Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja koska puheenalainen, Fredrik Georg Granin 27. päivänä Joulukuuta 1900. osakeyhtiölle Nokia Aktiebolag myymä tiluskappale silloin laaditun kauppakirjan ja sen perusteena riidattomasti olleen kartan mukaan ulottuu idässä sanotulle kartalle kirjaimella D. merkittyyn tiluspalstaan, joka katkaisee kirjaimella B. merkityn palstan; sentähden ja kun osakeyhtiö Nokia Aktiebolag ei ole voinut näyttää Viktor Emil Krusbergin, ostaessaan Perintalon, tietäneen että kysymyksessä oleva tiluskauppa olinkäsittänyt sen suurempaa osaa viimemainittua palstaa, tutkii Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää sen loppupäätöksen pysyväiseksi, johon tuomioistuimet ovat jutussa johtuneet, minkä ohessa osakeyhtiö Nökia Aktiebolag velvoitetaan suorittamaan Selma Sofia Aurora Krusbergille, hänellä täällä asian vuoksi oleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asian Waimius omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A. Henr. Snellman. C. J. Tingren A. Hen. Snellman. C. J. Tis. Fredr. Luudenius. Paul. August 486
3 Lokakuun 10 päivänä 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeut ta koskeen ja myllypäikkaan koskevassa jutussa, jossa Saanlahden pitäjän Soanlahden kylässä asuva Talollinen Ivan Ivanoff Tuhok kinen on hakijana sekä Soanlahden kunta tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 10 päivänä Lokakuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esiltelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää seuraavaa Ivan Tuhokkiselle toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla on Svanlahden kunnan puolesta Suistamon pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaadittu että, koska Ivan Tuhokkinen oli myllylaitosta varten ottanut haltuunsa erään Polankoski nimisen vesipulouksen palstoineen, jotka Svanlahden kylässä vuonna 1889 toimitetussa, lain voiman saaneessa isääväjaossa oli vat määrätyt yhteisinä kuulumaan SoaneLämä: Robert - A. N. E. J. T. G. M. F. A. B. K.S - C. P. C. A. - W. K. O. K. 189 No 950a Pag. 129. R. D. 1905
lahden lohkokunnalle eli nykyään Svanlahden kunnalle, Ivan Isehokkinen veljoitettaisiin mainitun kunnan vapaasti käytettäväksi luovuttamaan sanottu koski palstoineen ja muutta maan pois koskessa olevat myllyra kennuksensa. Kanteesta kuulustettuna, on Ivan Tsehokkinen väittänyt, että kysymykses vä oleva koski palstoineen kuului Ivan Tiehokkisen Soanlahden kylässä omistamaan Myllylän tilaan ja että Wiipurin läänin Kuvernöörinvirasto päätöksessä 10 päivältä Marraskuuta 1877 oli antanut Ivan Tuhokkiselle luvan Polankoskeen ankentaa myllyn; johon nähden Ivan Isakskinen on vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus on 4 päivänä Maaliskuuta 1903 julistamassaan päätöksessä katsonut näytetyksi, että edellämainitus ja lain voiman saaneessa isossajansa oli päätetty jättää Svanlahden lohko kunnan yhteiseksi myllypaikaksi, muun muassa, kysymyksessä oleva Polankoski ynnä sille murrettu myllypalsta, min kä vuoksi ja kun Ivan Tuhokkinen ei ollut esittänyt laillista perustusta omistusoikeudestaan koskeen ja myllypalstaan, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Ivan Tuhokkisen ennen 14 päivää Maaliskuuta 1904 häälön uhalla muuttamaan sanotusta koskesta ja myllypalstalta siellä olevat myllynsä ynnä muut laitoksensa ja jättämään kosken palstoineen Esanlahden kunnan vapaa sen hallintoon. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ivan Trehokkinen oli vetoamalla saattanut jutun on 15 päivänä Huhtikuuta 1905 antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kuitenkin niin että Ivan Trehokkisen tuli 14 päivänä Maaliskuuta 1906 jättää kysymyksessä oleva koski palstoineen Granlahden kunnan hallittavaksi. levioikeuden tuomioon on Ivan Tuhokkinen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Stanlahden kunta on perusta nut kanteensa siihen, että Svanlahden lohko kunnassa vuonna 1889 toimitetussa laasajassa puheenalainen Polankoski ja sen myllypalsta vat määrätyt yhteisinä kuulumaan Senlahden lohkokunnalle, mutta Raulahden kunta, jo190
ka ei ole väittänytkään että se tilanomistajana on tuon lohkokunnan osakkaana, siis ei ole o soittanut olevansa oikeutettu ottamaan puhevaltaasiassa harkitsee Keisarillinen Senaalti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Ivan lahden kunnan kanteen sellaisena, jona silä nyt on Oikeuksissa ajettu. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Steisarillinen Suomen Senaatti. R. A. Bonde. - M.ens. hiellanR. A: Bonde. d. Henr. Snellman. C. J. Tingren A. Winkman Alex. Humlin Fredr. Luukius. Alex. Humlin Fredr. Luukius. Edvard Paldeni. Eelain klander. Paul. Kungvisti Osan Karsten Lokakuun 10. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Kovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta vesivoimaan koskevassa jutussa, jossa Korpisalän pitäjän Koirinvaaran kylässä asuvat Kuverne mentinsihteeri Kaarlo Räcklund ja hänen vaimonsa Johanna Charlotta Bäcklund ovat hakijoina sekä Svanlahden kunta vastaajana Annettu Oikeusosastossa, 10. päivänä Lokakuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen oittelyttäneet juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: "Ilorpiselän pitäjän käråjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Soanlahden kunnan puolesta, Bieklundin aviopuolisoille toimitetun haasteen nojalla, vaadittu että, koska Räcklundin aviopuolisot olivat mylly- ja teollisuuslaitoksia varten ottaneet haltuunsa kaksi Koirinvaaran kylässä sijaitsevaa Jäniskoski nimistä koskea sekä Korpiselän pitäjän Kiekuun kylässä olevan RepokosMaria: R. B. C; J. G. F; K. F. E. P. C.S. ligO. R. No 951. Såg. 220. R.D. 1908
ken, kaikki niihin kuuluvine palstoineen, jotka paikkakunnalla vuonna 1889. toimitetussa ja lain voiman saaneessa isossajäossa olivat määrätyt yhteisinä kuulumaan Svanlahden lohkokunnalle eli nykyään Svanlahden kunnalle, Bäcklundin aviopuolisot velvoitettaisiin mainitulle kunnalle luovuttamaan sanotut kosket palstoineen. Kanteesta kuulusteltuina, ovat i Ricklundin aviopuolisot väittäneet, että kysy myksessä olevat kosket ynnä niitä vaiten eroitetut palstat olivat isossajansa jätetyt kuulumaan, toinen Jäniskoski Talolliselle Anna Huokalle ja toinen Talolliselle Maksim Moldakolle sekä Herokoski Talolliselle Antti Pesoselle, minkä jälkeen ni eri luovutusten kautta olivat joutunut toinen Jäniskoski ja Hepokoski Johanna Omislotta Backlundille ennen hänen avioliittoman Kuvernementinsihteeri Rieklundin kanssa sekä toinen Jäniskoski Kuvernementinsihteeri Bäcklundille; jonka vuosi ja kun näihin koskiin