Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
anlitade biträde Justilierödmannen Sundel öfverlämnades i Soktom Nord manns värjo och sålunda afskildes från Öfverstelöjtnantekan Hisingers bo återhållat denationen, hvilken genom deposi tionsbevisets öfverlämnande måste anses hafva fullfordats, äfvensom lagens stadgan den om vederlag för arfvejord icke egde tillämpning å förevarande fall, då från ga vore om egendom, som vid Öfverste löjtnantskan Hisingers frånfälle icke vi dare funnits i hennes bo och hvaröfver förty ej kunnat vid leddning försogas, har Rådstufvurätten förkastat Köpte nen Hisingers i målet utförda talan. Hopätten, under hvars pröfning Kaptinen Hisinger i väderåg dragit målet, har uti dem den 16 November 1905 funnit väl utredt vara, att ÖfverstelöjtnantskanHisinger vid redig sinnesförfattning utta lat afrikt att till föreningarna Svenska Folkskolans Wänner och Folkiipplysnings sällekapet såsom gåfva öfverlämna ifrå gakomna mot bevis af den 17 Oktober 1899 uti Föreningsbanken i Finland dope nerade belopp åttiotusen mark, till hälfton eller fyratiotusen mark åt hvardera samt den 2 November samma år under skrifvit en depositionsbrevet i sådant syste åtecknad öfverlätelse; men emedan del emot Kaptenen Hisingers bestridande icke visats, att Öfvastelöjtnantskan Hesin ger, själf eller genom annan af henne dertill bemyndigad person, medels öfverlämnande af depositionslevard eller ännu ledes fullbordat sin anlydda afrikt, och sagda bevis vid sådant förhållande borde anses hafva vid tiden för Öfverste löjtnantskan Hisingers derå timade från fälle fortfarande tillhört hennes bo, by och lä föreningen Svenska Folkskelans Wänner sålunda obehörigen från Förenings banken å ännämnda disposition uppburit fyratiotusen mark, har Hofrätten med upphäfvande af Rådstupurättens utslag, ålagt föreningen Svenska Folksko låns Wänner att till Kaptenen Hising i dennes egenskap af Öfverstelöjtnantskall Hisingers ende arfvinge återbära omorda le fyratiotusen mark jämte fem procents årlig ränta därå från rättegångens bör jan den 26 September 1902. tills full betal69
ning följde. Uti Hofrättens dom har Direktionen för föreningen Svenska Folksholans Wänner sökt ändring medels ingifven de duktion, den Kaptenen Hisinger i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens ofvanberörda dom, på de af Rådstupurätten åberopa de skäl och enär i målet inlupna om ständigheter vidhandengifva, att öfverlämnandet af ifrågakomna depositionsbevis till. Doktom Nordmann i afseende å gåfvans fullbördande skett med Öfverste löjtnantskan Hisingers vilja, fastställa det slut, hvari Rådstufvurätten i saken slannat. Dd alle, som vederbor, till efter rättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland. R. A. Brede. Rdr. Lundenius. A. W. Granström. C. J. Tingren Karl. Augusti / Asian Karsten 2 Den 6 Februari 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter från Ala Hofrätt inkommet mål emellan Kaptenen Axel Edvard Hisinger, från Helsingfors stad, sökande, samt Enkegoneradskan Agnes Sundman, jämväl från Helsingfors, uteblifven svarande, angående klander af gåfva. Gifven uti Julitiedepartementet den 6. Februari 1907. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig söndragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämlat följande Sedan på ett af Föreningsbankens Finland till Kaptenen Hisingers moder Anteöfvartelöstnantskan Fredrika Wilhelmina Hisinger utfärdadt depositionsle vis å 1000 mark någon dag i November månad år 1899 tecknats hennes öfver låtelse af detsamma å Generalskan lundman, som sedermera den 3 Mars 1900. skriftligen erkänt sig hafva emotta git förenämnda depositionsbevis samt lillika förbundit sig att ej mindre erlägBde R. W. C; F. A. - C. l. B. - A. G. C. K. 7 No 175. Pag. 147. R. 2 1906.
