Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
efter erhållna nöjaktiga bevis om Koschiers död och dödsorsaken utbetalas till hans rättsinnehafvare emot återställande af lifförsäkringspolisen och därtill hörande sista pennie förnyelsekoitto samt att bolaget, om den försäkrade afhände sig lifvet, erlade endast försäkringspolisens beräknade matematiska värde vid tiden för döds fallet, dock att, därest i sistnämnda händelse försäkringspolisen vid den försäkrades död vore pantsatt för skuld hos någon, den där icke vore delegare i den försäkrades sterbhus, bolaget utgåfve så stor del af försäkningssumman, som motsvarade det belopp, för hvilket försäkringspolisen stode i pant, såvida försäkringen varit gällande minst tre år före den dag, då sjelfmordet begicks, samt pantsättningen hos bolagets styrelse anmäld minst sex månader före samma dag Sedan Bankkassören Roschier den 1. Mars 1904 omkommit genom drunkning i Langinkoski förs af Kymmene älf och Korschurs bo upplåtits till konkurs, hafva Tältkamreraren Sallmen och Kontorsskrifvaren Wendell i sin ofvanuppgifna egenskap, vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad anfört, att Brand - och Lifförsäkrings Aktiebolaget Sva under förebärande att Koschier icke drunknat i följd af våla, utan själf sökt döden genom att kasta sig i sagda fors, vägrat att af den å Roschiers lif försäkrade sumnan utgifva vidare än försäkringsrolisens matematiska värde vid tiden för Roschiers död 2, 1870 mark 64 penni; men emedan det icke vore utredt, att själfmord förelage, samt, äfven om så vore fallet, Roschier begått själfmordet under påkommen sinnesförvirring, hafva Fältkamreraren Sallmén och Kontorsskrifvaren Wendell yrkat bolagets förpliktande att till dem utbetala hela försäkningsbeloppet 18,000 mark jämte ränta, hvarhos Sallmén och Wendell, därest omordade yrkande icke kunde godkännas, anhållit att, enär ifrågakomna försäkringspolis vid Koseheers frånfälle varit jämte andra 292
värdehandlingar pantsatt hos Konsuln Alex. Gullieksen samt konkurs. förvaltningen nödgats af Gullichsen inlösa polisen för 2,365. mark 55 penni, bolaget måtte åläggas att till Sallmén och Wendell utgifva såväl sistnämnda belopp som försäkringspolisens martematiska värde. I afseende å genmäle i saken har Brand och Lifförsäkrings Aktiebolaget Svea påstått, att Bankkassören Koschier uppsatligen afhändt sig lifvet genom att störta sig i Länginkoski förs samt att de omständigheter, under hvilka Roschier beslutit sig till och utfört detta själfmerd, icke gåfve vid handen, att han därvid befunnit sig i otillräkneligt sinnes. tillstånd, hvarför och då anmälan om att Roschiers försäkringspolis varit pantsatt icke gjorts hos bolaget samt försäkningsvillkoren dessutom borde förstås så, att bolaget, i händelse den försäkrade beginge själfmark och hans försäkringsbref blifvit pantsatt, vore skyldigt att utbetala försäkringspolisens matematiska värde jämte det belopp, hvarmed pantsättningssumman möjligen öfverstige sagda värde, men i förevarande fall det matematiska värdet vore större än pantförskrifningsbeloppet, bolaget förklarat sig villigt att utgifva förenämnda 2870 mark 64 penni, men motsagt krafvet i öfriga delar. Härefter har Rädstufvurätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för sina rättegångskostnader, medels utslag den 24. Oktober 1905 funnit utredt, att Bankkassören Roschier den 1. Mars 1904 afhändt sig själf lifvit genom att bästa sig eller låtå sig fulla i Langinkoski fors, men icke ådagalagdt vara att Koschier begått sagda gårning i sinnesförvirring; i anseende hvartill och då Brand- och Lifförsäknings Aktiebolaget Svea, jämlikt de beträffande Koschiers ifrågavarande lifförsäkning gällande villkoren, i händelse den försäkrade begått själfmord icke vore skyldigt att utbetala mer än 293
