Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
seende hvartill och då Åslistans för ifrågakomna arbete varit uppta gen från klockan elfva på aftonen den 9 September 1909 till klockan åtta påföljande morgon, Helsingfors Angfartygs Aktiebolag, som väl med gifvit att Femie värde efter grund stötningen utgjort 24,000 mark, men påstått att lastens värde uppgält till endast 559,278 mark 67 penni, ansett 1500 mark per linne eller caledes 13.500 mark, tillökta med kostnadema för arbetet efter pröf ning utgöra skälig godtgörelse för tillstans undsättningsarbete. Rådstufvurätten, hvarest Sjökapte nerne, Sarigationsskolförutan daren Adam Edvard Konstantin Berg man, Hamnkaptenen Oscar Wilhelm Andsten och Nåvigationskolläraren Carl Evert Fornell i egenskap af sak kunnige närvarit vid målets behandling och de två sistnämnde jäm väl afgifvit utlåtande i saken, har genom utslag den 11. April 1910 afgjort målet samt ansett det af bergningsängaren Assitions utförda arbete, hvarigenom densamma efter det angfartygd. Tenax den 9 September 1909 grundstedt å förberörda slälle, enligt därom med Tenix besälhafvade ingånget skriftligt aflal från grund det löstagit Tenius, böra betraktas såsom läggning af färligget och dess innehafda last; och emedan Tenis befalkapare och besättning med anvandande af färtygets markinkraft verksamt deltagit i bergningsarbetet hvilket kunnat utföras inom jämförebevis kort tid, utan att vare sig det strandade fartyget varit utsatt för öfverkängande fara, om och dess läge, i händelse störmig vederlik skulle uppstått, kunnat blifva syn verligen färligt, eller begären behöft vid räddningsarbetet använda stor re möda eller de därvid begagnade redskapen i nämnvård grad skadats eller slutits, har Rådstufvurätten med stöd af 164 SS: Sjölagen tiller kant Finska Bergningsaktiebolaget Napteen i bergårdön en tolftedel 68
af det räddades värde, efter afdrag af kostnaderna för egendomens till varatagande, till hvilka dock icke finge räknas det belopp af etthundratjugu mark, som begaren utbetalt åt angfartyget Henric besått ning såsom uppmunkan för dess medverkan vid arlelet; i anseende hvartill och då sålunda endast ett sammanlagdt belopp af fyrahundra sjuttiosex mark trettionio penni kunde såsom bergärens verkliga utgifter för omförmälda räddningsåtgärd god kännas all utgå före begardenen ur den tillvaratagna egendomens värde sjuhundra nittioniotusen två hundra sjuttioåtta mark sextiosju penni, har Helsingfors Angfartygs Aktiebelag ålagts att genast emot kvitto till Finska Bergningsaktieldaget N°ptun utbetala sagda kostnadsbelopp fyrahundra sjuttiosex mark trettio nio penni och af återstoden utaf mer berörda värde i bergarelön en lelfte del eller sextiosextusen femhundra sextiorex mark åttiofem penni med fem procents årlig ränta å bägge de utdömda beloppen från dagen för Rådstufvurättens utslag, till dess full betalning följde, samt att derhos med tvåhundra femtio mark ersätta Finska Bergningsaktiebolaget N°p tun för dess umgälder å rättegången äfvensom att i arvode utgifva åt Tjo kaptenen Bergman sjuttiofem, åt Sjökaptenen Andsten sextiofem och åt Sjokaptenen Forsell tio mark Hofrätten, under hvars pröfning Finska Borgningsaktiebolaget Septunoch Helsingfors i Ingfartygs Aktiebolag hvardera för sig i väderag dragit målet, har medels dom den 17 Januari 1911 funnit skäl all annan rät lelse i Rådstufvurättens utslag icke hapa anförts än att den utdömda räntan skulle räknas från stämnings dagen den 29 September 1909 till dess full betalning följde. Uti Hofrättens dom har Helsing fors Angfartygs Aktiebolag anhållit om ändring medels deduktion, den Finska Bergningsaktiebolaget Nytun 69