ga ränta å sagda belopp åt Öfverstilöjtnantskan Hisinger sålänge denna lefde, än utbetala den efter Öfverstelöjt nantskan Hisingers död först utfallan de räntan till den sistbemäldas hushålls föreståndarinna Emma Malm, så och efter det Öfverstelöjtnantskan Hisinger den 13. Maj 1901 aflidit, har Kaptenen Hisinger, i egenskap af hennes ende arfvinge, vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att Öfvertilöjtnantskan Hisinger under sina senaste lefnadsår i följd af förvägade kropps - och själskrifter varit öfermogen att fälla innebörden af sina handlingar samt att hvarken vid om ordade tillfälle i November månad 1899. eller senare Öfverstelöjtnantskan Hisinge. eller någon af henne därtill befullmäktigad person lämnat ifrågavarande depositionsbevis åt Generalsson Sundnan, äfvensom att ifrågavarande penningebopp utgjorde vederlag för försåld arfvejord, hvilket Öfverstelytnantskan Hisinger icke egt rätt all bortgifva; och har Kaptenen Hisinger förty yrkat Generalkan Sundmans förpliktande att till honom återbära förenämnda 10,000 mark med ränta samt godtgöra Kaplo ren Hisinger hans rättegångsummgälder saken hörd har Generalsson hundman motsagt lefogenheten af käro målet; därå Rådstufvurätten uti utslag den 23 September 1903. funnit utredt vara att Öfverstelöjtnantekan Hisinger i No cember månad 1899 uti tvenne tillkallade, ojäfviga vittnens närvaro låtet å ett Föreningsbankens i Finland derom tionsbevis, lydande å tiotusen mark, till na öfverlåtelse af detsamma å General kan Sundman samt att nämnda depo sitionsbevis därefter den 3. Mars 1900. af Justitilådmannen Otto Hjalmar Alexander Sundel, som berörda tid biträdt Öfverstelöjtnantskan Hisinger vid förvaltningen af hennes förmögenhet, i hennes bostad öfverlämnats åt Generalskan Sundman, hvilken därvid skriftligen förbundit sig att under Öfverstelöjtnant skan Hisingers lifstid åt henne utbeta la räntan å depositionen samt att erlägga den efter Öfverstelöjtnantskan Hisingers död först utfallande räntan 71
till Emma Malm; och alldenstund öfverstelöjtnantskan Hisinger, som den 13 Maj 1901. aflidit, vid den tid, då omförmälda donation genom öfverlätelse å änsagda depositionsbevis gjorts, varit vid fullt redig sinnessörfattning och handlat frivilligt samt Kaptenen Hisinger icke styrkt, att Öfverstelöjtnantskan Hisinger varit oförmögen att fatta innebörden af sina handlingar eller afsluta ett gilligt rättsärende, och det ej heller framgått, att den af Öfverstelöjtnantskan Hisinger sålunda vid tagna dispositionen om en del af hen nes förmögenhet nyflat kringgående af lag, fördenskull och då Kaptenen Hisinger icke ens påstått, all Öfverstelöjt nantskan Hisinger därefter och intill dess ännämnda depositionsbevis öfverlämnats till Generalsson Sundman och sålunda afskiljts från Öfverstelöjt nantskan Hisingers bo återkallat de nationen, hvilken genom expeditionstevisets öfverlämnande måste anses hafva fullbordats, äfvensom lagens stadganden om vederlag för arfvejord icke egde utlämpning å förevarande fall, då fråga vore om egendom, som vid Öfverstelöjtnant skan Hisingers frånfälle icke vidare funnits i hennes bo och hvaröfver förty ej kunnat vid ledelning försogas, har Rådstufvurätten förkastat Kaptenen Hisingers i mälet utförda talan. Hofrätten, under hvars pröfning Kaptenen Hisinger i vadevåg dragit målet, har medels dom den 26 Maj 1906 fastställt Rådstufvurättens utslag, hvarjämte Kaptenen Hisinger ålagts att till Gemålskan Sundman gälda afgifterna för hennes exemplar af Hofrättens dom med femton mark åttio penni Uti Hofrättens dom har Kaptenen Hisinger anhållit om ändring Kejserliga Senaten har taget må let i öfvervägande och pröfvar rättvist, på de af domstelarne åberopade skäl och enär i målet inlupna omständigheter vidhandengifva, att öfverlämnandet af ifrågakomna depositionsbevis till Generalskan Sundman i afseende å gåfvans fullbordande skett med Öfverstelöjtnant skan Hisingers vilja, fastställa det slut hvari Hofrätten i saken stannat. Det 72
