Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
netta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 12 päivänä Maaliskuuta 1906 julistamassaan päätöksessä katsonut useinsanotun testamentin 4 kohdan i momenttissa mainitun lahjoituksen olevan tehdyn toiminimen K. J. Gummerus kyväksi, sen hoidettavaksi ja käytettäväksi testamentissa mainitulla tavalla sekä, toiminimen harjoittaman liikkeen mahdollisesti lakattua, Jyväskylän kaupungin hoitoon jätettäväksi testamentin tekijän määräämillä ehdoilla, minkä vuoksi ja kun Senaattori Gummerus ja hänen asiakumppaninsa, testamentin tekijän testamentin toimeenpanijain suhteen tekemiin määräyksiin. katsoen ja siihen nähden mitä heidän toimivaltaansa kuului, olivat olleet asianomaiset toiminimen K. J. Gummerus haltijoina valvomaan kysymyksessä olevaa testamenttisäädöstä ja he sen olivat tehneet laissa määrätyssä ajassa ja muutenkin säädetyssä järjestyksessä, Raastuvanoikeus, koskei muuta syytä tuon säädöksen kumoamiseen oltu Kirkkoherra Snellmanin ja hänen asiakumppaneidensa puolesta esiintuotu, on perusteettomana kyljännyt ylläkerrotun moitekantun sekä velvoittanut Kirkkoherra Snellmanin ja hänen asiakumppaninsa yhteisesti tahi sen heistä, kellä varoja oli, kuudelläsadalla seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Senaattori Gummerukselle ja hänen asiakumppaneilleen heidän oikeudenkäyntikulunsa asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kirkkoherra Snellman ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 22 päivältä Lokakuuta 1907 vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen, minkä ohessa Kirkkoherra Snellman ja hänen asiakumppaninsa velvoitettiin suorittamaan Senaattori Gummerukselle ja hänen asiakumppaneilleen, heillä asiasta Hovioikeudessa olleiden kulunkien kervaukseksi, viisikymmentäviisi 77
markkaa. Hovioikeuden tuomioon ovat Kirkkoherra Snellman ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Senaattori Gummerus ja hänen asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettivät Kirkkoherra Snellman ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa, Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Kirkkoherra Snellman ja hänen asiakumppaninsa kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Senaattori Gummerukselle ja hänen asiakumppaneilleen heidän täällä jutussa kärsimän sä kulungit. Pätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julius Nummelin L. Wirkman Julius Nummelin L. Wirkman Fredr. Luudenius. Wuvard Padani. Fredr. Luudenius. Wuvard Padani. s. W. Granström. Ossian Karsten 7 Helmikuun 24. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa niittypalstanluovuttamista koskevassa jutussa jossa Talollinen Jaakko Markuk sela, Oulun pitäjän Oulunsuun kylästä, on hakijana ja Talollinen Jaakko Saarela eli Korhonen, samasta kylästä, vastaaja na: Annettu Oikeusosastossa 24 päivänä Helmikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Välikirjalla 1. päivältä Syyskuuta 1873. oli Talollinen Matti Jaakonpoika Saarela, yllämainitussa Oulunsuun kylässä olevan Saarelan verotalon No 23. puoliskon omistajana, viideksikymmeneksi vuodeksi, lukien sanotusta päivästä, Luutnantti Henrik Wegeliukselle, joka omisti samassa kylässä olevan Maikkulan perintötalon, vuokrannut Saarelan talon puoliskoon kuuluvan osan Kervainio nimisestä niittypalstasta yhdeksänsadan Läsnä: R. A. W. - H. S. - C. J. T. - W. K. H. af H. SS: 226. Pag. 24. Sr. D. 1907.
