Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
melserna till så stor del af berörda belopp tvåtusen niohundra tjugutre mark tjugu penni, som motsvarade försäkringsumman fyratusen mark i förhållande till hela varulagrets värde fyratusen fyrahundra åttatiotre mark nittiotre penni; hvarutom Direktionen känts skyldig att med femhundra mark godtgöra Handlanden Ekerl hans umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Direktionen för stådernas i Finland brandstods bolag för lösegendom i vadeväg dragit så ken, har genom dom den 4. Maj 1899. deri yttrat sig att, jemte det något afseende icke kunde fastas å de i målet afhörda vittnena Robertan Wilhelmina 2 vicks samt Torghandterskorna Elisabet Kähösoch Olga Tallqvists uppskattningar af del försäkrade varulagret, enär dessa uppskattningar icke grundat sig å en verk lig värdering af lagret utan afgifvits en dast på måfå, samt, med hänsigt till den utredning som i saken förebragts beträff, fande den brandskadade egendomens värde, laga vitsord icke kunde tilläggas den af Handlanden Eckert om nämnda skada aflagda ed Hofrätten funne ådaga lagdt vara, att vid ifrågakomna brand af Handlanden Eckerts varulager dels förstorts, dels skadats egendom för ett värde af trehundra mark, hvarföre Hofrätten, med ändring af Rådstufvurättens utslag och förkastande af Handlanden Eckarts anspråkpå högre brandstod och ersättning för rätte gångskostnaden, ålade Direktionen för ofvansagda brandstodsbolag att till Handlanden Eckert utgifva nyssnämnda belopp trehundra mark, dock utan ränta, enär Eckert erkänt, att Direktionen utan rätts gång varit villig att till honom erlägga berörda medel. Uti Hofrättens dom har Handlanden Eckert i underdånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, den Direktionen för slädernas i Finland handstodsbolag för lösegendom i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner Handlanden Ekert icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förberörda
dom hvarvid förty kommer att bero, jemte det Handlanden Eckert ålägges att till Direktionen för ofvannämnda brandstods bolag i ersättning för dess härstädes i saken hafda kostnader utgifva sextiofem mark. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. 1o Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: Henr. Berenius A. Fors. Forsman. Henr. Berenius Expedition. A. J.ssonlin. & Andersin. A. J.ssonlin. & Andersin. No 1379. Pag 212 Rz 1899 - bb. Em. afbrorterne. 17. päivänä Joulukuuta 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Temessä, "Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nosttorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tullessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Kivennavan pitäjän Raivolan kylän relssitalosta No 13. erotettujen palstatilain Raivolan kyläkuntaan kuuluvat omistajat ovat hakijoina sekä entinen Maakauppias Mikail Besson noff, sanotusta kylästä, alaikäisen poikansa Aleksei Bessonoffin holhoojana saapuville tulleena, ja hänen täysiikäinen poikansa Nikolai Bessanoff, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senautissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, 17. päivänä Joulukuuta 1900 Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää, että Mikail ja Nikolai Bessonoff ovat, ensen Wiipurin läänin Kuvernöörin tykönä ja, asia lykättyä Oikeuden tulkittavaksi, sitten haasteen nojalla, joka oli otettu kaikille niille Raivolan kylän asukkaille, joilla oli omistus - tai nautintooikeutta aSäsnä: H. B. E. F. A. K. Eik
