Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Kihlakunnanoikeudessa oli syyttänyt Isännöitsijää Salvesenia siitä, että hän oikeudettomasti oli mainitun talon oisuuden ulkometsäpalstalta hakkauttanut ja ajattanut puita, sekä Kihlakunnanoikeus, Isännöitsijän Salvesenin väitettyä välikirjoilla 2. päivältä Toukokuuta 1896 ja 27. päivältä senjälkeistä Heinäkuuta saaneensa omistukseensa sen maapalstan, jossa hakkaus oli tapahtunut, oli katsonut omistusoikeuden mainittuun palstaan tulleen riitaiseksi ja osottanut Juho Heikki Heikkilää erikseen riitelemään palstan omistusoikeudesta, on Juho Heikki Heikkilä haasteen nojalla mainitussa Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska 2 päivänä Toukokuuta 1896 tehty välikirja, jola Juho ja Anna Leena Raatikainen olivat silloin omistamansa sanotun talonosuuden maalta Kauppiaalle Heikki Wiikille viideksikymmeneksi vuodeksi vuokranneet "sen maapalan, jonka rajat ovat Pungjärvi ja Punamäki sekä Mäkelän, Lassilan ja Ruotsilan talojen rajat, sekä ruununmaan sisällä olevan Syrjänevän niitty palstan kokonaisuudessaan, " oli selvä vuokrakontrahti eikä sillä annettua hallintaoikeutta siis olisi elman talonomistajan lupaa saanut muille edes siirtää, mutta Kauppias Wiik oli välikirjalla 27 päivältä Heinäkuuta 1896 myynyt tuon vuokramaan Isännöitsijälle Salvisenille palstatilaksi, nuo välikirjat julistettaisiin mitättömiksi sekä Ssännöitsijä Salvesen velvoitettaisiin Heikkilalle luovuttamaan puheenaoleva maasekä korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa. Asiasta kuulustettuna on Isänpöitsijä Salvesen ensin turvautunut ylläsanottuun, Juho Heikki Heikkilän omistamaan talonosuuteen kiinnitettyyn, Isännoitsijälle Salvesenille siirrettyyn vuokravälikirjaan sekä kauppakirjaanu 27. päivältä Heinäkuuta 1896, mutta sittemmin väittänyt, että Kauppias Wiik oli ostanut riidanalaisen maakappaleen Juho ja Inna Leena Raatikaiselta kauppakirjalla 21. päivältä Maaliskuuta 1896. sekä että Sännöitsijä Salvesen, ostettuaan tuon maan Kauppiaalta Wiikiltä, jo vuonna 188
1898 oli pyytänyt maanmittaria erottamaan kerrotun maa-alueen päätilasta, vaikkei tuota palstoitusta vielä oltu toimitettu; ja koska pyyntö palstoituksesta oli tehty lain määräämässä ajassa eikä Salvesen ollut syypää sen viipymiseen, senvuoksi ja kun Juho Heikki Heikkilä ostaessaan talonosuutensa oli tietänyt riidanalaisen maan tulleen Salvesenille myydyksi on Isännöitsijä Salvesen anonut kan netta hyljättäväksi sekä korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Sittenkun Kauppiaan Wiikin, joha oli kuollut, oikeudenomistajia hänen leskeänsä Iida Wiikiä ja tämän nykyistä miestä Lautamiestä Elias Halttusta, länen äitiään Talollisenleskeä Anna Katariina Wiikiä sekä hänen veljiaan Talollisia Matti, Elias ja Juho Wiikiä oli jutussa kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus 2. päivänä Joulukuuta 1908. julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt jutus sa ajetun kanteen sekä velvoittanut