markan suuruisesta vuokramaksusta, josta viisisataa markkaa oli suoritettava väli kirjan tekotilaisuudessa ja jäännös vuoden kuluessa sen jälkeen; ja oli mainittu talonpuolisko sittemmin perinnön kautta joutunut Jaakko Saarelan vaimon Beata Elisabet Saarelan omaksi Jaakko Markukselalle toimituttamansa haasteen nojalla on Jaakko Saarela Oulun ja Hailuodon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Jaakko Markuksela ilman laillista oikeutta hallitsi kysymyksenalaista osaa Keronainion niittypalstasta, Jaakko Markuksela velvoitettaisiin jättämään se Jaakko Saarelan vapaaseen hallintoon. Kanteesta kuulustettuna, on Jaakko Markuksela, joka nyttemmin oli tullut Mikkulan talon omistajaksi, vastannut, että sen omistajat aina siitä saakka, kun Luutnantti Wegelius oli luovuttanut omistusoikeutensa sanottuun taloon, olivat edelläkerrotun vuokrasopimuksen nojalla hallinneet puheenalaista osaa Kerovainion niittypalstasta Maikkulan taloon kuuluvana, jonka tähden ja kun Jaakko Saarela vuosien kuluessa oli kantanut vuokraa palstasta Maikkulan talon edellisiltä omistajilta ja siten hyväksynyt vuokrasopimuksen, Jaakko Markuksela on vaatinut kanteen hylkäämistä, samalla anoen korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Kihlakunnanoikeus on 10. päivänä Helmikuuta 1905. julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa; ja koska Matti Saarelan ja Luutnantti Wegeliuksen kesken 1. päivänä Syyskuuta 1873. laaditussa välikirjassa maanomistajalle ei oltu pidätetty mitään vuotuista vuokraa kysymyksenalaisesta osasta Kerovainion niittypalstaa ja sanottu välikirja siis oli laiton, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Jaakko Markukselan heti luovuttamaan hallitsemansa osan mainitusta niittypalstasta Jaakko Saarelalle. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Jaakko Markuksela oli vetoamalla saat tanut jutun, on tuomiossa 31. päivältä Joulukuuta 1906. katsonut Jaakko Markukselan Kihlakunnanoikeuden 79
mainitsemalla perusteella velvolliseksi luovuttamaan kysymyksessä olevan osuuden Kerovainion niittypalstasta Jaakko Saarelan vapaaseen hallintoon, vaan ei kuitenkaan ennenkun Jaakko Markuksela oli nauttinut laillista lähtöaikaa eli siis vasta 14. päivänä Maaliskuuta 1905.; johon nähden ja kun tuo aika jo oli kulunut umpeen Hovioikeus on jättänyt jutun sen lopputuksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli päätöksessään johtunut; ja velvoitettiin Jaakko Markuksela korvaamaan Jaakko Saarelalle hänen kulunsa Hovioikeudessa neljälläkymmenelläviidellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Jaakko Markuksela anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Jaakko Saarela on säädetyssä järjestyd sessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Jaakko Markuksela ei ole näyttänyt, että hän joko vuokrasopimuksen tahi omistusoi keuden nojalla on oikeutettu hallitsemaan puheenalaista niittypalstaa, karkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen lopputuksen, johon Hovioikeus tuomiossaan on asiasta johtunut, minkä ohessa Jaakko Markuksela velvoitetaan suorittamaan Jaakko Saarelalle maksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota, kaksikymmentäkuusi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde. C. J. Timgren A. Henr. Snuuman Wala klander. Häftellen 80
8 Den 24. Februari 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Handlanden Arthur Cairenius, från Nikolaistad, sökande, och Handlanden Emil Anshelm Piispanen, från samma stad, svarande: Gifven uti Justitiedopartementet, den 24. Februari 1908. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Vid Rådstufvurätten i Nikolaistad har Handlanden Cairenius anfört, att Handlanden Piispanen i April år 1904. uppdragit åt honom att i egenskap af ägent i utlandet för sälja Piispanen tillhörig pappersved och att Cairenius i sådan egenskap genom två särskilda den 2 Maj 1904. upprättade kontrakt till förman Kostheimer bellulose - und Pupierfabrik Antion - Gesellschaft i staden Kostheim i Tyskland försålt tillhopa tjugusju Ofde: J. N. G. W. F. L. - C. P. A.G. Pag 26. R J. 1907
