Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
oli jätetty täyttämättä voitu pitää semmoisen alaikäisille kuuluvan kiinteistön luovuttamisen veroisena, jonka pätryydelle Oikeuden suostumus olisi ollut hänkit tava, sekä tämä peruutus ja luovutus siis oli ollut Ananias Fredrik ja Olli Wilhelm Pitkästäkin laillisesti sitova, sentähden hylkäsi Kihlakunnanoikeus Ananias Fredrik ja Olli Wilhelm Pitkäsen jutussa ajaman kanteen. Ja velvoitettiin Ananias Fredrik ja Olli Wilhelm Pitkänen sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaa maan Kaarle Juhana Tuhkaselle hänen jutusta oikeutuneet kulunsa. Hovioikeus, jossa Ananias Fredrik ja Olli Wilhelm Pitkänen veloamalla olivat muutosta hakeneet, on Huhtikuun 1. päivänä 1905. antamassaan tuomiossa katsonut jutussa selville käyneen että Kaarle Juhana Tuhkanen oli edellä kerrotulla lailliseen muotoon tehdyllä kauppakirjalla Marraskuun 13 päivänä 1895 Aaro Petter, Ananias Fredrik ja Olli Wilhelm Pitkäselle yhteisesti myynyt kysy myksessä olevan perintötalon No 2 Jaikon kylässä; ja kun se seikka ettei Vilho Pitkänen ollut silloin vielä alaikäisten Ananias Fredrik ja Olli Wilhelm Pitkäsen lakimääräisenä holhoojana allekirjoittanut kauppakirjaa, koska Vilho Pitkänen oli kaupan hyväksynyt, yhtä vähän kuin sekään asianhaara ettei Kaarle Juha na Tuhkanen ollut hankkinut tahi saanut kauppasopimuksessa hänelle myönnettyä kiinnitystä taloon maksamatta jääneen kauppahinnan suoritta misen vakuudeksi, kun kaupan pysyväisyyttä ei oltu ainakaan kirjallisesti tehty tästä riippuvaksi, lain mukaan voi nut vaikuuttaa kaupan peruuttamista, sentähden ja koska Vilho Pitkänen, sittenkuin Ananias Fredrik ja Olli Wilhelm Pitkänen sanotulla tavalla olivat saaneet omistusoikeuden taloon, ei ollut oflut oikeutettu ilman asianomaisen holhouslautakunnan ja Oikeuden suostumusta edes kaupan peruuttamisen muotoon tehdyllä välikirjalla Kesäkuun 28 päivältä 1898 luovuttamaan Ananias Fredrik ja Olli Wilhelm Pitkäselle kuuluvaa omistusoikeutta kahteen kolmasosaan talosta Kaarle Juhana Tuhkaselle, Hovioikeus, ku617
moten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julisti ei ainoastaan sanotun välikirjan, vaan myöskin Kaarle Juhana Tuhkasen ja Osakeyhtiö Halla Aktiebolagin välillä Tammikuun 3 päivänä 1899 tehdyn kaupan, mikäli ne koskivat Ananias Fredrik ja Olli Wilhelm Pitkäselle kuuluvaa kahta kolmasosaa talosta, mitättömiksi sekä velvoitti Osakeyhtiön Halla Aktiebolag heti luovuttamaan kaksi kolmas osaa talosta Ananias Fredrik ja Olli Wilhelm Pitkaisen vapaasti omistettavaksi ja hallittavaksi. Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Johana Tuhkanen hakenut muutosta perustelmalla, johon Ananias Fredrik ja Olli Wilhelm Pitkänen ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun; ja koska Vilho Pitkänen, joka Ananias Fredrik ja Olli Wilhelm Pitkäsen lakimääräisenä holhoja na on valvonut Ananias Fredrik ja Olli Wilhelm Pitkäsen oikeutta ylläkerrottua kauppaa Marraskuun 13 päivänä 1895 tehtäessä, ei ole allekirjoittanut siitä laadittua kauppakirjaa eikä siis Maakaaren 1 luvun 2 SS:n mukaan mi tään kauppaa asianosaisten välillä puheenalaisesta tilasta ole tullut toimeen, harkitsee Keisarillinen Senaat ti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, vahvistaa sen lopputuloksen, johon Kihlakunnanoikeus on jutussa joutunut ja joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. ceanderin Femndahlning Ako Malin Herr Lignellal Närnlund: Anders Karsten 618
Wilhelmina Marraskuun 9 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio Turun Hovioikeudesta maksuitta tulleessa, maksamatonta eläkettä koskevassa nostojutussa, jossa ovat Kauvatsan kappelin Yttilän kylässä asuva Eläkemies Juho Koppalainen, vaimonsa Helena Heikintyttären edusmiehenä, hakijana, sekä Työmies Juho Anton Ylinen, Kauvatsan kappelin Kauvatsan kylästä, ynnä Työmiehet Frans Vihtori Suhonen ja Fredrik Laaksonen kuin myös Torppari Kaarle Vihtori Fredrikinpoika Tuomisto eli Alakouhi, saman kappelin Yttilän kylästä, viimemainittu vaimonsa Amanda Antonintyttären edusmiehenä, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossä Marraskuun 9 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Huittisten, Punkalaitumen ja KamLäsnä: A. R. - E.t. V. L. W. H. K. M. 618 No 974. Tag. 98. R. D. 1905.
