Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
dan desamma lämnats under Vicelandskamereraren Holmlags skol och studertid och mäste anses hafva åtgått till hans föda och uppfostran, samt dessa medel, jemlikt 10. SS: 12 kap. Ä. B., förty icke borde lagas i beräkning vid skiftet, och det emot Viidandskamreraren Holmbergs bevidande icke styrkts, att Fältkamreraren Holmberg betalat jämväl brörda femtusen tvåhundra tjugu mark, värdt nästnämnda anspråk af lofrätten förkastadt. Och har Hofrätten förty, med ändring af Rådstufvurättens utslag härutinnan, ålagt parterne att utan rubbning af skiftesletterna i öfrigt gå i författning om endast sådan jämkning och rättdes i det öfverklagade skiftel, som ofvanangifvits och Rådstufvurättens utslag behaf fande särskilda andra felaktigheter, om hvilka dock nu ej är fråga, vidare innehölle, hvaremot vid Rådstusen ällens utslag i öfrigt skulle beroOli Hopallens dom hafva tilllandskammaren Helmberg, för sig, samt Tallkomverarenkan Holmberg och hennes med parter, gemensamt anhållet om andring medels ingifna deduktioner, dem parterne sedermera ömsesides bemöll Kejserliga Senalen har lagit må del i öfvervägande och finner Tillkamrera renkan Holmberg och hennes medför ler, hvilka icke styrkt, att de förlenlusen åttahundra mark, Tallkamreraren talmlag, enligt hvad hans postlok utvi sade, hade tillsändt Kulandskamereraren Holmberg, tillhandahållits denne såsom försträckning eller med skyldighet för honom att återbära dessa medel, ej hafva anfört skäl till ändring i det slut, hvari domstolarne härutinnan i saken stannat, samt Tillkamrerarenkan Holmberg och hennes medparkes dertuktion ej häller i öfrigt föranleda rättelse i befallens dem, hvare mot och som utredt är, att Tallkaperne ren Holmberg utfärdat förberörda skullet förbindelse af den 15 Februari 1894, samt Fältkamraarlenkan Holmlag och hennes medparter icke gittat visa sådant laga jäfemot Viidandskommaren Holmbergs på sagda skuldförbindeln grundade och af befrätten genom utslag den 19 Juli 1901 Tällkomreraren Holmbergs dödske till 201
betalning förklällda fordran, all den dödsbot därigenom ahvälfda betalnings skyldigheten bör återgå, Kejserliga Sinaten i anledning af hedandskammaren Holmbergs andringsanskan pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hof rättens dom i denna del, ej mindre förkasta Tallkamrerarenkan Holmbergs och hennes medparters nästnämnda yrkande, än äfven, enär ofvanomförmälda af Maria Lovisa Ala Malikkala och Gustaf Vilhelm Erkkilä utfärdade två skuldsedlar, ehuru desamma i utmäl ningsiäg lagits i anspråk till gäldande af Viidandskamereraren Holmbergs berörda fordran, likväl ingått i skiftet, förordna, att nästnämnda två skuldsed lars innehåll skall skiftas lödelagarene mellan endast till så der det som öfverkjuter Vielandskamreraren Holmbergs ifrågavarande fordran samt utnätningskostnaden; och jämte det råg da skifte förly bör jemkas och rätta äfven i denna del, kommer med dessa ändringar vid Hofrättens dom öfrigt att bero del alle, som delala klander Frans. Sklmrd. vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Julim Nummelm Wickman J. Henr. Ingman." Edvard Sandani. 202
Maaliskuun 25 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Talollinen Juho Juhonpoika Kaakinen eli Iikkala ja hänen vaimonsa Anna Kreeta Kaakinen, Rantsilan pitäjän Munkilan kylästä, yhleisesti ovat hakijoina sekä samasta kylästä kotoisin oleva Talollinen Matti Heikinpoika Mathickki, Talollisen Juho Iikkala vainajan alaikäisten lasten holhoojana, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 25 päivänä Maaliskuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt en kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Juho ja Anna Kreeta Kaakiselle toimituttamansa haasteen nojalla on Matti Mathikki Siikajoen, Paavolan ja Rantsilan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa 1902 vuoden talvikäräjissä lausunut, että Läsnä: J. N. - H. S. - G. B. - E. F. No 409. Såg. 134. R. S. 1906.