lempana kerrotulla lahjakirjalla 31. päivältä Lokakuuta 1874. lahjoitettuun maaalueeseen ja joka haaste oli julistettu sekä Kivennävän pitäjän että Raivolan kreikkalais veräläisessä kirkossa, sanotun pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Helmikuun 15. päivänä 1864 annetulla julistuksella Suomen Suurirahtinaanmaasta erotetun ja Pietarin Kuvernementtiin siirretyn Siestarjoen kivääritehtaan hallituksen talousosasto oli lahjakirjalla 13. päivältä Toukokuuta 1870. luovuttanut mainittuun kivaaritettaaseen kuuluvan Raivolan rautatektaan entiselle käsityoläiselle Aleksei sessionsfille hänen hallussaan olleen kartanon ynnä sille jaetut kaksi desjatinaa kahdeksansataa kolmekymmentäseitsemän nelioseheniä maata niistä yhteensä sadan seitsemäntoista desjatinan tuhannen viidensadan neljänkymmenen kahdeksan neliösäsehenen suuruisista tiluksista, jotka oli tiloiksi Ruivolan tehtaan käsityöläisille erotettu kivääritehtaan relssioikeudella siihen aikaan omistamista, Kivennavan pitäjässä sijaitseoista maatiloista, minkä ohessa Aleksei Bessonoffille oli samassa lahjakirjassa vakuutettu oikeus yhteisesti käyttää juottopaikkaa ja laidunta Raivolan kylälle kylöläisten polttopuu ja metsäntuotet arvetta varten jaetulla metsäpalstalla; että sanotun hallituksen talousosasto, Armollisella päätöksellä 8. päivältä Kesäkuuta 1874. vahvistetun Valtakunnanneuvoston päätöksen mukaan, oli lahjakirjalla seuraavan Lokakuun 31. päivältä luovuttanut Raivolan tehtaan entisille käsityöläisille kunnallis omaisuutena rautittavaksi heinä- ja laidunmaaksi sekä polttopuumetsäksi samoista maatiloista erotetut yhdeksänsataa kuusikymmentäyhdeksän desjatinaa kaksituhatta kolmesataa kuusikymmentäkolme neliösashenia maata; että tämä maa ynnä ensiksisanotut, yllämainitun hallituksen lahjakirjalla vuodelta 1870. niinikään Raivolan tehtaan entisille käsityöläisille luovutetut sata seitsemäntoista desjatinaa tuhat viisisataa neljäkymmentäkahdeksan neliösashenia
sen jälkeen oli säädetyllä tavalla verotettu, jolloin niistä, sittenkuin alueen ymrärysräjä oli asianmukaisesti käyty ja Kihlakunnanoikeus Marraskuun 28. päivänä 1882. sen vahvistanut, Keisaris lisen Senaatin Talousosaston päätökselsä 20. päivältä Toukokuuta 1884. oli muodostettu Kivennavan pitäjän Raivolan kylän relssitalo No 13., jolle oli pantu seitsemänkymmentäkuusi sadasosaa manttaalia sekä viissi rupla - ja metsävero; että mainittu talo oli Armollisen Kirjeen mukaan 16/4. päivältä Maaliskuuta 1889. kokonaan jaettu palstatiloiksi, joilla oli oleva yhteinen, metsähallinnollisen hoidon alainen metsä, minkä ohessa Suomen Kruunu oli ottanut vastataksensa talon ulosteoista ja yleisistä rasituksista; että tässä jaossa, joka oli vahvistettu Wiipurin läänin Kuvernöören 24. päivänä Heinäkuuta 1891. antamällä päätöksellä, oli talon kotitilusten haltijoille kullekin jaettu palstaksi se alue sanottuja tiluksia, mihin hanellä laillisen saantikirjan perusteella oli kiettämätön nautintooikeus, ja palstasta kruunulle menevä maksu määrätty; sekä että Raivolan tehtaan entiset käsityöläiset Venäjän alamaisina muodostavat Siestarjoen velostikuntaan Keisarikunnassa kuuluvan Raivola nimisen kyläkunnan; ja koska vanhempi Aleksi Bessonoff oli Kesäkuun 8. päivänä 1882. tehdyllä ja hänen 10. päivänå Huhtikuuta 1887. tapahtuneen kuoleman sa jälkeen laillisesti valvotulla testamentilla luovuttanut Nikolai ja Aleksu"Mihailovitsi Besonoffille edellämäinetut hänen omikseen annetut kotitilukset ynnä niitä seuraavan oikeuden ottaa lahjoitetusta yhteisestä alueesta muun muassa polttopuita, mutta Kylän vanhin Jegor Pänsehin, joka hoiti yhteistä metsää, Raivolan kyläkunnan päätöksen perusteella oli pidättänyt Niikolai ja Aleksii Bessonoffilta heille tulevan oikeuden puiden saantiin vuosilta 1894, 1895, 1896, 1897 ja 1898., vaikka Raivo lan tehtaan entiset käsityöläiset, jotka sillä perusteella, ettei oikeus lahjoitettuun alueeseen muka seurannut kylän tonttimaita jos ne olivat joutuneet Rai791
