Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
dattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti terr Ivan Kasehoski Alpe Kiuksiala. terr Ivan Kasehoski Alpe Kiuksiala. B. Amberg: A. W. Huuhmala Samuli Koski. Valborg Parviainen Helmikuun 5. päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin Turun Hovioikeudesta tullessa, esingon suorittamista konkussipesästä koskevassa jutussa, jossa Suomen Vakurssiin luovutetun pesiin toimitsija miehet entinen lääninsihteeri Axel la, ja Riiksmies Johan Lamus, Kuopion kaupungista, ovat hakijoina sekä luhden kaupungista oleva Taiketutun lisensiaatti Arthur J. Fellman vastaa jana: Annettu Oikeusosastossa Hilmikuun 5 päivänä 1917. Keisarillinen Senuutti on itselleen nut seuraavat tiedet: Luuketutun lisennuutti Tillmanin valvottua Suomen Kanutehdas O N.n. Huotsalain, Pukkilan ja Askulan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vireillä ollassa konkunnissa Heinäkuun 15. päivänä 1913 yhteen hänelle Marraskuun 17. päivänä 1912 tunnustaman velkakijan nojalla 3000 markkaa, rakennelläsnä: A. A. B. K. H. C. R.S. K SS. 2. No 259: Sivu 289. R. D. tuomio nostorahalla Keisarillisesta molehdas O. Y. nimisen yhtiön konTheodor Möller, Helsingin kaupungis esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä suu
tyinä 1500. markalla kuuden prosentin vuotuisine korkoineen viimeksimainitusta päivästä sekä vaadittua, että saatava mää rättäisiin maksettavaksi etuoikeudella Helsingin kaupungin Maistraatin päätöksellä Joulukuun 7. päivänä 1912. sen vakuudeksi kiinnitettyjen yhtiön Kauhaisten myllypalstalla Mäntsälän pitäjän Okkolan kylässä sijaitsevan vanulehtaan sekä siinä olevien kulustoesineiden ja rauku ainei den ynnä valmiiden ja keskentekvisten tuotteiden arvosta, oli Kihlakunnanoikeus Tokakuun 6. päivänä 1913. julistamassaan tuomiossa vahvistanut tuon saatavan konkeussipesän varoista maksettavaksi sanotun kiinnityksen nojalla etuoikeudella elakimainitun omaisuuden arvosta; ja oli Keisarillinen Amuutti Helmikuun 23 päivänä 1913. antamallaan tuomiolla vahvistanut mainitun tuomion Tämän jälkeen on Tiisikateenlisen sisesti Fellman lääninsihteeri Mikolle ja liikemies lainukselle toimituttamansa huusteen nojalla edellämainitussa Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että asianomäinen ulosottomies oli Helmikuun 4. päivänä 1914. julkisella huutokaupalla myynyt 0,0075. markan kauppahinnasta Kankaisten myllytontin ja tehtään ynnä melkoin kaikki siihen kuuluvat koneelliset halusta esineet sekä että honkurssipesän hallinto oli sittemmin vähintään 3500. markasta myynyt kahistoesineitä, jotka sivät ollut sisältyneet huutokauppaan, ynnä raaka vineita ja valmiita tuolteita; mutta koska Lääninsihturi Möller ja Tiikemies Tammus, jotka olivat huutokauppasummasta, sittenkuin siitä ensiksi oli suoritettu esiille tuoikeutetuille saamamiehille heidän saatuvansa, nostaneet 72414 markkaa 81. pen nin, olivat kieltäytyneet maksamasta Antti nanille enempää kuin Huhtikuun 7. päivä nä 1915. suoritetut 3000 markkaa ja saman kuun 24 päivänä maksetut 5000 markkaa, on Taiketutuksensiaatti Fellman vaati nut, ettei lääninsihteeri Möller ja Inkemies tamus velvoitettaisiin suorittamaan Tillmanille, mitä hänelle kysymyksessä olevasta saatavasta vielä oli tuleva, minku ohessa Fellman on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Rannettu ovat lääninsihteeri Möller 141
