Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Den 23. Februari 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti, ett, på nedsatt revisionskilling, från Åbo Hofrätt inkommet sjörättsmål emellan Handelsfirman staden Wiborg F. Sergejefin Pojat ja Kumpp. sökande, och Finska, Angfartyas Aktiebolaget, från Helsingfors stad, svarande. Gifven i Justitiede partementet, den 23. Februari 1904. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: På Finskalagfartygs Aktiebolaget någongen stämning har Ferman F. Sergejefin Sojat ja Kumpp. vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att sedan Tirman E. Marerlax i Guiraut i staden Bordemus uti republiken Trankriks den 4. Juli 1901. åtagit sig att under nästderpåföljande Oktober månad åt Firman F. Sergejeffin Pojat ja Kumpp. leverera 500 säckar mjöl fritt ombörd å förtyg i staden Bördrans kommer för vidare befordran till staden Wiborg äfvensom att erlägga trakten och assuansafgifterna för mjölet, samt Firman Ibegygifsin Pojat ja Kumpp. anmodat Bon7de A. K. - 1. L. - E. A. F. J. Z. H af Hn 128 No 208 Tog. 54. R. D. 1903.
kirfirman Sociste Generala i Poris att gecoptera en af Firman E. Mariellax & Guiraut å Firman F. Sergejeffin Pojat ja Kumppför mjölets pris dragen vusel, dock under förbehåll att mjölet blifvit inom den sålunda öfverenskomna tiden i fastyg inlästadt, så hade Firman Socielé Hemräte, efter erhållen del af ett den 31. Oktober 1901. dagtecknadt konnässement, innehållande att ifrågakomna 500 säckar mjöl i antydt afseende inskippats i Finska Angfartygs Aktiebolaget till höriga angfartyget Orion concepterat berörda vuxet, men alldenstund mjölets inlastning i angfartyget Orion i sjelfva verket egt rum först den 13. eller 14 November 1901 och konnässementet således varit felaktigt samt Firman Socielä Generale af konnässements oriktiga dagteckning föranledts att genom om förmälda vexeluecept betala mjölets pris, fördenskull och emedan ifrågakomna 500 säckar mjöt i följd af den sentida afskoppningen från Bordeaus för ishinder icke kunnat under hösten 1901. joledes frambefordras till Wiborg, utan af lastats i Helsingfors och derifrån å jern väg förslats till Wiborg, samt Ferman S. Sergejeffin Pojat ja Stumpp. på grund der af nödgats utbetala för jernvägsfrakt och öfriga omkostnader inalles 923 mark 35 penni, by och då konnässement lagli gen icke finge utgifvas innan godset blifvit i förtyget inlastadt, samt Friman Todiste Generala, i händelse tiden för inlastningen varit uti förberörda konnässement riktigt angifven, hade i enlig bel med Förmån F. Sergejeffin Pojat ja Stumppis i sådant afseende meddelade föreskrifter vägrat godkännande af ofvanberörda vedel jemte det omförmälda hvaransaftal hade återgått, här Ferman 5. Sergejeffin Pojat ja Kumpp. yrkat, att Finska Angfärtyss Aktiebolaget, hvilket såsom vidare för ängfärtyget Orion vore ansvarigt för ersättningen af sagda utgifter, måtte förpligtas att till firmän utbetala förenämnda 923 mark 35 penni efter afdrag af 115 mark, hvartill träfik - och matnings afgifterna skulle hafva uppgått i händelse mjölet gjöledes frambefordrats till Wiborg, hvar129