Juho Heikki Heikkilän neljälläsadasta markalla korvaamaan Isännöitsijän Salvesenin oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asialliset vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiolla 12. päivältä Huhtikuuta 1910 antanut asiasta lausuntonsa; ja koskei oltu näytetty että Juho Heikki Heikkilä ostaessaan Juho ja Anna Leena Kaatikaiselta puheenaolevan Raiskin talonosuuden tai sen jälkeenkään olisi hyväksynyt yllämainittua kauppakirjaa 21. päivältä Maaliskuuta 1896. tahi että tuo välikirja muuttakaan perusteella oli si Juho Heikki Heikkilää sitova, on Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnan oikeuden päätöstä, julistanut sanotun välikirjan kuin myöskin välikikirjan 27. päivältä Heinäkuuta 1896. mikäli kysymykseen tullut maa sillä oli myyty Isännöitsijälle Salvesenille palstatilaksi arvottomiksi, mutta koska välikirja 2. päivältä Toukokuuta 1896, jonka mukaan sanottu maa oli annettu vuokralle viideksikymmeneksi vuodeksi, Raiskin taloon kiinnitettynä oli Juho Heikki Heikkilää sitova sekä tämä alaikirja oli Isännöitsijälle Salvesenille 489
siirretty ja ennen kuin Juho Heikki Heikkilä oli tullut Raiskin talonosuuden omistajaksi ja Isännöitsijä Salvesen siis oli oikeutettu nauttimaan puheenalaista maata tuon välikirjan mukaisesti, hyljättiin kanne Isännöitsijän Salvesenin velvoittamisesta Juho Heikkin Heikkilälle luovuttamaan puheenalainen naa; ja oli asianosaisten, jutun näin päättyen, itsensä kärsittävä oikeuden käyntikulunsa sekä Kihlakunnanoikeudessa että Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Isännöitsijä Salvesen anonut muutosta tänne antamallaan perustelmalla. johon Eeva Stiina Heikkilä, Juho Heikki Heikkilän sillä välin huoltua, on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Isännöitsijä Salvesen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Isännöitsijä Salvesen suorittamaan Eeva Hof Hellen Stiina Heikkilälle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, viisikymmentä markkaa. Tatä kaikki asianomaiset noudatta koot Keisarillinen Suomen Senaatti: Kuten Saarinen K. R. Helanen.  Johannes Peltonen. A. W. Ruusuvaare. 190
Läsnä: Kesäkuun 3. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moittimista koskevas sa jutussa, jossa ovat Talollinen Matti Tuomainen ja hänen vaimonsa Karoliina Kivistö, Lemin pitäjän Pölläkkälän kylästä, Talollisenleski Anna Kähö, Taipalsaaren pitäjän Olkkolan kylästä, omasta puolestaan sekä alaikäisten lastensa Emma, Arvid, Antti, Iivar ja Niilo Penttisen holhoojana, Torppari Evert Pyysalo ja hänen vaimonsa Hilda Penttinen, viimeksimainitun pitäjän Jauhialan kylästä, Talollisen tytär Linda Penttinen, sanotusta Olkkolan kylästä, Talollinen Ville Sokura, Lappeen pitäjän Monto lan kylästä, Talollinen Juhana Kankaanranta ja hänen vaimon sa Karoliina Sokura, viimeksi mainitun pitäjän Kankaan samman kylästä, Wiipurin kaupungissa osuvan heikkomielisen Torpparin. S. A. f. P. - R. H. - A. B. H. af H. No 940. Pag. 225. R. D. 1910.