af det räddades värde, efter afdrag af kostnaderna för egendomens till varalagande, till hvilka dock icke finge räknas det belopp af etthundratjugu mark, som bergaren utbe talt åt angfartyget Henric besålt ning såsom uppmäntran för dess medverkan vid arlelet; i anseende hvartill och då sålunda endast ett sammanlagdt belopp af fyrahundra sjuttiorex mark trettionio penni kunde såsom borgärens verkliga utgifter för omförmälda räddningsalgård god kännas all utgå före begårdönen ur den tillvaratagna egendomens värde sjuhundra nittioniotusen två hundra sjuttioåtta mark sextiosju penni, har Helsingfors Angfartygs Aktiebolag ålagts att genast emot kvitto till Finska Bergningsaktieldaget N°ptun utbetala sagda kostnadsbelopp fyrahundra sjuttiosex mark trettio nio penni och af återstoden utaf mer berörda värde i bergarelön en tolfte del eller sextiosextusen femhundra sextiosex mark åttiofem penni med fem procents årlig ränta å bägge de utdömda beloppen från dagen för Rådstufvurättens utslag, till dess full betalning följde, samt att därhos med tvåhundra femtio mark ersätta Finska Bergningsaktiebolaget N°p tun för dess umgälder å rättegången äfvensom all i arvode utgifva åt Sjökaptenen Bergman sjuttiofem, åt Sjökaptenen Andsten sextiofem och åt Sjökaptenen Forsell tio mark tofrätten, under hvars pröfning Finska Bergningsaktiebolaget Septemoch Helsingfors i Ingfartygs Aktiebolag, hvardera för sig i väderag dragit målet, har medels dom den 17 Januari 1911 funnit skäl till annan rät leke i Rådstufvurättens utslag icke hapa anförts än att den utdömda räntan skulle räknas från stämnings dagen den 29 September 1909 till dess full betalning följde. Uti Hofrättens dom har Helsingson Angfartyrs Aktiebolag anhållit om ändring medels deduktion, den Finska Bergningsaktiebolaget Nastun 69
bemölt. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Helsing fors Angfartyrs Aktiebolag icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens omförmälda dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges Helsing fors Angfartyrs Aktiebolag att med sjuttiofem mark godtgöra Finska Berg ningsaktiebolaget Neptun dess härstädes i målet hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. A. V. Brunskraara. måg varaste 43 man Dahlveck Helmikuun 3 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Kauppias Johan Hallenberg, Wiipurin kaupungista, hakijana sekä Uudenkirkon pitäjän Kanneljärven kylässä asuneen, oikeudenkäynnin kestäessä kuolleen Maakauppiaan Esaias Nikkasen oikeudenomistajat, hänen leskensä Torpu Nikkanen sekä tyttärensä Tilda Seppänen ja tämän mies Filosofianmaisteri Robert Arneld Seppänen ynnä Katri Summa ja hänen miehensä Maakauppias Risto Summa, saapuville tulleina, mutta Esaias Nikkasen poika vainajan Kristian Tikkasen alaikäisen tyttären Elvi Kristian na Nikkasen holhooja hänen äitinsä Anni Nikkanen, poisjääneenä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 3 päiä: K.t. J. P. - A. R. - J. S. B. F. M. Läsnä: No 146. Pag. 325. R. D. 1910.
