Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nen olivat 27 päivänä Joislukuuta 1904 kirjallisesti sitoutu neet omasta ja toistensa puolosta vastaamaan kuten omasta velastaan siitä korkeintaan 5000 markkaan nousevasta luelosta, jonka Wiipurin kaupun gissa anna Kauppias Soth Söktberg under vorden aikana myös täisi Kivemärän pitäjän Teryi en kylässä anmälle Kauppivalle Viktor Ikåvalolle, että Kktor Ihävälko sittemmin 1907 vuo den alussa oli luovuttanut omaisuutensa konkurssiin, ja lain Kauppias Sohlberg oli hänelta saamassa, korkoja lukuun ottamatta, Osakeyhtiön Peth Idelberg Aktiebolag 27 päivänä Elokuuta ja 18 päivänä Syyskuuta 1906 asottamain ja Viktor Iko valon maksettaviksi hyväksy männ, Kauppias Sohlbergille sen rettyjen kahden och selin nojalle yhteensä 1371 markkaa 51 penniä Komppias Sohlbergin 9 päivänä Lokakuuta 1906 anottamain, Viktor Hävälön hyväksymäin kahden nekselin nojoilla 2,085 markkaa 73 penniä, Viktor, Ikäralon 22 päivä nä Marraskuuta 1906 asettaman, Jakari Savolaisen maksettavaksi byväksymän, Kauppias Sohlbergel le siirretyn ja laillisessa järjes tyksessä protostatun vekselin nejoilla 1,416 markkaa 33 penniä se pä Osakeyhtiön Seth Sohlberg Ali tiebolag. Romppias Sohlbergille siirtämän laskun mukaan 19 päivänä Marraskuuta 1906 Viktor ikävalolle velaksi annettujen tavarain hintaa 202 markkaa 50 penniä; kuin myös että Varätuomari Wirkin omistama Ivar sehnöderin asianajatamista, jolle Kauppias Sahlberg oli siirta nyt niin hyvin vastamiinitut saamisensa Viktor Thävalolta kuin ylempänä mainittuun tokollsitoumukseen perustuvan oikeutenserkin, oli Viktor Ikäralon konkursissa vahvonut nämä
saatavat, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus oli vahvistanut ne konkimismiesan varoista asianajotoimistolle maksettaviksi; ja on Varatuomari Kirk Kihlakunnanoikeudessa vaatunut Manno Pennasen ja Juho Wäisasen velvoittamista puheeksi tillleen tarkauksen nojalla Varatumani Wirkille suorittamaan Pektor Ikävalon kysymyksessä olevas ta velasta sen määrän, josta he olivat sitoutuneet tarkaukseen, eli 5,000 markkaa laillisine korkoineen sekä korvaa maan Konostuomari Wiikin oikeudenkäyntikulut. Asiasta kuulustettuina ovat Mauno Pennanen ja Juho Vämä nen, myöntäen Varatuomari Wilin esittämän toikemuskirjan oikeaksi, ilmoittaneet olevansa suostuvaiset asianajotoimisten sen tavasta maksannaan sen osan jota asianajotoimista ei saisi Pektor Ikävalon konkurssipieän varoista. Kihlakunnanoikeus on 23 päivänä Lokakuuta 1907 julista mallaan päätöksellä, koska. Marno Pennanen ja Juho Wäisänen derot myöntäneet kanteen perusteena olevan takaussitoumuksen oikeaksi ja Karatuomari Wiik oli näyttänyt valvoneensa asianajotomusten puheenalaison saatavan Vihtor Ikävalan konkussissa, velvoittanut Mauno Pennasen ja Juho Väisäsen yhteisesti tahi sen heista, jolla varoja och Varatuomari Wiikille heti maksamaan vaaditut viisituhatta markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen lukien Kihlakunnanoikeuden päätöksen julistamispäivästä makseen torpahtumiseen saakka sekä neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Varastuomari Wiikin oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavak si Mauno Pennanen ja Juho Kai90
