Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
anmälan Merilain 235 SS:ään, on Kauppias Kanno velvoitettu maksamaan Merikapteende Vapaaherra Wredelle, Tingsbömille ja Eklundille näiden esiintymisestä asiassa sekä Wredello ja Tingskömille myös kin kirjallisen lausunnon antamisesta, Fredelle satakymmenen markkaa, Meri kapteeni Tingsbömille sataneljäkymmentä markkaa ja Merikapteeni Eklundille helmakymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaupnias Känne oli veloamalla saattanut ja tiin on Maaliskuun 19 päivänä 1913 antamassaan tuomiossa katsonut näytetykä, ttä parkkilaiva Mathilda sittenkuin tuja puulavaroilla lastattuna Toukokuun 10 päivänä 1909 oli Rauman satamasta lähnyt puheenalaiselle merimälkälle, oli on nan kuun 12 päivänä - Ilvonanumerolla useita kertoja förmännyt suuriin ajojaalohkareihin niin voimakkaasti, että osa raivan likityksestä liki pohjaa laivan asummalla puolella oli irtautunut ja si ten oikeuttanut että täivä, jossa tosen maiennenkin oli ollut havaittavissa vuolo, oli heti tormagksen jälkeen alkanut niin luuluvassa määrässä vuotaa että vesi laivassa, huolimalla alituisesta pumppuamisesta, yhä vaan oli lisääntynyl, josta syystä ja, kun sitä seuraavina paivinä tuuli oli alkanut kiihtyä, oli ollut pakko heittää tavasta osa kansilastia nereen ja pyrkiä hatasutamaan Sandhannin tuotsipaikalle, jonne täivä oli päässylkin saman Toukokuun 17 päivänä täwän ollessa jo ennen sitä täydellynä vedellä. Koska laivan matka näin oli leskeytynyt ja täivä siten tullut kärsi maan rahtiloppion, josta Sjöforsäkrings "Wederbolaget Landhud vakuutuskirjalla onkokuun 5 päivältä 1909 oli sitoutunut vastaamaan ruotsalaisen Marraskuulla 1891 ennetun Merivakuuluskaavan mukaan myös siinä tapauksessa että vahinko johtuisi taivan törmäämisen takia uiviin esineihin, on Hovioikeus, kumden Raastuvanoikeuden päätöksen ja vapauttaen kanteen suorittamasta Raastuvanoikeuden Werikaptreneille, Vapaaherra Wredelle Tengströmille ja Eklundille määräämiä edeltämainittuja korvauksia, velvoittanut Serehtööri Näsmanen, sanotun yhtiön Suo1338
mesa olevana pää asiamiehenä, yhtiön varoilla suorittamaan Mathilda laivan varustajalle. Kauppias Rantiolle disposition rin laskeman rahtilappion kolmetuhatta kahdeksansataa viisi markkaa kuusi penniä, viiden prosentin vuotuisine korkoineen Lokakuun 20 päivästä 1910, sekä maksamaan yllämainituille asianluntijoille Raastuvanoikeuden heille määräämälpalkkiöt Hovioikeuden tuomioon on Tirehtööri Näsman anonut muutosta perustelmalla, johon Kauppias. Ranni on vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakselKeisarillinen Suomen Senaatti. telis Saarikoski B. Anneberg Samuli Koski. Alfred Kiuksiala. A. W. Pahlman. Valter./. Parviainen Marraskuun 15. päivänä 1915. Turun Hovioikeudesta tulleessa nestojutussa tilintekoon velvoittumija hänen vaimonsa Wilhelmiihakijoina sekä Kauppalainari Isak Reinhold Isaksson ja Levyseppä Leonard Enroth, samasta taajina: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 15. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä tietää: Uudenkaupungin Raastuvanoikeudessa on Wilhelm Levan omasta puolestaan ja Wilhelmiina Levänin edusmiehenä lausunut, että Wilhelmiina leen ensimäisen miehen Työmies Viktor Nordmanin lähimmät perilliset olivat olleet hänen tyttärensä Edla TikSärnä: F. F. A. L. B.t - A. R. S. K. /B. F. M. No 2159. Tung. 245. R. D. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta sesta, jossa Työmies Wilhelm Levan na Iisakintytär Levan, Uudenkaupungin kaupungista, ovat kaupungista, poisjääneinä vassittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut Levarin Joulukuun 1. päivänä 1890. kud1913.