tyttären Anna Penttisen holhooja Varatuomari Vapaaherra John Silfverhjelon, samasta kaupungista, sekä Rautatienpahvelusmies Matti Pörttinen, Pihlajaveden pitäjässä olevalta Kalteajärven pysäkiltä, hakijoina sekä Talollinen Pekka Turkia ja hänen vaimonsa Hilda Maria Turkia, Taipalsaaren pitäjän Niemisen kylästä, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 3. päivänäitesäkuuta 1913 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä saanut tietää seuraavaa: Semin ja Taipakaaren pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Aktti Tuomainen ja hänen asiakumppaninsa lausuneet, että Pekka ja Hilda Maria Tokia olivat 19. päivänä Helmikuuta 1907, ilmoittaen 14. päivänä Syyskuuta 1906. pintaperillisiltä kuolleen Työmiehen Juhana Matinpoika Penttisen Elokuussa vuonna 1915. suullisesti määränneen, että hänen kuolemansa jälkeen hänen jäämistönsä oi menevä Pekka ja Hilda Maria Auckialle mainitussa Kihlakunnanoikeudessa testamenttina valvoneet sanotun määräyksen, mutta kun tuota määräystä ei oltu tehty testamentista säädetyssä järjestykses sä eikä Juhana Penttinen sitä tehdessään ollut onlut täydessä ymmärryksessä, niin ja kun Juhana Penttinen sitä paitsi kaksi viikkoa ennen kuolemaan. sa oli julistanut mitättömäksi edelläkerrotun määräyksensä, ovat Matti Tuomäinen ja hänen asiakumppaninsa, jois ta Anna ja Matti Penttinen olivat Juhana Penttisen sisaruksia, Karoliina Stivistö sekä Ville ja Karoliina Sokura Juhana Penttisen sisarenlapsia, Anna Stähö Juhana Penttisen veljen Henrik Penttisen leski sekä Hilda, Linda, Emma Arvid, Antti, Siwar ja Niilo Penttinen Anna Stähön ja Henrik Penttisen lapsia, vaatineet, että sanottu määräys julistettaisiin mitättömäksi sekä Pekka ja Kelda Maria Turtia, jotka olivat haltuun sa ottaneet Juhana Penttisen jäämistön, velvoitettaisiin luovuttamaan se Matti Tuomaisen ja hänen asiakumppaniensa hallintaan; minkä ohessa Matti Tuomai192
nen ja hänen asiakumppaninsa ovat anoneet korvausta jutussa kärsimistään kustannuksista. Pekka ja Hilda Maria Turtian vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 5. päivänä Syyskuuta 1908. julistamallaan päätöksellä katsonut selvitetyksi, että puheenaoleva testamentti oli tehty Perintökaaren 16. luvun 1. SS: säätämässä järjestyksessä; mihin nähden ja kun Matti Tuomainen ja hänen asiakumppaninsa eivät olleet voineet esittää täysin pätwiä näytöksiä siitä, että Juhana Pirttinen sittemmin olisi tuon testamentin peräyttänyt. Kihlakunnanoikeus on kyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Malti Tuomainen ja hänen asiakumppaninsa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiolla 9. päivältä Kesäkuuta 1910. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Matti Tuomaisen ja hänen asiakumppaninsa neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Pekka Turtian vastuupukevaltaa Hovioikeudessa toimitetussa suullisessa kuulustetussa valvossaan kärsimät kustannukset. Hovioikeuden tuomioon ovat Matti Tuomainen ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Mat ti Tuomainen ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Kovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: kuten Karinen Manni Ellonen kuten Karinen Manni Pllonen K. R. Helanen A. W. Ruusuvaara. K. R. Helanen A. W. Ruusuvaara. Häf Hellen 493
Den 3 Juni 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål, angående klander af testamente, emellanSkeppareenkan Johanna Wilhelmina Engroos, från Rättbacka enstaka rusthåll i Bromarf socken, sökande, samt Sjömans enkan Maria Cecilia Cederström, från Pargas socken, Arbetskarlsenkan Hedvig Luuna Karlsson från StMarie socken, Nattvakten Albert Ferdinand Söderström, från Åbo stad, i egenskap af målsman för sin hustru Aurora Söderström och Timmermannen Berndt Viktor Suominen, jämväl från Åbo, såsom målsman för sin hustru Lydia Viktoria Sofia Suominen, uteblifne svarande: Gifven i hustitiedepartementet den 3 Juni 1912. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämlat följande. Ofde: S.S. J. B. R. H. A. K. No 943. Pag. 234 R. D. 1910.