sittenkun hän 8 päivänä Huhtikuuta 1890 tehdyllä kauppakirjalla oli dellämainitussa holhoojantoimessaan ,550 markan hinnasta myynyt helhottiensa omistaman osuuden ylläsanotussa kylässä sijaitsevasta Tikkalan perintötalosta Juho ja Anna Kreeta Kaakiselle, olivat nämät, paitsi kauppatilaisuudessa suorittamaansa neljännestä kauppahintaa, vähin erintuota kauppahintaa maksaneet niin raljon, että siitä 30 päivänä Maalis kuuta 1897 tehdyn kuittauksen ja laskelman mukaan oli suorittamatta 8,855 markkaa 94 penniä; ja kun Juho ja Anna Kreeta Kaakinen, jotka sittemmin vielä olivat maksaneet velkaansa 2,652 markkaa 10 penniä, eivät olleet suosiolla suorittaneet kauppasumman jäännöstä 1,203 markkaa 84 penniä, on Matti Mathikki vaatinut heidän velvoittamistaan hänelle heti maksamaan viimemainitun summan kuuden prosentin vuotuisine kerboineen sanotusta 30 päivästä Maaliskuuta 1897. Kaanteesta kuulustettuina, ovat Juho ja Anna Kreeta Kaakinen huomanttaneet, että heidän suorittamansa ja sekä heidän että Matti Matheikin kappaleeseen kauppakirjaa meikityt vähennysmaksut, yhteenläskettuina, nousivat juuri 8,550 mark. kaan, minkä vuoksi ja kun korot aina oli erittäin laskettu ja maksettu eivätkä Juho ja Anna Kreeta Kaakinen olleet hyväksyneet yllämainittua 30 päivänä Maaliskuuta 1897 tehtyä laskelmaa, ovat he pyytäneet kanteen hylkäämistä. Asian oltua sen jälkeen vireillä myöskin 1902 vuoden syyskäräjissä. joista se oli edelleen käsiteltäväksi lykätty 1903 vuoden talvikäräjiin, jolloin asia Matti Matheikin poissaolen vuoksi oli jäänyt sillensä, ovat Juho ja Anna Kreeta Kaukinen, kun Matti Matheikki oli uudestaan haastattanut heidät saman vuoden syyskäräjiin asiassa vastaamaan, vastustaen asian edelleen käsittelemistä, katsoneeet, että Matti Matheikki, koska hän esteettö204
mästi oli jäänyt edellisiin käräjiin saapumatta, oli menettänyt kaiken puhevaltansa asiassa. Sittenkun tämä väite Kihlakunnanoikeuden päätöksessä 23 päivältä Lokakuuta 1903, siihen nähden ettei Matti Matheikki laillisen esteen tähden ollut ehtinyt edellisissä käräjissä aikanaan saapua Oikeuteen, oli jätetty varteen ottamatta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 23 päivänä Maaliskuuta 1904 julistamassaan päätöksessä ratkaissut asian siten, että Kihlakunnanoikeus mainitsemillaan perusteilla hylkäsi kanteen, jättäen kumminkin asian laatuun nähden asianosaisten itsensä kärsittäviksi heidän kulutuksensa siinä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 8 päivänä Toukokuuta 1906 antamassaan tuomiossa asiasta lausunut; ja samalla kuin edelläkerrottu väitepäätös 23 päivältä Lokakuuta 1903 rahvistettiin, on Hovioikeus, koska Juho ja Anna Kreeta Raakinen vastoin sitä, mitä ylläsanottuun kauppakirjaan tehdyt kuittaukset osoittivat, eivät ollut voineet näyttää suorittaneensa puhena olevaa kauppahintaa enemmän, kuin Matti Mathvikki oli myöntänyt, lumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Juho ja Anna Kruta Raakisen Matti Matheikille, hänen mainitussa holhoojantaimessaan, maksamaan vaaditut tuhat kaksisataakolme markkaa kahdeksankymmentäneljä penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 30 päivästä Maaliskuuta 1897, kunnes täysi maksu toimitettiin, jonka ohessa Juho ja Anna Kruta Kaakisen tuli korvata vastapuolensa oikeudenkäyntikulut Kihlakunnanoikeudessa sadalla ja Hoviokeudessa kuudellakymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon ovat Juho ja Anna Kreeta Raakinen anoneet muutosta tänne toimittamal205