vänä Helmikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Kauppiaan Hallenbergin Kirvun pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Esaias Nikkanen siellä lausunut, että sanotun pitäjän Sairalan kylässä asuva Maakauppias Heikki Paappa 21 päivänä Maaliskuuta 1902 tehdyllä hankintarälikirjalla, jonka täyttämisestä. Kauppias Kallenberg och sitoutunut ominaiseen takaukseen, oli ottanut toimittaakseen Esaias Tikkaselle ennen 1 päivää seuraaraa Tammikuuta Sairalan ränta tieaseman lastauspaikalle 1000 syltä koivuhalkoja välikirjassa lähemmin määrättyä laatua 8 markan hinnasta sylen sekä sen ohessa sitoutu nut siinä tapuuksessa, ettei hän hankintaansa täyttäisi, suorittamaan Esaias Nikkaselle vahingon korvaukseksi 2 markkaa kultakin puuttuvalta holhooyleltä, ja että Heikki Paappa, kun ei hänellä paikkakunnalla ollut luottoa eikä hän siitä syystä saanut rahtimiehiä halkoja vetämään, sitte oli pyytänyt Esaias Nikkasta vedättämään puheenalaiset halet Sairalan asemalle, minkä johdosta Esaias Tikkanen oli sinne vedättänyt Heikki Paapan halkoja kaikkiaan 631 syltä eli siis 5048 markan arvon; mutta kun Heikki Paappa ei ollut Esaias Tikkaselle toimittanut Nikkaselle kontrahdin mukaan vielä tulevia 369 syltä halkoja, vaikka Esaias Nikkanen jo 21 päivänä Maaliskuuta 1902 oli Heikki Paapalle suorittanut täyden maksun välikirjassa mainitusta beko halkomäärästä eli 8000 markkaa on Esaias Nikkanen vaatinut, että Kauppias Hallenberg takauksensa nojalla velvoitettaisiin Esaias Nikkaselle maksamaan Paapan välikirjaa vastaan liikaa kantamat 2952 markkaa korkoineen, kuin myös kin vahingon korvaukseksi toimitta 71
matta jätetyistä 369 halkosylestä 2 markkaa syleltä eli koko vastaman nitusta halkomäärästä 738 markkaa. minkä ohessa Esaias Nikkanen on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa korvaamista. Nastatessaan kanteesien on Kauprias Hallenberg väittänyt, että Heikki Paappa ja Esaias Nikkanen Joulukuussa vuonna 1902 olivat tehneet suullisen sopimuksen, jolla Esaias Tikkanen oli ottanut vedättääkseen Paapan laskuun Sairalan asemalle kaikki Paapan jokien rantamilla ja metsissä olevat halot sekä suostunut ottamaan tällä tavoin saamansa halot kysymyksessä olevaa välikirjaa vastaan; ja kun Heikki Paappa ja Esaias Nikkanen tällä uudella sopimuksella olivat kumoneet alkupe räisen hankintavälipuheen ja Kauppias Hallenberg siten oli päässyt puheenalaisesta takaussitoumuksestaan, on Kauppias Hallenberg vastustanut kannetta, huomauttaen sen ohessa että Esaias Nikkanen oli saanut ainakin 400 syltä halkoja enemmän puheenalaista hankintaa vastaan kuin mitä hän oli myöntänyt. Esaias Nikkasen kiellettyä hänen ja Heikki Paapan välillä tehdyn sellaista sopimusta kuin Kauppias Kallenberg oli ilmoittanut ja väitettyä, että Nikkanen ainoastaan pelastaakseen Paapan ja Hallenbergin halkojen vedon laiminlyömisestä määrätyn vahingonkorvauksen maksamisesta, Kauppias Hallenbergin behotuksesta oli ryhtynyt Paapan lukuun halkoja vedättämään, on Kihlakunnanoikeus 17 päivänä Toukokuuta 1907 julistamallaan päätöksellä, siinä mainituilla perusteilla, velvoittanut Rauppias Hallenbergin takaussitoumuksen sa nojalla, yhteisesti jutussa myöskin maksuvelvolliseksi tuomitun Heikki Paapan kanssa tahi kummalla heistä varoja oli, suorittamaan Esaias Nikkaselle muun muassa tämän Paapalle hänen toimittamistansa 631 holhooyles tä liikaa maksamat 2952 markkaa kuuden prosentin korkoineen 21 päiväs72
