Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
san penniä korkoja, sen jälkeen erä tuhat markkaa, vastaava vielämainitusta vekselistä saatuja tuhatta markkaa, erä kaksikymmentäkahdeksan markkaa viisikymmentä penniä vastaava korkoa juurisanotuille tuhannelle markalle 25 päivästä Helmikuuta 1901 seuranneen Elokuun 16 päijään, korkeerän sadankahden markan viidentoista pennin sijaan korkoera yhdeksänkymmentäkaksi markkaa kuusikymmentäkahdeksan penria, vastaava korkoa pääomäsiin nalle kahdelletuhannelle neljällesä dalle seitsemällekymmenelleykdelle markalle seitsemällekymmenelleseitsemalle pennille 7 päivästä Tammikuu ta 1901. seuraavan Elokuun 16 päivään, aldemäärän neljäntuhannen neljiän adan yhdentoista markan viidenkymmenenyhdeksän pennin, johon summaan sisällyi kolmentuhannen seitsenänsadan neljänkymmenenneljan markan kahdenkymmenen pennin suuvinen pääomasumma ja korkoja yhteensä kuusisataa kiusikymmentä seitsemän markkaa kolmekymmentäyhdeksän penniä, sijaan saldomäärä neljätuhatta sata kaksikymmentäkahdeksan markkaa yhdeksänkymmentakolme penniä, johon sisältyi pääomasumma kolmetuhatta neljäsataa seitsemänkymmentäyksi markkaa seitsemänkymmentäseitsemän penniä ja korkoja yhteensä kuusisataa viisi kymmentäseitsemän markkaa kuusitoista penniä, korkeerän viidensadan viidenkymmenenyhden markan kuudenkymmenenneljän pennin sijaan debet puolella korkova viisisataa kaksitoista markkaa kahdeksan perniä, vastaava korkoa pääomaniin malle kolmelletuhannelle neljällesä dalle seitsemällekymmenelleydelle markalle seitsemällekymmenelleseitse mälle pennille 16 päivästä Elokuuta 1901. Helmikuun 1 päivään 1904, saatiin sellainen tulos, että Kauppias Juselius en saatavana oleva saldo 1 päivänä Helmikuuta 1904. nousi kanteentuhanteen neljäänsataan seitsemäänkymmeneenkuuteen markkaan neljäänkym10
meneenyhdeksään penniin; koska Kauppias Juselius, joka oli konttokurant tiin merkinnyt saatavana olevan saldonsa viimesanottuna päivänä tekevän kaksituhatta seitsemänsataa yhdeksänkymmentäkahdeksan markkaa seitsemänkymmentäyksi penniä, kuitenkin konttokurantin mukaan raati korkoa 1 päivästä Helmikuuta 1904 ainoastaan kahdelletuhannelle sadalle kolmellekymmenelleykdelle markalle kolmellekymmenellekahdelle pennille eli siis sille määrälle, mikä jäi kun ylläkosketellus ta kolmentuhannen seitsemänsadan neljänkymmenenneljän markan kahdenkymme nen pennin suuruisesta pääomasummas ta lyhennettiin ne tuhat kuusisataa kakitoista markkaa kahdeksankymmentä kahdeksan penniä, joista Juselius oli konttokurantissa hyvittänyt Karolina Nyströmiä; sentähden on Hovioikeus velvoit tanut Sahanhoitaja Höglundin, joka edelläkerrotun takaussitoumuksensa nojalla oli vastuunalainen Karolina Nyströmille useinmainittua hankintakontrahtia vastaan ennakolta suoritettujen rahojen takaisin maksamisesta kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, heti kuittia vastaan Kaupnias Juseliuselle maksamaan kaksituhatta neljäsataa seitsemänkymmentäkuusi mark kaa neljäkymmentäyhdeksän penniä yn nä kuuden prosentin vuotuisen koron niin suurelle määrälle kuin jäi, jos puheeksi tulleesta kolmentuhannen neljän sadan seitsemänkymmenenyhden markan seitsemänkymmenenseitsemän pennin suuruisesta pääomasummasta, joka vasta si Kauppias Juseliusen konttokuranttiin merkittyä kolmentuhannen seitsemänsä dan neljänkymmenenneljan markan kahdenkymmenen pennin suuruista päämasummaa, lyhennettiin äskenkerrotul tuhat kuusisataa kaksitoista markkaa kahdeksankymmentäkahdeksan penniä eli siis tuhannelle kahdeksallasadalle viidellekymmenellekahdeksalle markalle kahdeksallekymmenelleyhdeksälle pennille 1 päivästä Helmikuuta 1904 kiinnes täysi maksu tapahtui; joten muutettu na Kihlakunnanoikeuden päätös muuten, eli mikäli se koski Kauppias Juseliuselle tuomittua oikeudenkäyntikulu 17