Sedan Johanna Wilhelmina Engroos den 13 Mars 1907 inför Häradsrätten i PojeTenala och Bromarf socknars jämte bke näs landsförsamlings tingslag bevakat ett emellan henne och hennes den 11 näst förutgångne Februari aflidne man Sker paren August Emil Engroos den 12. April 1879 skriftligen upprättadt inbördesto mente, hafva Maria Cecilia Cederström, Hedvig Lucina Karlsson Albert Ferdinand Söderström och Berndt Viktor Suominen, med förmälan att Maria Cecilia Ceder ström, Hedvig Luuna Karlsson och Aurora Söderström vore systrar samt Lydia Viktoria Sofia Suominen systerdotter till August Emil Engroos, vid Häradsrätten yrkat att, emedan ifrågasättas kunde, huruvida August Emil Engroos undertecknat förenämnda testamente samt, i fall så vore fallet denne därvis icke varit vid redig sinnes författning och ej handlat af fri vilja, sagda testamente måtte förklaras ogiltigt. Isaken hörd har Johanna Wilhelmina Engroos genmält, att hon jämte August Emil Engroos den 22 Maj 1880. till Rädstufvurätten i Åbo inlämnat i af seende å laga berar ifrågavarande testamente, hvilket de, på sätt det därvid till komna protokollsutdraget vidhandengåfve, då vid redigt sinnes tillstånd erkänt innehålla deras yttersta vilja, hvarför och enär berörda protokollsutdrag bor de tillerkännas fullt vitsord, Johanna Wilhelmina Engroos emotsett förkastande af käromålet såsom foglöst. Häradsrätten har medels den 24. Oktober 1907 afsagdt utslag utlåtit sig i saken och på upptagna skäl förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Maria Cecilia Cederström och hennes medparter i vadeväg dragit målet, har genom dom den 20 Juni 1910 funnit det icke vara styrkt, att ifrågavarande testamente upprättats i laga ordning; hvarför Höfrätten med upphäfvande af Häradsrättens utslag, förklarat sagda testamente ogildt, såvidt anginge Maria Cecilia Cederströms, Hedvig Luuna Carlssons, Aurora Söderströms och Lydia Viktoria Sofia Suominens rätt till 495
arftägt efter August Emil Engroos Uti Hofrättens dom har Johanna Wilhelmina Engroos anhållit om ändring Kejserliga Senaten har tagit målet i i öfvervägande; och emedan August Emil och Johanna Wilhelmina Engroos vid Råd stufvurättens sammanträde den 22 Maj 1880 personligen i afseende å laga bevar inlämnat ifrågavarande testamente samt vid sagda tillfälle, enligt hvad Rådstufvurättens vitsord egande protokoll upptager, varit vid sina sinnens fullä bruk och uppgifvit testamentet innehålla deras yttersta vilja, ty och då sådant, enär i protokollet annat förhållande ej antydes, äfven måste anses hafva skett af fri vilja, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dem låta bero vid det slut, hvarvid Härads rätten i saken stannat. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland kuten Saarinen K. R. Helanen Mannesi Pellonen A. W. Ruusuvaara. Häftellen Kesäkuun 5 päivänä 1912 Keisarillisen Suomen Senaatin luomio maksuitta Keisarillila koskevassa nostajutussa, jossa na ja Talollinen Apraham Juhonkyrön pitäjästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 5. päivä Keisarillinen Senaatti on itselvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraa vaa Siv. 198. R. D. sesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, torpan tilusten erottamisovat Moukijärven kunta hakijapoika Vilenius - Ruotila, Hämeen lensä esittelyttänyt juttuun kuuluVälikirjalla 26 päivältä Tammikuuta 1809 oli Moutijärven pitäjän Murron kylässä olevan Saksa -nimisen perintötalon silloinen omistaja Talollinen Matti Matinpoika Saksa tulevalle vävyllensä Torppari Juho Heikinpojalle vastikkeiksi tämän tulevän vaimon Maria Matintyttä ren perintöosasta mainitussa Taksan talossa luovuttanut saman taLäsnä: S.S. J. P. A. B. K. R. H. H. H. af H. 1909. No 958. nä Kesäkuuta 1912