nen vetoamalla olivat saattaneet jutum, on 14 päivänä Erlokuuta 1909 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Mauno Panna sen ja Juho Päisäsen suorittamaan Konostuomari Wiikille, korvamkseksi hänelle Hovioikeudesja aihentuneista kuluista, neljäkymmentä markkaa Hovioikeuden tuomioon ovat Manna Törmänen ja Juho försänen yhteisesti anoneet muutosta tänne toimittamallaan pevistelemalla, jonka kaksoiskappa leen Varatuomari Wirk on täällä ottanut siihen kantenkaan vastaamatta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettavät Mauno Pennanen ja Juho Täisänen ole esiintuoneet syntä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoiteAkan Dahlbeck taan Mauno Pennanen ja Juho Väisänen merittamaan Torratuomari Wiikille maksut hänen kappaleestaan tätä. Keisarillisen Senaatin tuomiota kaksikym mentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Ylihonrade Mannes Peltonen. B. Amberg. K. R. Helanen. B. Amberg. K. R. Helanen. 91
nen vetoamalla olivat saatta neet jutun, on 14 päivänä Edo kuuta 1909 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Mauno Pennasen ja Juho Päisäsen suorittamaan Forroituomari Wiikille, korvaukseksi hänelle Hovioikeudes sa aihentuneista kuluista, neljäkymmentä markkaa Hovioikeuden tuomioon ovat Mauno Pennanen ja Juho Täisänen yhteisesti anoneet muutosta tänne toimittamallaan pevistelmoilla, jonka kaksoiskappa leen Varatuomari Wirk on täältä ottanut siihen kuitenkaan vastaamatta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettavät Mauno Pennanen ja Juho Tässänen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Mauno Pennanen ja Juho Väisänen suorittamaan Korratuomari Heikille maksut hänen kappaleistaan tätä. Keisarillisen Senaatin tuomiota kaksikym mentäkahdeksan markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Ylärenman B. Amberg. Mannes Peltonen K. R. Helanen 91
Helmikuun 5 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, velvoittamista sovinto-oikeuden jäsenen valitsemiseen koskevassa jutussa, jossa Kauppalaivuri Kaarlo Holmberg, Luvian pitäjän Hannin kylästä, on hakijana sekä Kauppiaanleski Sofia Brander, samasta kylästä, saapuville tulleena, ja Konttoristi Wäinö Juho Gustaf Paloheimo, mainitusta kylästä, ynnä Kruununnimismies Viktor Emil Lampo, Rauman kaupungista, poisjääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 5 päivänä Helmikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Lokakuun 13. päivänä 1909. kokoantu neessä sovinto oikeudessa, johon kuolleen Kauppiaan Johan Gustaf Branderin perikunta, hänen leskensä Sofia Branler, poihansa Konttoristi Taloheimo ja sässä: S.S. - A. L. - Bert. - J. P. B. F. Pos. No 143. Pag. 166 R. D. 1911.
tyttärensä Kruununnimismiehen Lamman vaimo Sofia Aleksandra Lampo ynnä Lampo itse sekä Kaarlo Holmberg olivat, 15 päivänä Marraskuuta 1899. Johan Gustaf Branderin ja Holmbergin kesken sataus, ruunjalostus - ja myllyliikkeen harjoittamista varten Luvian pitäjässä toiminimellä Blander & Holmberg tehdyn yhtiökontrahdin mukaan, kummaltakin puolelta valinneet yhden jäsenen ja nämät keskenänsä kolmannen, olivat Sofia Brander ja hänen asiakumppaninsa vaatinet että, koska Johan Gustaf Branderin kuoleman jälkeen oli tavattu seuraavat kahdeksan velkakirjaa, joissa oli Brander lainanottajana ja Holmberg takausmiehenä, nimittäin kolme velkakirjaa Torppa sille Kaarle Rostedtille, yksi 15 päivältä Joulukuuta 1902. 12,500 markasta, toinen 28 päivältä Tammikuuta 1904. 