jen korvausta, vahvistettiin; ja saivat asianosaiset jutun niin päättyessä kumpikin itse kärsiä heillä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Sahankoitaja Höglund anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppias Juselius on säädetyssä järjestyksessä vastan nuut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Sahanhoitaja Höglund ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Sökanhoitaja Höglund suorittamaan Kauppias Juseliuselle korvauksena hänellä jutussa täällä olleista kustannuksista kuusikymmentä markkaa. Sata kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Juhris Nummelin _ Wilsman Julois Nummelin  Wilsman Julois Nummelin  Wilsman Edvard Pardani. A. h: Granström Tammikuun 21. päivänä 1909 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomista koskevassa nostojutussa, jossa Välkjärven pitäjän Koivulan kylässä asuva Talollinen Antti Juhonpoika Sihvo on hakijana sekä hänen äitinsä Talollisen Juho Antinpoika Sihvo vainajan leski Maria Matintytär Sihvo sekä veljensä Talolliset Juoseppi ja Tuomas Juhonpojat Sihvo, mainitun pitäjän Lankilan kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, 21 päivänä Tammikuuta 1909 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Valkjärven pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Antti Sihvo lausunut, että hän aina vuoteen 1894 asti oli asunut isänsä Juho Sihvon luona ja siihen aikaan tämän pesuuteen tuonut hevosia ynnä erinäistä tavaraa, joita hankSäsnä: s. N. G. W. E P. A. J. J. No 61. Såg. 57. R. D. 1908.
kiessaan Antti Sihvo oli tehnyt velkaa, muun muassa Kauppias Temion Gorysohinille kaksisataa viisikymmentä markkaa, Talolliselle Ville Pitkoselle kolmesataa neljäkymmentä markkaa sekä Talolliselle Juho Annalle kaksikymmentä ruplaa; ja koska Juho Sihvo ennen 27. päivää Huhtikuuta 1903 tapahtunutta kuolemaansa oli testamentilla määrännyt, että koko hänen jäämistönsä oli menevä suoseppi ja Tuomas Sihvolle, jota vastoin Antti Sihvo oli jäänyt osattomaksi, on Antti Sihvo vaatinut, että Maria Sihvo, jolla oli naimaosansa pesässä, sekä Juoseppi ja Tuomas Sihvo velvoitettaisiin maksamaan Antti Sihvolle kolme neljättä osaa edellä mainituista, Antti Sihvon suorittamista rahamääristä ynnä korvausta Antti Sihvon oikeudenkäyntikustannuksista. Asiasta kuulustettuina ovat Maria Sihvo ja hänen asiakumppaninsa vastustaneet kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 18. päivänä Marraskuuta 1905. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Maria, Juoseppi ja Tuomas Sihvon, joko yhteisesti tahi sen heistä, jolla oli varoja, Antti Sihvolle kuitin saadessaan maksamaan kolmesataa yhdeksänkymmentäseitsemän markkaa yhdeksänkymmentäkahdeksan penniä ja viisitoista ruplaa venäjän, tahi maksuaikana käyvän kurssin mukaan suomen rahassa, sekä sen ohessa kahdellatoista markalla korvaamaan Antti Sihvon asiassa kärsimät kulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maria Sihvo ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 8 päivänä Helmikuuta 1908. ratkaissut asian; ja koskei Antti Sihvo, vastoin Maria Sihvon ja hänen asiakumppaniensa kieltämistä, ollut saattanut toteen, että ne hevoset ja tavarat, joita hankkiessa hän oli väittänyt puheenalaarien velkojen syntyneen, oli sivat tulleet Juho Sihvo - vainajan 19