ja Liikemies Lamus vastustaneet, koskei puheenaoleva kiinnitys voinut lain mukaan koskea edellämainittua kiinteistön eikä mitaan kiinteistöön kuuluvaa, vaan ainoastaan irtaimiston, eikä Pellmanilla siis ol lut mitään etuoikeuttu sanottuun kiinteistöön Kihlakunnanoikeus on Kesäkuun 8. päivänä 1913. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi että Suomen Punu tehdas Oyn konkurssissa julistetussa Kihlakunnanoikeuden sittemmin lainvoiman saaneessa tuomiossa ole määrätty Tiin keteetienlisensevatti Fellmanille maksella vaksi tämän valvoma suuluva etuoikeudel la sen vakuudeksi kiinnitetystä konkurssi pesän omaisuudesta sekä että tästä kiinnitetystä omaisuudesta oli rahaksi muutettuna saatu niin paljon varoja, että Fell nanin saatava olisi niilla tullut koko naan suoritetuksi, minkä vuoksi, ja koski ei edellämainitussa Senaatin tuomiossa joka juuri keski sanotun kiinnityksen pätetyyttä vastaan tehtyä muistutuksia olta selitetty ettei luo Helsingin kaupun gin Muistraatin vahvistama kiinnitys koskenut kaikkea sitä kiinteää omaisuut ta, mikä Maistraatin kiinnityspäätöksessä sanottiin kiinnitettävän, Kihlakunnanoikeus on katsonut Tuininsiktari Mölleriltä ja Liikemies Lumuksella puuttuneen syytä heillasta ja maksamasta Taaketustaen lisensiaatti Pellmanille Suomen Panutekdas O. Y:n konkurssisestä tuleva asia koa sekä, Marraskuun 9. päivänä 1868 annetun Konkursisäännen 105 ja 100 SS:n nojalla, velvuttanut heidat, heidän edellämainitussa toimessaan, kolmensadan markan sakon uhalla kahden kuukauden kuluen sa puutoksen saatua tunvoiman suorittamaan Fellmanille, tämän sitä vasten heille ilmoittautuessa, hänelle tulevan lopullisen juhoosuuden konkurssipesusta jolupuitsi Mikter ja tunnus on velvoitettu yhteisvushuullisesti kolmellusudalla markalla korvaamaan Tillmanin oikeuden käyntikulut Hovioikeus, jenne asianosaiset puolin ja toisen olivat vielonneet Rihtakun nanoikeuden puutoksesta on Elokuun 10 päivänä 1916. antanut juttuun tuomioja koska Helsingin kaupungin Maist 12
raatti eli edellämainitulla päätöksellä Joulukuun 7. päivältä 1912 Lääketinteensensisiaat ti Fellmanin puheenaolevan saatavan vakuudeksi kiinnittänyt Suomen Vanutehdas O. Y.n varutektuun, siinni olevat kuluutoerineet ja rauka - aineet ynnä valmiit ja keskintekoiset tuollut sekä Kihlakunnanoikeus oli lokakuun 1 päivänä 1913. julistumallaan, sittemmin vahvistetulla tuomiolla määrännyt että sanottu suuluva oli suoritettava etuoikeudella kiinnitetyn omaisuuden arvosta, sentähden, ja kun eivit Lääninsihteeri Möller ja Inkemies Sunnes olleet voineet kiettuukaan, ellei tästä kiinnitetystä omaisuudesta sitä myytäessä yhdessa tonttimäen kanssa oltu saatu niin paljon veroja ettei Fellmanin sauluva tulisi niillä kokonaan suoritetuksi, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupuutuksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus eli jutussa johtunut muuten paitsi että Pääninsihteen Möller ja Siikemies Samas velvoitettiin viipymättä maksamaan Pell manille hänelle edellämainitun etuoikeu den nojalla tuleva lopullinen jako osuus Hovioikeuden tuomioen ovat Tuaninsihteeri Möller ja Siikanius Lamus ano nut muutosta perustelmalla, johon Paike tietuolisensiaatti Tillman on vastannut. Keisarillinen Senaatti katsoo ettei ole olella muuttua Henriksuden tuomiotu. Tiininsiktari Möller ja Sukemies Samus velvoitetaan maksamaan Taaketie teenlisensiaatti Tettmanille hänellä jutun vuoksi Senautinsa olluden kulujen korvauk seksi kahdeksankymmentä markkaa tätä kaikki asianomaiset noudat takoot. Keisarillinen Suomen Senuutti. 143 Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen K R Helanen Samuli Koski. A. J. Luumman. T. A. tilins