hos firman gjort anspråk på ränta och godtgörelse för rättegångskostnaden. sedan Finska Angfartys Aktiebolaget afgifvit genmäle i saken, har Rådstufvurätten, hvarest Sjökaptenerne Julius Georg Mortimer Hjelt, Oscar Wilhelm Andstén och Adam Edvard Konstantin Bergman i egenskap af sakkunnige närvarit vid målets behandling samt de två sistnämnde deri afgifvit utlåtande, genom utslag den 25. Augusti 1902., på deri upptagna skäl, underkänt käromålet, hvarhos Finman F. Sergejeffin Pojat ja Tumpp. ala des att ersätta Sjökaptenerne Hjelt, Andsten och Bergman för det de vid Rådstufvurätten uppvaktat och i sådant afseende utbetala åt Hjelt sex mark, åt Andsten fyratiotre mark och åt Bergman trettiosju mark. Hofrätten, under hvars pröfning Pirman F. Sergejeflin Pojat ja Stumpp. i vade väg dragit målet, har uti dom den 31. December 1902. funnit utredt varaatt sedan firman E. Marcillax & Guisamt låtit inom Oktober månad 1901. frambefordra förenämnda mjölpasti. till staden Bordealerhamn för att inskappas i Finska Angfartygs Aktiebolaget tillhöriga angfartyget Orion, så hade bolagels ägent i Bordeaus, på anhållan af bemälda firma och enär ängfartyget Oron lä ännu icke anländt till hämmen, inlagit mjölet uti bolagets magasin i Bordens och deröfver den 31. Oktober 1901. åt förman utfärdat ofvansagda konnasement; och alldenstund ägentens omförmälda förfarande äfven antydts i honnässementet genom de deri förekomman de anteckningarna att mjölet blifvit inskoppadt eller emottaget för inteppning i angfartyget Orion samt att konnässe mentet undertecknats af befälhafvaren eller nämnda fartygs ägenl, fördenskulloch då Finska Angfärligys Aktiebolaget derefter afsändt ifrågavarande mjölnar ti från Bordeaus med ängfärtyget Orion på dess första resa till Finland samt bolaget, af orsak att fartyget dåmera för ishinder icke kunnat anlöpa staden Wiborg, upplössat mjölet i Helsingfors och derifrån befordrat detsamma vidare med jernväg till Wi130
borg, der mjölst emottagits af TirmanF. Sergejeffin Pojat ja Numpp., fann Holrätten nyssnämnda firma icke hafva förebragt giltig grund för sin emot Finska Angfartygs Aktiebolaget utförde talan och lät förty bero vid det slut, hvari Rådstufvurätten i saken stannat, jemte det förman ålades att ersätta Finska Angfartyrs Aktiebolaget dess för målet i Hofrätten hafda kostnader med femtiofem mark. Uti Hofrättens dom har firman F. Sergejeffin Pojat ja Kumpp. anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Finska Angfartygs Aktiebolaget i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande och finner TirmanF. Sergejeffin Pojat ja Rompp, icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förden. skull kommer att förblifva, jemte det bemälda firma skyldigkännes att till Finska Angfartygs Aktiebolaget gälda afgifterna för dess exemplar af denna Kejserliga Senatens dom med tjuguHaf Hellen ne mark. Ort alle, som vederbör, till efter, rättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: A; Kumlin: E. Id Forsell. J Em. Lyyslas Johannes Litting. 13
Helmikuun 23. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Kovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Talollinen Gregorius Matinpoika Niemi Kauhavan pitäjän Ylikylän kylästä, on hakijana sekä Talollinen samikuun 23. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Waasan läänin Kuvernöörille jättämässään hakemuskirjassa on Antti men velvoittamista Hannukselalle makamaan Marraskuun 3. päivänä 1896. Hannukselan omaisuuden hoidosta tekemänsä tilin saldostu vielä suorittu natta olleet kolmetuhattu kuusikymmentäneljä markkaa yhdeksänkymmen ässitsemän penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen äskensanotusta päivästä ja on läänin Kuvernöörinvirasto, Särnä: J G S - Eil - 76. - J. B. 132 No 209. Pag. 98. R. D. man pitäjän Kauhavan kylästä Antti Juhonpoika Hannuksela vastaa jana: Annettu Oikeusosastossa, Helnityttänyt juttuun kuuluvat kirjat Hannuksela vaatinut Gregorius Nie1903.