1,400 markasta ja kolmas 15. päivältä seuraa vaa Toukokuuta 5,000 markasta, velka kirja 29 päivältä Tammikuuta 1903. Neidelle Amanda Inbergille 4,100 markasta, velkakirja seuraavan Helmikuun 8 päivältä Kauppiaalle Nestor Markkulalle 3,000 markasta, velkakirja 31. päivältä Lohakuuta 1904. Merikapteenille Juho Kustaa Vikstedtille eli Mäntyvaaralle 4,000 markasta ja kaksi velkakirjaa Luvian Säästöpankille, toinen 1,000 markasta 2. päivältä Huhtikuuta 1904. ja toinen 9,000 markasta 13. päivältä Tammikuuta 1906, sekä näillä velkakirjoilla saadut rahat olivat käytetyt toiminimen Brander & Holmbergin hyväksi, mutta Holmberg ei ollut velkakirjoja yhteisiksi hyväksynyt, sovinto oikeus julistaisi edellämäinittujen velkakirjain sisällykset toiminimen veloiksi. Kaarlo Holmbergin kieltäydyttyä jättämästä sovinto-oikeuden ratkaistavaksi Sofia Branderin ja hänen asiakumppaniensa vaatimusta, oli sovintooikeus päätöksessään 13 päivältä Lokakuuta 1909. katsonut, että, koska asianosaiset eivät olleet sopineet niistä kysymyksistä, joista sovinto-oikeuden tulisi antaa lausuntonsa, sovinto oikeus ei saattanut yhtyä mihinkään toimenpiteisiin asianosaisten välisten riitaisuuksien ratkaisemiseksi Haastate Huansa Kaarlo Holmbergin, ovat Sofia Brander ja hänen asiakump93
paninsa Eurajan, Lapin, Hinnerjoen ja Luvian pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnan oikeudessa vaatineet että, koska yllämaini tun yhtiökontrahdin mukaan kaikki osahästen väliset tilisiitaisuudet, jommaisena kysymystä puheenalaisista velkakirjoista ehdottomasti täytyi pitää, olivat sovinto-oikeuden rätkäistavat, Holmberg velvoitettai siin jättämään sellaisen oikeuden päätettäväksi kysymys, oliko toiminimen Brander Holmbergin vastattava sanotuista velkakirjoista, ja valitsemaan määräajan kuluessa jäsen sovinto-oikeuteen. Kanteesta kuulusteltuna on Kaarlo Holmberg väittänyt, että vielämainitun yhtiokontrahdin seitsemännen kohdan mukaan ainoastaan riitaisuudet tilinpäätöksestä kuuluivat sovinto-oikeuden käsiteltäviin asioihin, mutta ettei kysymys puheenalaisista velkakirjoista ollut sellainen riitaisuus, syystä ettei näitä velkakirjoja oltu viety niihin tiloihin, jotka Johan Gustaf Brander aina 1907 vuoden loppuun asti ja hänen kuoltuansa Sofia Brander ynnä hänen asiakumppaninsa vuodelta 1908 olivat tehneet toiminimen Brander 8 Holmbergin asioista, eikä velkakirjoja oltu annettu toiminimen nimessä, kuten yhtiökontrahti lainanotoista määräsi, joten ne siis olivat Johan Gustaf Branderin yksityisinä velkoina pidettävät; ja on Kaarlo Holmberg siis toivanut kannetta hyljättäväksi. Päätöksellä 13 päivältä Tammikuuta 1910. on Kihlakunnanoikeus, jossa asialliset nolemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, mainitse millaan perusteilla velvoittanut Kaarlo Holmbergin kuukauden kuluessa siitä, kuin Kihlakunnanoikeuden päätös oli voittanut lain voiman, valitsemaan puolestansa jäsenen sovinto-oikeuteen, jonka rätkäistäväksi tuli Sofia Brandarin ja hänen asiakumppaniensa puheenalainen vaatimus, sekä korvaamaan heidän oi keudenkäyntikustannuksensa sadalla viidelläkolmatta markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarlo Holmberg oli vetoamalla saat tanut jutun, on 3 päivänä Huhtikuuta 1911. antamallaan tuomiolla ratkaissut asian; ja koska Johan Gustaf Branderläessään ja Kaarlo Holmberg olivat yl94