toria Wilhelmiina Smidslund, naimisissa Suutari Johan Emil Smidshindin kanssa, Aina Maria, Wera Katarina, Suoma Evelina, Suima Lydia ja Hilja Aling Nordman, sokä, että näistä Wera Katarina oli kuollut Joulukuun 29. päivänä 1891. ja Hilja Alina Tammikuun 30. päivänä 1892. Koskei Isak Reinhold Isaksson, joka Viktor Nordman-vainajan jälkeen Helmikuun 25. päivänä 1891. toimitetussa pesänkirjoituksessa oli ottanut haltuunsa vainajan jäämistön ja hallinnut sitä, ollen samalla Nordmaninalaikäisten lasten holhoojana, eikä myöskään Leonard Enroth, jonka Rantuvanoikeus Toukokuun 5. päivänä 1902 oli määrännyt alaikäisten Aina Maria, Suoma Evelina ja Saima Lydia Nordmanin holhoojaksi, olleet tehneet selvitystä ja tiliä Nordmanin kuolinperästä, on Wilhelm Levan vaimonsa edusmiehenä vaatinut IsakReinhold Isakssonia ja Leonard Enothein velvoitettaviksi sakon uhalla määräajassa antamaan selvitykset ja tilit nuheenalaisen kuolinpesän asioista ja omaisuudesta. Asiassa kuultuna on Isak Reinhold Isaksson muistuttanut, ettei Wilhelm Levan ollut oikeutettu ajamaan kysymyksessä olevaa kannetta Smedslundin aviopuollen eikä myöskään silloin jo täysivaltaisten Aina Maria, Suoma Evelina ja Saima Lydia Nordmanin puolesta, sekä väittänyt että koska Hera Katarina ja Hilja Alina Nordman olivat olleet kuolleina yli kymmenen vuotta, kannevalta raitten osuudesta Viktor Nordmanin jäämistöön oli vanhentunut. Sen ohessa on Isak Reinhold Isaksson kieltänyt hänen hallussaan olleen Viktor jordmanin omaisuutta tahi edes olleensa Nordmanin lasten holhooja, ilmoittaen lasten holhoojana olleen ensin heidän äitinsä ja sitten Leonard EnrothinLeonard Enroth on puolestaan Lidtänyt olevansa tilivelvollinen Luomin aviopuolille, koska hän oli Aina Maria, Suoma Evelina ja Saima Lydia Nordmanin holhoojana tehnyt vuosittain 330
tilin holhouslautakunnalle, joka myös oli tilit hyväksynyt; ja on Leonard Enroth samoin kuin Isak Reinhold Isaksson anonut kannetta hyljättäväksi ja korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Raastuvanoikeus on Heinäkuun 24. päivänä 1911. julistamassaan päätöksessä, katsoen ettei Wilhelm Levan ollut oikeutettu ajamaan kannetta Edla Viktoria Wilhelmiina Smedslandin eikä myöskään Aina Maria, Suoma Evelina ja Saima Lydia Nordmanin puolesta, jotka olivat täysivaltaisia, ilman näiden ja Johan Emil Smedslundin valtuuttamista jättänyt kanteen siltä osalta tutkimatta ja laufunut että vaatimus Isak Reinhold Isakssonin velvoittamisesta tekemään tili Hera Katarina ja Hilja Alina Nostmanin osuudesta näiden isävainajan jäämistöön sekä Viktor Nordmanin