Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
teeseen sekä Panelian kylän manttaalinomistajain valtuustoa myöskin oli jutussa kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus päätöksellä 25. päivänä Huhtikuuta 1906. antanut asi asta lausuntonsa; ja koska Juho Sjöblomin hallitsema maa, joka alkuaan oli kuulunut Tynin taloon, vuonna 1903. Panelian kylässä päättyneessä isonjaonjärjestelyssä oli tullut kuulumaan sanotiin kylän manttaalinomistajain yhteismäähän ja nämät olivat ennen Tuomaanpäivää 1903. sanonut Sjöblomin irti mainitusta maapalstasta, josta osa sittemmin oli vuokrattu Nikolai Sofronoffille ja osa Johan Emil Wahlqvistille, joka viimemainittu taas oli siirtänyt vuokravikeutensa Juho Kustaa Konstarille, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Juho Sjöblomin heti luopumaan puheenalaisesta hallitsemastaan maasta ja siitä poismuuttamaan rakennuksensa sekä jättämään tuon maa-alueen Nikolai Toponoffin ja Juho Kustaa Konstarin vapaaseen nautintoon. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Sjöblom oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 8. päivänä Helmikuuta 1909. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja sen ohessa velvoittanut Juho Sjöblomin maksamaan Nikolai Sofronoffille ja Juho Kustaa Konstarille maksut heidän yhteisestä kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Juho Sjöblom anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Ajoblom ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiöta, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudat61
takoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Påminna Walter Andersin. J. N. Rännund Walter Andersin Matus Sellonen. B Anneberg. Matus Seltonen. B Amberg. Alf Hellen Helmikuun 11. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Kauppias Elias Karjalainen, Karstulan pitäjän Pääjärven kylästä, on hakijana sekä Kauppiaan Adid Kaipomäen konkussipesän uskotut miehet Kruununnimismies Samuel Lindstedt ja Kauppias Kaarle Juho Warvikko, saman pitäjän Karstulan kylästä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 11. päivänä Helmikuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan Kauppias Karjalaisen Karstulan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat Kruununnimismies Lindstedt ja Kauppias Harvikko siellä lausuneet, että Kauppias Kaipomäki välikirjalla 13 päivältä Huhtikuuta 1909 oli Kauppias Karjalaiselle myynyt Hokkalan talossa ylläsanotussa Pääjärven kylässä harjoittamansa kauppaliikkeen kauuppatavaravallasSäsnä: P. H. F - S.S. - A. K. A. S. 62 No 216. Pag 247. R. D. 1910.
toineen sellaisella välipuheella, että myydyille muille tavaroille oli laskettava niiden ostohinta, lisättynä tavarain rahtikuluilla, paitsi puuvilatuokselle, joiden hinnaksi oli luettava mitä sellaiset tavarat välikirjaa tehtäessä maksoivat; että tavarain luettelminen ja arvioiminen oli kohta sen jälkeen toimitettava ja Kauppias Karjalaisen kauppahinnan suoritukseksi luovutettava Kauppias Kaipomäelle Mietalon talon maalla Pääjärven kylässä sijaitseva mylly- ja sahalaitoksensa irtaimistoineen seitsemäntuhannen markan ja tukkipuita yhteensä viidensadan viidenkymmenen markan arvosta sekä loppuhinta maksettava rahasin, ollen tavarain arvioimisen ja tukkipuiden lukemisen jälkeen laadittava uusi kauppakirja ja nuo välipuheet kumpaakin sopimuskumppania täysin sitovat, ilman että mitään muita suullisia välipuheita oli olemassa; mutta että kun sitten ylläkerrottu tavarain luettelminen ja arvioiminen 21. päivänä sanottua Huhtikuuta oli loppuunsaatettu ja myytyjen tavarain arvo havaittu yhdeksitoistatuhanneksi viideksisadaksi kahdeksaksaksikymmeneksi markaksi kahdeksaksikymmeneksineljäksi penniksi, ei Kauppias Karjalainen ollut suostunut tuota summaa kokonaisuudessaan suorittamaan, vaan maksanut ainoastaan, paitsi edelläkerrottua mylly- ja sahalaitoksen ynnä tukkipuiden hintaa seitsemäätuhatta viittä sataa viittäkymmentä markkaa, 18. päivänä seurannutta Toukokuuta tuhat markkaa ja 30 päivänä samaa kuuta seitsemänsataa neljätoista markkaa kuusikymmentäkahdeksan penniä; ja ovat näin ollen Kruununnimismies Lindstedt ja Kauppias Karvikko, ilmoittaen Kauppias Kaipomaen joutuneen konkursitilaan, edelläkerrotussa toimissään vaatineet Kauppias Karjalaisen velvoittamista Kaipomäen konkurssipesälle suorittamaan puheeksitulleen kauppahinnan maksamattoman jäännöksen kaksituhatta kolmesataa kuusetoista markkaa kuusitoista penniä korkoineen. 63