pulan pitäjäin ynnä Kauvatsan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Koppalainen, haastatettuaan Juho Anton Ylisen ja tämän ylläluetellut juttukumppanit 1902. vuoden syyskäräjiin sanotussa käråjäkunnassa, lausunut että Juho Anton Ylisen, Frans Vihtori Suhosen, Fredrik Laaksosen ja Amanda Antonintyttären äiti Työmiehenvaimo Anna Sofia Kulmala, joka kauppakirjalla Helmikuun 18 päivältä 1888 oli omasta ja mainittujen lastensa puolesta myynyt ensimäisen miehensä, kuolleen Talollisen Anton Taavetti Matin poika Alakoulhin pesään kuuluneen Alakonhun talon Yttilän kylässä Amanda Antonintyttärelle ja Kaarle Vihtori Tuomistolle, velvoittamatta näitä vastaamaan Helena Heikintyttärelle talosta pidätetyistä eläkeeduista, oli määrätty suorittamaan Juho Koppalaiselle vuosittain niin kauan kuin Helena Heikintytär eli, Kihlakunnanoikeuden lain voiman saaneella päätöksellä Marraskuun 17 päivältä 1896. alkaen 1889 vuoden alusta 1 1/2 tynnyriä rukiita, 1/2 tynnyriä ohria ja korvausta poltinpuista 15 markkaa, sekä Keisarillisen Senaatin tuomiolla Lokakuun 28 päivältä 1895 palkkiona Helena Heikintyttären menettämistä eläkemaista 50 markkaa, lukien Marraskuun 29 päivästä 1890 kuin myöskin että Kihlakunnanoikeuden päätöksen mukaan suoritettavista Tammikuun 1 päivästä 1893 samaan päivään 1902 asti maksettaviksi langenneista eduista oli ulosoton kautta saatu rukiita 2 tynnyriä ja koko rahamäärä ynnä vuodelta 1902 tulevaa rahamäärää varten 12 markkaa 65 penniä, mutta että samalta ajalta oli suorittamatta rukiita 11 1/2 tynnyriä, ohrat 4 1/2 tynnyriä ynnä menetettyjen eläkemäiden korvaus viideltä lähinnä ennen Marraskuun 29 päivää 1901 kuluneelta vuodelta 250 markkaa; ja kun Anna Sofia Kulmalan kuoltua Huhtikuun 4 päivänä 1902 hänen edellämainitut perillisensä eivät olleet suosiolla taipuneet maksamaan suorittamatta jääneitä eläkeetuja, on Juho 620
Koppalainen vaatinut että Juho Anton Ylinen ja hänen juttukumppaninsa velvoitettaisiin joko yhteisesti tahi se heis tä jolla varaa oli Koppalaiselle antamaan ei ainoastaan yllämainitulla tavalla maksamatta jääneet 11 1/2 tynnyriä rukiita 4 1/2 tynnyriä ohria ja eläkemaiden korvaus 250 markkaa, rahat korkoineen viisi sadalta vuodessa Lokakuun 29 päivästä 1902 lukien, jolloin juttu pantiin vireille, vaan myöskin edelleen niin kauan kuin Helena Heikintytär eli, vuosittain 1 1/2 tynnyriä rukiita, 1/ 2 tynryriä ohria ja poltinpuiden korvausta 15 markkaa 1902 vuoden alusta lähtien ynnä eläkemaiden palkkiota 50 markkaa Marraskuun 29 päivästä 1901 lukien, kaikki vilja luonnossa tahi rahassa paikkakunnalla maksuaikaan käyvän hinnan mukaan sekä sitä paitsi korvaamaan Koppalaisen oikeudenkäyntikulut. Kanteesta kuultuina ovat Juho Anton Ylinen ja hänen juttukumppanin. sa sitä vastustaneet, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa myös Anna Sofia Kulmalan jälkimäistä miestä Työmies Juho Fredrik Kulmalax oli asiassa kuultu, on Helmikuun 16 päivänä 1903 julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa; ja