volan kyläkuntaan kuulumattomille henkiloille, jo vuosilla 1887, 1888, 1889. ja 1890. olivat kieltäneet Nikolai ja Aleksu Besso noffilta samanlaisen edun, Wiipurin Kovioikeuden tuomiolla 26. päivältä Olokuuta 1893. oli velvoitettu suorittamaan Nikolai ja Aleksi Bessonoffille Korvausiitä, että näiden oli viimeksisanottuina neljänä vuonna täytynyt olla sitä etua räittä, niin ja kiin edellämainittu lakjoitettu alue, johon vanhemmalle eteen sa Bessonofille ja hänelle annetulta lahjakirjalla tontinomistajana oli vakuutettu nautintooikeus, oli annettu Raivolan tehtaan entisille käsityöläisille heille niinikään luovutettujen tonttimaiden omistajina, ja sanotun alueen nautintooikeus niin muodoin oli sellaisen tontlimaan omistusoikeuteen kuuluva, sekä Nikolai ja Aleksei Bessonoffin siis olisi pitänyt saada saman verran puita, kuin puheenalaisena aikana vuosittain oli tullut Kaivolan kyläkunnan jäsenille kulleken yhteisestä metsästä eli vuosina 1894. ja 1895. puolentoista syltä ja muina vuosina yksi syli neljän arssinan pituisia ränkoja, ovat Mikail Bessenoff holhoojaominaisuudessaan ja NikolaiNissonoff vaatiniel yllämainittujen muiden osakkäillen velvoittamista antamaan heille kuusi syllä edelläkerrotun laatuisia ruita joko luonnossa tahi rahassa sen arvon mukaan, minkä Oikeus harkitsiskohtuulliseksi, kuin myöskin korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunkinsa. Haasteen johdosta on Kihlakunnanoikeuteen saapuville tullut Jegor Parsehin, jonka kyläkunnan maanomistajat olivat kokouksessa 18 päivänä Lokakuuta 1898. valtuuttaneet ajamaan heidän puhevaltaansa asiassa, muisluttanut paitsi muuta, josta nyt enaä ei ole kysymystä, että koskeivät Mikail ja Nikolai Besso noff otteet haastattaneet asiassa vastaamaan, niin kuin muka olisi pitänyt tapahtua, Ruivolan tehtaan entisten käsityöläisten muodostamaa Raivolan kyläkuntaa, Jegor Anschin ei olisi velkapaa vastaamaan asiaan, mutta Kihlakunnanoikeus on Joulukuun 29. päivänä 1898 julistamassansa päätöksessä kyljännyt mainitun väitteen, kun kä
sillä olevista asiakirjoista ei käynyt selville, että mainittu maa olisi lahjoitettu nimenomaan Raivolan kyläkunnalle, vaan ainoastaan että se oli luovutettu yhteisomaisuudeksi Raivolan tehtaan entisille käsityöläisille ja nämät oli juttuun vastaajiksi haastettu ja Jegor Sansehin haasteen johdosta kokoonkutsutussa kyläkunnankokouksessa valtuutettu asiassa vastaamaan heidän puolestansa. Itse asiaan on Jegor Pänsehin tämän jälkeen vastannut, että lahjakirjassa 31 päivältä Lokakuuta 1874. mainittu maaoli luovutettu Raivolan tehtaan entisille käsityöläisille kunnallisomaisuudeksi ja siis ainoastaan Raivolan kyläkunnan jäsenet saisivat sitä hyväkseen käyttää; että kun Raivolan kyläkunta kuului Keisarikunnassa olevaan Siistarjoen valastikuntaan, ja sen kunnalliset ja verotussuhteet olivat järjestetyt Keisarikunnan lukien mukaan, näitä myöskin oli noudatettava ylläsanottua maata koskevaa oikeussuhdetta määrättäessä, jossa kohden siis oli käytettävä Keisarikunnan lakikirjan ensimmäisen oran 130. SS: säädöstä, että talonpojan, joka tahtoo vapautua kunnan jäsenyydestä, pitää luopua kaikesta osallisuudesta kylän maahan; että vanhemmalla AleksaBessonoffilla niin ollen ei ollut oikeutta testamentilla määrätä nautintooikeudestaan kerrottuun yhtäiseen alueeseen sellaisten henkilöiden hyväksi, jotka eivät olleet sanotun kunnan jäseniä; sekä että Mikail Bessonoff vuonna 1876. oli yynnöstään vapautettu Raivolan kyläkunnan jäsenyydestä tullakseen otetuksi Suomen kansalaiseksi ja hänet siten ole välittömästi myöskin suljettu pois osallisuudesta kunnan omaisuuteen ja hän sitä paitsi oli sanotussa pyynnössään nimenomaan luopunut kaikesta osallisuudesta kunnan metsään ja yhteisiin rahavaroihin, minkä vuoksi ei Nikolai ja Aleksi Mihailovitsi Bessonoffilla, jotka olivat syntyneet Mikail Bessonoffin joollessa Suomen kansalaisina, myöskään saattanut olla osaa kyläkunnan omaisuuteen tai oikeutta saada siltä hyväkseen nauttia etuja, semminkin kun he