försäkringsbrefvets matematiska värde vid tiden för dödsfallet samt det undantag från nämnda bestämning, som äfven inginge i omordade villkor, afsåge endast försäkringsbref, hvilket blifvit pantsatt för skuld efter anmälan därom hos bolagets styrelse, men Fältkamreraren Sallmén och Kontorsskrifvaren Wendell icke ens påstått, att sådan anmälan i förevarande fall egt rum, Rådstufverätten ålagt Brand - och Lifförsäknings Aktiebola. get Sved att dess åtagande likmätigt, emot återfående af försäkringsbrefvet och därtill hörande sista framieförnyelsekvitto genast till Fältkämreraren Sallmén och Kontorsskrifvaren Wendell utgifva tvåtusen åttahundra sjuttio närsextiofyra penni jämte fem procents ränta därå från lagsökningsdagen den 20. December 1904. tills full betalning följde, hvaremot käromålet i öfrigt förkastats samt Fältkamreraren Sallmén och Kontorskrifvaren Wendell i sin omordade egenskap förpliktats att med tvåtusen tvåhundra sjuttiosju mark sjuttio penni ersätta bolaget dess rättegångskostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Fältkamreraren Sallmén och Kontorskrifvaren Wendell i vaderåg dragit målet, har genom dom den 30. December 1908 fastställt, Rådstufvurättens utslag, jämte det Fältkamreraren Sallmén och Kontorsskrifvaren Wendell ålagts att med sjuttiofem mark godtgöra Brand - och Sifförsäkrings Aktiebolaget Svea dess hos Hofrätten i saken hafda umgälder. Uti Hofrättens dom hafra Filthamreraren Sallmén och Kontorsskrifvaren Vendell anhållit om ändring medels ingifven deduktion den Brand- och Lifförsäknings Aktiebolaget Sva i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt finner Fältkomreraren Sallmén och Kontorsskrifvaren Kindell icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, än att beloppet af den Brand- och Siförsäknings Aktiebolaget Svea till294
lagda ersättningen för dess vid Rådstufvurätten i målet hafda kostnader nedsättes till ettusen sexhundra mark; med hvilken rättelse i sagda dom vid densamma alltså i öfrigt kommer att bero. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Bonde. 1. Henr. Snellman J. Fingren. Axel. Kungistr J. Timgren. Axel. Kungirst Edala klander. J. S. vonin Huhtikuun 23. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, maan luovuttamis ta koskevassa nostojutussa, jossa ovat Loimaan pitäjässä oleva osakeyhtiö Loimijoki Angsågs Aktiebolag, toiselta, ja Suomen Valtio, toiselta puolen, täällä vuoroin hakijoina sekä sanottu osakeyhtiö saapuville tulleena, mutta Suomen Valtio, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 23. päivänä Huhtikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja mistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Tammelan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on osakeyhtiö Toimioki Angsågs Aktiebolag Valtiolle toimitullamansa haasteen nojalla lausunut, että vastamainitun pitäjän Liesjärven kylässä vuonna 1800. päättyneessä isossa dossa oli kyläkunnan muasta muodestettu neljä taloa: Litt: A. B, C. ja 2, joista A. oli neljännes, B. puoli ja C. niine aan neljännes entisestä Liesjärven talosta läsnä: J. N. G. W. F. L. E. P. A. (O. K.) 295. 19(2 1203. Pag 82 RD 1908.