rakennetut vesilaitokset olivat asianomaisella luvalla perustetut, kannetta on vastusteltu Kihlakunnanoikeus on 13. päivänä Helmikuuta 1903. julistamassaan päätöksessä katsonut näytetyksi, että edellämainitussa lain voiman saaneessa isossajäossa oli Svanlahden lohkokuun nan yhteisiksi jätetty kysymyksessä olevat kosket ynnä niiden äärelle murretut myllyraistut, joiden hallinto isonja on jälkeen tehtyjen luovutusten kautta kyllä oli joutunut Kuvernementinsik teeri Riddundille ja Johanna Charlotta Backlundille; mutta kun Kuvernementin ihteeri Bäcklund ei ollut oikeutettu stämään Svanlahden kuntaa hallintoonsa ottamasta mainittuja koskia ja palstoja, on Kihlakunnanoikeus velvoitta nut Räcklundin ennen 14. päivän Maaliskuuta 1904. häädön uhalla muuttamaan sanotuista koskista ja palstoilta pois mektynsä ynnä muut laitoksensa ja jättämään kosket palstoineen Soinlahden kunnan vapaaseen hallintoon. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asian osaiset molemmin puolin olivat vetoa malla saattaneet jutun, on tuomiossa 20 päivittu Heinäkuuta 1905. vahvistanut Kih492
lakunnanoikeuden päätöksen, kuitenkin niin että Räcklundin aviopuolisoiden tuli 14. päivänä Maaliskuuta 1906. Kihlakunnanoikeuden määräämillä uhalla jättää edellämainitut kosket palstoineen Soanlahden kunnan hallittavaksi Kovioikeuden tuomioon ovat Kuvernementinsihteeri Räcklund ja Johanna Charlotta Bäcklund anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Soanlahden kunta on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Svanlahden kunta on perustanut kanteensa siihen, että Senalahden lohkokunnassa vuonna 1859. toimite tussa isosrajaossa riiheenalaiset kaksi Koirinvaaran kylässä sijaitsevaa Jänis kosken koskea ja Kiekuan kylässä deva Hepokoski ynnä niihin kuuluvat palstat ovat määrätyt yhteisinä kuulemaan Svanlahden lohkokunnalle, mutta Svanlahden kunta, joka ei ole väittä nytkään että se tilanomistajana on tuon lohkokunnan osakkaana, siis ei ole osoittanut olevansa oikeutettu ottamaan ruhevaltaa asiassa, harkitsee Keisarillinen Ienaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Svanlahden kunnan kan teen sellaisena, jona sitä nyt on Oikeuksissa ajettu. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brode. - 1. Wen. hemman R. A. Brode. - 1. Wen. hemman C. J. Tingren. L. Winkman C. J. Tingren. L. Winkman Alex. Kumlin Fredr. Lundenius. Alex. Kumlin Fredr. Lundenius. Alex. Kumlin Fredr. Lundenius. Edersd Padani. Helena Lisander. Carl. Ilmqvist. Oman Karsten 493
Lokakuun 10 päivänä 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeut ta metsämaahan koskevassa jutussa jossa Korpisalän pitäjässä asuvat Talolliset Robert Aleksanteri Okkonen Semen eli Simeon Semenikka ja Feodon Huurinainen, sekä omasta että Korpiselän kunnan puolesta, kuin myös samasta pitäjästä kotoisin levat Talolliset Andotja Saukko nen, Ivan Afanasjeff Saukkonen, Lauri Afanosjeff Saukkonen, Grego ri Petrop Saukkonen, Wasili Stordrätjeff Sokkinen eli Kokkonen, Sergei Jakovleff, Pekokkinen, Petter Ivanoff Piironen eli Piiroinen, Stepan Wasiljeff Isoakainen Maria Wasiljeff, Ivan Wasiljett Isoakainen Nämä Semenoff Pörmänen, Stenan Sorvanii, Michael Simonsfta nänen, Michael Sorvanii, Hasili Antonoff Jörnänen, Fader Semenoff Voinanen, Wasili Martinoff Värnä nen, Jegor Etsiljeff Ilomänen Ivan “hodoroff Hermanen, Påvil Simofajeff R: A.G. A. H.S - Ej til - F. A: St - T. L. P. C A - W. K. N.tt. 494 No 979 Slog 953 R. 1905