Helmikuun 6 päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa nautinteniittyjen luovuttamista koskevassa jutussa jossa ovat Rovaniemen pitäjän Korkalon kylässä asuva Talollinen Mikko Arvid Mikonpoika Korva, hakijana sekä Talolliset Juho Aappo tulle Arvid ja Matti Aukus ti Antinpojat Yliförkköyn nä Olli Vilho Heikinpoika Seppälä, samasta kylästä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 6. päivänä 1917. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: kunnan Kihlakunnanoikeudes ennet, että asianosaisten yhteisesti omistaman 7/24 manttaaliSäsnä: A. L. P. A. K. SS: 268. Pag. 278. R. D. Rovaniemen pitäjän käräjiäsa ovat Juho Aappo Ylikörkki ja hänen myötäpuolensa lau1916
seen osuuteen Ylikörkön verotaloa No 56 Korkalon kylässä kuului yhteensä 22,015 tynnyrenalaa kuunun luontoisia nautintoniittyjä, jotka olivat Kuokunkijärven sekä Kuohunki ja Kemijoen varsilla ynnä Makaus- ja Lassinvaarella samassa kylässä ja joita Ylikörkön talon omistajat metsäveroa vastaan olivat oikeutetut, kukin talonosuutensa suuruuden mukaan, viljelemään kuten Toukokuun 15 päivanä 1848 annetun Maanmittausohjesäännön 39 SS:ssä säädettiin sekä että vaikka Juho tappo, Antti Arvid ja Matti Rukiisti Ylikörkkö omistivat kaikkiaan 11/30, Olli Vilho Seppälä 1/30 ja Mikko Arvid Korva 1°/30 Ylikorkön talosta, viljeli viimeksimainittu puolta puheenalaisista niityistä eli siis 2/30 enemmän kuin mitä hänelle oikeastaan kuului; ja ovat ja ho Aappi Ylikörkki ynnä hänen myöläpuolensa tämän vuoksi vaatineet Mikko Arvid Korvaavelvoitettavaksi heidän viljeltäväkseen luovuttamaan 2/30 sanotuista niityistä. Kanteesta kuultuna on Mikko Arvid Korra selittänyt, että hänen kasvattivanhempansa Talollinen Juho Kaarle Aaponpoika Ylikörkkö ja tämän vaimo Maria Matintytär, jotka olivat omistaneet puolen Ylikirkön taloa ja myös viljelleet puolta riidan. alaisista nautinteniityistä, oli vat Maaliskuun 3 päivänä 1894 laadetulla testamentella säätä neet koko omaisuutensa Mikko Arvid Korvalle, että Juho Kaarle Ylikönkin lähemmät perilliset muitten muassa Juho Aappo Antti Arvid ja Matti Aukusti Ylikörkkä olivat moillineet tuota testamenttia, jolloin Kihlakunnanoikeus tosen ole Maalis kuun 7 päivänä 1906 julistamallaan päätöksellä kumonnut testamentin mikäli se koski Ju145
ho Kaarle Ylikörkön perimää talonosuutta eli 1/10 Ylikorfön talosta; sekä että Mikko Arvid Korva seuraavana päivänä oli perillisten kanssa tehnyt sellaisen sovin non että heille oli luovutettava ainoastaan 1/15 talosta. Mutta koskee moitekanne yhtä vähän kuin sovintokaan käsittänyt viidanalaisia nautintoniittyjä vaan ainoastaan itse kiinteistöä ja Mikko Arvid Korva siis oli oikeutettu yhä edelleen nautti maan ja viljelemään puolta mistä on hän vastustanut kan netta ja anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Vastineen johdosta ovat Juho Aappo Ylihörkkö ja hänen myötäpuolensa huomauttaneet, että kun nautintomityt seura sivat niitä taloja, joille ne aikanaan tapahtuneessa isossa jaossa oli merkitty, olivat vastasanottu päätös ja sovinto myös koskeneet puheenalaisia niitty jä kahdelta kolmaskymmenesosalta. Kihlakunnanoikeus on Lokakuun 15 päivänä 1914 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt Juho Aappo Ylikörkön ja hänen