lon Ruskeen torpan Juho Heikinpojan ja hänen lastenlastensa ikuisesti omistettavaksi ja hallitta vaksi; ja oli Juho Heikinpoika sittemmin saman vuoden Toukokuun 23. päivänä tehdyn välikirjan mukaan erikseen kauppahintana Kuskeen torpasta suorittanut langot leen, sillä välin kuolleen Matti Malinpojan pojalle Talolliselle Juho Malinpojalle Saksalle 80. talaria Ruotsin valtion velkaseteleissä ja ottanut kolmen vuoden kuluttua maksaaksensa torpasta sovitun vuotuisen vuokran sekä puoleksi täyttääksensä talon maantientekovelvollisuuden, jonka ohessa mainituissa välikirjoissa oli määrätty että Juho Heikinpojan tuli saada vointinsa mukaan ja sitä myöten kuin sopivaa tilaa oli räivätu ja viljellä peltoa ja niittyä, hakata kaskea ja käyttää metsää. Juho Heikinpojan ja hänen poikansa Juho Juhonpojan Ruskeen luovutettua oikeutensa Ruskeen torppaan viimeksi sanotun pojalle Taavetti Juhonpojalle Ruskelle ja mainitun talon silloisen omistajan Iisakki Saksan vaadittua, Juho Heikinpojan kuoltua Karkun ja Noukijärven pitäjien silloisen käräjäkunnan Kihlakunnan oikeudessa Juho ja Taavetti Ruskeita velvoitettavaksi luovuttamaan Ruskeen torppa Iisakki Saksan vapaasti hallittavaksi, eli Kihlakunnanoikeus 10 päivänä Syyskuuta 1866. julistamassaan päätökses sä, jonka Turun Hovioikeus 11 päivänä Toukokuuta 1868 annetulla tuomiolla oli vahvistanut, siihen nähden että Ruskeen torppa oli annettu Juho Heikinpojalle ja Maria Matintyttärelle vastikkeeksi jälkimäiselle Saksan talosta tule vasta perintöörasta heidän, he idän lustensa ja lastenlastensa, niin kauvan kuin joka heistu eli, viljeltäväksi ja hallittavaksi sekä Juho ja Taavet ti Ruskee olivat Juho Heikinpojan ja Maria Matintyttären lapsuu ja lapsenlapsia, hyljännyt Ii497
sakki Saksan kerrotun vaatimuksen sekä toistaiseksi pysyttänyt Juho ja Taavetti Kiisksen sanotun torpan hallinnassa. Juho ja Taavetti Ruskeen kuoltua olivat sitten viimeksi mainitun leski Eera Juhontytär ja Apraham Vitenias - Ruotila, Taavetti Ruskeen ainoana veljenä, haastatettuansa Saksan talon silloisen omistajan Malakias Saksan mainittuun Kihlakunnanoikeuteen, esittämillään perusteilla vaatineet että Ruskeen torpan hallintaoikeus julistettai siin kuuluvaksi heille ynnä Oeva Juhontyttären avioliitossaan Paavetti Ruskeen kanssa siitetyille alaikäisille lapsille, ja oli Kihlakunnanoikeus päätöksellä 28 päivältä Lokakuuta 1871. julistanut edellä mainitut Ruskeen torppaa koske vat kaksi välikirjaa päteviksi ja noudatettaviksi Apraham Vilenius Kuotilaa kohtaan, mutta katsonut ettei Eeva Juhontyttärelle eikä hänen lapsillensa voitu antaa mitään oikeutta torppaan, minkä päätöksen varaan Turun Hovioikeus tuomiolla 23. päivältä Elokuuta 1872. oli jättänyt asian, ja oli Keisarillinen Senaatti tuomiollaan 6. päivältä Helmikuuta 1874 vahvistanut Hovioikeuden tuomion Sittemmin on Apraham Vilenius Ruotila, jolle puheenalaisten välikirjain vakuudeksi vahvistettu kiinnitys oli viimeksi uudistettu 2 päivänä Helmikuuta 1895, Turun ja Porin läänin Kuvernöörille antamassaan kirjelmässä, perustuen siihen oikeuteen, joka hänellä mainittujen välikirjain mukaan ole Kuskeen torppaan, pyytänyt että Kuvernööri, sen mukaisesti mitä 12. päivänä Kesäkuuta 1895 maatilojen osittamisesta annetun asetuksen 41. SS:ssä säädettiin, ryhtyisi sellaiseen toimeen että Ruskeen torppa erotettaisiin Taksan talosta, min kä ohessa Apraham Vilenius - Nuotila, asian oltua sen käyttelyn alaisenä kuin asiakirjat osoittivat on 198