Ivan Samsonoff Jormanen, David KjinLintunen, Aleksi Laasoff Patronen, Stepan Timosejeff Saukkonen, Maria Timoleff, Olli Honkanen, Pekka Miiralainen, Feodor Moldakoff, Lauri Ahponen, Petter Pennanen, Palagsa Ahponen, Josep Parviainen, Pekka Määttänen, Maria Jaatinen, Aleksei Petroff Lasareff, Lassi Haaranen, Penteli Jormanainen, Mikko Partanen, David Lautanen, Ivan Grigor ioff Makaroff, Akulina Jeskanen, Jaakko Mironoff Mönttinen, Juhana Pursinen, Paavo Pussinen, Antti Pussinen, Rislian Lehikoinen, Kalle D hikoinen, Irinja Jakooleff, Källe Niiranen, Jaakko Partanen Liisa Nissinen Wasili Moldakoff, David feska nen, Sidarie eli Idarie Ivanoff Rahrunen, Katri Paksunen, Andrei Andrejeff förmånainen, Jefim Sene noff Stanninen, Andrei Purmoinen, Petri Purmonen, Hans Ivanoff Koivunen eli Starvinen, Antti Purmoinen eli Parviainen, Dimitrei Sene noff Jörnänen, Andrei Manninen, Ignatei Agafonoff Sokkinen, Heikki Huovinen, Juhana Niiranen, Kaisa Härmä, Feodor Huurinainen, Heikki Mononen, Ignatii Vormanen, Anna Purmonen, Iivana Saukkonen Vasili Femfajeff Nieminen ja Michail Piirainen ovat hakijoina sekä Suomen Valtio, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 10 päivänä Lokakuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt asiaan kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Korpiselän pitäjän käräjakunran Kihlakunnanoikeudessa ovat Robert Aleksanteri Olkkonen ja hänen asiakumppanensa lausuneet, että, sittenkun Suomen Säädyt 1867 vuoden valtiopäivillä olivat päättäneet, että eräät Säätyjen takuulla hankittavat lainarahat olivat Suomen Valtion kaptettävät sellaisten Wiipurin ja Mikko lin lääneissä olevien lahjoitusmaitten lunastamiseen, joitten ostamisesta ja alustalaisille myymisestä sopimus niitten omistajain ja alustalaisten 495
kanssa voitaisiin saada aikaan, sekä että lunastetut lahjoitusmaat muuttuisi vat perintöluontoisiksi ja, niin pian kun Valtio saisi niille kiinteen, täydellä omistusoikeudella luovutettaisiin tilojen viljelijoille sitä vastaan että nämä maksaisivat koron ja kuoletus naksun Valtion etukäteen suorittamista rahoista, kuin myös että isojako ja verollepano olisivat toimitettavat niitten perusteiden mukaan, jotka paikkakunnalla olivat voimassa tahi vastdes määrättäisiin, ja Keisarillinen Majesteetti 2/14 päivänä Maaliskuuta 1868 oli vahvistanut tämän päätöksen, Vallio oli kauppakirjalla 1 päivällä Huhtikuuta 1873 kerrotussa tarkoituksessa Aunuksen Vuorilaitosderartementilta otanut Wiipurin läänissä sijaitsevan Korpiselän lahjoitusmaan, joka pinta alaltaan oli 221, 70 tynnyrinalaa. Sittemmin oli Keisarillinen Senaatti Maanmittauksenylihallituksen siitä tekemästä esityksestä ja kuulusteltuaan muun muassa, Metsänhoitohollitusta asiasta, sanotusta lahjoitusmaasta, jonka hinnan silä varten asetettu lautakunta oli arvostetlut 6000 ruplaksi, luovuttanut tilan viljelijöiden lunastettavaksi 130,839 tynnyrinalaa maata, minkä mainittu lautakunta oli arvostellut 18,500 ruplan arvoiseksi, sekä päätöksellä 31 päivältä Lokakuuta 1877 julistanut muun osan lahjoitusmaasta, joka oli erotettu äsken mainitusta osasta ja minkä lautakunta oli katsonut 41500 ruplan