tusen kukikmeter papperved, för hvilket parti papperssved Handlanden Piispanen, efter afdrag af fråkt för detsamma, tillgodokommit en köpeskilling af tvåhundratrettio ettusen sjuhundrasextiova mark femtio penni; att Sairenius dessutom varit Handlanden Piispanen behjälplig vid afslutandet af ett under Februari månad samma år med sagda bolag ingånget köp af femtio sen kubikmater pappersved; samt att han under en tid af ungefär sju må nader sagda år jämväl i öfrigt beträdt Handlanden Piispanen i dennes träva ruaffar med råd och upplysningar samt affärskorrespondens och andra kontorsarbeten; och emedan Handlanden Piispanen icke velat godvilligt träffa öfverenskommelse om den ersättning, hvartill Handlanden Cairenius för sitt omförmälda sysslande von berättigad, har Handlanden Cairenius yrkat Handlanden Piispanens förpliktande att till Cairenius utbetala för af slutandet af de genom omförmälda kontrakt ingångna köpen två procent af det för pappersveden erhållna försäljningspriset eller således fyratusen sexhundra trettiofem mark trettiotre penni, för medverkan vid den under Februari månad år 1904. afslutade försäljningen femhundra mark och för det åt Handlanden Piispanen under förenämnda tid för öfrigt utförda arbete ettusen sjuhundra femtio mark eller inalles sextusen åtta hundra åttatiofem mark trettiotre penni jämte ränta, likväl efter afdrag af den 18. April 1904. erlagda fem hundra mark, hvarutom Handlanden Casrenius tagit i anspråk ersättning för sina rättegångskostnader. Uti afgifvet genmäle har Handlanden Piispanen förmält, att Handlanden Cairenius, enligt parterne emellan träffad öfverenskommelse, under återförd från en af honom för egna angelägenheter till England företagen resa väl besökt staden Kostheim och därstädes med förenämnda bolag å Handlanden Piispanens vägnar öfverlagt angående försäljning af papperssved åt bolaget, men att Handlanden Piispanen, som redan därför 82
innan varit i skriftverling med bolaget rörande omförmälda försäljning, seder mera själf afslutat köpet samt att annan ersättning för berörda uppdrag icke blifvit Handlanden Cairenius utlofvad än de femhundra mark, som han erkänt sig hafva bekommit, hvarför Handlanden Piispanen motsagt käromålet i denna del likasom och Landlanden Cairenius anspråk på ersättning för förment medverkan vid det af Handlanden Piispanen därförinnan med samma bolag afslutade köpet. Beträffande Handlanden Katrinas ersättningsanspråk i öfrigt har Handlanden Piispanen uppgifvit, att Handlanden Cairenius år 1904. under tillhopa trettioen dagar åt Piispanen afsattat i medeltal två eller tre bref dagligen och dessutom skrifvit tjugusju delegram samt uppsätt och bevittnat några kontrakt och andra dylika handlingar, men emedan Handlanden Cairenius, som under nästföregående år haft anställning såsom korrespondent och kontorist i Handlanden Piispanens trävaruaffär och i sådan egenskap åtnjutet en aflöring af tvåhundrafemtio mark i månaden, vid emottagandet af slutlikvid för denna sin befattning förklarat nämnda aflöning öfverstiga värdet af det utaf honom under årets två senaste måna der för Piispanens räkning utförda arbetet samt förty uttalat önskan att framdeles på något sätt härför hålla Handanden Piispanen skadeslös, hade Handlanden Piispanen, hälst Handlanden bairenius under det följande året vid sina ofta upprepade besök i Handlanden Piispanens affärskontor själfmant erbjudit sig att hjälpa Handlanden Piispanen med korrespondens och annat så beskaffadt arbete, ytterligare öfvertygats om att detta arbete verkställts af Handlanden Cairenius utan anspråk på särskild godtgörelse i följd hvaraf och då Handlanden Cairenius ej häller emottagit kfyrahundra sjuttio mark, hvilka Handlanden Piispanen efter ågån gen stämning ansett sig böra, om ock foglöst, i omförmäldt afseende tillbjuda Cairenius samt denne likaledes 83
tillbakavisat honom af Piispanen i ersättning för stämningskostnaderna erbjudna tio mark, Handlanden Piispanen ansett Handlanden Cairenius ersättningsanspråk jämväl uti nu ifrågavarande del obefogadt Medels den 17. Februari 1905. afkunnadt utslag har Rådstufvurätten yttrat sig i saken och funnit det icke vara styrkt, att Handlanden Piispanen åt Handlanden Gabriels uppdragit att i egenskap af kommissionar eller ägent i utlandet försälja ifrågavarande Piispanen tillhöriga tjugusjutusen kubikmeter papperved än mindre att bairenius i sådan egenskap till förenämnda bolag försålt sagda parti pappersvid, utan af den i målet föreställla bevisningen fastmer