resän hyväksi, eikä myöskään ottunäytetty Maria Sihvon ja hänen asiakumppaniensa muullakaan perusteella olevan vastuunalaisten näistä veloista, on Hovioikeus kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljännyt Antti Sihvon kanteen Hovioikeuden tuomioon on Antti Sihvo anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Maria Sihvo ja hänen asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Antti Sihvo ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jääpysyväiseksi; minkä ohessa Antti Silho velvoitetaan suorittamaan Maria Sihvolle ja hänen asiakumppaneillensa, heiltä täällä juttuun menneiden kustannusten korvaukseksi, viisikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudatta1. - I. /pumför koot Keisarillinen Suomen Senaatti: Julais Nummelin L Wiesman Julais Nummeliä  L. Wiesman Edvard Pardani. A. W. Granström 20
Tammikuun 21. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa oikeutta torpan eroittamiseen koskevassa jutussa, jossa Talollinen Viktor Iivari Kiilo, Kullaan kappelin Paluksen kylästä, on hakijana ja Torppari Juho Matinpoika Mäkelä, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21. päivänä Tammikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellenja esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Lokakuun 22. päivänä 1799. tehdyllä välikirjalla ovat veljekset Matti ja Niitari Matinpojat sopineet siten että, koska ne torpannaat, mitkä Pietari Matinpoika, luovuttaessaan 30. päivä na Maaliskuuta edellisenä vuonna Matti Matinpojalle kaiken sekä irtai men että kiinteän isänperintönsä, oli sitä vastaan saanut Yliluomalän perintötalosta haluksen kyläsja, olivat isossajuossa joutuneet pois Läsnä: J. N. - S. W. - E. P. A. B. 7. T. J. No 62. Pag. 74. R. D. 1908.
talosta ja Pietari Matinpojalta, tämä saisi niiden sijästä toisia välikirjassa lähemmin lueteltuja maita Ylituomolan talosta sekä oikeuden talon metsästä kotitarvetta varten ottaa rakennusannesta, hakoja ynnä muuta, ja pidätti Pietari Matinpoika nämät edut itselleen, vaimolleen ja lapsilleen elinkautiseksi nautinnoksi määrättyä päivätyövelvollisuutta vastaan taloon sekä muuten ehdolla että, jos hän viljelisi itselleen enemmän peltoa ja niittyä, hänen lapsensa saisivat talon omistajan kanssa sopia lisäpäiväloiden likemisestä taikka luovuttaa uudisviljelykset taloon saadissaan viljelyskustannukset korvatuiksi; minkä jälkeen Matti Matinpojan poika, Yliluomolan talon silloinen omistaja Matti Matinpoika nuorempi ja Pietari Matinpoika ovat 21. päivänä Syyskuuta 1819. keskenään tehneet välikirjan, jolla kerrottu kontrahti 22. päivältä Lokakuuta 1799. on vahvistettu pysyväiseksi Pietari Matinpojan kuoleman jälkeen hänen vaimolleen, lapsilleen ja jälkeläisilleen, kuitenkin niin muutettuna että torpan etukat saisivat käydä samalla laitumella kuin talonkin karja. Matti Matinpojan nuoremman sittemmin nosteltua paikkakunnan Kihlakunnanoikeudessa 1837. vuoden talvikäräjissä Pietari Matinpojan poikaa Matti Pietarinpoikaa vaslaan, joka isänsä jälkeen oli saanut puheena olevan Mäkeläksi nimitetyn torpan haltuunsa, hän leen siitä että, koska torpassa siihen aikaan oli peltoa ja niittyä enemmän kuin ylläsanotuissa välikirjoissa oli määrätty, Matti Pietarinpoika velvoitettaisiin teke maan lisättyä päiväljeveroa torpasta, ovat riitapuolet, Komisioni maanmittari K. A. Teideniusen mitattua 10. ja 11. päivänä lokakuuta 1839. Mäkelän torpan pellot ja osan sen niityistä sekä toimituskirjassaan todistettua niitä olevan 22 Hansing andelst