tämäinitussa kontrahdissa sopineet, että kaikki toiminimen Brander i Holmbergin tilinpäätöksistä ja " muista asioimiskysymyksestä" heidän kesken syntyvät riitaisuudet olivat välimiesten ratkaistavat, sekä Sofia Brander ja hänen asiakumppaninsa olivat perustaneet yllä lueteltuja velkasitoumuksia koskevan vaati muksensa Johan Gustaf Brandelin ja Kaarlo Holmbergin yhtiösuhteeseen ja tuo vaatimus sitä paitsi koski riitakysymystä yhtiön tikirjojen asianmukaisesta pitämisestä ja sen tilipäätöksille pantujen perusteiden pätetyydestä, sentähden ja kun puheenalainen asianosaisten kesken syntynyt riitaisuus siis ylläkosketeltuun sopimukseen nähden ei ollut yleisen tuomioistuimen käsiteltävä, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoi keus puheenalaiselta kohdalta asiaa oli johtunut, ollen kuitenkin se kuukauden aika jonka kuluessa Kaarlo Holmbergin oli valittava välimies, luettava Hovioikeuden tuomion antopäivästä. Hovioikeuden tuomioon on Kaarlo Holmberg anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Sofia Brander on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja patsoo, ettei Kaarlo Holmberg ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja on Kaarlo Holmbergin valittava välimies sovinto-oikeuteen viimeistään 1 päivänä Toukokuuta 1912. Sen ohessa velvoitetaan Kaarlo Holmberg suorittamaan Sofia Branderille häneltä täällä juttuun menneiden kustannusten korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Santen Saarmen B. Anneberg. K. R. Helonen Alfred Kiukkiala. Johannus Pesonen. Frans Salmros 95
Helmikuun 5 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, konkurssissa valvotun saatavan vahvistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Suomen Luotmantajayhdistyksen Apulaisjohtaja, Kamreeri Pietari Jaakko Helsingius, Tampereen kaupungista, hakijana ja Kaakamon osuuskaupan r. l. konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehet Kirjuri Matti Knuuti, Kemin pitäjän Kirkonkylästä, saapuville tulleena, sekä Konttoristi Pekka Adolf Nordberg, Kemin kaupungista, ja Talollinen Konstu Jauhola, Alatarmion pitäjän Raakamon kylästä, poisjääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 5. päivänä Helmikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja mistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Raakamon osuuskaupanelkonkursissa määrättynä valvontapäivänä 26 päivanä Helmikuuta 1909 KamLäsnä: S.S. W. A. - A. L. - J. P. O. S. 16 No 149. sivu 246. R. D. 1911.
reeri Helsingius Alatormion ja Karungin pitäjäin karajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa oli valvonut, muun muassa 996 markkaa 50 penniä 6 prosentin korkoineen 24 päivästä Joulukuuta 1908., 1/3 prosenttia provisioomaja 10. markkaa posti- ja protestikuluja toiminimen Mohell & Kaurasen 24 päivänä Syyskuuta 1908 asettaman, Kaupanhoitaja John Ringin Haakamon osuuskaupan r. 1. puobeta hyväksymän ja Kamreeri Helsingiukselle siirrettynä joutuneen kolmen kuukauden vekselin nojalla, siitä kuitenkin vähennettyä 22 päivänä Lokakuuta 1908 velan maksuksi suoritetut ja 11 päivänä Tammikuuta 1909 vekseliin kuitatut 72 markkaa 62 penniä, sekä toiminimen Mohell i Kaurasen 30. päivänä Syyskuuta 1908 asettaman, John Ringin Kaakamon osuuskaupan r. 1. puolesta hyväksymän ja Helsingiukselle siirretty, nä joutuneen kolmen kuukauden vekselin perusteella 1,308 markkaa 75 penniä, 6 prosentin korkoineen seuranneen Joulukuun 30 päivästä, 13 prosenttia prosvisioonia ja 8 markkaa protestikuluja, on konkurssissa 1 päivänä Huhtikuuta 1909 toimitetussa esiinhuudossa