la, Juho Löf ja August Lillström Kihlasittenkuin Gregorius Niemi oli vaatimuksesta antanut selityksen, päätöksellä Heinäkuun 30. päivältä 1901. lykännyt asian riitaisena asianomaiseen tuomioistuineen. Haastatettuaan Gregorius Niemen on Antti Hannuksela sittemmin Kauyvän pitäjän käråjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sitten kuin Niemi, joka Hannukselan ollessa Amerikassa useampia vuosia oli hoita nut Hannukselan kotimaassa olevaa omaisuutta, kunnes Kihlakunnanoikeus, vuonna 1896. erotettuaan Niemen sanotusta toimesta, oli määrännyt Mylläri Juho Lösin ja Talollisen August Lillströmin Antti Hannukselan uskotuiksi miehiksi, näille oli toimestaan antanut yllä sanotun tilin, jonka mukaan Niemen hallussa oli Hannukselan rahoja kolmetoistatuhatta kuusikymmentäneljä markkaa yhdeksänkymmentaseitsemän penniä, sekä tästä summasta silloin suorittanut kymmenentu hatta markkaa, olivat Antti Hannuksekunnanoikeudessa moittineet mainittua tiliä ja saaneet Gregorius Niemen velvoitetuksi maksamaan erityisiä raha määriä yli sanottujen kolmentoistatuhannen kuudenkymmenenneljän markan yhdeksänkymmenenseitsemän pennin, mitkä tällä tavoin maksettaviksi tuomitut rahamäärät Niemi sittemmin oli suorittanut, vaan koska Niemi oli kieltäytynyt suorittamasta antamansa tilin sisällöstä vielä maksamalla olevia kolmentuhatta kuutta kymmentäneljää markkaa yhdeksääkymmentäseitsemää penniä, on Hannuksela kerrannut ennen mainitun, Kuvernöörin luona tekemänsä vaatimuksen. Tähän vastatessaan on Gregorius Niemi väittänyt täydellisesti suorittaman ra Antti Hannukselalle hänen puheena olevan saatavansa, kuten Antti Hannuksesta itse sekä Juho Löf ja August Lillström myöskin olivut tunnustaneet Kihlakunnanoikeudessa edellä mainitun tiliriidan siellä vireillä ollessa, minkä vuksi Gregorius Niemi on vaatinut kan133
netta hyljättäväksi. Sittenkuin Juho Lösiä ja August Lillströmiä oli asiassa kuultu sekä tedistajainkuulustelu toimitettu, on Kihlakunnanoikeus, jossa asialliset molemmin puolin olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, Marraskuun 13. päivänä 1901. julistamassaan päätöksessä antanut lausunnon asiasta ja katsonut siinä selville tulleen, että Kihlakunnanoikeuden 1897 vuoden talvikäräjissä Antti Hannuksolan, Juho Lösin ja August Lillström in Gregorius Niemeä vastaan ajamassa tilin moittimista koskevassa asiassa tekemään pöytäkirjaan oli merkitty Antti Hannukselan ja hänen mainittujen asiakumppaniensa silloin ilmettaneen saaneensa Niemeltä Hannukselan rahoja kolmetoistatuhatta kuusikymmentäneljä markkaa yhdeksänkymmentäseitsemän penniä, mutta kun Antti Hannuksela oli, selittäen että tuollainen ilmoitus oli erehdyksestä tullut pöytäkirjaan, kieltänyt ennenä keudenkäyntiä saaneensa Niemeltä menpää kuin kymmenentuhatta markkaa eikä Niemi ollut voinut ilmoittaa milloin hän olisi maksanut nyt kysymyksessä olevan rahamäärän, vielä vähemmin näyttää että se todella kin oli suoritettu, sentähden ja siihen kin nähden mitä asiassa muuten oli tullut ilmi, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Gregorius Niemen kuittia vastaan, Antti Hannukselalle maksamaan vaaditut kolmetuhatta kuusikymmentäneljä markkaa yhdeksänkymmentäseitsemän penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Marraskuun 3. päivästä 1896. täyden maksun tapahtumiseen saakka sekä seitsemälläkymmelläviidellä markalla palkitsemaan Hannukselalle hänen kustannuksensa asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Gregorius Niemi oli vetoamalla saalta. nut jutun, on Helmikuun 14. päivänä 903. antamallaan tuomiolla vahvistu nut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä samalla velvoittanut Gregorius Niimen neljälläkymmenelläviidellä mar15
kalla palkitsemaan Antti Hannukpelalle hänellä Hovioikeudessa ollost kulut jutussa. Hovioikeuden tuomioon on Grego rius Niemi hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Antti Hannuksela on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ett´ei Gregorius Niemi ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis vahvistetaan, minkä ohessa Gregorius Niemi velvoitetaan suorittamaan Antti Hannukselalle, häneltä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi, kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: 14. Sollmanen Andersin14. Sollmanen AndersinValentin Grömming. J. Nämlunds Frans Talmies. Helmikuun 23. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutus sa, jossa Kuopion kaupungissa asuva Kihlakunnantuma ri, Lääninsihteeri August Fredrik Andersin on hakijana ja Turun kaupungista kotoisin oleva Neiti Fanny Rosenström vastaaja na: Annettu Oikeusosastossa Hilmikuun 23. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kuopion kaupungin Maistraatissa ja sittemmin, asian jouduttua viitaiseksi, saman kaupungin Raastuvanoikeudessa on Neiti Ronnström vaatinut, että lääninsikteri Andersin, joka oli toisen henkilön kansja mennyt o minaiseen takaukseen Kruununnimismies Talfvid Lindberg in Neiti Rosenströmille antaman, 6. päivänä Heinäkuuta 1873. päevätyn velkakirjan 3000. markan sisällyksen ynnä siitä juoksevan kuuden proLäsnä: J. S.S. -, A. k. - 1. f. 3. - 11. H. J. B. Erf. A. 135 No 210. Pag. 106. R. D. 1905.