tä Maaliskuuta 1902 kuin myöskin korvaukseksi toimittamatta jätetystä 369 halko sylestä 2 markan mukaan syleltä 738 markkaa ja sen ohessa yhteisvastuullisesti Heikki Paapan kanssa 300 markalla korvaamaan Esaias Nikkasen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi. Kauprias Hallenberg ja Heikki Paappa vetaamalla olivat saattaneet jutun, on 4 päivänä Marraskuuta 1910. antamassaan tuomiossa katsonut toteensaatetuksi, että Esaias Tikkanen sen jälkeen kun Heikki Paappa 18 päivänä Syyskuuta 1901 oli tunnustanut 22 päivänä Maaliskuuta samana vuonna tehtyä hankintävälipuhelta vastaan jättäneensä Esaias Nikkaselle toimittamatta 265 1/2 syltä halkoja, oli tämän määrän ynnä nyt puheena olevassa hankintävälikirjassa 21 päivältä Maaliskuuta 1902 toimitettavakseen ottaman 1000 halkosylen täyttämiseksi saanut Heikki Paapalta halkoja lastauspaikoilla Hautalan ja Haikosen jekien rannoilla 920 syltä, joista 20 syltö kuitenkin Heikki Paapan myönnytyksen mukaan oli, halkoja rannoille parettaessa, joutunut veteen siten tulematta Nikkasen hyväksi, kuin myös Helisevän järven rannalla ja muualla Esias Nikkasen oman ilmoituksen mukaan yhteensä 65 1/2 syltä eli siis kaikkiaan 965 1/2 syltä halkoja; johon nähden ja kun Heikki Paupan nyt kyseessä olevaa hankintavälipuhelta vastaan toimitettavasta 1000 sylen halkomäärästä, kun otettiin huomioen hankintävälikirjan mukaan 22 päivältä Maaliskuuta 1901 toimittamatta jäänyt 265 1/2 sylen halkomäärä, oli jäänyt 300 systä toimittamatta sekä Heikki Paappa oli kantanut täyden maksun kaikista hänen nyt kysymyksessä olevan välikirjan nojalla Nikkaselle toimitettavista haloista, Hovioikeus on, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, velvoittanut Kauppias Hallenbergin, takausitoumuksensa nojalla, yhteisesti Heikki. Paapan kanssa tahi kummalla heistä varoja oli, suorittamaan Taipu Nikkaselle ja hänen asiakumppaneilleen, Esaias Tikkasen oikeudenomistajina, pu73
heenalaisen hankintavälikirjan määräysten mukaan kolmetuhatta markkaa ynnä kuuden prosentin koron kahdelletuhannelle neljällesadalle markalle 1 päivästä Tammikuuta 1903, jolloin hankintavälipuheen Paapan puolesta olisi pitänyt olla täytetty, jääden Kihlakunnanoikeuden päätös muuten eli mikäli Kauppias Hallenberg yhdessä Heikki Paapan kanssa oli velvoitettu kolmelläsadalla markalla korvaamaan vastapuolensa oikeudenkäyntikulut voimaan. Hovioikeuden tuomioon on Kuuppias Hallenberg anonut muutosta perustelmalla, johon Taipu Nikkanen ja hänen saapuville tulleet asiakumppaniusa ovat vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Hallenberg ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kauppias Hallenberg suorittamaan Torpu Nikkaselle ja hänen D. F. bön tänne saapuneille asiakumppaneilleen heillä jutun vuoksi Keisarillisessa Senaatissa olleiden kulunkien korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudallakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. A. P. Olllehvaara qvinslagerte
Helmikuun 5. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa saatavaa koskevassa jutussa, jossa ovat Insinöörinleski Emma Huber, Helsingin kaupungista, hakija na sekä toiminimen Ferd. Sandbergin omistajan Kauppiaanvaimon Karl Sandbergin konkurssipes än toimitsijamiehet Karakonsuli Karl udvig Koldemar Frisk ja Kauppias Ferdinand Sandberg, Wilpurin kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeus osastossa 5. päivänä Helmikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, ja käsi nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Emma Huber oli Mars Sandbergin konkurssissa 1. päivänä Toukokuu tä 1911. toimitetussa valvonmassa vaatinut, että hänelle tuomittaisiin konkurssiope sän varoista 18679 markkaa kuuden prosentin korkoineen 7. päivästä Tammi kuuta 1902. ja Wiipurin kaupungin Rees tuvanoikeus, jossa Adolf Sandberg oli vasläsnä: W. A. - J. P. - A. B.  f. 3. J. B. F. M. SS: 152. Pag. 253. R. D. 1912.