Kuvernöörille jättänyt Varamaan mittarin Fredrik Reinholmin Byys kuussa vuonna 1899 laatiman kustan Ruskeen torpan piirirajoista ja samalla, uudistaen ennen tekemän sä hakemuksen, huomauttanut kartan osattavan että Ruskeen torpan maa muodosti varmoilla rajoilla varustetun alueen Saksan taloll ja oli siksi luaja että sen saatloi lohkaista itsekannattavaksi tilaksi. Hakemuksesta kuulustettuna on Saksan talon silloinen omistaja Talollinen Juho Fredrik Saksa väittänyt, ettei Ruskeen torppa sumkaan ollut semmoinen rajoitettu alue, jommoisella se esitetyllä kartalla näytti, koska karttaan oli otettu avaroita alueita sekä Hyynilän kylän maita että kartalla Puksan talon ja Ruskeen torpan yhteiseksi metsämaaksi nimitettyä alaa vastaan, joihin nähden torpan halti jalla oli ainoastaan oikeus metsä käyttämiseen torpan tarpeikin yhteisesti Taksan talon kanssa; että torppaan puheenalaisia välikirja ja 26. päivältä Tammikuuta ja 23 päivältä Toukokuuta 1809. tehteissä ei ollut kuulunut kartan osoitta mia tiluksia tahi semmoista valmaa osaa Taksan tulon aluusta joka mainitun 12. päivänä Kesä kuuta 1895 annetun asetuksen säännösten mukaan saatiin eri tilaksi erottaa, sillä välikirjoissa niittyjen ja peltojen uudesta raivaamisesta ja viljelemisestä olevien määräysten perusteella olivat torpan haltijat melkoisessa määrin lisän neet torpan tiluksia ja siten laujen taneet sen piiria; sekä että, vaikka torpan erottamisen edellytykset oli sivalkin olemassa, Abraham Vilmies - Kuotila ei missään tapauk sessa ollut oikeutettu saamaan torppaa yksin omaksensa, vaan ainaastaan yhteisesti edellämainitun Taavetti Ruskeen lasten kanssa, jotka kuitenkin olivat julistetut oikeudettomiksi torppaan; ja on Juha Fredrik 199
Saksa näin ollen pyytänyt että hakemus hyljättäisiin Abraham Vilenius - Kuotilan annettua puolestaan vastaselityksen jossa hän on huomauttanut että puheenalaiseen karttaan oli otettu ainoastaan ne maat, jotka vuoden 1809. kontrakteja tehtäessä Saksan talon omistajan suostumuksella oli aidattu Ruskeen torppaan kuuluvik si vaan ei sitä metsämaata, johon Ruskun torpalla oli talon kanssa yhteinen nautinto-oikeus, on Kuvernöörinvirasto 13. päivänä Elokuuta 1900. antamassaan päätöksessä, katjoen asian käyneen riitaiseksi ja sen vuoksi jättäen sen käsittelemme sen sillä kertaa sikseen, osoittanut Abraham Vilenius - Ruotilan asian omaisessa tuomioistuimessa hakemaan Juho Fredrik Saksun velvoittamista myöntymään puheenalaiseen talonosittamiseen. Tämän jälkeen on Abraham Vilenius Ruotila, haastutettuansa Juho Fredrik Taksan Karkun, Monhijärven ja Lavian pitäjien käräjäkunnan 1900. vuoden lakimääräisiin syyskäräjiin, Kihlakunnanoikeudessa uudistanut mitä hän Kuvernöörille oli esiintuonut se kä huomauttanut, että puheen alaiseen Varamaanmittarin Rein halmin Syyskuussa vuonna 1899. tekemään karttaan oli Ruskeen torpan piisisajojen sisäpuolelle oikeudennukaisesti otettu sekä kartalla Ruskeen torpan kotimaaksi nimitetty metsä että niin sanottu Kivi karin niitty, sillä ensinmainitun nauttimiseen ei Saksan talolla ollut ollut mitään oikeutta, vaan oli se kuulunut yksinomaan torpan haltijoille, ja Kivikarin niitty taasen oli ja välikirjalla 5 päivältä Elokuuta 1793. Kalliopuron niityn nimellä annettu Ruskeen torppaan, jonka johdosta ja kun kaikki muutkin sanotulla kartalla torhän piirisajoihin otetut maat oli vat torppaan kuuluvia ja muo dostivat erityisen, itsekannattavak500