myötäpuoltensa kanteen sekä velvoittanut heidät kahdellakymmenellä markalla korvaamaan Mikko Arvid Kervan oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavak si Juho Aappo Ylikörkö ja hänen myötäpuolensa olivat vetoa malla säättäneet jutun, on Hunäkuun 27 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa satunut, että Ylikön talon omistajat ylläsanotun Maanmittausohjesään nen 39 SS:n nojalla olivat oikeutetut talonosuuksiensa suuruu den mukaan viljelemään riidanalaisia nautintomittyä: ja koska Mikko Arvid Kirvanen mistama talonosuus oli 13/30 koko Ylikerkön taloa sekä hänellä siis oli oikeus viljellä yhtä 186
suurta osaa niityistä, mutta Korvan nautinnossa sen yli oli 2/50 niistä, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Mikko Arvid Korvan heti luovuttamaan Juho Aappo Ylikörkön ja hänen myötäpuol. tensa hallintaan niin suuren osan Korvan nautinnassa olevista niityistä, joka vastasi 2/so niit tyjen pinta-alasta, eli siis 1,1167 tynnyrenalaa Hovioikeuden tuomioon on Mikko Arvid Korva anonut muutosta perustelmalla johon Juho Aappo Ylikörkki ja hänen myötäpuolensa ovat vastannest. Keisarillinen Senaatti katsoo ettei ole aihelta muuttaa Hovioikeuden tuomiata Mikko Arvid Korva velvoite taan maksamaan Juho Aappo Ylikirkölle ja hänen myötä puolilleen heillä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi yhteensä lahdeksan/ Harrj Bergroth." kymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Kiuksiala. Johannes Pesonen. Alfredliuksiala. Johannes Pesonen. Alfred Kiuksiala. Johannes Pesonen. A. T. Allmänna K. Auer A. J. Ollsmanle K. Auer Samuli Koski. 147
Helmikuun 13. päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostauhalla Keisarillises tu Turun Henrikaudesta tulleessa perinnönjaon moitajutussa, jossa ovat Hausjärven pitäjän Ridasjurmonsa Amanda Karoliina Kustaan tytär Uotila eli Mattila hakijoina ka Pietola, Sääksmäen pitäjän Metsakensan kylästä, ja Itsellisenleski Elena Wilhelmiina Kustaantytin Antkeakosken kylästä, omasta puolestaan sekä alaikäisten lastensa Eino Johan nen Henric Kustaa Andolf, Saara Esholhoojana, vastaajina. tunettu Oikeusosastansa Helmikuun 13. päiväna 1917 118 Keisarillinen Senuolli on itsellen vi esittelyttänyt juhon kirjat ja niistä, mikuli nyt on kysymyksessä, saanut tietan Syyskuun 5. päivänä 1897. laaditulla Läsnä. N. 1. Co 1. 6. l. R. S. R H. S No 318 Pag. 151. RD. ven kylässä asuval Talollinen Heikki Uotila eli Mattila ja hänen vaisekä Itsellismies Adolf Kustaanpoitila, viimeksimainitun pitäjän Talter Uuno. Antoro ja Helga Anttilan 1916.
koskinaisella testamentilla ovat Sinksuun pitäjässä olevalla Pietetun yksinäisellä ustitilalla asuneet Rustitilallinen Kustaa Adolf Pietola ja hänen vaimonsa Karolii na Jebintytär Pietola suutaneet ettei kun jompikumpi heistä oli kuollut, oli eloon äänyt saapa haltuunsa koko heidän pesiinsä jakamattomana vainajan perillisten pääsemättä siihen osalliseksi, ja että sittenhein he molemmat olivat huollut heidän kaikki muut lapsensa paitsi tyltärensä Amanda Karolina, joka jo liig dellisesti oli saanut heille osansa, tulisi vat lailliseassa järjestyksessä vakkaiksi pesään. Pellenkuin Kustaa. Adolf Pietola ja Karoliina Pietola olivat kuollut, edel linen Maaliskuun 2. päivänä 1902 ja julhimäinen, joka miehensä jälkeen oli valvenut kuratun testamentin, Helmikuun 19. päivänä 1911, jolloin jälkeensä yhdek san rintaperillistä niiden joukossa poihunsa Adolf Pietelan sekä