koska Anna Sofia Kulmala Kihlakunnanoi keuden 17 päivänä Marraskuuta 1896 julistamalla lain voiman saaneella päätöksellä oli velvoitettu maksamaan Juho Koppalaiselle, tämän ollessa Helena Heikintyttären edusmiehenä, vuosittain alkaen vuodesta 1889 niin kauvan kuin Helena Heikintytär eli, puolitoista tynnyriä rukiita, puoli tynnyviä ohria ja korvausta poltinpuista viisitoista markkaa sekä Keisarillinen Senaatti oli tuomiella Lokakuun 28 päivältä 1895 julistanut Koppalaisen sanotussa toimessaan oikeutetuksi joka vuosi, lukien Marraskuun 29 päivästä 1890 niin kauan kuin Helena Heikintytär eli, nostamaan Anna Sofia Kulmalalta viisikymmentä markkaa menetettyjen eläkemäiden korvauksena, sentähden ja kun Juho Anton Ylinen, Frans Kihtori Suhonen ja Fredrik Laaksonen Anna Sofia Kulmalan perillisinä se621
kä Kaarle Vihtori Tuomisto, vainajan tyttären Amanda Antonintyttärin edusmiehenä, olivat velvolliset vastaamaan, kukin omasta ja toistensa puolesta, kerrotuista eläkemaksuista, mikäli ne olivat maksamatta, eivätkä Juho Anton Ylinen ja hänen asiakumppaninsa ollut tahtoneet näyttää että vaaditut erät olivat suoritetut, Kihlakunnanoikeus velvoitti Juho Anton Ylisen ja hänen juttukumppaninsa, joko yhteisesti tahi sen heistä jolla varaa oli, Juho Koppalaiselle kuittia vastaan heti maksamaan yksitoista ja puoli tynnyriä rukiita, neljä ja puoli tynnyriä ohria sekä rahässä kaksisataa viisikymmentä mark kaa viiden prosentin korkoineen Lokakuun 29 päivästä 1902 lukien kunnes täysi maksu tapahtui ynnä sitä paitsi viisikymmentäviisi markkaa oikeudenkäyntikustannusten korvaamiseksi; mutta sitä vastoin ei Kihlakunnanoikeus katsonut voivansa sillä erää antaa lausuntoa Juho Anton Ylisen ja hänen asiakumppaniensa velvollisuudesta vastata tulevaisuudessa Helena Heikintyttäjen eduista. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat saattaneet jutun, on Huhtikuun 15 päivänä 1905 antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Juho Koppalainen hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Juho Koppalainen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A; Kumlin. SS: Kon Lapeblad skokulin. anderinSvenn Kjelama Oskan Karsten
Marraskuun 9 päivänä 1905 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa ovat Talollinen Juho Heikki Vilhelminpoika Antila, Lapuan pitäjän kirkonkylästä, hakijana, sekä Talollinen Juho Heikinpoika Tynjälä, sapuan pitäjän Alanurmon kylästä, ja Lautamies Juho Juhonpoika Filppula, mainitusta kirkonkylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 9. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäti nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Juho Tynjälälle ja Juho Filppulalle toimittamansa kirjallisen haastun nojalla on Juho Heikki Antila Lapu an ja Nurmon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden 1902. vuoden lakimääräisissä talvikaräjissä lausunut, että hän Syyskuun 10 päivänä 1901, auttaaksensa Aapuan pitäjässä oLäsnä E A - V E L - W H - K. M. 620 No 975. Pag. 146. R. D. 1905.