si tilaksi erotettavissa olevan alueen Saksan taloa ja tämä alue oli perinnön vastikkeena ikuisiksi ajoiksi luovutettu sille suvulle, josta Apraham Vilenius - Ruotila polveutui, Vilenius- Kuotila on vaatineet että hänet oikeutettaisiin Varamaanmittarin Reinholmin kartan mukaan erotuttamaan itselleen Ruskeen torppa itsenäiseksi tilaksi Kanteeseen vastatessaan on Juho Fredrik Saksa myöskin toistanut entiset väitöksensä ja sen ohessa muistuttanut, että ainoastaan siten että aikojen kuluessa oli toipan piisisajaja siirretty oli sen piisirajojen sisään joutunut metsä maata ja koko tuo useamman ladonalan suuruinen Kivikarin niit ty, sillä alkiaan oli torppa ollut kokonaan yksinomaisesti nautittavaa metsämaata vailla ja mainitun 5. päivänä Elokuuta 1793. tehdyn välikirjan mukaan viljellyt Kallioperon niittyä, joka saattoi olla sama kuin nykyinen Kivikarin niitty, ainoastaan yhden ladonalan; minkä johdasta ja kun tätä ennen oli, varteenottamalla välikirjat 26 päivältä Tammikuuta ja 23 päivältä Toukokuuta 1809, Turun Hovioikeuden 11. päivänä Toukokuuta 1868. annetulla tuomiolla julistettu että Ruskeen torppa oli annettu Juho Heikinpojalle ja Maria Matintyttärelle heidän, heidån laslensa ja lastenlastensa viljeltäväksi ja hallittavaksi niinkauan kuin joku heistä oli elossa ja Keisarillisen Senaatin 6 päivänä Helmikuuta 1874. annetussa tuomiossa taasen oli lausuttu ettei Juho Heikinpojan ja Maria Matintyttä ren lasten lastenlapsilla ollut oikeutta torppaan, Juho Fredrik Saksa on pyytänyt että asiasta vostettu kanne hyljättäisiin. Kihlakunnanoikeus on 17. päivänä Helmikuuta 1902. julistamallaan päätöksellä siinä esiintuomit laan perusteilla hyljännyt Apraham 501
Vilemius - Ruotilan ylläkerrotun kanteen, mutta Turun Hovioikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat hakeneet muutosta vastasanottuun päätökseen, on 10 päivä nä Maaliskuuta 1904 antamallaan tuomiolla kumonnut Kihlakunnan oikeuden mainitun päätöksen ja palauttanut asian takaisin Kihlakunnanoikeuteen. Sittemmin on Apraham Vilenius Kuotila, haastateltuaan Moukijärven kunnan, joka kauppakirjalla 25 päivänä Toukokuuta 1903. oli Juho Fredrik Saksalta ja tämän vaimolta Matilda Saksalta ostanut Saksan tilan, Kihlakunnanoikeudessa Moukijärven kunlaa vastaan toistanut mitä hän asiassa ennen oli esittänyt ja anonut. Kanteesta kuultuna on Michel järven kunta toistanut mitä Juho Fredrik Taksu asiassa oli esiin tuonut, muistuttaen samalla oikeudenkäymiskulunkiensa korvaamises ta Toimitettuansa maalla torpan rajojen tarkastuksen, on Kihlakunnanoikeus 19. päivänä Lokakuuta 1905. julistamallaan päätöksellä siirä mainitsemillaan perusteilla kyljännyt kanteen, mutta kuitenkin asian laatuun nähden kuitannut kulunait asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Apraham Vilenius Ruotila etlä Möukijärven kunta vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 22 päivänä Toukokuuta 1909. antamassaan tuomiossa, samalla kuin lausunnan antaminen kanteesta mikä li Apraham Vilenius- Kuotila siinä oli vaatinut saada erilleen oltaa Saksan tilan maista Varamaan mittarin Reinholmin puheenalaisessa kartassa Saksan tilan ja Rusleen torpan yhteiseksi metsämaaksi nimitetyn maa-alan raukesi koska Apraham Wilenius- Kuotila siinä kohden oli kanteesta Hovioikeudessa luopunut, katsonut näytetyksi että Ruskeen torppa oli 502