peltoa yhteensä neljä tynnyrin - ja kaksikymmentäkuusi kapanalaa sekä niittyä kaikkiaan neljätoista tynnyrin - ja yhdeksän kapanalaa ja että Matti Pietarinpoika sitä paitsi viljeli Isonhuhdan Wähän umpiaita nimistä peltoa, joka oli nelän ja neljänneksen kapanalan suuruinen, mutta oikeastaan ei kuulunut torpan maihin, asiassa tehneet semmoisen sovinnon, että Matti Pietarinpoika ja hänen oikeudenomistajansa niin kauvan kuin Mäkelän torppa oli heidän hallustaan tulisivat niistä maista, jotka Matti Pietarinpoika silloin viljeli ja mitkä myös myönnettiin hänelle vastaisuudessa nautittaviksi, niihin luettuna myöskin Isonluhdan Wähänenpiaiden pelto, teke mään miespäivätyön joka viikko ja sitä paitsi kaksitoista miestahi näisäpäivätyötä heinän tai leikkimärkana talon ruoassa. ja on Kihlakunnanoikeus tuomiolla 29. päivänä Toukokuuta 1840. hyväksynyt ja vahvistanut tuon sovinnon. Mäkelän torpan siirryttyä sen jälkeen Matti Pietarinpojalta hanen pojalleen, yllämainitulle Juho Mäkelälle, on läänin Kuvernööri 16. päivänä Heinäkuuta 1897. Juho Mäkelän anomuksesta määrännyt Waramaanmittari Karl Sidson Lindströmin lohkomisella tahi palstoilla, misella Ylitusmolan talosta erilleen ottamaan Mäkelän torpanmaat, minkä johdosta Varamaanmittari Lindström onkin paikalla pitänyt kokouksen 4. päivänä Huhtikuuta 1898. sekä 7., 12. ja 13. päivänä Kesäkuuta 1900.; ja on tässä toimituksessa Juho Mäkelä, katsoen oikeutensä Mäkelän torppaan olevan sellaisen kuin 12. päivänä Kesäkuuta 1895. maatilojen osittamisesta annetun asetuksen 41. SS:ssä edellytetään, vaatinut Mäkelän torpanmaita itselleen eroitettaviksi, jota vasloin Yliluomolan talon silloinen omistaja Vihtori Juhonpoika Kiilo 23
on muistuttanut, että Mäkelän torpankontrahti 22. päivältä Lokakuu ta 1799. oli tehty ainoastaan Pietari Matinpojan, hänen vaimonsa ja lastensä elinäjäksi eikä niinkään ikuisiksi ajoiksi; että välikirjassa 21. päivältä Syyskuuta 1819. tuon kontrahden pysyväisyys tosen oli ulotettu Pietari Matinpojan jatkeläisenkin mutta että välipuhe kuitenkin oli vuokrasopimuksen luontoa, koska välipuheen tekijäin perikunnille oli jätetty oikeus määrätä torpasta suoritettava vero, kuten sitten olikin tapahtunut sovinnossa 29. päivänä Toukokuuta 1840.; että torpan maat olivat ainakin kymmenessä eri palstassa sekä epäselvät, niitä kun ei oltu kontrahdissa likemmin määrätty; ja ettei torpassa ollut ensinkään metsää, vaan oli sen haltija oikeutettu ottamaan metsäntarpeensa talonomistajan osottamasta paikasta; vastustaen Vihtori Kiilo mainittujen syiden nojalla Mäkelän torpanmaitten eroittamista Ylituomolan talosta; minkä jälkeen ja mitättuansa sekä pantuansa kartalle suuremman osan Mäkelän torpan tiluksia, Varamaanmittari Lindström on edellä sanottuna 13. päivänä Kesäkuuta lausunut mielenään asiasta, että välikirjat 22. päivältä lokakuuta 1799. ja 21. paivällä Syyskuuta 