levaa Lapuan Kauppa - osakeyhtiötä, oli kirjoittautunut asettajaksi erääsen yhtiön hyväksymään tuhannenviidensadan markan suuruiseen rekseliin, joka lankesi maksettavaksi seuranneen Joulukuun 10 päivänä, sekä että hänelle oli annettu vakuudeksi toinen sanotulle Syyskuun 10 päivälle paivätty, yhtiön puolesta hyväksytty ja saman suuruinen kolmen kuukauden vekseli, johon olivat kirjoittaneet itsensä yhtiön johto kunnan jäsenet Juho Tynjälä asettajaksi ja Juho Filppula siirtäjäksi; ja koskä Juho Heikki Antilan sittemmin oli täytynyt lunastaa edellinen vekseli ja yhtiön omaisuus oli luovutettu konkurssiin, on Antila vaatinut, että Tynjälä ja Filppula velvoitettaisiin, joko yhteisesti tahi se heistä jolla varoja oli, Antilalle suorittamaan tuhatviisi sataa markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Joulukuun 10 päivästä 1901 kunnes täysi maksu tapahtuisiitä kuitenkin poisluettua se määsä, jonka Antila voisi saada osin kana Lapuan Kauppa - osakeyhtiön konkurssista. Asiassa kuultuina ovat Juho Tynjälä ja Juho Filppula väittäneet, että edellämainittua Antilalle jätettyä vek seliä, joka oli Aikolain - kaupungissa maksettava, oltu protestattu eikä määräajan kuluessa heiltä uloskaettu, minkä vuoksi ja koskeivät he olleet ominaisessa takauksessa vekselin sisällöstä eikä tietoa ollut siitä tuli siko Juho Heikki Antilan vaatimus ekka suoritetuksi yhtiön konkurssista, he ovat vaatineet että kanne, joka siis oli liian aikaisin nostettukin, hyljättäisiin. Sittekun todistajainkuulustelu asiassa oli tapahtunut ja asianomaiset molemmin puolin olivat anoneet palkintoa oikeudenkäyntikustannuksistaan, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 7 päivänä 1902. julistamassaan päätöksellä, samalla kuin Juho Tynjälän ja Juho Filppulan väite että kan ne oli liian aikaisin nostettu hyljät tiin, koska he olivat omavelkaisesti vastuunalaiset kysymyksessä olevan vek624
selin sisällöstä, katsonut selville käyneen, että Juho Heikki Antilan oli täytynyt lunastaa asettamansa, Lapuan Kauppa - osakeyhtiön hyväksymä tuhannen viidensadan markan suuruinen vekseli Syyskuun 10 päivältä 1901. sekä että yhtiön puolesta oli hänelle vakuudeksi annettu yllämainittu toinen vekseli; minkä vuoksi ja kun Antila, jos hänen vastapuolensa vapautettaisiin suorittamasta puheenalaisen vekselin sisällö, joutuisi kärsimään vahinkoa heidän eduksen Kihlakunnanoikeus, nojautuen 93 SS:ään Vekselisäännössä Maaliskuun 29 päivältä 1858, on velvoittanut Juho Tynjälän ja Juho Filppulan, joko yhteisesti tahi kenellä varoja löytyi, Antilalle heti suorittamaan vaaditut tuhat viisisataa markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Joulukuun 10 päivästä 1901 kunnes täysi maksu tapahtui sekä sen ohessi seitsemälläkymmenelläviidellä markalla palkitsemaan Antilan oikeudenkäymiskustannukset Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Tynjälä ja Juho Filppula vetoamalsa olivat saattaneet jutun, on tuomiossa Toukokuun 5 päivältä 1905 katsonut ettei oltu toteen näytetty, että Juho Tynjälä ja Juho Filppula olivat sitou tuneet Juho Heikki Antilalle korvaa maan sitä tappiota, mikin Antila joutuisi siinä tapauksessa, että hänen pitäisi lunastaa asettamansa, Lapuan Kauppa - osakeyhtiön hyväksymä vekseli, minkä lähden Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hylkäsi Juho Heikki Antilan asiassa ajaman kanteen, mutta asian laatuun nähden kuitattiin oikeudenkäyntikulut asiallisten kesken. Hovioikeuden tuomioen on Juho Heikki Antila anonut muutosta tänne toimittamallan perustelmalla, johon Juho Tynjälä ja Juho Filppula säädetyssä järjestyksessä ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo ettei Juho Heikki Antila ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiotu, joka siis jää pysyväksi; ja velvoite taan Juho Heikki Antila suorittamaan 628
Juho Tynjälälle ja Juho Filppulalle kuusikymmentä markkaa heillä täällä olleiden kulujen korvaukseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. a Andersin / Em. Lyselad a Andersin Stem Lygeblad venn Kjelmme, Ah;O. MalinNans Salmros. Marraskuun 9. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Kovioikeudesta tullessa tilan kaupan voimattomaksi julistamista koskevassa nostejutussa, jossa ovat Liikemies Pekka Antinpoika Fattari, Wiipurin kaupungista, hakijana, sekä Talolliset Juho ja Matti Aatri ynnä Juho Raninen, Jaakkiman pitäjän Ruuskulan kylästä, poisjääminii vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 9. päiväpä 1905. Keisarillinen Senuatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haasteen nojalla on Pekka Felturi Jaakkiman pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Pekka Tattarin isävainaja Antti Paavon poika Fattari, eläessänsä, kauppakirjalta 31. päivältä Tammikuuta 1872. oli myynyt Walamon luostarille omistamansa kolmanneksen perintötalosta No 10. mainitussa Reuskulan kylässä, vaan että Wiipurin Hovioikeus, luostarin saatua kirläsnä: E A. V. H. K. M. F. P. 620 No 977. Pag. 78. R. D. 1905.