ja Wilhelmiina Levänin yhteisen pesän hoidosta oli vanhemtunut, koska Wira Katarina ja Hilja Alina Nordman olivat olleet yli kymmenen vuotta kuolleina, minkä vuoksi ja kun Wilhelm Levan ei ollut näyttänyt Isaksonin hoitaneen Viktor Nordmanin kuolinpesää, vaan Luun päinvastoin oli oikeudenkäynnin kestäessä myöntänyt, että Isaksson oli ottanut haltuunsa ainoastaan erinäisiä kuolinpesän asiakirjoja, Raastuvanoikeus on hyljännyt kanteen tässä kohdin osaksi vanhemtuneena osaksi aiheettomana. Mitä tuli kanteeseen Leonard Enrothia vastaan, nin, kun Wilhelm Levun ei edes ollut väittänyt Enrothin hoitaneen Viktor Nordman ainajan koko pesää, vaan myöntänyt Enotkin olleen vain Nordman-vainajan silloin alaikäisten lasten Aina Maria, Suona Evelina ja Saima Lydia Nordmanin holhoojana, eikä Enroth ollut holhutoimestaan tilivelvollinen Levänin aviopuolille, kanne tässäkin kohdin on aihat tomana hyljätty. Asian näin päättyessä velvoitettiin Wilhelm Levankorvaa maan Isak Reinhold Isaksonin ja Lovarri Enrothin oikeudenkäyntikulut ja siinä tarkoituksessa maksamaan heille kummallekin kaksikymmentä markkaa.
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wilhelm ja Wilhelmiina Levan olivat vetoumalla saattaneet jutun, on Elokuun 29. päivänä 1913. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Levanim aviopuolet suorittamaan Isak Reinhold Isakssonille ja Leonard Enrothille maksut heidän yhteisestä kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä Hovioikeuden tuomioen ovat Wilhelm ja Wilhelmiina Levän anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo etteivät Wilhelm ja Wilhelmiina Levan ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Elis Savibacki Alfred Luksiala tehr Laurikoski. Alfred Luksiala. B. Anneberg. Samuli Koski. A. H. Rummaren Marraskuun 16 päivänä 1915 Keisarillisen Suomen Senaaten tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa, perinnönjaon moittimista koskevassa jutus. sa, jossa Amerikassa oleskelevan Mäkitupalaisentyttären Maria Serafia Hermannintytär Dahlin uskottu mies, Talollinen Jaakko Hermannin poika Luoma, Isonkyrön pitäjän Palon kylästä, on hakijana sekä saman pitäjän Wentälän kylässä asuva Mäkitupalainen Maria Sofia Juhontytär Niemerö vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 16 päivänä 1915 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Jaakko Luomalle, hänen ylläsanotussa toimessaan, toimitetun haasteen nojalla on Maria Sofia Niemero Isonkyrön ja Ylistaron pitäjien käräjäkunnan KihlakunLäsnä: V. t. - A. L. - J. P. - R. H. - K.t. C. S. No 2166. Pag. 31. R. D. 1913.