framgå, att nyssnämnde köpare uppskots af Handlanden Cairenius enligt Handlanden Piispanens egen anvisning och efter af denne redan därförinnan i sådant af seende inledda underhandlingar, samt att den öfverenskommelse, som därvid träffats, blifvit giltig först efter det köpeaflalet af Handlanden Piispanen stadfästs; och alldenstund Handlanden Cairenius vid slikt förhållande måste anses hafva endast såsom Handlanden Piispanens biträde medverkat till köpets afslutande samt det belopp af femhundra mark, hvilket Cairenius för sin resa till staden Kostheim af Piispanen uppburit, i följd däraf vore att uppfat tas såsom en ersättning i ett för allt för Handlanden Cairenius, medverkan vid köpets afslutande, fördenskull och då all utredning saknades därom, att Handlanden Cairenius medverkat vid det i Februari månad år 1904. emellan Handlanden Piispanen och förbemälda bolag afslutade köpet af femtusen kubikmeter papperved, och Cairenius ej håller styrkt, att han i öfrigt under år 1904. gjort Handlanden Piispanen andra tjänster än de af Piispanen under rättegången uppgifna, för hvilka Piispanen, efter del stämning i målet ågått honom, men förrän målet förekommit till Rådstufvurättens behand ling, erbjudit Cairenius en ersättning 81
af fyrahundra sjuttio mark, samt utredt vore, att sistnämnda belopp utgjorde skälig ersättning för sagda tjänster likasom ock det belopp af tio mark, med hvilket Handlanden Piispanen förklarat sig vilja ersätta Cairenius dennes kostnader för stämningen i målet, härför vore tillbörlig godtgörelse, har Rådstufverätten, med förkastande af Handlanden Cairenius fordrings anspråk i öfrigt, å lagt Handlanden Piispanen att till Cairenius utbetala i ersättning för nyrberörda tjänster fyrahundra sjuttio mark och i stämningskostnader tio mark eller att således till Cairenius emot koitto utgifva tillhopa fyrahundra åttio mark jämte fem procents årlig ränta å fyrahundra sjuttio mark, räknad från rättegångens början den 14. Oktober 1904. till tiden för skeende full likvid hvarjämte förordnats, att Handlanden Cairenius i anseende till sakens beskaffenhet finge själf vidkännas si na kostnader å rättegången Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Cairenius i vadeväg dragit målet, har genom dom den 31. December 1906. fastställt Rådstufvurättens utslag: Uti Hofrättens dom har Handlanden Cairenius sökt ändring medels deduktion, hvilken Handlanden Piispanen i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Cairenius icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrättens förenämnda dom än att, emedan Kejserliga Senaten anser Handlanden Caveni us i godtgörelse för resan till staden Kostheim och hvad han där för Handlanden Piispanen uträttat tillböra utöfver de femhundra mark, som Handlanden Cairenius erkänt sig hafva redan vid resans antra dande fått af Handlanden Piispanen uppbära, ytterligare ettusen femhundra mark, Handlanden Piispanen ålägges att i sådant afseende till Handlanden Cairenius utbetala ettusen femhundra mark jämte fem procents årlig ränta därå från lagsökningsdagen den 14. Oktober 1904. intill dess 85
betalning sker; med hvilken rättelse vid Hofrättens dom i öfrigt får förblifva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse, länder Kejserliga Senaten för Finland. Julius Nummelin J Wickman Julius Nummelin J Wickman Fredr. lunderius. Arvard Pardani. Fredr. lunderius. Arvard TandA. K. Granström. 19 8b: 238. Sivu 49 R90f. Järnefelt Helmikuun 25. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa alempana kerrottavassa jutussa, jossa Itsellinen Wilhelm Kulju, Alatornion pitäjän Pirkkiön kylästä, samassa kylåssä asuneen Itsellisen Iivari Saarela-vainajan konkurssipesän toimitsijance henä, on hakijana ja Asioitsija Juho Erkki Björkman, Tornion kaupungista, vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 25. päivänä Helmikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksesä, saanut tietää seuraavaa: Alatornion ja Karungin pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa Juho Erkki Björkman kertonut, et ta hän kauppakirjalla 8. päivältä Syys kuuta 1901. oli Iivari Saarelalta ja tänän vaimolta Ida Saarelalta ostanut heidän omistamansa ylempänä mainitussa Pirkkiön kylässä sijaitsevan asuinrakennuksen ynnä siihen kuuluLäsnä: sk. G. W. F L - 62 - A. S.