alle, som vederbör, till efterrättelse lån der. Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Brene Ridr. Lunderius. A. W. Granström C. J. Timgren 1ouptungvist. Ossian Karsten Helmikuun 8 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Maanviljelijä Emil Petrelius, isävainajansa, Hiitolan pitäjän Hännilän kylässä asuneen Tehtaitijan Juhana Pöson oikeudenomistajana, on hakijana sekä Talolliset Martti ja Pietari Martinpojat Waris, Rautjärven pitäjän Ilmeen kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 8. päivänä Helmikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Hiitolan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Martti ja Pietari Waris kertoneet, muun muassa, että he, myytyään kontrahdilla 8. päivältä Helmikuuta 1890. Tehtailija Pösölle omistamaltansa kahdelta yhdeksännekseltä Hariksen taloa No 2 edellä mainitussa Ilmeen kylässä kontrahdissa mainitulta alueelta erinäisillä rajoituksilla kaikki siellä kasvavat puut, Läsnä: J.S. R.G. W - E. P - W. K. /49/ Bn 1821. Tog 142 R. 1906
alle, som vederbör, till efterrättelse lån der. Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Brode Fredr. Lunderius. A. W. Granström C. J. Timgren 1outungvist. Oman Karsten Helmikuun 8 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Maanviljelijä Emil Petrelius, isävainajansa, Hiitolan pitäjän Hännilän kylässä asuneen Tehtailijan Juhana Pesön oikeudenomistajana, on hakijana sekä Talolliset Martti ja Pietari Martinpojat Waris, Rautjärven pitäjän Ilmeen kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 8. päivänä Helmikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Hiitolan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Martti ja Pietari Waris kertoneet, muun muassa, että he, myytyään kontrahdilla 8 päivältä Helmikuuta 1890. Tehtailija Pösölle omistamaltansa kahdelta yhdeksannekseltä Kariksen taloa No 2 edellä mainitussa Ilmeen kylässä kontrahdissa mainitulta alueelta erinäisillä sajoituksilla kaikki siellä kasvavat puut, Läsnä: J. R. H. G. W. E. P. 179. SS: 182 Jag. R. A. 17/ 1906
olivat, vaikka tuo puunotto kontrahdissa oli määrätty kahdeksitoista vuodeksi, kumminkin sillä välin Tehtailija. Tösön kanssa 5 päivänä Joulukuuta 1901 tekemässään välikirjassa myöntäneet Posolle oikeuden aina 1. päivään Huhtikuuta 1903. ottaa myydystä metsästä muun muassa, metsännyyntikontrahdissa määrätyn ottoajan päättyessä 8 päivänä Helmikuuta 1902 valmiina olleet halot; mutta koska Tehtailija Pösö oli käyttänyt hyväkseen myöskin viimeksi mainitun päivän jäleen tilan metsässä olevista puista teettämänsä halotja pitänyt halkojensa varastossa Martti ja Pietari Wariksen maalla suorittamatta heille siitä hyvitystä, ovat Martti ja Pietari Waris vaatineet Tehtailija Poson velvoittamista maksamaan Martti ja Pietari Warikselle korvausta määräajan jälkeen metsästä teetetyistä ja poisvedätetyistä haloista tuhat markkaa ja halkovarastopaikan vuokraa neljä markkaa. Asiassa kuulustettuna on Tehtailija Pösö vastustanut kannetta, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa Martti ja Pietari Waris ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistansa, on 4 päivänä Toukokuuta 1904. julistamassaan päätöksessä lausunut; ja koska selvitetty oli, että Tehtailija Pösön 8 päivän Helmikuuta 1902 jälkeisenä aikana puheenalaisesta metsästä tiettämät halot olivat hakatut ennen sanottua päivää sieltä kaadettujen tukkipuiden latvuksista, sentähden