjaon toimituskirjäin mukaan kuuluvat osat useinmainnituista rahkasoista. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kruunu oli vetoteitse saattanut ja tun, on tuomiossa 26 päivältä Helmikuuta 1917 vahvistanut Kihlakunnan oikeuden päätöksen sekä velvoittanut Kruunun korvaamaan Juho Kastasille ja hänen edellämainituille asiakumppaneilleen heidän Hovioikeudessa kärsimänsä kulungit kuudellakymmenellä markalla Hovioikeuden tuomioon on Kruuna anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Kasta si ja hänen asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastannetKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kruunun puolesta ole esiintuotu syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuoniota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Kruunu suorittamaan Juho Kaslarille ja hänen asiakumppa neilleen, korvaukseksi heillä täällä asian vuoksi olleista kustannuksista, seitsemän kymmentä markkaa Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julius Nummelin L. Wiiskman Julius Nummelin L. Wiiskman Frik Tuudenius. Edvard Pardani. Frik Tuudenius. Edvard Pardani. A. W. Gransbom Asian-ihannan. 115
Maaliskuun 3 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, välikirjan mitättömäksi julistamista ja korvausta koskevassa jutussa, jossa Wiipurin kaupungissa toimiva osakeyhtiö Wiborgs Sågverks Aktiebolag on hakijana sekä Hiitolan pitäjän Raivattalan kylässä asuvat Talolliset Tuomas ja Juho Ollinpojat Wartio ynnä heidän alaikäisen sisarensa Liisa Ollintytär Wartion nykyinen holhooja Talollinen Olli Wartio saapuville tulleina, mutta Liisa Waition edellisen holhoojan, Talollisen Esko Karvasen määrätty oikeudenvalvaja Poliisikonstaapeli Heikki Könönen tulematta jäänee nä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 3 päivänä Maaliskuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäti nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Osakeyhtiölle Wiborgs sågverks AktieboLäsnä: R. A. W. H. S. - C; F - C. A - W. R. /Hj F. 116 No 275. Pag. 9 R D. 1907.