No 1. ja 2. uudistalo, minkä ohessa loppuosa maista oli liikamaana ero tettu Valtiolle; että Uudenmaan ja Hämeen läänin Maaherranvirasto sitten päätöksellä 17. päivältä Kesäkuuta 1861. oli tämän liikamaan käyttämisestä määrännyt, että sille oli perustettava kuusi uudistaloa ja jäännös siitä metsä veroa vastaan liitettävä jo sitä ennen perinnöksi ostettuun taloon Litt: A, jon ka omistajat olivat pyytäneet saada omistuttaa sanotun liikamaan; että liikamaasta tämän johdosta oli vuosina 1804 - 1806. lohkaistu nuo uudistalot eli Litt: E. Joensuu, Litt. F. Vähäherttua, Lill. I. Isoherttua Litt: H. Lintumaa, Lill: I. Kovet oja ja Litt: K. Poikkipuolininen, minkä jälkeen sanotun läänin Maaberra päätöksellä 12. päivältä Toukokuuta 1867. ulistanut Liesjärven kylän liikamaalta perustettavaksi vielä seitsemännenkin Kaksvetiseksi kutsuttavan uudistalon sekä määrännyt että loppuosa liika maasta, johon sisältyi, paitsi joutomaa ta, 490. tynnyrin - ja 5 1/3. kapan alaa verollista maata, oli ylläviitatun edellä 296 en päätöksen mukaan edelleen jääpäliitettynä taloon Litt: A; että talot Littnet i B., jotka yhteisesti tavallisasti sanottiin Harjun taloksi, sekä Isoherttuan Herosojan, Poikkipuolisen ja Kaksutisen talot, Turpoon ja Niinimäen talot Tammelan pitäjän Portaan kylässä ynnä Kortaniemen Kyynärän, Johan li Tapolan ja Kaakkomäen talot sanan pitäjän Letkun kylässä olivat sittemmin joutuneet Kauppanenvos I A Lindblonen, Pääkonsuli Carl Maurity Malmin, Apteckinomistaja Herman Wilhelm Hjeltin ja Tuomioservasti A. J. Hornborgin omaksi, minkä jälkeen ja sittenkuin nämät olivat kauppakirjalla 14 päivänä Tammikuuta 1878. Suomen valtiolle myyneet Isoherttuun, Hevosojan, Porkkipuotiaisen, Kaksvetisen, Niinimäen, Kortaniemen, Kyynärän ja Kaakkomäen talot ynnä sen liikamaan, joka kaupravälikirjan sunamuodon mukaan oli yhdistetty myyjäin niinikäiän omistamiin Torpoon ja Harjun tiloihin sekä edellä mainittuihin Isoherttuun, Hevosojan, Poik bipuoliaisen, Kaksvetisen ja Kortaniemen
taloihin yhteisesti, Keisarillisen Senaa tin Talousosaston Maanviljelystoimituskunta oli kirjeessä 25. päivältä Tammikuuta 1878. kåskenyt Hämeen läänin Kuvernöörin, koska äskenkerrotulla tavoin ostettu liikamaa oli jaettu myöskin nuille kuin Valtion ostamille tiloille, määräimään maanmittarin siinä järsestyksessä, kuin 19. päivänä Joulukuuta 1864 tilusten lohkomisesta ja maan eroittamisesta annetussa asetun sessa oli säädetty, toimittamaan Turroon ja Harjun perintötalojen liika maan osamäärän eroittamisen viimeksi sanotuista taloista; sekä että tämän johdosta asianmukaisesti määrätty maanmittari oli vuonna 1881. aloittanut ja vuonna 1884. lopettanut rajan käynnin puheenalaisen liikamaan ympäri, vaan ettei muihin toimenpitäisen sen erottamiseksi oltu ryhdytty. Koskikuitenkin Liesjärven kylän lukamaa oli yksinomaan yhdistetty taloon Littus erottamattomaksi osaksi siitä ja tämä lakamaa ynnä talon muut tilukset täten muodostivat yhden kameraalisen no297 ronaisuuden, mutta sama liikamaa ei ollut sillä tapaa, kuin asetukset naan osittamisesta säätävät, talosta lohkomisella tahi palstoittamisella erolettu ja kun maatilojen osittamisesta 12. päivänä Kesäkuuta 1895. annetun asetuksen 42. SS:ssä määrätty aika jo oli umrunkulunut ja se luovutussopimus, jolla Tallio oli saanut liikamaan omakseen, siis oli voimaton kolmatta henkeä vastaan, on osakeyhtiö Loimijoki Angsågs