sentin vuotuisen koron maksamisesta, velvoitettaisiin sanotun takauksen perusteella Neiti Rosenströmille suorittu maan kolmetuhatta markkaa korkoineen Heinäkuun 6. päivästä 1899. sekä korvaamaan Neiti Rosenströmille hänen oikeudenkäyntikulunsa. Kanteesta kuulustettuna on lääninsihteeri Andersin väittänyt, että kun puheenalaisen takausitoumuksen sananmuodosta, jonka mukaan takausmiehet olivat sitoutunut yksi kaikkien ja kaikki yhden puolesta vastamaan Neiti Rosenströmin kysymyksessä olevan saatavan suorittamisesta, kävi ilmi että takausmiehiä olisi pitänyt olla ainakin holme, mutta takaukseen oli sitoutunut, paitei lääninsihteeri Andersina, vaan yksi henkilö, Andersin ei ollut velkapää maksamaan enempää kuin kolmannen osan vaaditusta rahamäärästä. Raastuvanoikeus on Joulukuun 13. päivänä 1901. julistamassaan päälöksessä katsonut sanotun takaussi. toumuksen sananmuodosta käyvän selville, että Sääninsihteeri Andersin oli sitoutunut puheenalaiseen takaukseen sillä edellytyksellä, että takaajia olisi ainakin kolme; johon nähden ja kun Neiti Rosenström, jonka olisi pitänyt huomioon ettaa tämä seikka antaessaan lainan ainoastaan kahden henkilön takausta vastaan, oli päästänyt tokauksesta vapaaksi kolmannen takauskirjoituksessa edellytetyn takoon jan, Raastuvanoikeus, nojautuen 2. SS:ään Asetuksessa Helmikuun 24. päivältä 1873. takausmiehen edesvastausvelvollisuuden tarkemmasta määräämisestä, velvoitti lääninsihturi Andersinin Neiti Rosenströmille he ti maksamaan kolmannen osan saman velkakirjan sisällyksestä eli siis tuhat markkaa kuuden prosentin vuotuisen koron kanssa. Heinäkuun 6. päivästä 1899. kunnes täysi maksu tapahtui ja korvaamaan Reiti Rosenströmille hänen oikeuden käyntikulunsa kolmellakymmenellä 136
markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Niti Rosenström oli vetoamalla saat tanut jutun, on tuomiolla Maaliskuun 21. päivältä 1903. sen ratkaissut; ja koska Lääninsihteeri Andersin yllämainittuun Kruununnimismies Lindbergin antamaan velkakirjaan kirjoittamansa takaussitoumuksen kautta oli velvoittautunut kaikkiyli teiseen ominaistakaukseen velkakirjan sisällyksen maksamisesta, sentähden ja kun ei oltu toteensaalet tu, että Lääninsihteeri Andersin oli sitoutunut sanottuun takaukseen sillä edellytyksellä että takaajia oli si ainakin kolme, on Hovioikeus velvoittanut lääninsihteeri Andersinin sanottua velkakirjaa vastaan kuitaltuna, Neiti Rosenströmille heti maksamaan sen sisällyksen kolme tuhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisen koron kanssa 6. päivästä Heinäkuuta 1899., kunnes täysi maksu tapahtui; joten oikaistuna Raastuvanoikeuden päätös muuten, li mitä tuli Neiti Rosenströmille tuonittuihin oikeudenkäyntekuluihin, jatettiin voimaansa. Hovioikeuden tuomioon on läänin ihturi Andersin anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Neiti Rosenström on säädityssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei läänin vihteeri Andersin ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edellä mainittua tuomiota, joka siis jää pysy väksi; ja velvoitetaan lääninsikturi todessin maksamaan Seiti Rosenström ille, korvaukseksi hänen täällä kärsi mistään kuluista, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: ff. Blomam Ackanlin. fr. Öhmanen A. K.melin. Den Lupblad från Ojelmme Valentin Hemmanet J. Nännlund E. Asikolin 137
Den 23. Februari 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Rusthållaren Kugo Olenius, från Kourjoki enstaka rusthåll i Karislojo socken, sökande, och Antskog Kläder fahriksaktiebolag i Pojo socken, svarande, angående fordran: Gifven uti Justitiedopartementet, den 23. Februari 1904. Kejserliga Senaten har låtit handingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande Efter stämning å Hugo Olenius har Antskog Kläderfabriksaktie bolag vid Häradsrätten i Karis lojo sockens och Tammatti kapells tingslag anfört, att Hugo Olenius medelst den 4. Mars 1900. upprättadt kontrakt till bolaget öfverlåtit två skogslotter för afverkning af om kring ettusen metriska famnar ved till ett pris af fem mark för famnen samt med vilkor ej mindre att femhundra famnar skulle huggas genast 2de J. G. S. - E. A. - B.G. - J. N. B. Haf Hn 138 No 211. Pag. 119. R. D. 1903.