laan perustelmalla, johon Matti Matheikki on säädetyssä järjestyksessä vastannut, minkä jälkeen suullinen kuulustelu jutussa täällä on tapahtunut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa että Juho ja Anna Kreeta Kaakisen edelläkerrettu väiti Matti Matheikin kannevallan menettämisesta lakiin puustumattomana hyljätään, katsoo Keisarillinen Senaatti, etteivät Juho ja Anna Kreeta Kaakinen muutenkaan ole esiintuoneet syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velviitetaan Juho ja Anna Kreeta Kaakinen suorittamaan Matti Matheikille, kervaukseksi hänellä täällä asian vuoksi olleista kustannuksista, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julin Hummekä (Wickman A. Nem. hemmanEdvard Paldani. Asian Schauman Den 26. Mars 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Handelshuset A. Ahlström i Kortmark socken, sökande, samt Bonden Heikki Wesilahti, från Honkakoski by i Påmark kapell, svarande, angående ersättning: Gifven uti sustiliedepartementet den 26 Mars 1907 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: På ansökning af, bland andre, Bonden Johan Wilhelmsson Korkiakoski, från Längelmäki by i Påmark kapell, har Guvernörsämbetet i Åbo och Björnebergs lån genom utslag den 28 Oktober 1880 berättigat Johan Korhiakoski och dennes medsökande att på egen bekostnad uttorka Tuunajärvi sjö inom Tamark kapell samt fälla Kynäsjärvi dels inom sagda kapell dels inom Kankaanpää socken belägna sjö äfvensom därvid föreskrifvit utom annat, att arbetet borde vara slutfördt inom Isak: R. A. B. C. J. F. C; H - C. et - - ÅG. 206 No 419. Pag. 122 R. 1906
tjugu år efter det nämnda utslag vunnit laga kraft; därå Kejserliga Senatens Ekonomiedepartement, hvarest en del sakegare sökt ändring i omförmälda utdrag, medelst utslag den 9 Februari 1883 låtit vid Guvernörsåmbetets utslag i hufvudsak bero. Sedermera har Handelshuset A. Ahlström uti en tillGuvernören i sagda lån den 17 September 1897 ingifven skrift, under uppgift att Handelshuset såsom egare af särskilda hemman i Längelmäki by tillkomme 19/37 af Kynäsjärvi sjö samt att delegarena i berörda sjöfällningsar bete, hvari Handelshuset icke tagit del, redan under flere års tid åtnjutit betydlig inkomst från den genom sjöns fällning uppkomna tillandningsmarken, yrkat att, emedan Handelshuset enligt 22. SS i förordningen den 23. Mars 1868. angående vättenledningar och vattenverk, vore berättigadt att, sedan fällningsarbetet blefve slutfördt, af delegarene bekomma lösen för sin andel i den därigenom vunna tillandningen, men antagligt vore att tillgång till gäldande af Handelshuset tillbörande lösen då komme att saknas hos delegarene, desse måtte åläggas antingen att ställa borgen för sagda lösen eller att åt Handelshuset utbetala 11/39 af årsinkomsten från tillandningsmarken, räknadt från och med år 1898, dock sålunda att hvad Handelshuset finge uppbära skulle tagas i beräkning vid den likvid, som efter arbetets slutförande egde rum; hvarefter och sedan Heikki Wesilahti, såsom föreständare för omordade sjöfattning, blifvit i saken hörd, Guvernören medelst utslag den 11. December 1877 på upptagna skäl förkastat Handelshuset A. Ahlströms omförmälda yrkande, men lämnat Handelshuset öppet att vid vederbörlig domstol utföra den talan om ersättning för Handelshuset genom sjöfällningen under arbetstiden åbragt förlust och skada, hvartill fog förefunnes Uti nu förevarande mål har Handelshuset A. Ahlström, på stämning å Heikki Wesilahti i hans ofvan upp207