noista saamisista muistutettu, ettei Kaupanhoitaja Ring ollut ollyt oikeutettu osuuskunnan toimininsä kirjoittamaan ja että epätietoista oli, olivatko ne tavarat, joista ckelit olivat annetut, tulleet osuuskaupan hyväksi; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus 26 päivänä sanottua Huhtikuuta antamassaan tuomiossa li määrännyt ylläkerrotut saamiset, jos ne eri oikeudenkäynnillä maksettaviksi vahvistettaisiin, konkurssipesän varoista suoritettaviksi Haastatettuaan Matti Knuutin, Konttoristi Nordbergin ja Konstu Janholan, heidän edellä mainitussa toimessaan, Kihlakunnanoikeuteen, on Kamreeri Helsingius sanotussa Kihlakunnan oikeudessa, esittäen viisi toiminimen Nohell & Maurasen Haakamon osuus kaupalle r. l. antamaa, Helsingiukselle siirrettyä kauppalaskua, vaatinut että, koska ennen mainitut vekselit olivat annetut sanottujen laskujen suorittamiseksi ja laskujen sisällykset 650 mark97
kaa 90 penniä, 276 markkaa, 335 markkaa, 312 markkaa 25 penniä ja 661 markkaa 50 penniä sitä paitsi olivat osuuskaupan kirjoihin merkityt, konkussipesa velvoitettaisiin hänelle maksamaan valvotut määrät. Kanteesta kuulustettuina ovat Matti Knuuti ja hänen asiakumppaninsa väittäneet, että vaaditut protesti- ja prosvisioo nikulut olivat oikeettomat, koskei John Ringen hyväksymillä vekseleillä ollut merkitystä, ja ettei Kamreeri Helsingina ollut näyttänyt 1308 markan 75 pennin vekselin syntyneen tavaralaskuista. Vastauksen johdosta on Kamreen Helsingius esittänyt yleistilin toimiminen Mohell v Kaurasen ja osuus kaupan väleistä sekä selittänyt, että 651 markan 50 pennin ja 335 markan laskut erehdyksestä olivat kahdesti tulleet oskseliin siten että toiminimi ensin oli lähettänyt vekselin noitten laskujen summasta 996 markasta 50 pen nistä ja, kun vekseliä ei oltu palautettu, toisen vakselin, johon oli yhdistetty myöhäisempi 312 markan 25 pennin lasku li siis 1308 markan 75 pennin rahamääästä, mutta että toiminimi, kun kauvanhoitaja epähuomiosta oli tunnustanut molemmat vekselit ja erehdys li havaittu vasta sen jälkeen kuin vahelit jo olivat siirretyt toiselle henkilölle oli jättänyt konkurssissa valvo matta kaksi lunastamaansa 276 markan ja 630 markan 90 pennin vekseliä, ja että, kun vastamainittujen veksehin yhteen laskettuun summaan 906 markkaan 90 penniin lisättiin suoritettuja protosti - ja muita kustannuksia 16 markkaa 98 penniä ja 946 markan 50 pennin vokseliin kuitatut 72 markkaa 62 penniä, saatiin 996 markkaa 50 penniä eli se summa, joka oli tullut liikaa vekselei hin; minkä ohessa Kamreeri Helsingius, ilmoittaen luopuvansa kaikesta muusta saatavastaan, on vaatinut konkurssi pesän velvoittamista hänelle suorittamaan tavaralaskujen sisällykset 2215 markkaa 65 penniä. Matti Knuutin ja hänen asiakumppaniensa tähän väitettyä, ettei lasku jen perusteella oltu mitään konkurssis98
sa valvottu, on Kihlakunnanoikeus 20 päivänä Huhtikuuta 1910. julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Kamreeri Helsingiuksen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Manreeri Helsingius vetoamalla oli saatta nut jutun, on tuomiossaan 31. päivältä Toukokuuta 1911 antanut asiasta lausuntansa; ja koska Haakamon osuuskaupan r. l. toiminimen, osuuskunnalle vahvistettujen sääntöjen mukaan, oli ollut oikeutettu kirjoittamaan osuuskunnan hallituksen esimies yhdessä jonkun hallituksen jäsenen tahi kaupanhoitajan kanssa eikä Kamreeri