vat ulkohuoneet täydelleen suoritetusta kahdeksansadan markan kauppahinnasta; mutta kun nämät raken nukset, joissa Iivari Saarela aina 28 päivänä Maaliskuuta 1902. tapahtuneeseen kuolemaansa saakka oli saanut asua ja jotka, hänen kuolinpesänsä jouduttua konkurssitilaan, olivat jääneet konkurssipesän haltuun sittemmin oli vastoin Juho Erkki Björkmanin kieltoa 7. päivänä Huhtikuuta 1903. toimitetussa huutokaupassa myyty konkurssipesän hyväksi, on Juho Erkki Björkman vaatinut, että Wilhelm Kulju, edelläsanotussa toimessaan, velvoitettaisiin maksamaan Björk manille hänen sanotuista rakennuksesta suorittamansa kauppahinnan. Wilhelm Kuljun vastusteltua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan sekä myöskin Ida Saarelaa oli kuulustettu, 12. päivänä Loka kuuta 1904. julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että Juho Erkki Björkman edellä mainitulla kauppakirjalla oli täydelleen suoritetusta kahdeksansadan markan kauppahinnasta Iivari Saarelalta ostanut kyseessä olevat rakennukset, jotka Iivari Saarelan kuolinpesän joutuessa konkurssiin vielä olivat olleet pesän hallussa, sekä että Wilhelm Kulju konkussipesän toimitsijamiehenä, huolimatta Juho Erkki Björkmanin kiellosta, oli huutokaupalla myyttänyt rakennukset konkussipesän hyväksi, ninkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Wilhelm Kuljun konkurssipesän varoista Juho Erkki Björknanille suorittamaan tämän rakennuksista maksaman hinnan kahdeksansataa markkaa, mutta asian laatuun nähden kuitannut oikeudenkäyntikulut asianosaisten kesken Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wilhelm Kulju oli vetoamalla saatta nut jutun, on 26. päivänä Helmikuuta 1907. antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen; ja velvoitettiin sen ohessa Wil87
helm Kulju Iivari Saarelan konkurssipesän varoista suorittamaan Juho Erkki Björkmanille hänellä Hovioikeudessa jutun tähden olleiden kustannusten korvaukseksi viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Wilhelm Kulju anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Erkki Björkman on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Wilhelm Kulju ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväi seksi; minkä ohessa Wilhelm Kulju velvoitetaan Iivari Saarelan konkurssipesän varoista maksamaan Juho Erkki Björk manille korvaukseksi hänellä vastuupuhivallan valvomisesta Keisarillisessa Senaatissa oleista kuluista kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asian88 omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhin Nummelin P. Wiiskenan Juhin Nummelin P. Wiiskman Fredr. Lundenius. Krono Sandani. Fredr. Lundenius. Krono Sandani. A. V. Granström
20 Helmikuun 24 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Kirkkoherra Jonas Eliel Snellman ja hänen vaimonsa Jenny Snellman, Hyrynsalmen pitäjästä, ynnä Maanviljelijänleski Maria Elisabet Gumerus, Iisalmen kaupungista, miesvainajansa Adolf Gumeruksen oikeudenomistajana hakijoina sekä Pyhäjoen ja Kannuksen kunnat ynnä entinen Senaattori Valenten Gummerus, Professori Jaakko Gummerus ja Filoso. siantohtori Zachris Castrén, Helsingin kaupungista, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 24 päivänä Helmikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Testamentissa 27 päivältä TammiSäsnä: J. N. - F. L. - E. P. A. G. O. K. 89 No 229. Pag. 123. R. D. 1907.