arvoiseksi, kruununpuistoksi. Mutta koska tilanviljelijät, vaikka kruununpuistoksi erotettu osa sisäksi lahjoitusmaan parhaan metsä - ja viljelysmaan, olivat siihen asti kun perintökirjat heille annettiin lyhentämättä Valtiolle suorittaneet entisen rälssiveronsa sekä maksaneet kaikki kunnalliset ulosteot, palkansaajain - ja muut yleiset maksut ilman että Valtio kruununpuiston puolesta oli ottanut osaa muuhun kuin tientekovelvollisuuteen eikä tallio, joka kaupassa oli toiminut ainoastaan väjiltäjänä, ollut oikeutettu ilman kauppakirjassa siitä löytyvää ehtoa, vastoin tilallisten heidän valtuuttamain496
sa ja Valtion edustajain välillä 15 päijänä Elokuuta 1873. pidetyssä kokouksessa nimenomaan julkilänsumaa vaatimusta saada lahjoitusmaa kokonaisuudessaan itselleen luovutetuksi ja vastoin sääntöjä verollepanon toimitta. misesta Wiipurin läänissä 26 päivänä Helmikuuta 1826. annetun kuulutuksen 8 ja 11. SS:SS:ä sekä 15 päivänä Toukokuuta 1848 annetun maanmittaus ohjesäännön 125 ja 128 SS:ssä joissa kielletään liika maan erottaminen Valtiolle vastoin lilanhaltijain suostumusta ja määrätään että tiloille on annettava kaikki se maa, joka jakaperusteen mukaan lankakunnasta voi tulla niille kuulumaan, erottamaan puheenalaista sittemmin kruununpuistoksi julistettua aluetta, ovat Robert Aleksanteri Olkkonen, Semen Soneikka ja Feodor Huurinainen Korpiselän kunnan puolesta, sekä Robert Aleksanteri Olkkonen ynnä hänen muut asiakumppaninsa mainittuun lahjoitusmaahan ennen kuuluneitten ja heidän lunastamiensa tilojen omistajina vaatineet, että Valtio velvoiettaisiin niitten kustannusten suoritta mista vastaan, jotka Valtiolla sanotun kruununpuistoksi julistetun maa-alan lunastamisesta oli ollut, luovuttamaan se joko Korpiselän kunnalle yhteismet vänä nautittavaksi tahi Robert Aleksanteri Okkoselle ja hänen asiakumppaneilleen jaettavaksi heille itsekullekin heidän tilojensa uuden manttaalin mukaan metsäveron suorittamista vastaan, minkä ohessa Robert Aleksanteri Okko nen ja hänen asiakumppaninsa ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikus tannuksistaan. Kanteen johdosta on Valtion puo lesta huomautettu, muun muassa että, kun Valtion Aunuksen Vuorilaitosde partementin kanssa tehdyllä kaupalla hankkimaa oikeutta ei oltu lampuotien hyväksi tehdyillä rajoituksilla vähimmässäkään maarin supistettu, taltio oli ollut oikeutettu erottamaan liikametsät kruununpuistoksi jonka vuoksi kannetta on vastustettuKihlakunnanoikeus on 5 päivänä Kesäkuuta 1903 julistamassaan päätök197
sessä katsonut selvitetyksi, että Suomen Walliesäätyjen 1867 vuoden valtiopäivillä tekemän päätöksen mukaisesti, muun muassa, Korpiselän pitäjän lahjoitusmaaoli Säätyjen osottamilla varoilla lunastettu Aunuksen Vuorilaitossepartementilta omistusoikeuden hankkimista varten lahjoitusmaan lampuodeille heindän asuttaviinsa tiloihin ja että Säädyt olivat Suomenmaan Hallitukselle jättäneet vallan kerrotussa asiassa ryhtyä kaikkiin niihin toimenpiteisiin, jolka Säätyjen mainitusta Keisarillisen Majesteetin 14 päivänä Maaliskuuta 1868 vahvistamasta päätöksestä voisivat johtua ja havaittaisiin tarkoitusperan saavuttamiseksi tarpeellisiksi, sekä että sen johdosta sanottu lahjoitusmaa 1 päivänä Huhtikuuta 1873 oli ostettu Suomen Waltion varalle; ja koskei mitään