1819. juuri olivat senkaltaiset kuin Juho Mäkelän mainitsemansa lainkohdassa tarkoitettiin, mutta, talonomistajan toimituksen jatkamista vastaan esiintuomien esteiden tähden, on Varamaanmittari Lindström osoittanut asianosaiset niistä riitelemään Oikeudessa ja sittemmin antamaan toimitusmaanmittarille tieto Oikeuden päätöksestä. Ylitusmalan, talon nykyiselle omistajalle Juho Sivari, oikeastaan Viktor Sivari Kiilalle toimitetun haasteen nojalla on Juho Mäkelä sittemmin Ulvilan ja Nakkilan pitäjäin sekä Porin maaseurakunnan ja Kullaan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa, viitaten 24
edellä kerrottuihin välikirjoihin 22. päivältä Lokakuuta 1797. ja 21. päivältå Syyskuuta 1819. ynnä sovintoon 29. päivältä Toukokuuta 1840. sekä siihen, että Kihlakunnanoikeus oli päätöksessä 7. päivänä Maaliskuuta 1887. hyljännyt Ylituomolan talon silloisen omistajan Juho Mäkelää vastaan nostaman kanteen Juho Mäkilän velvoittamisesta luopumaan Makelän torpasta, anonut että Kihlakunnanoikeus, julistaisi Mäkelän torpan maat Juho Mäkelän omiksi ja Juho Mikolan oikeutetuksi saamaan sanotut maat Ylituomolan talosta erotetuiksi. Asiasta kuulustettuna on Viktor Iivari Kiilo, toistaen mitä Varamaanmittari Lindströmin toimituksessa oli edellä kerrotuin tavoin Juho Mäkelän hakua vastaan maitutettu, vieläkin huomauttanut, ettei Mäkelän torppaa siitä tehtyjen välikirjojen mukaan oltu annettu Pietari Matinpojalle perinnön vastikkeeksi eikä myöskään hänelle tai hänen jälkeläisilleen luovutettu omistus oikeutta, vaan ainoastaan hallintooikeus torpan maihin, ja että torpan maat sitä paitsi eivät olleet niin selvään määrätyt että ne voitaisiin talosta, eroittaa, minkä tähden Viktor Iivari Niilo on vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus, jossa asian osaiset molemmin puolin olivat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on päätöksessä 19. päivänä Helmikuuta 1904. hatsonut bäyneen elville, että Juho Mäkelän isoisälle Pietari Matinpojalle oli välikirjoilla 22. päivältä Lokakuuta 1799. ja 21. päivältä Syyskuuta 1819. luovutettu edellisellä handle, hänen vaimolleen ja lapsilleen sekä jälkimäisellä hänen kaikille muillekin jälkeläisilleen Ylitusmolan talosta ainäiseksi se ala, joka sovintotilaisuudessa 29. päivänä Toukokuuta 1840. oli muodostanut Mäkelän torpan; minkä vuoksi ja kun 10. ja 11. päivänä lokakuuta 1839. Mäkelän 25
torpan tiluksilla toimitetussa maanmittarin katselmuksessa kaikkien torpanmaiden pinta-ala oli määrätty, vaikka ainoastaan pellot ja osa niityistä oli mitattu, vaan sitä vastoin muiden niittyjen pintaala suuruudeltaan vahvistettu nuoremman Matti Matinpojan ja Matti Pietarinpojan keskinäisen suostumuksen mukaan, sekä sovinto 29. päivältä Toukokuuta 1840. oli maiden alaan nähden perustunut sanottuun toimitukseen, Juho Mäkelä, Pietari Matinpojan ja Matti Pietarinpojan oikeudenomistajana, edellä mainitun asetuksen 41. SS:n nojalla julistettiin oikeutetuksi saamaan tuossa sovintotilaisuudessa siten lähemmin määrätty ala Mäkelän torpan tiluksia lohkomisella tahi palstatilaksi eroittamisella saman asetuksen mukaan erilleenotetuksi; mutta asian lautuun nähden saivat asianosaiset, O. Kn 21. luvun 3 SS:n mukaan, kumpikin itse kässiä heillä siinä olleet kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset kumpikin olivat vetoanalla saattaneet jutun, on 5. päivänä