kuuta 1900 oli Kolleeganleski Gustava Gummerus, Jyväskylän kaupungista, omaisuudestaan säätänyt testamentin 1 kohdassa, että hänen yksityinen irtain omaisuutensa, lukuun ottamatta kirjastoa ynnä sitä kalustoa, joka kuului hänen harjoittamaansa kustannus liikkeeseen, oli lankeava hänen sisarilleen, sekä testamentin 4 kohdan f. mementissa, että testamentissa määrättyjen muiden lahjoitusten sekä pesän velkojen suoritettua, muiden muassa Pyhäjoen ja Kannuksen kunnat saisivat kumpikin viisituhatta markkaa. seisovaksi kunnan hoidettavaksi rahastoksi, joka oli käytettävä testamentissa tarkemmin osoitetulla tavalla, jota paitsi Kolleeganleski Gummerus testamenten toimeenpanijoiksi oli määrännyt Senaattori Gummeruksen, Professori Gummeruksen ja Filosofian tohtori Castrénin. Sittenkun Kolleeganleski Gummerus 9 päivänä Joulukuuta 1903 oli kuollut sekä paitsi muita edellämainitut testamentin toimeenpanijat ynnä Kirkkoherra Snellman ja hänen vaimonsa olivat valvoneet sanotun testamentin siihen 30 päivänä Tammikuuta 1903 tehtyine lisäyksineen ja muutoksineen, ovat Maanviljelijä Gumerus ynnä Kirkkoherra Snellman ja hänen vaimonsa, joista viimemainittu oli testamentintekijän sisar ja Maanviljelijä Gumerus Kolleeganleski Gummeruksen veli, ilmoittaen olevansa Kolleeganleski Gummeruksen lähimpiä perillisiä, kirjallisen haasteen nojalla Jyväskylän kaupungin Raastuvanoikeudessa vaatineet että, koskeivät Pyhäjoen ja Kannuksen kunnat olleet valvoneet kysymyksessä olevaa testamenttia, tuo testamentti, mikäli se koski 4 kohdan f. momentissa äskensanotuille kunnille määrättyjä lahjoituksia, kumottaisiin ja testamentin toimeenpanijat velvoitettaisiin luovuttamaan samassa momentissa mainittu sekä muu Kolleeganleski Gummeruksen kuolinpesästä Kirkkoherra Snellmanille ja hänen asiakumpaneilleen tuleva omaisuus lail90
liseen jakoon heidän keskensä. Tätä kannetta ovat Pyhäjoen ja Kannuksen kunnat sekä testamentin toimeen panijat vastustanet, esiintuoden: Tyhäjoen ja Kannuksen kunnat, että kunnat olivat pitäneet tarpeettomana itse valvoa riidanalaista testamenttia kun testamentin toimeenpanijat olivat tämän tehneet ja heidän valvontansa oli katsottava tulleen kaikkeen testamentinsaajain hyväksi, sekä testamentin toimeenpanijat, että he kaikkien testamen tinsaajain puolesta olivat valvoneet kysymyksessä olevan testamentin ja etteivät he voineet ryhtyä kuolinpesän omaisuuden jakamiseen, ennenkuin testamentti kokonaisuudessaan oli voittanut lain voiman. Rätkäisten asian on Raastuvanakeus 22 päivänä Toukokuuta 1905 julistamassaan päätöksessä esiintuomillaan perusteillä kumonnut vielämainitun testamentin 4. kohdan f. momentin, sikäli kuin siinä oli tehty lahjoituksia Pyhäjoen ja Kannuksen kunnille sekä testamentintekijän nyt kysymyksessä olevien perillisten perintöoikeutta sen kautta oli loukattu, jonka ohessa Raastuvanoikeus on velvoittanut Senaattori Gummeruksen ynnä testamentin toiset toimeenpanijat kolmen kuukauden kuluessa siitä lukien, kuin testamentin kaikki kohdat olivat voittaneet lain voiman, jättämään Kolleeganleski Gummerus vainajan kuolinpesän semmoiseen jakoon Kirkkoherra Snellmanin ja hänen asiakumppaniensa sekä testamentinsaajain välillä kuin laki siinä suhteessa määräsi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Senaattori Gummerus, Professori Gummerus ja Filosofientohtori Castrén, yhteisesti, sekä Pyhäjoen ja Kannuksen kunnat, niinikään yhteisesti, olivat vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 8 päivältä Kesäkuuta 1907 asiasta lausunut; ja koska Senaattori Gummeruksen, Professori Gummeruksen ja Tilosofiantohtori Castréninen, testamenten toimeenpanijoina, toimittama kyseessä olevan testamentin valvonta, siihen val31