nanoikeudessa lausunut, että sittenkuin Mäkitupalainen Herman ni Hermanninpoika Dahl ja hänen vaimonsa Maria Juhontytär, jotka olivat menneet keskenään naimisiin vuonna 1875 ja joiden ainoa lapsi oli Maria Serafia Dahlolivat kuolleet, Maria Dahl Heinäkuun 3 päivänä 1907 ja Hermanni Dahl seuranneen Lokakuun 3 päivänä, niin oli, syystä ettei Hermanni Dahl, joka Syyskuun 29 päivänä vastasanottuna vuonna tehdyllä kirjallisella, lainvoiman saaneella testamentilla oli määrännyt, että kaikki häneltä jäänyt omaisuus oli lankeava Maria Sofia Wiemerölle, ollut toimituttanut perinnönjakoa vaimo-vainajansa jälkeen, sellainen jako, missä Maria Serafia Dahlia oli edustanut Jaakko Luoma, toimitettu Maaliskuun 20 päivänä 1911; että tuossa jaossa Maria Sofia Wiemeri oli vaatinut, että pesän omaisuus jaettaisiin siten, että Hermanni Bahlin etuosuksi olisi ensin päältäpäin erotettava kahdeskymmenes osa omaisuudesta sekä jäännökses tä kaksi kolmatta osaa naimaosaksi, jota vastoin Jaakko Luoma oli anonut että, koska Hermanni Påhl tahallisesti ilman aihetta li Maria Dahlin jälkeen Heinäkuun 29 päivänä 1907 toimitetussa kalunkirjoituksessa salannut ja ilmoittamatta jättänyt suurimman osan pesään kuuluvista pankkitalletuksista sekä tuo omaisuus sen vuoksi lain mukaan oli lankeava Maria Serafia Dahlille, ainoastaan se omaisuus, mikä oli otettu mainittuun kalunkirjoitukseen, jaettaisiin Hermanni ja Maria Serafia Dahlin kesken; sekä että Kihlakunnanoikeuden määräämä toimitusmies, Kunnallislautakunnan esimies Jaakko Kittilä olikin tamittanut moitteenalaisen jaon Jaakko Luoman kerrotun vaatimuksen mukaisesti, langeten siten Hermanni Dahlén osalle 43/5 mark1842
kaa 54 penniä, minkä rahamääran Maria Sofia Wierperö, tyytymättä kuitenkaan jakoon, sittemmin oli nostanut; ja on Maria Sofia Wiemero, ilmoittaen että Hermanni Dahlin jälkeen jäänyt omaisuus, mikä oli Jaakko Suoman hallussa, oli noussut päälle 8000 markan, vaatinut että, koskei jaon toimitusmiehellä ollut mitään oikeutta päättää, että Hermanne Dahl olisi tahallisesti salannut omaisuutta varmonsa kalunkirjoituksessa ja että Dahl siitä syystä oli menettävä naimaosansa muka salattuun omaisuuteen, ylläkerrottu perinnönjako julistettaisiin mitättömäksi sekä vusi jako määrättäisiin mkääraajan kuluessa toimitettavaksi. Jutussa kuulustettuna on Jaakko Luoma väittenyt, että Maria Sofia Wiemerö Huhtikuun 1 päivänä 1911 oli Isonkyrön pitäjän säästöpankissa, hyväksyen kysymyksessä olevan jakotoimituksen, piirtänyt siinä syntyneen toimituskirjan alle puumerkkinsä; ja kun Maria Sofia Niemerö siis ei enää ollut oikeutettu moittimaan puheenalaista jakoa, on Jaakko Luoma vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on Marras kuun 9 päivänä 1911 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt Maria Sofia Niemerön jutussa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maria Sofia Niemerö oli vetoumalla saattanut jutun, on Joulukuun 20 päivänä 1912 antamassaan tuomiossa katsonut, ettei jutussa oltu näytetty Maria Sofia Niemerin ylläsanotussa tilaisuudessa Huhti kuun 1 päivänä 1911 hyväksyneen kysymyksessä olevaa perinnönjakoa; minkä vuoksi, ja kun ei oltu selvitetty, että Hermanni Dahl pesänkirjoituksessa vaimovainajansa jälkeen olisi tahallaan mitään salannut, eikä Jaakko Luoma ollut voinut edes väittää, ettei pesään 1343