Aktiebolag, joka kauppakirjalla 13. päivänä Tammikuuta 1900. oli ostanut Harnen tilan eli talot Litt: Aja B. niitten silloiselta omistajalta Maanviljelijä Lohn Bryhiltä ja hänen vaimoltaan Malin Bergheltä, vaatinut Valtion velvottamista osakeyhtiön omistettavaksi ja hallitta vaksi luovuttamaan ylempänämäinitun liikamaan. Asiasta kuultuna on Suomen Valtio, siihen nähden ettei Litteralla A. merki. tyn talon manttaaliveroon kuuluvia muita, vaan ainoastaan talolle aika. aan metsäveroa vastaan annettu liikamaa oli 14. päivänä Tammikuuta 1878
tehdyssä kaupassa myyty ja liikamaan rajat sitten oli asianmukaisesti käytypyykitetty ja kartoitettu sekä näin toimitettu rajankäynti voittanut lain voiman ja talo tullut metsäverosta vapaaksi, katsonut kanteen oikeettomaksi. Tämän jälkeen on Kihlakunnanoikaus 21. päivänä Syyskuuta 1904. julistamassaan päätöksessä jutusta antanut lausuntonsa ja, huomioon ottaen kaikki ne seikat, joita kanteessa sen tucksi oikoskitelta, julistunut selvitetyksi, että hänen Jutholle tehdystä linkamaan luona kosketettu, julistanut selvitetyksi, että hänen Pulliolle tehdystä tuhamai, kosketettu, julistanut selvitetyksi, että hänen Pulliolle tehdystä tuhamai, järven kylän riidanalainen lukamua todista olevan voimattoman osakeyhtiöjärven kylän riidanalainen lukamies todista olevan voimattoman osakeyhtiöjärven kylän riidanalainen tiikamaa Suisesta olevan voimattoman oli ylläsanotuilla 17. päivänä Kesäkuun tä Soimijoki Angaigs Aktiebolag vasta 1801. ja 12. päivänä Toukokuuta 18. tyn, joka 13. paiväna Tammikuuta 1900. ta 1801. ja 12. päivänä Toukokuuta 18. tämä, joka 13. p:iväna Tammikuuta 1900. taan liitetty taloon dett: af sikä 14. pnä omistajaksi, sekä sentähden mieurännyt, vänä Tammikuuta 1878 myyty Pullin eti mainittu linkamaa oli Valtiolle 1884. lopettanut rajankäynnin liikaman tavatoimenpitusen liskamaan erottamista tio toimijoki Angågs Aktiebolag ja Suovarten ryhtymättä, mihin nähden ja niin Lultio vetetutse ovat saattaneet koska kysymyksessä olevan maattu mitua, on 28 päivänä Helmikuuta 1908 1h 1/4 eli 3/64 m 298 päivänä Joulukuuta 1864, 19. päivanä Helmikuuta 1883. ja 1. päivänä Maaliskuuta 1886. annettujen asetusten muaan eikä sitä sittemmin, kuten asetus naatilojen osittamisesta, annettu 12. päivänä Kesäkuuta 1895., 42 SS:ssä säätää, viidessä vuodessa siitä, kuin vastasanotta asetus 1. päivänä Tammikuuta 1896. astui voimaan, eli siis ennen 1. päivää Tammikuuta 1901. oltu pantu toimeen, Kihlakunnanoikeus on katsonut välipaannituilla päätöksillä metsäveroa vahde lullut titteralla A. merkityn talon le että asianomaisen mäännittin kuuluvasta mausta laillisessa järjisnen jälkeen oli toimittanut ja vuonna työsessä sanotulle osakeyhtiölle erotetynnäri, asianomaisten sen ennen pään Hovioikeus, jonka lukettavaksi oikeukosan erottaminen ei ollut tapahtuusi antamallaan tuomiolla, samalla kuin lut tapahtunut antamallaan tuomiolla, samalla kuin