gifna egenskap, vid Häradsrätten i Norr mark sockens samt Hvittisbofjärd och Påmark kapellers tingslag den 24. Mars 1903 anfört att, sedan genom förenämnda utslag af den 9 Februari 1883. tillstånd beviljats till fällning af Kynäsjärvi sjö, ett för ändamålet bildadt bolag bedrifvit sagda arbete samt under den tid fällningen pågått för gemensam räkning på offentlig auktion försålt höafkomsten från hela den genom torrläggningen vunna malken; men enär Handelshuset A. Ahlström, såsom egare till 13/39 i Kynäsjärvi sjö, jämlikt ofvanåberopade lagrum vore berättigadt att, äfven om Handelshuset icke deltagit uti torrläggningsarbetet, ända till dess sagda arbete slutförts besitta sin andel i den uppkomna tillandningen, samt den inskränkning Handelshuset under tiden för torrläggningsarbetet tidit i sin rätt att berga afkomsten från tillandningsmarken vore att hänföra till Handelshuset under arbetstiden tillskyndad skada, har Handelshuset A. Ahlström yrkat sjöfallningsbolagets förpliktande att genast till Handelshuset afgifva redovisning för och utbetala 12/32 af det belopp bolaget under de senaste tio åren uppburit för höväxten från Kynäsjärvi sjö Sedan Heikki Wesilahti, i saken hörd, motsagt befogenheten af käromålet, har Häradsrätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, uti utslag den 7 Maj 1903. funnit af handlingarna i målet framgå, att Johan Korkiakoski jämte särskilda andra personer genom förberörda utslag af den 9 Februari 1883 meddelats tillstånd att uttorka Tuunajärvi och fälla Kynäsjärvi sjöar under villkor att arbetet borde vara afslutadt inom tjugu år därefter och med rättighet för Kommerserådet Anders Ahlström, såsom egare till Sorsmark bruki Norrmark socken underlydande Hiitaniemi, Markku, Harja, Kataja, Karilahti, Koskela, Mikkola, Juhola, Anttila, Jaakkola och Mattila hemman i Sängelmäki by, hvilka lägenheter 208
en del af Kynäsjärvi sjö tillydde, att enligt af honom gjordt förbehåll, ehuru han för sin del motsagt företaget äfven deltaga uti torrläggningsarbetet samt i sådan händelse jämväl erhålla del i de blifvande tillandningar na enligt ett den 13. September 1869. uppgjordt förslag, hvarigenom samma lägenheter tillagts i sjön inalles tolflotter af hela antalet trettionio, men att Kommerserådet Ahlström emellertid icke tagit del uti kostnaderna för om ordade företag eller bidragit till arbetets utförande, hvadan Kommerserådet Ahlström och efter dennes frånfälle hans rättsinnehafvare Handelshuset A. Ahl. ström ej heller på grund af berörda fördelning hade andel i de genom sänkandet af vattnet i Kynäsjärvi sjö uppkomna tillandningarna, om och Handelshuset fortfarande vore att betraktas såsom egare till de genom fällningen torrlagda egoområdena i ofvanuppräknade lägenheters andelar af Kynäsjärvi sjö intill dess samma omräden, på rätt förberörda 22 SS: i förordningen