yksityisoikeudellisesti sitovaa suos tumusta Valtiosäätyjen ja Valtion toiselta, sekä Korpisalan lahjoitusmaan lampuolien kesken, toiselta puolelta, ollut tapahtunut siitä että koko tuon kaupan kautta saatu maa oli lankee ja lampuoleille, vaan päin vastoin pöylikirjasta, joka oli laadittu ylempänä mainitussa Valtion edustajain ja lampuotien valtuuttamain 15 päivänä Elokuuta 1873 pitämässä kokouksessa, kävi ilmi että lampuolit olivat lausuneet ainoastaan toivomuksenaan, vaan ei heille tulevana oikeutena, ettei mitään osaa lahjoitusmaan metsästä kruunun varalle eroitettaisi, on Kihlakunnanoikeus katsonut Hallituksen olleen oikeutetun, niin kuin Maanmittauksenylikallituksen tikemän ehdotuksen ja isonjaon seikkain järjestämistä varten, muun muassa, Stor piselän entisellä lahjoitusmaalla asetetun lautakunnan ynnä mainitun ja muitten lunastettujen lahjoitusmaitten kauppasumman jaotusta varten maarätyn komitean sekä Metsänhoitokollituksen antamain lausuntojen mukaisesti oli tapahtunut määräämään että kysymyksessä oleva osa Korpise län lahjoitusmaasta oli Valttion varalle pyykeillä erotettava sitä suuremmat la syyllä, koska, sen mukaan kuin erään entisten lahjoitusmaitten asukkaitten la498
loudellisen tilan tutkimista varten määätyn komisionin antaman kertomukjen perusteella saattoi edellyttää, Korpiselän lahjoitusmaan lampuodella ilmeisesti ei koskaan ollut ollus hallintaoikeutta tähän osaan lahjoitusmaan metsää; johon nähden ja kun Valliosäädyt 1877 - 1878 vuoden valtiopäivillä Armolliseen esitykseen Wiipurin ja Mikkelin lääneissä olevain lahjoitusmait ten lunastamisesta antamassaan vastuussa 31 päivältä Toukokuuta 1877 o livat täydellisesti hyväksyneet Hallituksen kerrotun toimenpiteen ja lampuodit, niinkuin Valtiosäädyt olivat tarkoittaneet, kieltämättä nyttemmin olivat saaneet omistusoikeuden asuaniin va tiloihin, eikä oltu näytetty, että Waltiösäädyt tahi Hallitus olisi antanut useinmainitun entisen lahjoitusmaan lampuodeille toiveita, vielä vähemmin oikeuttanut heitä saamaan kunnallis metsäksi takaisin lunastaa erotetun ja sittemmin kruununpuistoksi julistetun metsämaan, Kihlakunnanoikeus ei voinut velvoittaa Valtiota vastoin sen kieltoa luovuttamaan kysymyksessä olevaa kruununpuisloa, vaan on hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Korpisejan kunta sekä Robert Aleksanteri Okkonen ja hänen asiakumppaninsa yhteisesti kuin myös Suomen Valtio erikseen olivat vetoamalja saattaneet jutun, on tuomiossa 14 päivältä Lokakuuta 1905 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon ovat Storpiselän kunta sekä Robert Aleksanteri Ohkonen ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Valtion puolesta on säädetyssä järjestyksesja vastattu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska omistusoikeus kysymyksessä olevaan Korpisalan lahjoitusmaahän ylläsanotun 1 päivänä Huhtikuuta 1873 laaditun kauppakirjan mukaan on siirtynyt Suomen Valtiolle, eikä ole näytetty et ta Valtion siten saaveittama oikeus tuon lahjoitusmaan vapaasen hallintoon olisi tullut lampuolisi nyt puheena ole vassa tarkoituksessa laillisesti supristetuksi, sentäh499