osakeyhtiön Loimijoki Ängsågs Aktiebolag tekemä muistutus, ettei Hovioikeudessa asiata ollut kruunun puolesta ajanut asianomainen henkilö, jätettiin aikeette mana varteen ottamatta, vahvistanut Kihlakunnanoikeuden mainitun päätöksen, Hovioikeuden tuomioon ovat sekä osakeyhtiö Loimijoki Ängsågs Aktiebo lag että Suomen Sallio hakeneet muutosta, minkä jälkeen sanottu osakeyhtiö on säädetyssä järjestyksessä vastannut Suomen Valtion muutoksenhakemukseen. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei osakeyhtiös Loimijoki Angsågs Aktiebolag ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Mitä sitten tulee Suomen Valtion, muu toshakemukseen, niin koska selvitetty on, että puheenalaiset tilukset ovat Liesjärven kyläkunnan isossa -jaossa asian mukaisesti kruunulle liikamaana eroitettut ja että ne sen jälkeen ovat semmosena elleet liitetyt taloon Litt: A. ainois taan metsäveroa vastaan sulkeutumatta 299 talon manttaalokuun, sen vuoksi ja ran tuomioistuinten viittaamat lainkohdat, jotka tarkoittavat ainoastaan manthaliin pannun maan eroittamista, siis ovat ole soollutettavat kysymyksessä olevaan tapaukseen eikä osakeyhtiön Loinijoki Angsågs Aktiebolagin puolesta ole sitetty muutakaan laillista perustettä, minja nojalla Suomen Valtio, joka edelläkerro alla kaupalla on omaan hallintoonsa tavisin hankkinut sanotun liikamaan, olisi luollinen siitä luopumaan osakeyhtiön qväksi, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten sekä Hovioikeuden tuonion tältä kohdin että Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä osakeyhtiön Loinijoki Angsågs Aktiebolag in Suomen Valtista vastaan asiassa ajaman kanteen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Julius Nummelin Reds. Tuutenius W: Gransham. J. Wiesman Bond Sandam. Ossian Karsten
osakeyhtiön Loimijoki Ångsågs Aktiebolag tekemä muistutus, ettei Hovioikeudessa asiata ollut kruunun puolesta ajanut asianomainen henkilö, jätettiin aiheettomana varteen ottamatta, vahvistanut Kihlakunnanoikeuden mainitun päätöksen Hovioikeuden tuomioon ovat sekä osakeyhtiö Loimijoki Ängsågs Aktiebo lag että Suomen. Nittio hakeneet muutosta, minkä jälkeen sanottu osakeyhtiö on säädetyssä järjestyksessä vastannut Suomen Ialtion muutoksenhakemukseen Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei osakeyhtiö Loimijoki Angsågs Aktiebolag ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Mitä sitten tulee Suomen Valtion muutoshakemukseen, niin koska selvitetty on, että puheenalaiset tilukset ovat heesjärven kyläkunnan isossa -jaossa asianmukaisesti kruunulle liikumäänä eroiten tut ja että ne sen jälkeen ovat semmoisenä olleet liitetyt taloon Litt: A. annörs taan metsäveroa vastaan sulkautumatta 299 talon manttaaliskuun, sen vuoksi ja kun tuomioistuinten vuttaamat lainkohdat, jotka tarkoittavat ainoastaan manttaaliin pannun maan eroittamista, siis ovat ole soollutettavat kysymyksessä olevaan tapaukseen eikä osakeyhtiön Loimyöki Ängsågs Aktiebolagen puolesta ole siitty muutakun laillista perustettu, minka nojalla Suomen Vallio, joka edelläkerrotulla kaupalla on omaan hallintoonsa takaisin hankkinut sanotun lickamaan, olisi velvollinen siitä luopumaan osakeyhtiön hyväksi, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumolen sekä Hovioikeuden tuomion tällä kohdin että Kihlakunnanoikeuden perintöksen, hyljätä osakeyhtiön Loimijoki Angågs Aktiebolag in Suomen Valtista vastaan asiassa ajaman kanteen. Tätä kaikki asianomaiset noudattu kootKeisarillinen Suomen Senaatti Johan Hammela Rdr: Tuutenius A. W: Gransbom. J. Wiskman Månad Sandani. Oscar Karsten