Kanteesta kuultuna, on Kauppias Karjalainen myöntänyt ostamainsa tavarain arviomaaran tehneen yksitoistatuhatta viisisataa kahdeksankymmentä markkaa kahdeksankymmentäneljä penniä, mutta väittänyt välikirjan 13 päivältä Huhtikuuta 1907 tehdyksi ainoastaan väliaikaisesti kunnes tavaravarasto ehdittäisiin arvioida, jolloin uusi kauppakirja oli laadittava ja siinä otettava huomioon, että Kauppias Kaipomäki kaupantiossa oli suostunut alentamaan ylläsanotun arviomäärän kahdellakymmenellä prosentilla; ja kun Karjalainen, joka ei ollut allekirjoittanut Kaipomäen 21 päivänä samaa Huhtikuuta hänelle tarjoamaa uutta kauppakirjaa, koskei tuota sovittua alennusta oltu siinä myönnetty, oli jo Kaipomäelle suorittanut koko kauppahinnan, on hän vaatinut kannetta hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin olivat anonut korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, on 22 päivänä Syyskuuta 1909. julistamassaan päätöksessä lausunut selville tulleen, että Kauppias Karjalainen, ostettuaan välikirjalla 13. päivältä Huhtikuuta 1909. Kauppias Kaipomäeltä puheenalaisen kauppaliikkeen ja tavaravaraston, jonka arvioimisessa määrätty hinta oli noussut yhteentoistatuhanteen viiteensataan kahdeksaankymmeneen markkaan kahdeksaantymmeneennel. jään penniin, oli, kuten Kihlakunnanoikeudessakin oli tunnettu, ottanut tuon kauppaliikkeen ja tavaravaraston haltuunsa kuitenkaan hyväksymättä taiallekirjoittamatta mainitun välikirjan perusteella laadittua lopullista kauppakirjaa; minkätähden ja kun Karjalainen näin ollen oli katsottava puheenalaisen kaupan, jota hän ei ollut näyttänyt purkaneensa, hyväksyneen, etenkin koska hän jo oli kauppasummaakin suorittanut, eikä Karjalainen Kruununnimismies Lindstedtin ja Kauppias Karvikon kieltoa vastaan ollut voinut täydelleen toteennäyttää Kaipomäen sitoutuneen alentamaan välikirjassa 13. päivältä Huhtikuuta 1909 kaup61
pahinnaksi määrättyä tavaravaraston arviosummaa kahdellakymmenellä prosentilla, Kihlakunnanoikeus, siihenkin nähden että juusisanotussa välikirjassa nimenomaan sanottiin ettei mitään suullisia sopimuksia kauppakumppanien välillä ollut olemassa, on velvoittanut Kauppias Karjalaisen Kauppias Kaipomäen konkussipesälle heti maksamaan vaaditut kaksituhatta kolmesataa kuusitoista markkaa kuusitoista penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen 5. päivästä Syyskuuta 1909, jolloin Karjalainen oli saanut haasteen asiaan, kunnes täysi maksu tapahtui, sekä sen ohessa korvaamaan Kruununnimismies Lindstedtin ja Kauppias Harvikon oikeudenkäyntikulungit jutussa kahdellakymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Karjalainen oli vetoamalla saat tanut jutun, on tuomiossa 8. päivältä Kesäkuuta 1910. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, sekä sen ohessa velvoittanut Karjalaisen suorittamaan Kruununnimismies Lindstedtille ja Kauppias Karvikolle korvaukseksi heillä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleista kustannuksista viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Karjalainen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kruununnimismies Lindstedt ja Kauppias Karvikko ovat vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja patsoo ettei Kauppias Karjalainen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kauppias Karjalainen suorittamaan Kruununnimismies Lindstedtille ja Kauppias Warvikolle korvaukseksi heiltä täällä juttuun menneistä kustannuksista yhteisesti kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Yllerenan kuten Saanveu Yläkunnan kuiten Saanmen Aleksi Käpys. Alfred Liiksiala hansSalmros 65
Helmikuun 15. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, torpankaupan purkamista koskevasja nostojutussa, jossa Merikarvian pitäjän Alakarvian kylästä hotoisen oleva Torpparinvaimo Maria Matilda Nygård on hakijana ja Talollinen Frans UusiKankku, sanotusta kylästä, vastaa jana: Annettu Oikeusorastossa 15. päivänä Helmikuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Maria Matilda Nygärdin mies Evert Nygård kauppakirjalla 30. päivältä Huhtikuuta 1902. eli myynyt Frans Uusi-Kankulle tämän omistamaan Uusi- Kankun taloon ylläsanotussa Alakarvian kylässä kuuluvan, Nygård nimisen torpan maineen huoneineen, on Maria Matilda Nygård, joka sittemmin oli määrätty Evert Nygårdin Sämä: K. M. A. W. et. - B. �t. J. H. af H. 66 No 240. Cap. 105. B. G. 1909.