ja kun Tehtailija Poso oli oikeutettu 1 päivään Huhtikuuta 1903. viemäan poismetsästä määräajalla kadattamansa metsäntuotteet, ja Tösö sen ohessa, kuten hänen oikeuteen antamastaan yleistilistä selvisi, jo oli lukenut Martti ja Pietari Wariksen hyväksi neljä markkaa halkovarastopaikan vuokraa, niin Kihlakunnanoikeus hylkäsi kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Martti ja Pietari Waris olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 5 päivänä Toukokuuta 1906 antamassaan tuomiossa katsonut selville käyneen, että Tehtailija Poso, jolla yllämainitun 5 päivänä Joulukuuta 1904 tehdyn välikir74
jan nojalla oli ollut oikeus ottaa puheenalaisesta metsästä siellä alkuperäisen puunottoajan päättyessä, 8. päivänä Helmikuuta 1902, olleet valmiit halot, oli vielä viimeksi mainitun päivän jälkeen kin metsässä teettänyt ja siettä poisvedättänyt halkoja; johon nähden ja kun Tehtailija Posö ei ollut edes väittänyt, etteivät hänen kerrotulla tavalla oikeudettomasti ottamansa halot olleet olleet sen arvoiset kuin Martti ja Pietari Waris olivat ilmoittaneet, Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, velvoitti Tehtailija Pösön suorittamaan Martti ja Pietari Warikselle korvausta vielämainituista haloista tuhat markkaa sekä sitä paitsi holkovarastopaikan vuokraa neljä markkaa; ja koska näistä Martti ja Pietari Wariksen saamisista oli Hovioikeuden mainitsemillä perusteilla, Pehtailija Pesön vastasantavana lyhennettävä kolmekymmentäyksi markkaa kuusikymmentä penniä, tuli Tehtailija Pesön siis kuittia vastaan maksaa Martti ja Pietari Warikselle yhdeksänsataa seitsemänkymmentäkaksi markkaa neljäkymmentä penniä, minkä ohessa Tehtailija Tösö velvoitettiin suorittamaan Martti ja Pietari Warikselle heiltä Kihlakunnanoikeudessa juttuun menneiden kulunkien korvaukseksi seitsemänkymmentäviisi markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Maanviljelijä Petrelius, Tehtailija Pösön sillä välin kuoltua, mainitussa ominaisuudessaan hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Martti ja Pietari Waris ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Maanviljelijä Petrelius ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden kerrottua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Maanviljelijä Petrelius velvoitetaan Martti ja Pietari Karikselle korvaamaan maksut heidän kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota ja siinä suhteessa heille suorittamaan kaksikymmentäkuusi markkaa. Tätä kaikki asian75
omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Julin Akmmeksi  R. 4. H. W. WervinnanJulin Akmmeksi  A. O. H. W. Wiell. Wäll. Julin Akmmeksi  R. 4. H. W. WervinnanJulin Akmmeksi  R. 4. H. W. WervinnanJulin Akmmeksi  R. 4. H. W. WervinnanJ. Winkman Edvard Taidani. J. Winkman Edvard Pardani. Eelola klander. Wav muut Helmikuun 9. päivänä 1907. tuomio nostorahalla Wiipurin Kovioikeudesta tullessa, konkurssissa valvotun saatavan vahvistamista koskevassa jutussa, jossa Asianajaja Marvelkirgorjevitsch Suhlberg, Pieturin kaupungista, on hakijana sekä Parikkalan pitäjässä toiminneen osakeyhtiön Kangaskoski Aktiebolag konkurssipesän toimitsijamiehet Hovi oikeudenvarakanneviskaali Elias Walfrid Sopanen, Viipurin kaupungista, ja Insinööri Georg Holm, sanotusta pitäjästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeuso sastossa 9. päivänä Helmikuuta 1907 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: talvontupäivänä osakeyhtiön Kangaskoski Aktiebolag Parikkulan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudesja vireillä olleessa konkurssijutussa on Asianajaja Sahlberg valvonut ja konLäsnä: C. J. T. B. - l. bt - A. G. Haf H. No 189. Jag. 92. R. D. Jag. 92. R. D.