tustanut Emma Huberin vaatimusta, oli 24. päivänä Heinäkuuta 1911. julistamassaan konkursituomiossa katsonut Emoma Huberin saamisen käyneen riitaiseksi sekä sen vuoksi osottanut hänet eri oikeudenkäymrissä todistamaan saamisensa on Emma Huber Varakonsuli Friskille ja Kauppias Sockbergille toimituttamansa haasteen nojalsä Raastuvanoikeudessa lausunut, että Emma Hulder ja hänen miehensä Insinööri Robert Stuber olivat 7. päivänä Tammikuu ta 1902 laaditulla kauppakirjalla Märy Sandbergilta 85000. markan hinnalla ostaneet talon ja tontin No 123. Repolan kaupunginosassa Wiipurin kaupunkia, jola tontti Mars Sandbergin ilmoituksen mukaan oli 2293, 309 neliömetriä; sekä että sittemmin oli käynyt ilmi, ettei Mars Sandberg ollut omistanut eikä siis ollut voinut laillisesti myydäkään muuta kuin 1855, 993. neliömetriä tontista, joten Robert ja Emma Huber olivat sääneet 437, m. neliömetriä tonttimaata vähene män kuin Märy Sandberg kauppaa tehtäessä oli ilmoittanut omistavansa ja myyvänsä; ja koska Robert ja Emma Kuberille, kun torettimaan hinta oli arvioitu 45. markaksi neliömetriltä, siten oli tullut 18679. markan vahinko, on Emma Huber, ilmoittaen Insinööri Huberin kuolleen 22. päivänä Joulukuuta 1905. ja lainvoimaa saaneen testamentin nojalla hallitsevansa aviopuolisjen pesää, anonut, että Emma Hiberin saaminen Morg Sandbergin hon kurssipesästä vahvistettaisiin 1869 markaksi kuuden prosentin vuotuisella korol la 7. päivästä Tammikuuta 1902, minkä ohessa Emma Huber on anonut korvausta oikeudenkäymiskulungeistaan. Raastuvanoikeus, jossa Varakonsuli Trisk ja Kauppias Kåredberg ovat kannetta vastustaneet, on 13. päivänä Marraskuuta 1911. julistamallaan päätöksellä, siinä mainituilla perusteilla, hyljärmyt Emma Huberin kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Emma Eluber oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 22. päivältä Elokuuta 1912. ratkaissut sen; ja koskei Emma Stuber oflut esittänyt laillista perustelta vaatimukselleen, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raas76
tuvanoikeus päätöksessään oli johtunut, ja velvoittanut Emma Huberin suorittamaan Varakonsuli Friskille ja Kauppias Sandbergille lunastuksen ja muut maksut kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Emma Huber anonut muutosta perustelmalla, johon Varakonauli Frisk ja Kauppias Sandberg ovat vastarineet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo siinä tosin selvitetyksi, että Märy Sandberg, mikäli e dellämainittu kauppakirja osottaa, on myydessään Insimäöri Huberille ja Emna Huberille omistamansa puheenalaisen talon ja toretin, ilmoittaneet tontin pinta-alan 2293,300 neliömetriksi, ja etteivät Insinööri Rubel ja Emma Kusber, koska Mars Sandberg, oikäli huin lainhuudatusta kaupalle haettaessa on käynyt ilmi, on omistanut sanotus ta tontista ainoastaan 1855, 998 neliö metriä, olleet haltuunsa saaneet ostamantaan tontista enempää kuin viimekki mainitun alan; mutta koskei Emma Huber ole tahtonut väittääkään, että Mary Sandberg kaupassa olisi menetellyt rikollisesti, eikä hän myöskään, saadakseen väittämästään vahingosta hyvitystä, ole vaatinut kysymyksessä olevaa kauppaa purettavaksi, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Oikeudet ovat jutussa johtuneet; ja velvoitetaan Emoma Huber suorittamaan, Varakonsuli Friskille ja Stauppias Sandbergille heillä jutun vuoksi täällä olleiden kulunkien korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walen Andersin. Johannes Pesonen Walen Andersin. Johannes Pesonen A. E. Ullisviranen frånvarasti A. E. Ullisviranen jemte 77