holhoojaksi, Merikarvian ja Siikaisten pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että sanottu kauppa, koska Evert Nygård sitä tehdessaän oli ollut mielenvikäinen ja hänet oli kauppaan viehotettu, julistettaisiin mitättömäksi ja Frans Uusi - Kankku velvoitettaisiin Maria Matilda Nygårdille luovuttamaan Nygårdin torppa. Frans Uusi-Kankun vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, päätöksessä 15. päivänä Marraskuuta 1905. lausunut, ettei Maria Matilda Nygård ollut voinut näyttää, että Evert Nygård, tehdessään puheenalaisen torpankaupan, oli ollut mielenhäiriössä tai että Evert Nygårdia oli kaupantekoon honkuteltu, sekä sen vuoksi hyljännyt kanteen, minkä ohessa Maria Matilda Nygård on velvoitettu kahdeksalla kymmenellä markalla borvaamaan Frans Uusi-Kankulle hänen oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maria Matilda Nygård oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 25. päivänä Helmikuuta 1909. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Maria Matilda Nygårdin suorittamaan Frans Uusi - Konkulle, hänellä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleiden kulujen korvaukseksi, neljäkymmentäviisi markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Maria Matilda Nygård anonut muutosta tänne antamallaan perustelmalla, johon Frans Uusi - Kankku on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Maria Matilda Nygård ole esiintuonut syytä muittaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Maria Matilda Nygård maksamaan Frans Uusi-Kankulle, häneltä täällä juttuun men67
neiden kulujen korvaukseksi, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A; O; Malin. Santeri Saarinen A;k O; Malin. Juntusi Saarinen Ako Malin Walter Andersin. P. Amberg. Walter Andersin. P. Aonekog. Häftellen Helmikuun 20. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tallessa, talonosan jakoon luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Talolliset Pietari ja Juhana Pietarinpojat Tiilikainen, Ruokolahden pitäjän Utulan kylästä, ovat hakijoina sekä heidän samassa kylässä asuneen, oikeudenkäynnin aikana kuolleen veljensä Talollisen Antti Pietarinpoika Tiilikaisen oikeudenomistajat, hänen leskensä Katri Antintytär Tiilikainen, niinhyvin omasta puolestaan kuin alaikäisen poikansa Pietari Juho Tiilikaisen holhoojana, sekä täysiikäiset lapset Eeva Aliina, Antti ja August Tiilikainen vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 20. päivänä Helmikuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Läsnä: D. W. A. - A. K. - J. P. Å. L. E. Th. 68 No 249. Pag. 116. R. D. 1909.