tyttäret Amanda Karoliina Uotilan ja Elina Wilhelmina Anttilan, niin ovat Heikki ja Amanda Karoliina Uotila, joiden hallinen pesä oti jäänyt Karoliina Pietolan kuollessa, hänen jälkeensä Heinäkuun 3 päivänä 1911. toimituttaneet paunkirjoituksen, jossa toimituskirjaan oli pantu pesän väräjen joukkoon Suomen Yhdyspankissa oleva 1800. markan talletus sekä vähennyksiin vainajan hautauskustannuksina 100. markkaa ja korvauksena Heikki Uotilalle Karoliina Pietolan hoidosta 252 päivältä 5 markan mukaan päivältä 1900. markkaa, sekä päivinenjaon jossa, sittenkuin pesän suastosta o03 markasta 25. penniä ta oli jakokustannuksiin vähennetty 5. markkan jäännös 598. markkaa 25 penniä oli jaettu tasan kaikkien perillisten kesken siten että heille kullekin oli tullut A. markkaa 47. penniä jota paitsi Heikki Uotilalle oli jakokustan muksiin myönnetty se korko, minkä Yhdyspankki maksuisi mainitulle talletuk sille. Tumän jälkeen ovat. Adolf. Piitola ja Elena Wilhelmina Anttilan mies Itsellinen Juho Matti Anttila vaimonsa edesmiehenä, Tääksmäen ja Kalvolan pitujäin käräjäkunnan Kihlakunnan oikeudessa syyskuun 5. päivänä 1911. valvoneet puheenaolevan testamentin Ka139
roliina Pietolan jälkeen Adolf Pietola ja Juho Matti Antti la ovat sitten Heikki ja Amanda Karo liina Uotilalle toimituttamansa haasteen nojalla mainitussa Kihlakunnanoikeudessa Helmikuun 3. päivänä 1912. lausuneet, olla kun perunkirjoituksessa pesän varojen jonkasta oli jätetty pois Suomen Yhdyspun kissa olevan 1800 markan tulletuksen korko, oli se jäänyt jakamalla ja, määrää edes ilmoittamalla, myönnetty Heikki Ilotilalle jakokustannusten korvaukseksi, vaikka situ varten jakotoimituksessa pesän sanstosta oli moitettu 5. markkaa; että perunkirjoituksessa pesän vähennykseen vainajan hautauskustannuksi merkitys sä viissä oli liikua 500. markkaa, kosk ovat Heikki Uotelan kustannuksel Rarekina Pietolan häutagaisista ollut olleet 100. markkaa suuremmat, että vähennykseen korvaukseksi Heikki Uotilalle Kuroliina Pietolan heidosta tämän viimeisinä elinpäivinä pantu 1200. markkaa oli nihuten, koska Karoliina Pietola ja ka oli kuollut vanhuudon heikkoudesta sitä ennen ollut ottut erittuin seurais a50 kä hoidon tarpeessa; sekä että, koska Kustaa Adolf ja Karoliina Pietola maini lalla Syyskuun 5. päivänä 1897. tekemällään testamentilla olivat jäämistönsä penimisestä sulkineet Amanda Karoliina Uotilan, hänelle ei olisi jaossa ollut sen nettava omalla jäämistöön; minkä vuoksi Adolf Pietola ja Juho Matti Anttila ovat vaatinut sellaista oikaisua perunkirjoituskirjaan ja jakoon, että varoihin tisittaisien sanottujen 1800. markan kirko, laskettuna jakopäivään asti, ja että viihen nyksestä poistettaisiin kantamikuutannukniin liikaa veloitettu 500 markan määräynnä vainajan hoidosta oikeettomasti lasketut 120 markkaa sekä että Amanda Karoliina Uohla julistettuinen ovat tomaksi jäämistöön. Kannettu ovat Heikki ja Aman da Karoliina Uotila vastustaneet ja anoneet korvausta oikeudenkäyntikulius taan. Kihlakunnanoikeus on Syyskuun 10. päivänä 1912. julistumassaan päätöksessä, aiheittomana hyljäten Adolf Pietolan ja Juho Matti Anttilan vaatimuksen, että