och återstoden under derpåföljande vinter, än att det för veden utfästa priset borde betalas sålunda att ettusen tvåhundra femtio mark erlades vid kontraktets undertecknande, enahanda belopp den 1. Maj 1900. och tvåtusen femhundra mark den 1. November sistsagda år; men att, sedan bolaget från förberörda skogslotter låtit afverka femhundranitton och en half famnar ved och Hugo Olenius af bolaget uppburit sammanlagdt fyratusen femhundra mark, deraf ettusen sjuhundra mark den 10. December 1900. eller senare än sista afbetalningen å priset enligt kontraktet skulle erläggas, så hade Kugo Olenius, då bolaget, som under vintern 1900 - 1901 i följd af mycken sine icke kunnat låta verkställa någon af verkning, hösten år 1901. ärnat fortsätta dermed, förbjudit all afverkning. I anledning häraf och då Hugo Elenius enligt kontruktet icke varit berättigad att uppbära mera än fem mark för hvarje öfverkad fann samt Olenius icke lemnat valuta för de penningar han derutöfver emottagit, har Antskog Klädesfabriksaktiebolag, med afseende jemväl derå att uti kontraktet icke ingick någon bestämning derom, att allt hvad Hugo Olenius på grund deraf fått uppbära utöfver värdet af hvad i hans skog afverkats vore till honom förfallit, derest afverkningen icke hunne slutföras under vintern 1900 - 1901, yrkat det Hugo Olenius måtte åläggas att till bolaget återbära de ettusen niohundratvå mark femtio penni han sålunda uppburit utöfver hvad honom tillbört samt godtgöra bolaget dess umgälder i målet. I saken hörd har Hugo Olenius väl medgifvit att Antskog Klädesfabriksaktiebolag från omordade skogs lotter öfverkat endast det antal famnar ved bolaget uppgifvit och att Olenius, på sätt bolaget framhållit, å köpeskillingen uppburit tillhopa fyratusen fem hundra mark, men emedan beläget icke inom den i kontraktet bestämda tiden slutfort afverkningen, har Hugo lenius ansett att all den skada bolaget 139
i följd deraf lidit borde drabba bolaget och förty emotrett förkastande af bolagets i saken utförda talan. Genom utslag den 5. Februari 1903. har Häradsrätten yttrat sig, att alldenstund den parterne emellan öfverenskomna öfverkningstiden, enligt kontraktets ordalydelse, tilländagått vintern 1900 1901. och Hugo Elenius enligt samma kontrakt varit berättigad att i bestämda summor uppbära i afverknings afgift åtminstone det belopp här allaredan emottagit eller fyratusen femhundra mark senast den 1. November 1900. samt Antskog Klädesfabriksaktiebelag ej heller ledt i bevis sitt påstående att snö eller annat laga hinder skulle omöjliggjort afverkningens fullföljande inom den faststälda tiden, fördenskull och då bolaget sålunda utan giltigt skäl försuttit sin afverkningstid, har Häradsrätten såsom obefogad förkastat bolagets i målet utförda talan. Hofrätten, under hvars pröfning Antekog Klädesfubriksaktiebolag i vadeväg dragit målet, har medelst dem den 27. Mars 1903. utlåtit sig i saken; och emedan Antskog Klädesfabriks aktiebolag genom kontraktet af den 4. Mars 1900. af Rengo Olenius tillhandlat sig rättigheten att från omförmälda skogslotter efter ett pris af fem mark för famnen öfverka omkring ettusen metriska famnar ved, men bolaget uti sagda kontrakt icke förbundit sig att till Riigo Olenius utgifva fri set för nämnda ettusen famnar af ven i det fall att bolaget icke finge öfverka hela det aftalade vedpartiet, ty och då bolaget alltså icke kunde anses hafva genom att afverkningen icke blifvit under vintern 1900 - 1901. slutförd till Hugo Uenius förverkat hvad bolaget till lenius utbetalt utöfver hvad honom tillbort för de af bolaget afverkade femhundra nitton och en half famnar ved, har Hofrätten, med upphäfvande af Häradsrättens utslag, ålagt Hugotlenius att emot qvitto till Antskog Klindesfubriksaktiebolag genast utgifva 140