eivät maksaneet hunnalle veroa tai otta neet osaa kunnallisiin rasetuksiin; ja on Jegor Tanschen, joka ei ole katsonut edellämainittua tuomiota voitavan ottaa huomioon, koska asian selvittämiseksi tarpeelliset kirjat eivät olleet saatavilla sillä tuomiolla rätkäistussa riidassa, mutä myöntänyt oikeaksi Mihait ja Niko lai Bessonoffin ilmoituksen siitä puiden määrästä, minkä kyläkunnan jäsenet olivat puheena olevina vuosina saaneet yhteisestä metsästä, kerrotuilla perusteilla vastustanut Mikail ja Nikolai Resso noffin kannetta. Sittenkuin Kihlakunnanoikeuden pöytäkirjaan oli merkitty, että Kaivolan kylä kunla omistaa kahdentoista tuhannen ruplan pääoman yhteisen metsän hoidosta syntyvien kustannusten suorittamiseksi, on Kihlakunnanoikeus Joulukuun 30. päivänä 1898. julistamassansa lopullisessa päätöksessä katsonut, että useinmainitun lahjakirjan määräyksistä näkynyt, että ainoastaan Raivolan kylakuntaan kuuluvat tilanhaltijat olivat oikeutettuja käyttämään hyväkseen lahjakirjalla luovutettua maata, vaan lahjakiran sisällön päin vastoin osoittavan, että lahjalla oli tarkoitettu, aikaisemmin Kaivolan tehtaan työmiehinä olluden ja sitloin tyvänsiölla jääneiden käsityöläisten toimeenlutoa, kuin myös ettei mainittu lainsäddös talonpojan vapauttamisesta kylän yhtyydestä sovittunut kysymyksessä olevaan tapaukseen, koska sanottu saadosjoka sitä paitsi koski yhtäselle maanomistusoikeudelle perustelluja kyläkunta edellytti luopumista kaikesta eroavalla jäsenellä kyläkunnassa olevasta maasta, mutta omistusoikeus lahjoitettuihin tontsimaihin ynnä niihin kuuluvien alueisiin saattoi, sen mukaan kuin kieltämätöin menelletytäpä oli ollut, siirtyä muillekin kuin Kaivolan kyläkunnan asenille; ja koska käyttöoikeutta yhteiseen metsään, jonka hoitamisesta ei myös kään suoritettu mitää n maksuja, siis sitä enemmän täytyi pitää tonttimai hin kuuluvana, kun näistä, Keisarillisen Majesteelin Armollisen määräyksen mukaan osittamalla Raivelan kylän velssitalen No 13., joka käsitti sekä mainitut
tonttimaat että ylläsanotun lahjoitetun naan, oli muodostettu palstoja, joilla oli yhteinen, metsähallinnollisen hoidon alainen metsä ja joiden ulosteot ja yleiset raEitukset Suomen kruunu oli ottanut suorit taaksensa kullekin palstalle pantua maksua vastaan, sen tähden ja kun Nikolaija Aleksi Mihailqvitsi Bessonoff, jotka Aleksi Bessonoff vanhemman lain voiman voittaneella testamentilla olivat tulleet omistamaan hänen mainitun talon maalla olevan tontlipaikkansa ynnä siihen kuuluvan nautinto-oikeuden yhteiseen metsään siis olivat oikeutettuja yhtälaisesti muiden tonttipaikkain omistajien kanssa käyttämään sitä metsää, eikä edes oltu vaitetty että Nikolai ja Aleksei Ressonoff desivät saaneet heille puheenalaisilla vuosilta tulevan puumäärän, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut edellämainittujen palstatilain Kaivolan kyläkuntaan kuuluvat omistajat Mikail, Bessanofille Aleksi Bessonoffin holhoojana ja Oikolai Bessonoffille yhteisesti luovuttamaan vaaditut kuusi syltä neljän arssinan pituisia rankoja tahi maksa maan niiden arvon rahassa neljänkymmenen markan mukaan sylellä Kakki ran kahdellasadalla neljälläkymmenellä markalla sekä sadalla markalla korvaa naan Mikail ja Nikolai Besonoffille hvillä oikeudenkäynnistä olleet rahakulungitHovioikeus, jonka tutkittavaksi mairitusta relssitalosta erotettujen palstatiäin Kaivolan kyläkuntaan kuuluvat omistajat olivat veloamalla saattaneet julun, on Heinäkuun 29. päivänä 1899. antamaltaan tuomiolla jattanet niin hyvin Kihlakunnanoikeuden edellä kerrotun väitepäätöksen kuin sen itse asiassakin julistaman päätöksen pysyväksi, minkä ohessa vetoojat on velvoitettu maksamaan Michael Bessonoffille hänen Hovioikeudessa kärsiniensä kulunkien korvaukseksi viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon ovat edellä mainitut palstatilain omistajat alamaisuudessa anoneet muutosta tänne tuomallaan perustelmalla, johon MikailBessonoff, sanotussa holhoojaominaisuudessaan, on säädetyssä järjestyksessä vastannut