den 23. Mars 1868 stadgade, emot lösen afstodes åt sjöfallningsbolaget; i anseende hvartill och då den höafkomst, som under arbetstiden uppstått å tillandningsmarkerna omkring Kynäsjärvi sjö, erhållits uteslutande genom den af bolaget utförda sinkningen af vattnet i sjön, Häradsrätten ansett Handelshuset A Ahlström icke kunna tillerkännas andel i sagda höväxt samt Heikki Wesilahti, som å sjöfallningsbolagets vägnar årligen försålt höväxten och uppburit därför influtna medel, således ej heller vara skyldig att för Handelshuset redogöra för dessa medel och till Handelshuset utgifva någon del af desamma, hvarför Handelshusets i målet utförda talan förkastats, jämte det. Handelshuset ålagts att med tvåhundra åtta tio mark hålla Heikki Wesilahti skadeslös lör hans umgälder i saken. Hofrätten, under hvars pröfning såväl Handelshuset A. Ahlström som Heikki Herilahti i vadeväg dragit målet, har uti dom den 25. April 209
1906. låtit bero vid Häradsrättens utslag i öfrigt utom att beloppet af den rättegångskostnadsersättning, Handelshuset AAhlström åläge att till Heikki Wesilahti utbetala, af Hofrätten fastställts till fyrahundra mark. Uti Hofrättens dom har Handelshuset A Ahlström sökt ändring medels ingifven deduktion, hvilken Heikki Kesilahti i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handelshuset A. Ahlström icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, hvarvid alltså skall förblifva, och ålägges Handelshuset A Ahlström att med sextio mark godtgöra Heikki Wesilahti hans härstädes i målet hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Bdele. Fredr. Lundenius A. W. Granström. C. J. Timgren landt myvist. Oman. Karstin Huhtikuun 4 päivänä 1907 Keisarillisen Suomen Senaatin 210 tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, hallintaoikeutta torpraan koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Seiskon pitäjän Iskalin kylästä Kaarle Heikki Oksanen ja Torppari Juuse Kankaanpää, Ruoveden pitäjän Kurkijärven kylästä hakijoina sekä Talollinen Juho Kauppila, Ruoveden pitäjän Haukkaniemen kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusorastossa 4 päivänä Huhtikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja riistä, mikäli nyt on kysymys, saanut tietää seuraavaa: Ruoveseden pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Kaarle Heikki Oksanen ja Juuse Kankaanpää lauuneet että, sittenkun Talollinen Juho Simonpoika Kauppila, myydessään kauppakirjalla 6 päivältä Helmikuuta 1822 omistamansa Kauppilan tilan edelsämainitussa Haukkaniemen kylässä, läsnä: H S - G W - E. P - W. F. No 42. Pag. 238 R. D. 1906.
oli sekä sanotussa kauppakirjassa että samana päivänä erittäin tehdyssä välikirjassa määrännyt tyttärelleen Sofia Magdalena Juhontyttärelle hänen perintöosansa vastikkeeksi Kauppilan tilaan kuuluvan Alakauppi lan torpan, jota tämän ynnä hänen miehensä ja jälkeläistensä oli oikeus torpan sen aikaisen haltijan Juuse Juusenpojan kuoltua ikuisesti omistaa, viljellä ja hallita, sekä Sofia Magda lena Juhontytär ynnä hänen miehen sä Torppari Jeremias Martinpoika oli vat sen jälkeen välikirjalla 20 päivältä Lokakuuta 1845 saaneet torpan haltuunsa Juuse Juusenpojalta, oli Sofia Magdalena Juhontyttären avioliitosta edellisen miehensä Juho Juusupojan kanssa syntynyt