Helmikuun 6 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, torpan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Torppari Kalle Salonen ja hänen vaimonsa Mariaana Salonen, Tuuloksen pitäjän Pohjoisten kylästä, hakijoina, sekä Lammin pitäjän Lieson kylästä oleva Talollinen Juho Walfrid Ankeriaisniemi, vastaajana: Annettu Oikeusostossa 6 päivänä Helmikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Maaliskuun 20 päivänä 1894 tehdyllä kauppakirjalla oli 9 päivänä Lokakuuta 1916 kuollut Herastuo mari Eerik Erikinpoika Tursala myynyt yllämainitussa Pohjoisten kylässä omistamansa Taisulan perintötalon ja puolen Leijolan perinLäsnä: B. A. J. P. - A. R. - J. S. B. F. No 155. Pag. 246. R. D. 1910.
tötaloa Talolliselle Benjam Eerolalle pidättäen itselleen viideksikymmeneksi vuodeksi taloihin kuuluvan seutoisten torpan, verottomana, mutta sitoutuen kuitenkin vastaamaan äidilleen Heta Sofia Antintyttärelle taloista suoritettavasta eläkkeestä, minkä jälkeen ja sittenkun 1 päivänä Maaliskuuta 1895 kiinnitys ole vahvistettu Tarsalan taloon ja puoleen Leijolan taloa kerrotun kauppaehlen vakuudeksi, Eerik Tursala oli 7 päivänä Heinäkuuta 1902 luovuttanut puheena olevan oikeutensa Seutoisten torppaan veljellensä Kustaa Tarsalalle, joka vuorostaan oli, sano tun kiinnityksen tultua 19 päivänä Lokakuuta 1903 uudistetuksi 29 päi vänä Lokakuuta 1905 siirtänyt saman oikeuden sisarelleen Mariaana Suleselle ja langolleen Kalle SaloselHauhon ja Tuuleksen pitäjien le. käräjäkunnan Kihlakunnanoikeu dessa en Juho Walfrid Ankeriaismiemi, Tausalan ja puolen Leijolan talon nykyisenä omistajana, Kalle ja Mariaana Saloselle toimitetun haasteen nojalla vaatinut, että Kalle ja Mariaana Salonen, jotka ilman Ankeriaisinientä sitovaa oikeutta hallussaan pitivät Leutoisten torppaa ja 14 päivänä Joulukuuta 1906 olivat tulleet irtisanotuiksi torpan hallinnasta, velvoitettaisiin heti siitä luopumaan sekä jättämään torppa huoneineen maineen Juho Walfrid Ankeriaismen nautittavaksi. Kanteesta kuulustettuina ovat Kalle ja Mariaana Salonen, siihen nähden että he viljelivät Leutoisten torppaa Tarsalan taloon ja puoleen Leijolan taloa kiinnitetyn ja siis Juho Walfrid Ankeriaismantäkin sitovan välipuheen nojalla, kieltäytyneet muuttamasta torpasta, eivätkä missään tapauksessa katsoneet olevansa velvolliset sieltä lähtemään nauttimatta laillista lähtöaikaa tahi sinne korvauksetta jättämään rakentamansa ja niinmuodoin omis79