Helmikuuta 1908. antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Viktor Iivari Niilo anonut muutostatänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Mäkelä on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkineet tämän jutun ja katsoo, ettei Viktor Sivari Kiilo ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden mainittua tuomiota, joka siis jää pysyviiseksi; ja velvoitetaan Viktor Iivari Kiilo suorittamaan Juho Miklalle, hänellä täällä juttuun menneiden kulunkien hoivaukseksi, seitsemankymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. "Keisarillinen Suomen Senaatti: Julius Nammekn Edvard Pardain. C. Wieshman 1. W. Granström. T. Jännblut 70
Tammikuun 22. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Everti Emil Adolf Lindh, Helsingin kaupungista, on hakijana sekä Suomenmaalaisen sotilaspiirin Piisiinsinöörehallitus, Venäjän kruunun edustajana, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Tammikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja meistä saanut tietää seuraavaa: Mikkelin pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Everti Lindh lausunut, että sittenkuin Keisa rillisen Suomen Senaatin Talousosan to Turunseoorikallituksen hakemuksesta oli päätöksessä 14. päivällä Kuhlikuuta 1904. määrännyt, että eräs Mikbelin kirkkoherranvirkataloon Miktelin pitäjän kirkonkylässä kuuluva, 37/600 osaa hehtaaria käsittävä alue läsnä: 7. N. - 3. W. - E. B. - A. No 63. Pag. 92. R. G. 1908.
josta enin osa silloin oli ollut Evirsti Lindhillä vuokralla, oli kreikkalais - katolisen sotilaskirkon rakentamista varten pakkohuovutuksella erotettava Venäjän kruunulle sekä asianmukaisesti asetettu pakkohovutuslautakunta sen jälkeen oli paikalla kokoontunut ja antanut lausuntonsa, oli Mikkelin läänin Kuvernööri päätöksessä 27. päiänä Syyskuuta 1904. muun muassa määännyt, että Everti Lindhille oli korvaukseksi aluella sijaituvista huvilaraken nuksistaan ja vuokraoikeutensa menittämisestä suoritettava, rakennuksen ta kaksituhatta sata viisikymmentä markkaa ja vuokraoikeuden menettämisestä kaksisataa markkaa eli siis yhteensä kaksituhatta kolmesataa viisikymmentä markkaa; mutta kiin rakennusten arvo, kuten everi ti Lindhin asianteintijoilla 23. päivänä Joulukuuta 1904. paikalla toimituttamassa katselmuksessa oli havaittu, oikeastaan oli vähintaan kolmetuhatta kahdeksansataa markkaa ja luovutetulla vuokra-alueella olevat istutukset ynnä maan parannus sekä tappio vuokraoikeuden menettämisestä olivat, samassa tilaisuudessa toimitetun tarkastuksen mukaan, arvioitavat ainakin kolmeen, tuhanteen markkaan, niin on Everti Lindh vaatinut, että Piirinsinöörihallitus edelläsänotussa ominaisuudessaan velvoitettaisiin Everti Lindhille, ylempänä mainittujen kahdentuhannen kolmensadan viidenkymmenen markan lisäksi, maksamaan neljätuhatta neljäsataa viisikymmentä markkaa, minkä ohessa Eversti Lindh on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Piiriinsinööri hallituksen vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus 9. päivänä Toukokuuta 1905. julista nut asiaan päätöksen sekä katsonut, että pakkaluovutuslautakunnan hdottama ja Kuvernöörin Everti Lindhille maksettavaksi määräämä borvaus tunsaasti vastasi pakkohuovutettyin utennusten ja vuokraoikeuden borkeinta käypää hintaa, ja sen vuok28