Helsingiuksella siis, kun puheenalaiset vekselit oli osuuskunnan puolesta hyväksynyt ainaastaan John Ring osuuskunnan kan panhoitajana, voinut näiden vekseliin nojalla olla vakselioikeutta konkurssinesää vastaan, sentähden ja kun ei Helsingiuksen velkomusta, mikäli se perustui ylläsanottuihin tavaralaskuihin, voitu huomioon ottaa, koskei velkomusta valvontapäivänä osuuskaupan konkurssissa tällä perusteella oltu ajettuon Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut Hovioikeuden tuomioon on Kamreeri Helsingius anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, minkä kaksoiskappaleen Matti Knuuti on ottanut, siihen kuitenkaan vastaamatta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja katsoo, ettei Kamreeri Helsingius ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, jonka varaan asia siis jää, ja velvoitetaan Kamreeri Helsingius suorittamaan Matti Knuutille maksut kaksikymmentäkahdeksan markkaa, hänen kappalustaan tätä Keisarillisen enaatin tuomiota. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: kuten Saarnun Afred Kiuksiala. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Olof Immon 99
Helmikuun 6. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa Kauppaneuvos August Eklöf, Pouron kaupungista, on hakijana sekä Talollinen Eva Matinpoika Weijalai nen, Kivinnavan pitäjän Karvalan kylästä, tulematta jäännenä vastaajana: Annettu Oikeusosastes ra 6 päivänä Helmikuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kivinnävän pitäjän kärajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kauppanen neuvos, Eklöf lausunut että, sittenkun osa Weijalainen 29. päivänä Tammikuuta 1900. tehdyllä välikirjalla oli oikeutta nut Kauppanenes Eklöfver viiden vuoden kuluessa, sanotusta päivästä lukien, hakkuuttamaan ja poisveduttamään eräältä Eva Keijalaisen omistamaan osaan perintötilaa No 1. mainitussa Karvalan kylässä kuuluvalla, välikirjassa lähemLionii: D.K. I. P. 3. l. f.  do 1. A. 100 No 170. Pag 304. R.D. 1909.
min määrätyttä alueelta kaikki puut, jotka täyttivät kontrahdissa mainitut mitat, muun muassa sillä ehdolla että Eva Weijalainen oli, jos hän sanotulta alueelta hakkaisi Kauppaneuvos Ektofille kuuluvia puita, velvollinen Eklofille maksamaan kymmenen markkaa jokaisesta sellaisesta puusta, eli EsäWijalainen kevättäloella samana vuonna puheenalaiselta alueelta luvattomasti kaalanut 46. välikirjan mukaan Kauphänenoos Eklofille kuulunutta puuta, min kä vuoksi Kauppaneuvos Eklif on vaatinut Eva Weijalaista velvoitettavaksi suorittamaan Eklösille mainituista mista 160. markkaa korkoineen sekä korvaamaan Kauppaneuvos Eklöfin oikeudenkäyntikulut. Asiasta kuulusteltuna on Eva Weija lainen väittänyt, että Kauppaneuvos Eklöfin Työnjohtaja Karl Hallfors, joka Esklösin puolesta oli Eva Heijulaisen kanssa sopinut kysymyksessä olevasta metsäkaupasta, oli kauppatilaisuudessa, ilmoittaen läkettävänsä välikirjan Porvoon kaupunkiin Kauppaneuvos Eklösin allekirjoitettavaksi, se tontunut kahden viikon kuluessa sen jälkun tahi viimeistään ennen 1. päivä nä Maaliskuuta pidettäviä Wiipurin talvimarkkinoita Esa Weijalaiselle toimittamaan hänen kappaleensa sanottua välikirjaa sekä siinä sovitut käsirahat 500. markkaa, uhalla että metsäkauppa muutoin katsottaisiin piretuksi; mutta kun Karl Hallforsa määräajan kuluessa ollut lähettänyt rahoja eikä kontrahtiakaan, oli EsaWiijalainen, arvellen ettei Kauppanen vos Elilöf Mutkaan hyväksynyt sanottua metsäkauppaa, seuraavana he ränä omeksi tarpeikseen kaatanut puheenalaiset puut; ja on osa Weijalainen, katsoen ollensa siihen täysin oikeutettu, anonut kannetta hyljättä väksi Kihlakunnanoikeus on 19. päivänä Lokakuuta 1907. julistamallaan päätökrellä, siinä mainituilla perusteilla hyljännyt Kauppaneuves Eklifia asias sa ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi 101