tamansa torpan huoneet. Kihlakunnanoikeus, jossa Kalle ja Mariana Salonen myös ovat anoneet korvausta oikeudenkäymiskuluistaan, on 21 päivänä Maaliskuuta 1907 julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa ja katsonut että ne oikeudet Leutoisten torppaan, jotka Eerik Tursala oli kauppakirjassa 20 päivältä Maaliskuuta 1894 pidättänyt itselleen ja joiden perusteella Kalle ja Mariaana Salonen nykyään viljelivät sanottua torppaa, olivat pidettävät eläke - etujen laatuisina ja että Eerik Tarsala oli ollut oikeutettu nauttimaan niitä elinaikansa, ei kuitenkaan viittäkymmentä vuotta pitempää aikaa; minkä vuoksi ja kun mainittu oikeus Leutoisten torppaan siis oli Eerik Sarsalan kuoltua lakannut olemasta voimassa eikä Kalle ja Mariaana Salosella näin ollen enää ollut mitään oikeut ta mainittua torppaa hallita, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Kalle ja Mariaana Salosen heti poismuuttamaan Leutoisten torpasta ja jättämään sen Juho Walfrid Ankeriainiemen vapaaseen hallintoon. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kalle ja Mariaana Salonen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 20 päivänä Kesäkuuta 1910 antamallaan tuomiola jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että, koska Juho Walfrid Ankeriaisniemi Hovioikeudessa oli myöntänyt torpan asuinrakennuksen olevan Kalle ja Marianna Salosen, nämä oikeutettiin itse hyväksensä käyttämään mainitun rakennuksen. Hovioikeuden tuomioon ovat Kalle ja Aariaana Salonen anoneet muutosta perustelmalla, johon Juho Walfrid Ankeriaismi on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska se hallintaoikeus Lentoisten torppaan, minkä Eerik Taisala on kauppakirjassa 20 päivältä Maaliskuuta 1894 itselleen pidättänyt, on M. K. 16 luvun 3 SS:n mukaan lakannut olemasta 80
voimassa Eerik Tarialan 9 päivänä lokakuuta 1906 naimattomana ja rintaperillisittä kuoltua, sentähden ja kun Kalle ja Mariaana Salonen, jotka ovat viljelleet sanottua torppaa Eerikarsalan ilman siirtämisoikeut ta itselleen pidättämän, Kalle ja Aariaana Saloselle sittemmen siirron kautta joutuneen oikeuden nojalla, eivät ole näyttäneet, että Juho Walfrid Ankeriaismi olisi hyväksynyt heidät puheenalaisen Leutoisten torpan viljelijöiksi, eivätkä esittäneet muutakaan perustettu oikeudelleen hallita mainittua torppaa, katsoo Keisarillinen Senaatti etteivät Kalle ja Marivana Salonen ole esiintuoneet syytä muut taa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus on tuomiossaan johtunut; ja velvoitetaan Kalle ja Mariaana Salonen suorittamaan Juho Valfrid Ankeriaesniemelle hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianO. F. hälle omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Waler Andersin. A. V. Olluluvaara. Johannes Pesonen. egning varasti
Helmikuun 6 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa. jossa Kauppias Samuel Niskanen, Kuopion kaupungista, on hakijana sekä Kollegiassori Gustaf Ignatius, Helsingin kaupungista, saapuville tulleena, mutta viimeksisanotussa kaupungissa asuneen Ylitarbasta. jan Alfred Sjöströmin kuolinpesä tulematta jääneenä, vastaajina: Annettu Oikeusosaston sa 6 päivänä Helmikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kauppias Niskaselle toimitetun haasteen nojalla ovat Kollegiäsessä ri Ignatius ja Ylitarkastaja Sjö ström Kuopion kaupungin Maastuvanoikeudessa lausuneet, että sittenkun he, siltä varalta että Kirjanpainaja R. F. Malmström Pohjoismaiden Osukapankilta Kauppaa ja Läsnä: W. t. - J. P. - A. R. J. I. U. S. 82 No 170. Pag. 116. R. D. 1911.