olisi kuulunut enempää, kuin jakokirjassa mainitut seitsemänsataa yhdeksän markkaa kahdeksankymmentäkuusi penniä, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on velvoittanut Jaakko Suoman, jonka hallussa puheenalainen omaisuus oli, sadan markan sakon uhalla kolmen kuukauden kuluessa siitä päivästä, kuin Hovioikeuden tuomio oli saanut lain voiman, toimituttamaan uuden jaon, jossa kaikki pesään kuuluvat varat oli jakokirjaan merkittävä ja laillisessa järjestyksessä pesänosakasten kesken jaettava: Hovioikeuden tuomioon on Jaak ko Luoma anonut muutosta perustelmalla, johon Maria Sofia Wiemero on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Jaakko Luoma ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, kuitenkin siten että määrätty Asian Lihannan uusi jako on toimitettava ennen Maaliskuun 1 päivää 1916; ja velvoitetaan Jaakko Luoma suorittamaan Maria Sofia Niemerölle, korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi olleista kuluista seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walder Andersson Ahl Kuksiala. Walder Andersson Ahl Kuksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K Auer. 1344
Marraskuun 16. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin 113 tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, omistusoikeutta vesijättömaahan. koskiissa jutussa, jossa ovat Maanviljelijä Emil Hannula, Kärkölän pitäjän Isosattilan kylästä, hakijana sekä Maanviljelijä Vilhelm Henrik Ingman, Hattulan pitäjan Häkimäen yksinäiseltä rusti tilalta, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Marras kuun 16. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niissi, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Haastatettuaan Vilhelm Henrik Ingmanin on Talollinen Aleksante ri Jaakkola, Hattulan pitäjän Sattu lan kylästä, viimeksisanotun pitäjän, Tyrvännön kappelin ja Hämeenlin nan maaseurakunnan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että sittenkuin Vilhelm Henrik Ingman kauppakirjalla JouluSäsnä: W A. JB. R. H. Ä R Sk No 2170. Pag 117 kD 1913.
kuun 7. päivältä 1907 oli Emil Kannulalta ostanut tämän omistaman puolen Arvolan perintörustitilaa Sattulan kylässä, hyväksyen samalla Emil Hannulan sanottuun tilaan kuuluvan Isovainion palstasta Talonomistaja Heikki Juho Kukkolan kanssa tekemän sittemmin peräytyneen kaupan, oli Emil Hannula kauppakirjalla Helmikuun 10. päivältä 1908. Aleksanteri Jaakkolalle myynyt mainitun palstan ynnä siihen rajoittuvan, Sihijärven rantaan ulottuvan vesijätto maan, jota ei kuitenkaan kauppakirjassa erikseen oltu mainittu, koska kaupanteossa oli katsottu itsestään selväksi, että vesijättömaa kuului sanottuun palstaan; mutta LeskiWilhelm Henrik Ingman, väittäen mainitun Joulukuun 7. päivänä 1907. tehdyn kaupan kautta tulleensa ylläsenotun vesijättömaankin omistajaksi, oli kieltäytynyt Aleksanteri Juhkolalle luovuttamasta tätä vesijalle maata, on Aleksanteri Jaakkola vautinut Vilhelm Henrik Ingmania vilvoitettavaksi viipymättä Jaakkolan vapaaseen naulintoon luovuttamaan vieläsanottu vesijättömaa Kanteesta kuultuna on Vilhelm Henrik Ingman väittänyt, että kysymyksessä oleva vesijättömaa, jota kutsuttiin Kirjasojanrannan maapalstaksi, kuului Ingmanin omistamaan Arvolan rustitilanpuoliklaaseen eikä Isovainion palstaan, sekä sen vuoksi vastustanut kannetta. Sittenkuin Emil Hannula, asiaan kuultavaksi haastettuna oli yhtynyt Aleksanteri Jaakkolan kanteesien, on Kihlakunnanoikeus Huhtikuun 27 päivänä 1910. julistetussa päätöksessä katsonut selville räyneen että, kun Emil Hannula Joulukuun 7. päivänä 1907. tehdyllä kauppakirjalla oli myynyt Vilhelm Henrik Ingmanille puolen Arvelan rustitilaa, oli kaupasta jätetty pois, muun muassa, Isovainion palsta ja sen vierissa oleva vesijättömaa, sekä etta Emil Hannula sitten Helmikuun 1336