si hyljännyt Everti Lindhin kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ensiti Lindh oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 7. päivänä Maaliskuuta 1908. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Everti Lindhin suorittamaan Piiriinsinööri hallitukselle maksut sen kappaleesta Hovioikeuden tuomiota jutussa viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Everti Lindh anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Everti Lindh ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiötä, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset. noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhan Nummelin J. W. Wiskman Edvard Paldani. Bord sådane. A. K. Granström. Bord sådane. A. K. Granström. V. Järnefelt Tammikuun 25 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa metsä kontrahdin sisällystä koskevassa jutussa, jossa Talollinen Juho Pirttimäki, Uuraiston pitajan Kuukkajärven kylästä on hakijana, ja Jyväskylän kaupungissa toimiva toiminimi Joh. Parviainen Osakeyhtiö pois jääneenä vastaajana: Annet tu Oikeusosastossa 25 päiväna Tammikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Kirjallisesti haastatettuaan toiminimen Joh. Parviaisen Suari järven ja Uuraisten pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Juho Pirttimäki, joka kontrahdilla 5 päivältä Maaliskuuta 1895 omistamastansa Pirttimäen kahdeksanneksen manttaalin verotalosta N° 12 KuukLäsnä: J. N. G. W. E. P. A. G O. K. No 76 lag. 135. R. 2 1909.
kajärven kylässä oli Kauppaneudes Joh. Porviaiselle, Jyväskylän kaupungista, myynyt kontrahdissa lähemmin mainitut tukki puut, vaatinut että, koskeivät tuosta kaupasta tehdyt Juho Pirttimäen ja toiminimen Joh. Parviaisen huostassa löytyvät kontrahdinkappaleet olleet täysin yhtäpitäviä metsän rajoituksen suhteen ja niissä muutenkin löytyi eroavaisuus, Juho Pirttimäen kontrahdin kappale joka oli yhtäpitävä kauppavälipuheitten kanssa, julistettaisiin päteväksi ja toiminimen Joh. Parviaisenkin noudatettavaksi. Kanteesta kuultuna on toiminimi Joh Parviainen väittänyt, että sen huostassa löytyvä kontrahdinkappaleoli kaikin puolin kauppasälipuheitten mukainen, mutta että Juho Pirttimäen kontrahdinkappale sitä vastoin oli jälestäpäin ostajan tietämättä ja suostumuksetta muutettu niissä asissa, joissa eräävaisuus löytyi; minkä vuoksi ja kun toiminimi koko kontrahtiajan kuluessa oli hakkuuttanut ja vedättänyt puita puheeksi tulleesta mitsästä sen huostassa olevan kontrahdin määräyksien mukaan, ilman että Juho Pirttimäki oli sitä kieltä nyt tahi silloin siitä nostanut kysymystäkään, toiminimi on anonut kannetta hyljättäväksi. Sittenkun todistajia oli asiassa kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus 2. päivänä Lokakuuta 1903 julistamassaan päätöksessä mainitsemiltaan perusteilla määrännyt, että Juho Pirttimäen haltussa oleva kontrahdin kappale oli asianosaisten noudatettava Kovioikeus, jonka tutkittavaksi raminimi Joh. Parviainen vetoamalla oli saattanut jutun, on, sittenkun todistajan kuuluestetu oli Jyväskylän kaupungin Raastuvanoikeudessa tahahtunut ja toiminimi Joh. Tamiainen Osakeyhtiö oli näyttänyt että kaikki toiminimen Joh. Saviasson omaisuus ja sitoumukset olivat oikeuden käynnin aikana sille siirtyneet sekä Juho Pirttimäki oli Hovioikeuteen jättänyt kirjelmän, jossa hän oli anoneet että hänelle myönnettäisiin oikeus vielä kuulus tetta todistajia jutussa, tuomiossa päi10