rotulle maansaannolle kolme lainhuutoa ja kiinnekirjan, oli julistanut sanotut lainhuudot ja kiinnekirjan voimattomiksi sekä itse kaupan mitättömäksi ja määrännyt että tilanosa oli annettava sillä välin vuonna 1880. kuolleen Antti Tattarin perillisille; ja kunWilamon luostari tästä huolimatta oli sittemmin vuonna 1893. myynyt sanotun talonosan Juho ja Matti Katrin isävainajalle Juho Ollinpoika Aatrille ja Juho Raniselle, on Pekka Antturi, ilmoittaen että Juho ja Matti Katri olivat perineet Juho Ollinpoika Natrin osan talosta, vaatinut viimeksi mainitun kaupan sekä sen nojalla annettujen lainhuutojen ja kiinnekirjan julistamista voimattomiksi sekä Juho ja Matti Matrin ynnä Juho Ransson velvoittamista luovuttamaan puheenalaisen talonosan Pekka Tattarille. Kanteesta kuulusteltuina ovat Juho Natti ja hänen asiakumppaninsa vastustaneet sitä; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asianomaiset molemmin puolin ovat anoneet juttukulujensa korvausta, 6. päivänä Marraskuuta 1902. julistamassaan päätöksessä on antanut jutussa lausuntonsa; ja samalla kun Kihlakunnanoikeus ei voinut antaa mitään arvoa, Pekka Partarin, toteen näyttämättömälle väitteelle siitä että Hovioikeus oli jo kumonnut sen kaupan, jolla Antti Fattari 31. päivänä Tammikuuta 1872. oli Salamon luostarille myynyt omistamansa osan perintöta losta No 10. Ruiskulan kylässä, on Kihlakunnanoikeus, koska Pekka Tattari. joka oli syntynyt vuonna 1862, oman myönnytyksensä mukaan jo alaikäisenä ollessaan oli saanut tiedon isänsä Antti Tattarin edellä mainitusta kaupasta, ei ollut yön ja vuoden kulues sa lailliseen ikään tultuunsa nostamelmoiteriitaa sen peruuttamisesta, eikä myöskään voinut ilmoittaa laillista syytä mikä olisi estänyt häntä aikaisemmin sellaista kannetta nostamasta, nojautuen sääntöihin Kuninkaallisessa selitykses sä 14. päivältä Toukokuuta 1805, katso nut Pekka Tattarin menettäneen oikeuden moittia riitapuoltensa saantia ruheenalaiseen talonosaan ja senvuoksi kyl627
jännyt Pekka Tattarin kanteen sekä veloittanut Pekka Tattarin suorittamaan Juho ja Matti Natrille yhteensä viisikymmentä markkaa ja Juho Raniselle kaksikymmentä markkaa heidän oikeudenkäymiskulujensa korvaukseksi. Korioikeus, jonka tutkittavaksi Pekka Tättä ri vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla Maaliskuun 4. päivältä 1905. vahvista nut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Pekka Fattari anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Pekka Tattari ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti- vis./. I En Lyeblad AndersinGamm Gjelmma  A.ko MalinNans Talmuds Marraskuun 9. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa Talolliset Juho, Heikki, Antti ja Otto Waris, Kontiolahen pitäjän Pielisensuun kylästä, ovat hakijoina sekä Talollinen Antti Pakarinen, Riihtelysvaaran pitäjän Hammaslahden kylästä, vaimonsa Hilda Maria Wariksen edusmiehenä, vastaajana Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 9. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, sikäli kuin nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittekun Juho, Heikki, Antti ja Otto sekä Hilda Maria Wariksen äiti, Talollisenleski Maria Helena Luostarinen oli 29. päivänä Marraskuuta 1904. kuollut sekä Juho, Heikki, Antti ja Otto Waris olivat Oikeudessa valvoneet Maria Helena Luostarisen 10. päivänä Toukokuuta 1877. tekemän kirjallisen testamentin, jonka mukaan MaSävä: J. E. S. A. K. - E. A.- K. L.S. W. H. J. N. B. K. M. ./. O. K. 628 No 983. Pag. 178. R. D. 1905.