10. päivänä 1908 tehdyllä kauppakirjalla oli Aleksanteri Jaakkolalle myynyt Isovainion palstan mainittuina vesijättömaineen, minkä vuoksi Kehlakunnanoikeus on velvoittanut Vilhelm Henrik Ingmanin heti luovutta maan kysymyksessä olevan vesijätti. maan Aleksanteri Jaakkolalle Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vilhelm Henrik Ingman oli vetoanalla saattanut jätun, on Maaliskuun 28. päivänä 1913. antamallaan tuomiola ratkaissut jutun; ja koskei oltu näytetty, että Emil Hannula, myydessaan Joulukuun 7. päivänä 1907. tehdyllä kauppakirjalla puolen Arvolan rustitilaa Vilhelm Henrik Ingmanille, olisi erottanut puheen alutsen vesijättömaan, eikä ollut selville käynyt, että vesijättömaa muutenkaan kuuluisi Isovainen palstaan, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Aleksanteri Jaakkolan asiassa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon on EmaHannula anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitse oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunnan oikeuden jutussa julistaman päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Waltev Andersin. K.P. Helanen Samuli Koski. Johannes Pesonen. A. V. Brunberg Hof Hellen 1347
Den 16. November 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Handlanden Oskar Nordberg, från Helsingfors stad, sökande, samt afliebolaget Finska Klädeshandeln Aktiebolag, från samma stad, svarande: Gifven uti Justitidepartementet den 16. November 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter stämning å Finska Klädeshandeln Aktiebolag har Handanden Nordberg vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad anfört, att sesan Handlanden Nordberg den 30. Juli 1908 åt belaget assignterat en af bolaget utställd 6. månaders vå och å 6000 mark samt sagda emelaf bolaget disponterats, så hade Jordberg å växelns förfallodag den 30. Januari 1909 nödgats i Finlands bank inlösa summa växel. TäOch: 4. l. B. sk. R. K.t. A. Sa No 217. Pog 54. R. 1913
Handlanden Nordberg emellertid icke stått i någon som helst skuld till Finska Klädeshandeln Aktiebolag utan värdn i fråga endast utgjort en hjalqväxel, för hvilken Nordberg ej erhållit någon valuta, men bötaget vägrat att till Handlanden Nordberg återbetala växelns belopp har Handlanden Nordberg anhållit om Finska Kladeshandeln Antiebolags skyldigkännande att till Fördberg återbära nämnda 6000 mark jämte ränta från den 30 Januari 1909 I saken hörd har Finska Kädeshandeln Aktiebolag bestridt, att i dagavarande växel skulle varit en till bolaget utgifven hjöljeväxel, hvarför, och då de vid disposenteringen af sagda växel erhållna penningarna med Handlanden Fordbergs samtycke öfverlämnats till Aktiebolaget Silrica såsom inbetalning å särskilda utaf Nordberg i nästnämnda bolag till nade aktier, Finska Kladeshanden Aktiebolag emotsett förkastande af käromålet Rådstufvurätten, hvarest parterna ömsesides anhållit om ersättning för rättegångskostnaden har medels den 14 Januari 1910 afkunnadt utslag samt nit Handlanden Nordberg icke hafva gittat styrka sitt förebärande färom, att ifrågavarande för Finska Klädeshandeln Ahtiebolag utställda och af Handlanden Nordberg och terade växel å sextusen mark skulle varit en till nämnda bolag utgifven hjalqväxel samt att behget skulle haft nytta af densamma, utan fastmer af Finska Klädeshandeln Aktiebolag hafva gjorts sannelikt, att de vid diskanteringen af sagda växel erhållna penningarna med Handlanden Todbergs vitskap och samtycke öfverlämnats till Aktiebolaget Silivia så som afbetalning å beloppet af de utaf Nordberg i nästnämnda bolag tecknade åflidna, fördenskull och då vid sådant förhållande 1919