poika Talollinen Juho Paala la, joka Sofia Magdalena Juhontyllä ren ja Jeremias Martinpojan tultua vanhoiksi oli pitänyt isännyyllä Alakauppilan torpassa, Kauppilan tilan nykyt sen omistajan Juho Kauppilan äidin Maria Juusentyttären kanssa 20 päiväna Kesäkuuta 1874 asukasoikeudesta torppaan tehnyt kontrahdin kahdeksikymmeneksi vuodeksi ja sittemmin 5 päivänä Heinäkuuta 1876 tehdyllä välikirjalla siirtänyt torpan hallinnan enti selle Talolliselle Adolf Jeremianpoika Joensuulle, minkä jälkeen Alakauppilan torppa, jonka Adolf Joensuu oli välikirjalla 30 päivältä Syyskuuta 1880 luovuttanut neljaksitoista vuodeksi torppari Konstantin Niemiselle viimeksi sanotun vuokraajan umpeen kuluttua oli joutunut takaisin Kauppilan tilaan. Mutta koska Sofia Magdalena Juhontytär, joka oli kuollut 8 päivänä Kesäkuuta 1884 ei ollut hyväksynyt viimeksi mainittuja kolmea välikirjaa sekä 20 päivänä Kesäkuuta 1874 laadittu välikirja sitäpaitsi oli mitälön, kun Maria Juusentytär ei ollut Kauppilan tilan omistaja, ovat Juuse Kankaanpää ja Kaarle Heikki Oksanen, jotka samaten kuin Adolf Joensuukin olivat syntyneet Sofia Magdalena Juhontyttären avioliitosta Joremias Martinpojan kanssa ja joista Kaarle Heikki Oksanen oli eri kauppa kirjoilla 29 päivällä Heinäkuuta 1902 sekä 21 päivältä Tammikuuta ja 27 päivaltä 211
Helmikuuta 1903 ostanut Juho Paatalalta ynnä Adolf Joensuun lapsilla Josefina Vikströmiltä ja Ratavartianvaimolta Maria Wilhelmina Seliniltä sekä sisareltaan Wilhelmina Oksaselta heidän osuutensa Alakauppilan torpasta, vaatin eet Juho Kauppilaa velvoitettavaksi jättämään sanotun torpan huoneineen tiluksineen ynnä muine etuineen Kaarle Heikki Oksasen ja Juuse Flankaanpään vapaasti hallittavaksi ja nautittavaksi sekä sitäpaitsi korvaamaan heidän oikeudenkäynti kustannuksensa. Juho Kauppilan vastustettua kannetta ja ilmoitettua muun muassa että Maria Juusen tytär, Juho Kauppilan alaikäisenä ollessa, oli tämän holhoojana tehnyt edellä mainitun kotrahden 20 päivältä Kesäkuuta 1874, on Kihlakunnanoikeus 15 päivänä Lokakuuta 1903 julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että sittenkun Juho Simonpoika oli kauppa - ja välikirjalla 6 päivältä Helmikuuta 1822 maarännyt, että Sofia Magdalena Juhontytär oli perintöosansa vastikkeena saapa Kauppilan tilaan kuuluvan Alakauppilan torpan, hänen miehensä ja jälkeläis tensä ikuisesti omistettavaksi torpan silloisen haltijan Juuso Juusenpojan kuoltua, sekä Juuse Juusenpoika ja hänen vaimonsa Liisa Juhontytär olivat välikirjalla 20 päivällä Lokakuuta 1845 luovut taneet hallintaoikeutensa sanottuun torppaan Sofia Magdalena Juhontyttärelle ja tämän toiselle miehelle Jeremias Martinpojalle oli, Juho Paatalan tehtyä 20 päivänä Kesäkuuta 1874 Kauppilan tilan silloisten omistajain kanssa sopimuksen torpan asumisesta kahdeksikymmeneksi vuodeksi ja siirrettyä 5 päivänä Heinäkuu ta 1876 sanotun asuntooikeutensa Adolf Joensuulle, Ilonstantin Nieminen jolle Andolf Joensuu sillä välin välikirjalla 30 päivältä Syyskuuta 1880 oli antanut torpan neljäksitoista vuodeksi, vuokraajan umpeen kuluttua jättänyt torpan taka sin Kauppilan tilalle, johon nähden ja kun enemmän kuin viisikymmentä vuot ta oli kulunut siitä kun alkuperäinen välikirja puheenaolevasta torpasta tehtiin sekä siitäkin kun Sofia Magdalena Juhontytär ja Jeremias Martinpoika saivat torpan asuttavakseen eivalka Kaarle Heikki 212