Haastatettuaan Antti Pietarinpoika Tiilikaisen Ruokolahden ja Rautjärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat Pietari ja Juhana Tiilikainen siellä lausuneet, että Antti Tiilikainen, asuessaan yhdyspesässä Pietari ja Juhana Tiilikaisen kanssa, oli 21. päivänä Syyskuuta 1874. päivätyllä kauppakirjalla kahdeksansadan markan hinnasta Maanviljelijänteskeltä Sini Föjanderilta omaan nimeensä ostanut kuudennen osan perintötalosta No 8. edelläsänotussa Utulan kylässä; ja kun asianosaisten tarhoituksena oli ollut ostaa talonosa yhdyspesän lukuun ja talonosän hintakin oli yhdyspesän vasoilla suoritettu, mutta Antti Tiili kainen sittemmin oli kieltäytynyt luovuttamasta talonosaa yhdyspesan osakkaiden kesken toimitettavaan pesän kiinteimistön jakoon, ovat Pietari ja Juhana Tiilikainen vaatinut Antti Tiilikaista velvoitettavaksi siihen, minkä ohessa Pietari ja Juhana Tiilikainen ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Antti Tiilikaisen vastastettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 9. päivänä Helmikuuta 1907. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pietari ja Juhana Tiilikainen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 13. päivältä Maaliskuuta 1909. antanut asiasta lausuntonsa; ja koskeivät Pietari ja Juhana Tiilikainen, vastoin Antti Tiilikaisen kieltoa, ollert näyttäneet, että asianosaiset siihen aikaan, jolloin kysymyksessä oleva tilankauppa päätettiin, edes olivat eläneet yhdyspesässä, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut; minkä ohessa Hovioikeus on velvoittanut Pietari ja Juhana Tiilikaisen neljälläkymmenellä markalla korvaamaan 69
Antti Tiilikaiselle hänellä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon ovat Pietari ja Juhana Tiilikainen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Antti Tiilikaisen sillä välin huoltua, Katri Tiilikainen ja hänen asiakumppaninsä ovat vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei vät Pietari ja Juhana Tiilikainen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Piitari ja Juhana Tiilikainen maksamaan Katri Tiilikaiselle ja hänen asiakumppaneilleen, heiltä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Kejsarillinen Suomen Senaatti: J. Wichtmans. Alksi Käsy. J. Wichtmans. Alksi Käsy. Mannus Peltonen Alfred Liksiala. 70
Helmikuun 22. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla: Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Ajuri Isak Viktor Salo, Lappeonrannan kaupungista, hakijana sekä Konttoristinvaimo Ida Maria Stenglund ja hänen miehensä Konttoristi Sven Stengrund, Lappion pitäjän Parkkarilan kylästä ynnä Suutarinvaimo Lovisa Saamanen ja hänen miehensä Suutari Petter Laamanen, sekä Työmiehet Anton, Johan Oskar ja Kustaa Adolf Tuuri, sanotusta kaupungista, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, 22 päivänä Helmikuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymytsessä, saanut tietää seuraavaa: Isak Viktor Juolle toimitetun haasteen nojalla ovat Ida Maria Stengrund ja hänen asiakumppaninsa Lappeenrannan kaupungin Raastuvan Lasmu: D. H. A. R. B. K. J. P. t.2. J. T. Pies. 71 No 273. Pag 61. R. 1910.
oikeudessa lausuneet että sittenkun IdaMaria Stengrundin, Lovisa Saamasen sekä Anton, Johan Oskar ja Kustaa Adolf Tuurin veli vuonna 1889. kuollut Inniskelunhoitaja Edvard Wilhelm Tuuri ja hänen vaimonsa Helena Kosonen 10. päivänä Lokakuuta 1888 tehdyllä kirjallisella testamentilla olivat säätäneet, että jommankumman heistä kuoltua jälkeenjäänyt saisi periä ja omistaa vainajan pesänösuuden niinkiintiässä kuin irtaimessa omaisuudessa ja että toisenkin heistä kuoltua heidän omaisuutensa oli joutuva heidän perillisillensä lain mukaan, jonka testamentin Helena Kosonen oli 15. päivänä Marraskuuta 1883. valvonut mainitun miesvainajansa jälkeen, niin olivat Helena Kosonen ja hänen toinen miehensä Isak Viktor Jalo 19. päivänä Maaliskuuta 