den ja kun se maanomistajan määräämisvalta, josta tilusten erottaminen lain mukaan muun muassa on riippuva siis edellämainittujen tilusten suhteen on kuulunut Suomen Paltiolle, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää sen loppupäätöksen pysyväiseksi, jo hon Oikeudet ovat jutussa johtuneet, minkä ohessa Storpiselan kunta sekä Robert Aleksanteri Okkonen ja hänen asiakumppanin sa velvoitetaan yhteisesti viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Valtiolle sillä jutussa täällä olleet kulungit. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A: Bredle. - 1. dem. hemman R. A. Bredle. - 1. dem. hemman C. J. Timgren. Wilskman Alex. Komlin Fredr. Lundenius. Alex. Komlin Fredr. Lundenius. Edvard Pardani. Wara klander. hemman Paul.langistr: Anders Karsten Den 12. Oktober 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Åbo Hofrätt inkommit växelmål emellan Jurisutriusqvi kandidaten Karl Alarik Castrén, från Helsingfors stad sökande, samt Ingeniören Gottfrid Ström berg, från samma stad, svarande. Silfven uti Justitiedepartementet den 12. Oktober 1906. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Wid Rådstufvurätten i Helsingfors har Jurisutriusgerkandidaten Castrén yrkat Ingeniören Strömbergs förpliktande att, på grund af en utaf Bektugckaren Otto Wilhelm Backman den 21. Juli 1904. utstäld och af Ingniören Strömberg och uterad samt den 3/7. därpåföljande November till betalning förfallen växel, till Jurisutringverkan aidaten Castrén, åt hvilken väseln blifvit öfverlåten, utgifva densammas innehåll nittiofemtusen två Ode R. B. - H.S. - O; J. F. S. W. - F. d. K. S.d. - E. P. C. A. - W. K. SS: 955. Pag. 43. R. D. 1906.
hundrafemtiofyra mark sjuttiösa penni jämte sex procents ränta därå från värdns förfallodag, hvarhos Jurisutring qvikandidaten Castrén gjort anspråk på ersättning för sina rättegångskostnader. I saken hörd, har Ingeniören Ström berg uppgifvit, att omordade växet tillkommit sålunda, att Boktyckaren Hans man, med hvilken Ingeniören Ström berg stått i aflarsförbindelse, vid värdns utskrifvande begagnat sig af en med Strömbergs blanco oväxt försedd värerblankett, som Ingeniören Strömberg år 1896. eller påföljände är lämnat åt Backman för att användas vid omsättning af en i bank diskonterad växel å 5,000. mark, hvarför och då Ingeniören Strömberg icke stode i någon skuld till Backman, samt Jurisestuusoverkondidaten Carlin den där erhållit nämnda växel en dast till inkasso, i grund af den samma ej, egde bätten rätt än Backman, Ingeniören Strömberg anhållit om förkastande af häromålet. I anledning häraf har Jurisutrius qvikandidaten Castrén, jämte det han medgifvit att ifrågavarande växel åt honom öfverlåtits endast i afseende å inkassering, för öfrigt framhållit, att Boktryckaren Backman, hvilben å entreprenad öfvertagit anskap sandet af diktrisk gatubelysning för städerna Kuopio och Björneborg, men emellertid öfverlemnat arbetets utförande åt Ingeniören Strömberg, därvid af denne erhållit omförmälda bland oppt såsom säkerhet för den förlust, Böktryckaren Backman kunde komma att lida, darest Ingeniören Strömberg bruste i fullgörandet af sitt berörda åtagande, och att Backman edermera, enär den skada honom nästnämndt afseende tillskyndats, uppgått till nittiofemtusen tvåhundra femtiofyra mark sjuttiosex penni, begagnat sig af änsagda blanes ovit för att blifva godtgjord för denna förlust. Rådstufvurätten har medels den 27. Februari 1905. afkunnadt utslag 501