kurssipesän varoista maksettavaksi vaatinut kolmekymmentäkahdeksantuhatta markkaa, mutta kun sanottu saatava oli tehty riitaiseksi, oli Kihlakunnanoikeus 2. päivänä Loka kuuta 1903. konkurssissa julistamassaan tuomiossa osoittanut Asianajaja Sahlbergin eri oikeudenkäynnittä toteen saattamaan valvomansa saamisen Kovioikeudenvarakanneviskaali Sopaselle ja Insinööri Holmille toimituttamansa haasteen nojassa on Asianajaja Sahlberg sittemmin Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska hän 1901. ja 1902. vuosien kuluessa oli osakeyhtiön Kangaskoski Aktiebolag silloiselle toimitusjohtajalle, nyttemmin kuolleelle Kauppiaalle Hugo Kauppanille eri erissä velaksi antanut yhteensä kolmekymmentä kahdeksantuhatta markkaa, minkä rahamäärän Kauppias Kaufman oli käyttänyt yhtiön asioihin ja jonka takaisinmaksamisen vakuudeksi hänen leskensä Maria Kaufman, omas ta ja alaikäisten lastensa puolesta, oli 28. päivänä Maaliskuuta 1903. Asianajaja Sahlbergille pantannut kaksi Kauppias Kauppanin yhtiön toimitusjohtajana haltijalle tunnustamaa velkakirjaa, toisen 12. päivältä Maaliskuuta 1902. kahdeksullekymmenelle viidelle tuhannelle markalle ja toisen 29. päivältä senjälkeistä Lokakuuta seitsemällekymmenelleviidelle tuhannelle markalle, joitten velkakirjain suorit tamisesta yhtiön omistamat, sanotun pitäjän Koitsanlahden, Kivijärven ja Antelin kylissä sijaitsevat kiinteimistöt olivat kiinnitetyt, Asiana jaja Sahlbergin edellämainittu saatava vahvistettaisiin maksettavaksi konkussipesän varoista. Asiasta kuulustettuina, ovat Hovioikeudenvarakanneviskaali Sopanen ja Insinööri Holm vastustaneet vaatimusta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on päätöksessä 31. päivältä Elokuuta 1904. antanut lausunton sa asiasta; ja koskei Asianajaja Sahlberg, vastoin Kovioikeudenvarakunne viskaali Sopasen ja Insinööri Holmin 77
kieltoa, ollut voinut toteennäyttää, että Asianajaja Sahlbergin osakeyhtion Kangaskoski Aktiebolag konkurssissa valvoma rahamäärä, jonka Marie Kaufman yllämainittuihin velkakirjoihin kirjoitetuissa panttaussitoumuksissa oli myöntänyt Asianajaja Sahlbergin antaneen velaksi Kauppias Kaupmanille, olisi otettu sanottua yhtiötä varten tahi muuten tullut käytetyksi yhtiön duksi, eikä se seikka, että Marie Kaufman tämän velan vakuudeksi oli Asianajaja Sahlbergille pantannut puheenaolevat velkakirjat, myöskään perustanut Sahlbergille saamisoikeutta konkurssipesästä, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Asianajaja Sahlbergin jutussa aja man kanteen. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi. Asianajaja Sahlberg oli vetoamalla saattanut jutun, on 17. päivänä Maaliskuuta 1906. antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä sen ohessa velvoittanut Asiana jaja Sahlbergin suorittamaan Kovioiseudemärakammeiskaali Sopaselle ja Insinööri Holmille maksut heidän yhteisestä kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Asiana joja Sahlberg anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ellei Asianajaja Sahlberg ole esiintuoneet syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuopiota, joka siis jää pysyväi seksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti C. J. Fingren. Fred. Lundenius. C. J. Fingren. Fred. Lundenius. Haf Hellen
Den 13 Februari 1907. Kejserliga Senalens soc Finland dom uti ett på nedvätt redisionsskilling från Ala Hofrätt inkommet mål angående utbekommande af arfme del, emellan Kommunalrädet Carl Fredrik Junnelius, från Alo stad sökande, samt protokolträdet Hans Kaarl och dennes hustru Maria Kaart, från resedensstaden P. Teterslarg i Kärandömet Ryssland, svarande: Sifven uti Justitiedeparte mentet den 13 Februari 1907. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande. Uti ett af Handlanden Petter Till koff och hans hustru Adolf Tillkoff den 21 September 1898 skriftligen upprättadt testa mente har Handlanden Sittkoff uttryckt den önskan, att Kommunalradet Junnelius, i fall handlanden Tillkoff af lede före Ädels Tillköft, måtte ej allenäs åtaga sig förmynderskapet för Handlan den Sittkoffs samtliga barn, utan äfven företräda hans dotter Maria jämväl efter del hon uppnått myndig ålder och därOsuu J. N. H. S. W. - W. K. No 219. Tag. 3. R. D. 1906.