1874. tehdyllä keskinäisellä testamentilla määränneet, että peistä jommankumman kuoltua jälkeen elävä saisi täydellä omistusoikeudella kuolleen kaiken omaisuuden, jonka jälkisäädöksen Isak Viktor Salo Helena Kososen 8. päivänä Kesäkuuta 1907 kuoltua, oli valvonut, ja koska Helena Kosonen viimeksi sanotulla testamentilla, säätäen siinä myös kin Edvard Wilhelm Tuurin jälkeensä jättämästä omaisuudesta, oli loukannut Ida Maria Stengrandin, Lovisa Saamasen sekä Anton, Johan Oskar ja Kustaa Adolf Tuurin oikeutta Edvard Wilhelm Tuurin lähimpinä perillisinä ovat Ida Maria Stenglund ja hänen asiakumppaninsa vaatinut, että puheenalainen Helena Kososen ja Isak Viktor Salon välinen testamentti julistettaisiin mitättömäksi mikäli se loukkasi Ida Maria Stengrundin, Lovisa Saamasen sekä Anton, Johan Oskar ja Kustaa Adolf Tuurin oikeutta perintöön Edvard Wilhelm Tuurin jälkeen ja että Isak Viktor Salo, joka oli huostaansa ottanut kaiken Helena Kososen jälkeen jääneen omaisuuden, velvoitettaisiin luovuttamaan puheenalainen pesuus sellaiseen jakoon, että Ida Maria Stengrundin, Lovisa Laamasen sekä Anton, Johan Oskar ja Kus72
taa Adolf Tuurin perimysosa heille siitä eroitettaisiin. Kanteesta kuultuna on Isak Viktor Jalo väittänyt, että Helena Kosonen, joka täydellä omistusoikeudella oli saanut Edvard Wilhelm Tuurin pesänasuuden, oli ollut oikeutettu siitäkin testamentilla määräämään, ja että Ida Maria Stenglund Lovisa Saamanen sekä Anton, Johan Oskar ja Kustaa Adolf Tuuri, jättämällä Edvard Wilhelm Tuurin ja Helena Kososen tekemän testamentin laillisesti valvomalta Edvard Vilhelm Tuurin kuoltua, siten olivat menettäneet oikeutensa perintöön Edvard Wilhelm Tuurin jälkeen; minkä vuoksi Isak Viktor salo on vastustanut kannetta ja pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan Raastuvanoikeus on 27 päivänä Tammikuuta 1908 julistamassaan päätöksessä siinä mainitsemillaan perusteilla kyljännyt Ida Maria Stengrundin ja hänen asiakumppaniensa asiassa ajaman kanteen sekä velvoittanut heidät kolmellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Isak Viktor Jalon oikeuden. käyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ida Maria Stenglund ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattanut jutun, on 31 päivänä Joulukuuta 1909 antamassaan tuomiossa ratkaissut jutun; ja koska edellämainitun Edvard Wilhelm Tuurin ja Helena Kososen tekemän testamentin määräysten mukaan Helena Kososella oli ollut ainoastaan elinaikainen nautinto- ja hallintooikeus Edvard Wilhelm Tuurin osuuteen heidän pesässään ja Edvard Wilhelm Tuurin lailliset perillist Helena Kososen kuoltua olivat astuvat laillisiin oikeuksiinsa perintöön nähden Edvard Wilhelm Tuurin jälkeen, sentähden ja kun Helena Kosonen siis ei ollut oulut oikeutettu testamentilla määräämään Edvard Wilhelm Tuurin Helena Kososen haltuun jääneestä pesänosuudesta eikä Ida Maria Stenglundin Lovisa Laamasen ynnä Anton, Johan Oskar ja Kustaa 73
Adolf Tuurin, Edvard Wilhelm Tuorin laillisina perillisinä, ollut ollyt tarpeen perimysoikeutensa säilyttämiseksi valvoaylläsanottua testamenttia, Hovioikeus, kumoton Raastuvanoikeuden päätöksen, on julistanut Helena Kososen 19 päivänä Maaliskuuta 1874. Isak Viktor Jalan hyväksi tekemän testamentin mitästömäksi, mikäli se loukkasi Ida Maria Stengrundin, Lovisa Saamasen sekä Anton, Johan Oskar ja Kustaa Adolf Tuurin oikeutta perintöön Edvard Wilhelm Tuurin jälkeen, ja velvoittanut Isak Viktor Salon, jonka hallussa hänen ja Helena Kososen pesuus oli, kolmen kuukauden kuluessa siitä päivästä, jolloin Hovioikeuden tuomio annettiin, luovattamaan mainitun pesuuden sellaiseen jakoon että Ida Maria Stengrundille, Lovisa Laamaselle sekä Anton, Johan Oskar ja Kustaa Adolf Tuurille, Edvard Wilhelm Tuurin perillisinä, kuuluva osuus siitä heille eroitettaisiin. Hovioikeuden tuomioon on Isak Viktor Jalo anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja koska ylläsanotun, 10 päivänä Lokakuuta 1888. laaditun testamentin määräyston mukaan Edvard Wilhelm Tuurin lailliset perillist Helena Kososen kuoltua olivat lain mukaan pääsevät perimään Edvard Wilhelm Tuuria, niin ja kun Helena Kosonen siis ei ole ollut oikeutettu testamentilla määräämäån Edvard Wilhelm Tuurin Helena Kososen haltuun jääneestä pesanosuudesta, eikä Ida Maria Stengrundin Lovisa Saamasen ynnä Anton, Johan Oskar ja Kustaa Adolf Tuurin, Edvard Wilhelm Tuurin laillisina perillisinä, ole ollut tarpeen perimysoikeutensa säilyttämiseksi valvoa ylläsanottua testamenttia, Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei Isak Viktor Saloole esiintuonut syytä muuttaa sitä loppupäätöstä johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut ja jonka varaan asia siis jää, kuitenkin siten että Isak Viktor Salon tulee ennen 1. päivää Heinäkuuta 1911 luovuttaa omansa ja Helena Kososen pesä siten 741
jaettavaksi kuin Hovioikeus on määrännyt. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Yljärman Akokolin Yllerenans Å.komalin. Riksi Käpy Alfred Luksiala. Mannus Peltonen. Frans Salmias Helmikuun 23. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, tilankaupan purkamista koskevassa nitussa, jossa Mikkelin pitäjän Norolan kylässä asuva Talollinen August Taskinen on hakijana sekä vajavaltaisen Talollisen Albin Lampisen holhooja, samasta kylästä kotoisin oleva Talollinen Gabriel Valjakka vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, 23. päivänä Helmikuuta 1911. Kejsarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa August Taskiselle toimituttamansa haasteen nojalla on Gabriel Veljakka edellä mainitussa holhoojatoimessaan Mikkelin pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että August Taskinen, tietäen että Albin Lamrinen oli heikkomielinen ja ilman holhoojaa sekä sitä seikkaa hyväkseen käyttäen, oli 2. päivänä Kesäkuuta 1908. laaditulla kauppakirjalla Läsnä: P.W. A. K. W. F. P. A L. 7p 2777 Pag 220 RD. 1910.
ostanut Albin Lampiselta hänen omistamansa 13/45 osaa perintötaloa No 3. mainitun pitäjän Asilan kylässä 6000. markan kauppahinnalla, josta kumminkin ainoastaan 2,116. markkaa 66. penniä oli maksettu; mutta kun sanottu kauppa Albin Lampisen heikkomieli syyteen nähden oli mitätön, on Gabriel Valjakka, joka kaupan jälkeen oli määrätty Albin Lampisen holhoojaksi, vaatinut kerrottua kauppaa parettavaksi ja August Taskista velvoitettavaksi sanottu tila Gabriel Valjakalle luovuttamaan. Asiassa kuultuna on August Taskinen, kieltäen Albin Lampisen olleen heikkomielisen, vastustanut kannetta ja, väittäen maksaneensa puheena ole vaa kauppahintaa 3,616. markkaa 66. penniä, muistuttanut että hän, jos kaupra piirettäisiin, oli saapa lakaisin sanotun määrän sekä sitä paitsi hyvitystä tilalla tekemistään parannuksista Tämän jälkeen on Kihlakunnanoikeus jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, 18. päivänä Joulukuuta 1908. ulistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Albin Lampinen lapsuu destaan saakka oli ollut järjeltään niin kekittymätön, että hän oli katsottava heikkomieliseksi ja siis kaupantekoon kykenemättömäksi sekä että August Taskinen oli tuntenut Albin Lampisen mielentilan; minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus, Maakaaren 4. luvun 7 SS:n nojalla, on julistanut kysymyksessä olevan kaupan piiretuksi ja August Taskisen velvolliseksi heti luovuttamaan osta nansa tilan Gabriel Valjakalle, jonka tuli takaisin maksaa, mitä August Taskinen ehkä oli kauppahinnasta suorittanut ja mistä asianosaiset, ellei vät he voisi sen määrästä sopia, samoin kuin tilalla tehtyjen parannusten korvauksestakin saisivat erittäin riidellä, sekä sen ohessa velvoittanut August Taskisen sadalla siitsemälläkymmenelläkahdeksalla markalla korvaamaan Gabriel Valjakan kustannukset oikeudenkäynnistä Hovioikeus, jonka tulkittavaksi Au76