Huhtikuun 23 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullassa velkomusjutussa, jossa Sulkavan pitäjän Mäntyisten kylässä asuvat Talolliset Petter Mielonen ja Kaarle Juho Vesterinen, yhteisesti, ovat hakijoina sekä Kauppias Emil Olsson, Kotkan kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosas tossa 23 päivänä Huhtikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Sulkavan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kauppias Olson lausunut että sittenkuin Maakauppias Anders Wilhelm Kotti 11 päivänä Marras kuuta 1904 tehdyllä kontrahdilla oli sitoutunut toimittamaan Kauppias Olssonille 500 metristä kuutiosyltä peperipuita 33 markan 50 pennin hinnasNo 1204. No 1204. ta syleltä ja yhtä suuren määrän profsia 26 markan hinnasta syleltä eli puutavaroita yhteensä 29,730 markan hinLiisa: R. A. W. K. S. C. J. T. b. b.) E. Th. Pag. 158 R. D. 1908
nasta, Petter Mielonen ja Kaarle Juho Pesterinen olivat 21 päivänä sanottua Marras kuuta menneet omavelkaiseen takaukseen kenotun hankinnan täyttämisestä ynnä Anders Wilhelm Kotille hankintaa vastaan ennakolta maksettavien rahamää rien takaisin suorittamisesta; ja koska Anders Wilhelm Hotti, joka oli eri erissä Kauppias Olssonilta nostanut 29.750 markkaa, sittemmin oli Olssonille toimittanut ainoastaan 496 33/104 syltä paperipuita ja 423 22/10 yltä pröpsia eli puutavaroita kaikkiaan 27,630 markan 75 pennin arvosta, on Kauppias Olsson vaatinut, että Petter Mielonen ja Kaarle Juho Vesterinen edelläkerro tun takaussitoumuksensa nojalla velvoitettaisiin yhteisesti asiaan vastaajak si myöskin vedetyn Anders Wilhelm Holinkanssa suorittamaan Olssonille Holin niinmuodoin liikaa kantamat 2, 119 markkaa 25 penniä kuuden prosentin koron kanssa, lukien 18 päivästä Marraskuuta 1905, jolloin lopullinen tili puheenalaisen hankinnan johdosta oli toimitettu Olssonin ja Hotin kesken, sekä korvaamaan Kauppias Olssonille hänen oikeudenkäyntikustannuksensa Asiasta kuulusteltuina, ovat Petter Mielonen ja Kaarle Juho Vesterinen vastustaneet kannetta sillä perusteella, että Kauppias Olsson oli uskonut Anders Wilhelm Kotille etukäteen paljon suurem man rahamäärän, kuin Olsson kysymyksessä olevan kontrahdin mukaan oli ollut oikeutettu Hotille ennakolta antamaan. Kihlakunnanoikeus on päätöksessä 29 päivänä Maaliskuuta 1906 antanut lausuntonsa asiasta; ja koska oli toteensaa tettu, että Anders Wilhelm Hotti oli Kauppias Olssonilta etukäteen kantanut 2,119 markkaa 25 penniä yli sen rahamäärän, joka vastasi Hotin Olssonille toimittamien puutavarain arvoa, sentähden ja kun puheenaolevan kontrahdin määräys Anders Wilhelm Hotille maksetta vista käsirahoista ilmeisesti oli ymmärrettävä niin, ettei Kauppias Olsson tosen ollut velvollinen vaan kyllä aikeutettu antamaan Kotille käsirahoja yli sen, minkä kontrahti määräsi, ei301
kä yllämainittu takaussitoumus sisältä nyt mitään Olssonin oikeutta sanotussa tarkoituksessa rajoittavaa ehtoa, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Petter Mielosen ja Kaarle Juho Vesterisen yhteisesti Anders Wilhelm Hotin kanssa tai sen hoistä, jolla varoja oli, heti kuitin saades saan suorittamaan Kauppias Olsoni le kaksituhatta sata yhdeksäntoista markkaa kaksikymmentäviisi penniä ynnä kuuden prosentin koron niistä, lukien 18 päivästä Marraskuuta 1905 kunnes täysi maksu toimitettiin, sekä sitä paitsi kuudelläsadalla markalla korvaamaan Kauppias Olssonille hänen oikeudenkäyntikulan kinsa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pitter Mielonen ja Kaarle Juho Vesterinen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 9. päivänä Toukokuuta 1908 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen muun