fordrade ettusen niohundratvå mark femtio penni samt att med sextio mark godtgöra bolaget dess umgälder i målet vid Häradsrätten. Uti Hofrättens dom har Hugg Ole nius anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, den Antskog Kladesfabriksaktiebolag i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande och finner Hugg Och nius icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero, jemte det Hugo Olenius skyldigkännes att till Antskog Klädesfabriksaktiebolag i ersättning för dess härstädes hafda kortnader i målet utgifva sextio mark. Pet alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: fl. Sokenan C Andersson. J.  Sokenman do AndersdotValentin Gummerus J N Bömelund Haf Hellen Helmikuun 23 päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahatta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Tiitimestari Aaprami Laisi, Wiipurin pitäjän Kangasrannan kylästä, on hakijana sekä Tilanomistaja Anders Lorentz Kreijer, saman pitäjän Rikkolan kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 23 päivänä 1904 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haasteen nojalla on Aaprami Laisi Wiipurin pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän oli välikirjalla 24 päivältä Tammikuuta 1899. ottanut valmistaaksensa tiiliä Tilanomistaja Krungerille, jonka piti hankkia sitä varten tarvittavat aineet ja polttopuut, 19. markan maksusta tuhannelta tiileltä, ja sittemmin kesällä vuonna 1899. Krengerille valmistanut 124. 120 kappaletta valmiiksi Läsnä: J. G. S. - E. A. - V. H. - J. W. B. No 213. Pag. 164. R. D. 1903
poltettuja tiiliä ja sitä paitsi 12,000 tiiltä, jotka polttopuiden puuttessa olivat jääneet polttamatta, sekä että Laisi oli Tilanomistaja Krengerille tehnyt 98. päivää rakennustyötä; ja kun Aaprami Laisi oli saapa: poltetuista tiilistä sopimuksen mukaan 9. markkaa tuhannelta eli 2358 markkaa 28. penniä, polttamatta jääneistä tiileistä 15 markan 25 pennin jälkeen tuhannetta 1830. markkaa, ja sanotuita työpäivistä, neljän markan jälkeen päivältä, 392 markkaa eli siis kaikkiaan 4580 markkaa 28 penniä, mutta Tilanomistaja Krenger oli suorittanut ainoastaan 387. markkaa 49. penniä, on Aaprami Laisi vaatinut Tilanomistaja Krengerin velvoittamista Laisille maksamaan 702. markkaa 79. penniä. sittenkuin Tilanomistaja Krenger, asiasta kuulustettuna, oli vastustanut kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa todistajien kuulustelu oli tapahtunut ja asianosaiset kumpikin olivat anoneet korvausta kuluistaan jutussa, 25. päivänä Marraskuuta 1901. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että sittenkuin Aaprami Laisi edellämainitulla 24. päivänä Tammikuulä 1899. tehdyllä välikirjalla oli sitoutunut 19. markan hinnasta tuhannelta ja sillä ehdolla, että Tilanomista ja Kruungrin oli hankittava muun muassa tiilien polttamiseen tarvittavat puut, Tilanomistaja Kruugerille valmistamaan tiiliä, oli Aaprami saisi Krengerille valanut kaikkiaan 16797. tiiltä, joista osa oli jäänyt holttamatta sen vuoksi ettei Krenger lut toimittanut riittävää määrää holttopuita; ja kun Tilanomistaja Kruugerin viaksi siis oli luettava, ett'ei paikkia tiiliä oltu saatu valmiiksi roltetuiksi, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Tilanomistaja Krengerin Aaprami Laisille maksamaan, paitsi palkkaa 92, oikeastaan 98. työpäivästä 392 markkaa, 124,120 valmiiksi poltetusta liilestä, 19. markan jälkeen tuhannelta, 0268 markkaa 25., oikeastaan 28 penniä, 677 polttamatta jääneestä tiilestä 142