Oksanen ja Juuse Kankaanpää olleet saa neet torppaa tai sen maita, joita ei 1822. vuoden välikirjassa lueteltu eikä rajoilla osotettu, Kauppilan talosta itselleen eri tilaksi lohkaistuksi, Kihlakunnanoikeus katsoi ettei Kaarle Heikki Oksaselta ja Juuse Kankaanpäällä voinut enää olla rautintooikeuttakaan Alakauppilan torpraan, minkä vuoksi heidän jutussa aja mansa kanne hyljättiin. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Heikki Oksanen ja Juuse Kankaanpää yhteisesti olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 2 päivältä Marraskuuta 1906 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, minkä ohessa Kaarle Heikki Oksa nen ja Juuse Flankaanpää velvoitettiin riidelläkymmenellä markalla korvaa maan Juho Kauppilan Hovioikeudessa kärsimät kustannukset. Hovioikeuden tuomioon ovat Kaarle Heikki Oksanen ja Juuse Kankaanpää hakeneet muutosta perustelmalla, johon Juho Kauppila on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo samaten kuin tuomioistuimetkin tosin olevan selvitetyn, että Juho Simonpoika oli välikirjalla 6 päivänä Helmikuuta 1822 luovuttanut puheena olevan torpan Sofia Magdalena Juhontyttären perintöosan vastikkeena erinäisiä ehtoja vastaan Sofia Magdalena Juhontyttärelle ja hänen rintaperillisilleen heidän ikuisesti viljelläviksen ja hallittavikseen; mutta koskeivät Sofia Magdalena Juhontyttären mainitut perilliset hänen kuollessaan eivälkä edes Konstantin Niemisen vuonna 1894 luovuttaessa torpan takaisin talon omistajalle olleet ilmoittautuneet ottamaan sanottua torppaa huostaan sa ja hallittavakseen, niin ja kun he siten saannosten johdosta M. Ti6 luvun 2 SS:ssä ovat menettaneet edellä mainittuun välikirjaan perustamansa oikeuden samaan torppaan, katsoo Kelarillinen Senaatti, etteivät Kaarle Heikki Oksanen ja Juuse Kankaanpää ole esiintuoneet syytä muuttaa sitä lopputulasta, johon tuomioistuimet ovat asiassa johtuneet ja jonka varaan asia siis jää212
ja velvoitetaan Kaarle Heikki Oksanen ja Juuse Kankaanpää sen ohessa kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Juho Kauppilalle hänen täällä kärsimänsä kustannukset. Tätä kaikki asiano mäiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A. Hen. Ingman. P. Wilsbman A. Hen. Ingman. P. Wilsbman Edvard Padani. Eidakijander. Edvard Padani. Eidakijander. / Oscar Karsten Den 4. April 1907. Kejserliga Senatons för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Sjökaptenen Otto Frithiof Qvickström, från Helsingfors stad, sökande, samt Handlanden Johan Hallenberg, från Wiborgs stad, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 4. April 1907. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter stämning å Handlanden Hallenberg har Sjökaptenen Zvickström vid Rådstufvurätten i Wiborg anfört, att Handlanden Martin Lignell emot en af honom den 21. September 1900 till innehafvaren utfärdad förskrifning å femtiofemtusen mark jämte sex procents årlig ränta, till säkerhet för hvars infriande Handlanden Lignell pantförskrifvit etthundratio aktier uti tygerport Aktiebolaget samt Handlanden Hallenberg tillika med Konsula C. F. Mänry och Handlanden Emb - C. J. F. C.t - ÅG. No 431. Såg. 126. R.D. 1906