ed hon komme att ingå äktenskap, där vid tillse, att hennes tillgångar säker ställdes genom äktenskapsförord, om så dan åtgärd ansåges nödig; därå och redan Kommunaladel Junnelius, efter landlanden Tillkoffs den 31. Oktola 1898. limade död, förordnats till förmyndare för Maria Tillkost och i sådan egenskap fotagit förvaltningen af Maria Tillkoffs arf efter hennes bemälde fader samt Maria Sittkoff den 24 Februari 1902 blifvit till äktenskap sammanvigd med Hans Kaarl, hafva makarne Kaarl, med afse ende å Handlanden Tillkoffs uti förenämnda testamente beträffande Maria Kaarts arf efter honom uttalade yttersta vilja, uti en den 2 Mars 1902 upprätt skriftlig afhandling, jämte det Maria Kaart till enskild ego förbehållit sig all den egen dom, som vid den 5 Juni 1901 slutfördt arfskifte efter Handlanden Tillkoff vinsal lit henne samt Hans Kaart frångått all gifterätt uti eller rätt till samma arföre del, afsagt sig förvaltningsrätten till om ordade medel och uppdragit åt Kommu naträdet Junnelius att fortfarande föralla desamma, jämte det de förbundit sig ett icke återkalla detta af dem frivilligt äf gifna bomyndigande. Sedermera hafva makarne Kaart vid Kädstufvurätten i Åbo stad anfört, att Kommunalandet Junnelius, ehuru makarne Kaart emellertid återkallat sitt i ofvannämnda afhandling åt honom lämnade uppdrag inträffande förrättningen af Maria Kaarts arfsmedel, likväl vid anfordran nekal att åt makarne Kaart utgifva ragda medel; hvarför och då trörda af handling icke kunde annedunda anses än såsom en af makarne Kaarl för Kommunalradet Junnelius utfärdad full makt att tillvidare förvalta i afhandlingen nämnda egendom samt en full makt enligt lag alltid kunde återkallas och den i afhandlingen ingående förbin delsen af makarne Kaart att icke åter kalla det ut Kommunalandet funne lius lämnade uppdraget, såsom stridan de med lag, saknade att betydelse, makar ne Kaart yrkat Kommunalainet Junne lius förpliktande att till dem genast efter redovisning utgifva omordade medel samt 20
därhos ersätta makarne Kaarl deras kostnader i rättegången. Isakon hörd har Ilommunurådet Junnelius förklarat, att Handlanden Siltkoff uti förenämnda testamente vid tagna försegande beträffande väranden om Maria Sittkopp förmögenhet borde förstås sålunda, att Junnelius egde handhafva förvaltningen af hennes tillgångar så länge han ansåge detta vara nöd vändigt för säkerställande af desamma; att Kommunalridet Junnelius på grund häraf, sedan Maria Tillkoff emellertid ingått äktenskap med Hans Kaart, utan att äktenskapsförerd dem emellan upprät lats, föreslagit för makarne Kaart att desse till efterlefnad af Handlanden Sittkopp önskan skulle öfverlämna förvaltningen af Maria Kaarts egendom åt Jun nelius för så lång tid, denne pröfvade nödigt, hvartill makarne Kaarl hvar derå frivilligt gifvit sitt samtycke; samt att i anledning häraf afhandlingen af den 2 Mars 1902 upprättats; och som denna afhandling vid sådant förhållande ingalunda finge betraktas så om en af makarne Kaart åt Kommu nahådet Junnelius gifven fullmakt, den makarne Kaarl ensidigt kunde återkalla utan innefallade ett aftal, för hvars hafrande äfven Junnelius begifvande erför drades, har Kommunalradet Junnelius anhållit om käromålets förkastande Efter det makarne Kaart bomöll Kommunalradet Junnelius genmäle, har Rådstufvurätten uti utslag den 18 Februari 1903 på anförda skäl förkastat makarne Kaarts i målet utförda talanHopällen, under hvars pröfning må karne Kaart i väderäg dragit målet, för medels dom den 16 November 1905 funnet desse väl hafva genom afhandling af den 2. Mars 1902 till Kommunaladeladel Junnelius öfverlåtit och själpe afsagt sig rättigheten att förvalta Maria Kaarto ifrågavarande arfsmedel, men emedan makarne Kaart varit eförhundrade att återkalla detta lemyndigande, har lofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, ålagt Kommuncerådet Junne lius att inom två månader därefter till makarne Kaart afgifva redovisning 81