puolesta, paitsi että Petter Mielösen ja Kaarle Juho Vesterisen Kauppias Olssonille maksettavan oikeudenkäyntikus tannusten korvauksen määrä vähennyt tiin kahteensataan viiteenkymmeneen markkaan Hovioikeuden tuomioon ovat Petter Mielonen ja Kaarle Juho Vesterinen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppias Olsson on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Petter Mielonen ja Kaarle Juho Vesterinen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jääpysyväiseksi, minkä ohessa Petter Mielonen ja Kaarle Juho Vesterinen velvoitetaan maksamaan Kauppias Ölssonille, häneltä täällä juttuun menneiden kustannusten korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti R. A. Börde. - Abel. hiemnad. R. A. Börde. - Abel. hiemnad. C. J. Timgren Carl. Augusti 302
Huhtikuun 26 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin. tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta, maahan ynnä muuta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Erkki Heikinpoika Ruonansuu Kemin pitäjän Lautiosaaren kylästä, on hakijana sekä Talollinen Pekka Aaprami Salomoninpoika Ruonansuu sanotusta kylästä, vastaajana: Annettii Oikeusosas tossa 26 päivänä Huhtikuuta Keisarillinen Senaatti on itsellen. sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kemin, Simon ja Tredan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Erkki Muonansuu lausunut että, sittenkun Erkki Muonansuun äitivainaja Talollisenleski Kaisa Matilda Kuonunsuu eläessään 24 päivänä Marraskuuta 1897 tekemässään kirLiesnä: R. A. H. S. C. J. T. E.t. W. R. 1909. 303 No 1213. Sivu 217. R.D. 1908.
jallisessa testamentissa oli määrännyt muun muassa, että hänen miehensä Talollinen Heikki Sakarinpoika Ruonansuu oli pesästä ensin päältäpäin saapa Ruonansuun nimiseen perintötaloon No 38 Lautiosaaren kylässä kuuluvat "kartanorakennukset ja tallepellon sekä jäännös talosta. jaettava niin, että hänen mainittu miehensä sai siitä puolet sekä hänen poikansa ensimäisestä avioliitostaan Pekka Aaprami Ruonansuu ja jälkimäisestä avioliitostaan Erkki Ruonansuu kumpikin, saivat neljänneksen, Pekka Aaprami ja Heikki Wuonansuu olivat, Kaisa Matilda Kuonansuun kuoltua, 2 päivänä Toukokuuta 1898 tehneet sopimuksen, missä Pekka taprami Ruonansuu oli sitoutunut ritämään sanotun testamentin "pyhänä ja rikkomattomana sekä Heikki Kuonansuu luovuttamaan Pekka Aaprami Ruonansuulle hänelle tuon testamentin mukaan tulevan neljänneksen Ruonansuun talosta; että Pekka Aap rami Ruonansuu oli kerrotun sopimuksen nojalla 14 päivänä Syyskuuta 1901 hankkinut itselleen kiinnekirjan neljännekseen koko Ruonansuun talöstä sekä sitten hakenut kiinnekirjansa mukaisen välijaon taloon, ilmoittamatta yhtävähän lainhuudatusta kuin välijakoakaan hakiessaan isäpuolensa Heikki Ruonansuun yksinomaisesta omistusoikeudesta kartanorakennuksiin ja tällipeltoin; sekä että Erkki Ruonansuu, ostettuaan kauppakirjalla 22 päivältä Lokakuuta 1902 isältään Heikki Ruonansuulta tämän omistaman puolen Ruonänsuun talosta kartanorakennuksineen ja tällepeltoineen, mainitun välijäin kestäessä oli anonut määräystä maanmittarille puheenaolevan testamentin ja tuon kauppakirjan mukaan jakamaan hänelle kolme neljännestä talosta ynnä sanotut rakennukset ja pellon; ja kun Kemin pitäjän Maanjakoikeus, välijaon päätyttyä sekä Erkki Ruonansuun ilmoitettua tyytymättömyyttä siihen. päätöksessä 19 päivänä Lokakuuta 304