moitteenalaisen jaon puusteena olevaan pevenkirjoituskirjaan Karoliina Pietola vainajan hautajainkustannukseksi menopuolelle otetusta kuudestasadasta markasta olisi vähennettävä viisisataa markkaa katsonut selvitetyksi, ettei perunkirjoitus kirjaan oltu otettu siinä mainittujen Suomen Yhdyspankissa olevien tuhannen kahdeksansadan markan korkoa Maaliskuun lopusta 1911. saman vuoden Heinäkuun alkuun, joka korko neljän ja puolen prosentin mukaan teki kaksikym mentä markkaa kaksikymmentaviisi penniä, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on määrännyt, että tämä korkomaa ra oli lisältävä perunkirjoituskirjaan ja otettava jakoon, koska Karoliina Pietola vainajan jälkeen Heinäkuun 3 päivänä 1911. toimitetussa perinnönjaossa oli jako kustannukseksi moitettu viisi markkaa. Mitä tuli vaatimukseen, että perunkirjoi tuskirjasta olisi kokonaan poistettava tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen markan eri Karoliina Siilola vai najan hoidosta, on Kihlakunnanoike us katsonut, että kolme markkaa vuora kaudelta eli siis kahdellasadalta viidel lakymmenettakahdelta vuorokaudelta yhteensä seitsemänsataa viisikymmenliskuusi markkaa oli kohtuullinen korvaus Uotilan aviopuolelle Karoliina Pieto lan hoidosta, ja sentähden velvoittanut Uotilan aviopuotet luovuttamaan jäännöksen vesisataaneljä markkaa takai sen kuolinpesuun Metsi sillen tuli Adolf Ketelan ja Juho Matti Anttilan vaati mukseen, että Amanda Karoliina Uletila olisi Kustaa Adolf ja Karoliina Pitolan 5. päivänä syyskuuta 1897 teke män keskinäisen testamentin mukaan minkä testamentin Adolf Pietola ja Juho Matti Anttila kanteessa mainittuna päivänä olivat valvonut ja siitä antanut Amanda Karoliina Uotilalle tieden Tammikuun 15. päivänä 1912, ja listettaisiin osattomaksi Karolina Pieto lan jälkeensä jättämästä omaisuudesta nun on Kihlakunnanoikeus katsonut lli kanne siinä kohdassa oli liian aikaiseen nostettu, koska testamentin moittimisacka ei vielä ollut kulunut loppuun, mutta tuli Uotilan avio
puollen kuitenkin, koskei Amanda Karolina Uotilalla testamentin mukaan olhet osuutta pesään, jättää takaisin pesäiin perinnönjaossa heidän osalleen jaettu määrä kuusikymmentäkuusi markkaa neljä kymmentäseitsemän penniä; minkä ohessa Kihlakunnanoikeus on katsonut, ett ei sitä, mitä Uotilan aviopuolet olivat sanotun testamentin pitetyyttä vastaan esittäneet, voitu ottaa tämän asian yhtydessä käsiteltäväksi, vaan saivat he eri oikeudenkäynnillä moittia testament tia, jos luulivat siihen olevan syytä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Maaliskuun 24. päivänä 1916. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että Ilotilan aviopuitten Karoliina Siitolan huu täjäiskustannusten korvauksena Karoliina Pitolan jäämistöstä itselleen piduttämä kuudensadan markan on alennettiin neljaksisadaksi markaksi sekä että koska selvitystä puuttui mitä, että Karoliina Pietolan Uotilan aviopuollen luona saama hveto olisi ennen vuotta 1911. eli enemmän kuin viidenkymmenen vuore kauden aikana ollut sitä laatua, että heille siitä oli tuleva hevans, Uotilan aviopuolelle Karoliina Pietolan huolosta tuleva hyvitys vahvistettiin kolmen marnan mukaan vuorokuudelta sadaksi viideksikymmeneksi markaksi, jotonka Uotilan aviopuollen siis tuli luovuttaa inkoon Karoliina Pietolan jälkeen kon ken kaikkinan tuhat kolmesataa kolme kymmentä markkaa kaksikymmentä viisi penniä sekä sitäpaitsi, koska Aman da Karoliina Uotila oli Adolf Pietolan ja Juho Matti Anttilan valvomalla testamentilla neljettä perinnöstä Karoliina Pitolan jälkeen, läkaisin juttua Karolina Niilolan kuolinpesään siitä osuute naan saamansa Kihlakunnanoikeuden päätöksessä mainitut kuusikymmentä kuusi markkaa neljäkymmentäseitsemän penniä Hovikauden tuomioen ovat Heikki ja Amanda Karoliina Uotila ano nut muulosta puustelemalla, johon Idolf Niilola ja, Juho Matti Anttilan tälla 152