ria Helena Luostarisen kuoltua kaikki hänen jäämistönsä, niin kiinteä kuin irtainkin omaisuus, oli joutuva Juho, Heikki, Antti ja Otto Warikselle, niin on Antti Pakarinen, edellämainitussa edusmiestoimessaan, Juho, Heikki, Antti ja Otto Warikselle toimituttamansa haasteen nojalla, Kontiolahen pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Maria Helena Suostarista oli houkuteltu ja pakoitettu sanotun testamentin tekemiseen, puheenalainen testamentti julistettaisiin mitättömäksi. Kanteesta kuultuina ovat Juho, Heikki, Antti ja Otto Waris sitä vastustaneet; ja on Kihlakunnanoikeus 27. päivänä Huhtikuuta 1903. julistamassaan päätöksessä, koska puheena olevan testamentin tekotilaisuudessa läsnä olleet todistajat olivat vakuuttaneet Maria Helena Luostaisen sanotussa tilaisuudessa ilmoittaneen. tehneensä testamentin vapaasta tahdostaan eikä Antti Pakarinen ollut voinut laillisesti näyttää toteen että Juho, Heikki, Antti ja Otto Waris ennen testamentin tekoa olivat houkuttelemalla tahi pakoittamalla saattanut Maria Helena Suostarisen tekemään mainitun testamentin, hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Pakarinen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 26. päivältä Toukokuuta 1905. katsonut selvitetyksi, että Maria Helena Suostarinen tehdessään puheenaolevan testamentin ei ollut toiminut vapaasta tahdostaan, jonka vuoksi Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julisti sanotun testamentin voimattomaksi, mikäli siinä oli määrätty Hilda Maria Warikselle lain mukaan perintönä Maria Helena luostarisen jälkeen tulevasta omaisuudesta. Hovioikeuden tuomioon ovat Juho, Heikki, Antti ja Otto Waris anoneet muutosta tänne jättämällään perustelmalla, johon Antti Pakarinen on saadetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut 329
tämän jutun ja katsoo etteivät Juho, Heikki, Antti ja Otto Waris ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho, Heikki, Antti ja Otto Waris yhteisesti tai se heistä jolla varoja on korvaamaan Antti Pakariselle hänen täällä jutusja härsimänsä kulut kuudellakymmenellä markalla. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. J. Sohman Andersin. Gernu Kielama Ako Malin A; Kumiä Hn Lupblad J Närnlund Asian Karsten Den 13. November 1905. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsätt revisionskilling, från elbo Ilofrätt inkommit mål emellan Byggmästarunkan Anna Sofia Wiklund, från Åbo stad, sökande och Aktiebolaget i samma stad Wicare der & Larven, uteblifven svarande, angå ende bemälda aktidelags nedannämnda talan: Sifven uti Justitideparte mentet, den 13. November 1905. Kejserliga Senaten har låtit hans lingarna i målet sig föredragas och af som inhemtal följande: Tid Rådstufvurätten i Åbo stad har "Iktiebolaget Weander i Sorson efter Anna Sofia Wiklund ågången skriftlig stämning anfört, att uti it emellan Byggmästa ren Leander Riklund och Kaffadikaptinen Carl Johan Halleen den 25 Maj 1875 upprättadt köpebref angående försäljning af gården N° 2 i yde qvartnet af gälstadsdelen i ett stod under punklen 4 öfvrenskommits, att en gården tillhörig oflan terad trädgårdslan icke skulle, i hennes ego den än komme, så länge gården No 3 i sagda qvarter och stadsdel tillhöriga Sjö /33 - 3. SS - 1. 1/3 - 11. H. B. j. K. M. E. J. F. N: 997. Pag. 54. R. G. 1905.