Finska. Klädeshandeln Aktiebolag såsom utställare af förenämnda vädel icke kunde åläggas att ersätta Handlanden Nordberg den utgift den ne genom vardns inlösen fått vidkännas, har Rådstufvurätten förkastat Handlanden Nordbergs i målet utförda talan samt ålagt Handlanden Nordberg att med etthundra femtio mark godtgöra Finska Kladeshandeln Aktiebolag dess umgälder i målet Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Nordberg i vadeväg dragit målet, har medels den 22. Januari 1913 gifven dom låtit bero vid Rådstufvurättens utslag; hvarhos Handlanden Nordberg älagts att med femtio mark ersätta Finska Klädeshandeln Attubolag dess i Hofrätten hafda fortnader. Uti Hofrättens dom har Handlanden Nordberg anhållit om ändring medels deduktion hvilken Finska Kladeshandeln Aktiebolag bevit Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Nordberg icke hafva anfört stäl till ändring i Hofrättens som, vid hvilken förty kommer att bero; och ålägges Handlanden Sordberg att till Finska Kläderhandeln Aftiebolag, i ersättning för dess härstädes i målet hafda kostnader, utgifva sextiofem mark. Ort alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen Alfred Anna 1330
Marraskuun 16 päivänä 1915 1851 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa testamentin moittimisjutussa, jossa Hausjärven pitäjän Erkkylän kylästä oleva Kirjakauppias Karl Fredrik Palander sekä Mäntsälän pitäjän Olikolan kylästä olevat Työmiehet Karl Tiktor Lindroos ja Johan Vilhelm Lindroos, ovat yhteisesti hakijoina ja Talollisenleski Maria Fredrika Palander, ensiksimäinetun pitäjän Hiliän kylästä vastaajana: Annet. tu Oikeusosastossa Marraskuun 16 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Maria Fredrika Palanderille. toimitetun haasteen nojalla ovat Kirjakauppias Palander, Karl Viktor ja Johan Vilhelm Lindroos sekä Säsnä: A. L. B. t. A. R. - L.K. No 2172. Pag. 71. R. D. 1913.
Talollinen Johan Vilhelm Palander, Hausjärven pitäjän. Ridasjäven. kylästä, ynnä Ohkolan kylässä asuvat Työmies Maunu Falck, vaimonsa Iida Katarina Ananiantyttären edusmiehenä, ja Eläkeläinen Ananias Lindroos, alaikäisen tyttärensä Impi Ihana Lindroosin holhoojana, Hausjärven, Janakkalan ja Juhajan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Maria Fredrika Palander oli Lokakuun 30 päivänä 1908 Kihlakunnanoikeudessa valvonut sen edellisen Toukokuun 11 päivänä rintaperilliset tä kuolleen miehensä Talollisen Vilhelm Palanderin jälkeen Lokakuun 10 päivänä 1890 tehdyn keskinäisen lestamentin jonka perusteella Maria Fredrika Palander aikoi omistaa kaiken miesvainajansa jälkeen jääneen kuuteän ja irtaimen omaisuuden; mutta koska tuo testamentti, jota ei edesvoitu pitää vainajan viimeisenä tähtona, hän kun myöhemmin oli sääta nyt omaisuudestaan toisin, ei sisatänyt mitään määräystä ensiksi kuolleen aviopuolison pesäosuudesta, vaan sääsi ainoastaan että jälkeen jääneen omaisuus olkoon se mistä nimestä ja laadusta tahana pitää täydellä omistusoikeudella lankeemaan jälkeen jääneellä, eikä Wilhelm Palander, joka oli isältään Tuomas Abrahaminpoika Palandeilta ostanut neljänneksen manttaalin suuruisen Kalku nimisen puolen Kartanon perintötaloa No 3 Hikiän kylässä, myöskään ollut ollut oikeutettu tuota sukuun ostettua maata testamentilla poisantamaan, niin ovat Kirjakauppias Palander ja hänen myötäpuolensa, joista Kirjakauppias Palander ja Johan Vilhelm Palander olivat Vilhelm Palander vainajan veljenpoikia sekä Karl Viktor ja Johan Vilhelm Lindroos ynnä Iida Katarina Ananiaantytär ja Impi Ihana Lindroos Vilhelm Palander - vainajan sisaren lapsia, Vilhelm Palanderin lähimpinä perillisinä vaatineet, että pu1332