välin kuoltua, hänen leskensä Elina Wilhelmiina Anttila ovat vastannet Keisarillinen Senuutti katsoo että ole ochettu muuttaa Herioikeuden tuomiota Heikki ja Amanda Karoliina Uletila velvoitetaan maksamaan, Adolf Piitilalle ja Elina Wilhelmiina Anttilalle hvillä jutun vuoksi Annatissa olleiden kulujen korvaukseksi yhteensä seitsemänkymmentäviisi markkaa koot. tätä kaikki asianomaiset noudatta Keisarillinen Suomen Senaatti till tioreborki. Alpio Luksiala. till tioreborki. Alpio Luksiala. B. Anneberg Samuli Koski. A. V. Lillman 1. Harry Regrotte. Helmikuun 13 päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullees sa vekseligutussa, jossa Talono mistaja Kalle Mynttinen, Lahden kaupungista, on hakijana sekä Vihdin pitäjässä asuva Perämies Aleksander Kiljander vastaajana annettu Oikeusosastossa Helmikuun 13 päivänä 1917. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää. Lahden kaupungin Raastuvanoikeu dessa on Aleksander Kiljander lausu nut, että Liikemies Matti Anttala oli Kansallis - Osake-Pankin sekäläisestä haarakonttorista lunastanut kaksi Kalle Mynttisen hyväksymää, 5 lle markan vekseliä, joista toinen, Maanviljelijä Juho Gustaf Saarisen 31 päivänä Heinäkuuta 1912 asettama, oli ollut maksettava senjälkeisen Elokuun 10 päivänä ja toinen, Talonomistaja Juho Läsnä: F. S. A. L. - B. t. - A. R.S. K. 153 No 323a. Såg. 267. R.D. 1916.
Peltosen Kesäkuun 28 päivänä 1912 asettama, saman vuoden Syyskuun 28 päivänä, mihin nähden ja kun Kalle Mynttinen mainittujen vekselien perusteella oli jäänyt velkaa Matti Mutta lalle kummankin vekselin määrästä 2500 markkaa korkoineen, Aleksander. Kiljander, jolle Muttala oli luovuttanut puheenaolevat, asettajien avoimella siirrolla varustetut vekselit ja niihin perustuvan saatavansa, on vaatinut Mynt tistä velvoitettavaksi Kiljanderille maksamaan yhteensä 5000 markkaa laillisi ne korkoineen. Kanteesta kuulusteltuna on Kalle Mynttinen huomauttanut, että Matti Muttala oli luovuttanut kysymyksessä olevat vekselit Aleksander Kiljanderille ainoastaan perimistä varten ja ettei Mynttisellä siis oli oikeus veksehihin nähden käyttää Kiljanderia vastaan väitteitä, jotka johtuivat Mynttisen ja Muttalan välisestä suhteista; että Matti Multala siihen aikaan, jolloin kysymyksessä olevat vekselit olivat syntyneet, oli sellaisessa rahallisessa ehdinkotilassa että hänen täytyi muiden henkilöiden nimillä hankkia liikettiin. sä varten tarvittavia rahoja ja että Mynttinen, Juho Gustaf Saarinen ja Juho Peltonen siitä syystä olivat joutuneet auttamaan Kultalaa näillä vekseloilla, joita askontattuessa saadut rahat oli käytetty yksinomaan Muttalan hyväksi, eikä Muttalalla siis ollut vekselien nojalla mitään saatavaa Mynttiseltä; että Matti Multalan syksyllä 1912 oli ollut pakko muut taa tukkeensa osakeyhtiöksi, jonka nimeksi tuli Osakeyhtiö, Taiva- ja Tuutavaraliike ja, koska Muttula ville luovutti kaiken omaisuutensa, lukuun ot. tamatta huonekaluja, oli sanottu yhtiä puheenaolevion vekselien oikea omistaja; sekä että Juho Pellonen oli pankista lunastanut Syyskuun 28 päivänä 1912 erääntyneen vekselin, joten Matti Muttala ei edes ollut saanut sitä haltuunsa vekselivainnössä edellytetylla tavalla. Kaikkeen tähän nähden on Kalle Mynttinen pyytänyt kannettu hyljättäväksi sekä, siinä tapauksessa että 151