Kauppaneuras Ektil oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 28. päivänä Elokuuta 1909. katsonut näytetyksi, että Eva Wiijalainen oli 29. päivänä Tammikuuta 1906. kaksin kappalan laaditussa ja Esa Weijalaisen allekirjoittamassa kontrahdissa tarjoutunut Kauppanenvos Eklösille myymään kontrahdissa määrätyltä maa-aluelta kaikki puut, jotka täyttivät kontrahdissa mainitut mität, muun muassa sillä ehdolla että, sittenkun kontrahti oli kummankin puolen hyväksynä, käsiraha, kahdeksansataa markkaa, oli Esa Weijalaiselle toimitettava, ja että jos osa Weijalainen Kauppaneuvas Eklöfille kontrahdissa ehdo tetun hakkuuajan kuluessa ottaisi myydystä metsästä kauppaan kuuluvia puita, hän olisi velvollinen jokaisesta puusta suorittamaan Kauppaneuves Eklöfille kymme nen markkaa, sekä että Karl Staff lars sittemmin oli lähettänyt kontrahdin Kauppaneuvas Eklöfin kyväksyttävaksi, kuin myös että EsaWeljalainen oli kesällä vuonna 1906 kaupaksi tarjeamastaan metsästä hakkuuttanut ne puut, joista Kauppanen vos Eklöf oli vaatinut korvausta; mutta koska Osa Weijalaisen puheeksi tullut metsänmyyntitajous, kun mentä ei oltu selvitetty, ei Ollut Esa Wiijalaista sitevä kauvenmin kuin mitä kohtuudella saattoi kulua aikaa vastauksen saapumiseen Kauppaneuvos Eklösiltä, ja Eva Weijalaisen, siihen nähden, ettei ottu väitettykään tietoa kontrahdin hyväksymisestä hänelle toimitetuksi ennenkuin syksyllä 1906., vaikka tällainen ilmoitus olisi ehtinyt saapunoin kahdessa viikossa sen jälkeen kuin Eva Weijalainen oli allekirjoittanut kontrahdin, oli katsottava olleen oikeutettu peräytymään myyntitär jouksestaan ja hakkuuttamaan nyt kysymyksessä olevat puut, on Herroikeus jättänyt asian sen loppupää töksen varaan johon Kihlakunnan oikeus oli jutussa johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Kaup102
paneuvos Eklot anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppamuuos Eklöf ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Ylärenans. Marnes Peltonen Ylaxemans. Marnes Peltonen B. Antberg. A. T. Huuruvara Johannes Pesonen man DahlbeetHelmikuun 9 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Lautamies Pekka Tirri, Kurkijoen pitäjän Otsanlahden kylästä, on hakijana, sekä Talollinen Pekka Nenonen, mainitun pitäjän Lapinlahden kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 9 päivänä Helmikuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja vistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Kurkijoen pitäjän käräjakunnan Kihkunnanoikeudessa on Pekka Sirri hausteen nojalla vaatinut, että Pekka Nenonen velvoitettaisiin Pekka Tirrille suorittamaan Helmikuussa vuonna 91. Tirrillä ostamainsa kahden hevo sen hinta 8550. markkaa sekä Syyskuus sa vuonna 1902 niinikään ostamansa he vosen hinta 440. markkaa eli yhteensä 1290. markkaa, tästä kuitenkin vähennettyä Nenosen tätä vastaan suorittamat 545. markkaa, sekä sen ohessa Pekka Pirläsnä: J. R. A. P: A. R: No 188. Pag 82 R2 1909.