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo etteivät hakijat ole esiintuoneet syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiota, joka siis vahvistetaan; minkä ohessa hakijat velvoitetaan suorittamaan Mikail Bessonoffille häneltä täällä juttuun menneiden kulunkien. korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majistetin Korkeassa Nimessä, Känen Suomen Senaattinsa: Henr. Perenius. Anna Forsman. Henr. Perenius. Anna Forsman. A; J; W. W. F. Andersin. No 1392 Pagl. R2 1899. Adolf Aminoff 17 päivänä Joulukuuta 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä Hänen Suomen Senaallinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa maapalstan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Työmies Andra Aleksandoff Panschin, Kivennavan pitäjän Raivolan kylästä, on hakijana, sekä hänen samassa kylässä asuva eljensä Työmies Fröl Aleksandroff Panschin, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, 17. päivänä Joulukuuta 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kivennävän pitäjän kärajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Andrei Anschin kertonut, että Siestarjoen kivääritehtaan hallitus oli aikoinaan lahjoittanut entisille Raivolan rautatehtaan työmiehille puista tiloja Kaivolan kylässä ja että muiden muassa asiallisten isävainajan Aleksander Afanosjeff Panschinin perilliset siten olivat saaneet omakseen palstaLäsnä: H. B - Ef - Ack - E A;
tilan No 276. sanotussa kylässä, vaikka 14. päivänä Toukokuuta 1870. sille annettu lahjakirja eli niin sanottu "dan naja, asiallisten äidin Matrona pansehinin pyynnöstä, oli kirjoitettu Frol Panschinin nimeen, minkä vuoksi ja kun tämä palstatila asiallisten äidin ja kolmannen veljen Wasili Aleksandroff Panschinin kuoleman jälkeen oli joutunut asiallisten omaksi, vaikka Frol Panschin oli sitä yksin hallinnut, Andrei Parsehin on vaatinut että Fred Panschin velvoitettaisiin luovuttamaan puolet siitä Andrei Anschinin vapaasen hallintoon Asiasta kuulusteltuna on Fred Pansekin turvautunut edellämainittuun lahjakirjaan, minkä jälkeen Kihlakunnan oikeus, kuulusteltuansa myöskin asiallisten sisaria Natalia ja Helena Pansehiniä, 27. päivänä Marraskuuta 1897. julistamassaan päätöksessä on antanut asiasta lausuntonsa; ja koska Siestar joen kivääritehtaan hallitus, joka siihen aikaan oli hoitanut Senajan Kruunun omistamia Raivolan kyläkunnan tilukria ja maita, oli antanut puheenalaisen maapalstan lahjakirjan eli "dannajan" yksinomaan Frol Parsehinille, ja tämäsiis oli katsottava yksin omistavan mainitun maapalstan, sentähden Kihlakunnanoikeus ei voinut velvoittaa FredPanschinia mihinkäan maanluorutukseen Andrei Parsehinille ja hytkäsi siis kanteen perusteettomana Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Andrii Panschin on vetoamalla saattanut asian, on Marraskuun 19. päivänä 1898. antamassaan tuomiossa jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, kosk i Andrei Parsehin ollut voinut näyttää minkäänlaista oikeutta kysymykseen tulleesen palstatilaan. Tähän Hovioikeuden tuomioon on Andra Passchin alamaisesti anonut muutosta sekä jälestäpäin vielä antanut tänne toisen kirjelmän Keisarillinen Senaatti on tutkinut tänän asian ja katsoo ettei Andri Pansekin ole esiintuonut syytä Hovioikeuden tuomion muuttamiseen, jonka varaan asiasiis jääpi. Sätä kaikki asianomaiset ala
maisuudessa noudattakoot Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa Henr. Berenius. Em. A. Forsman. Henr. Berenius. Em. A. Forsman. A; Nummlin. e Andersin. J. Pethman Joulukuun 17. päivänä 1900. "Käsarillisen Majestulin Korkiassa Nimessä, tänen Suomen Senaastensa tuomio maksutla Wiipurin Hovioikeudesta tulleesen nestojuttuun, jossa Talollinen Juhana Vilpunpoika Kämäläinen, Täkkelän pitäjän lanlajaaman kylästä, on hakijana sekä Talollinen Paavo Yrjönpoika Taavilainen ja oikeudenkäynnin kestäessä kuolleen Talollisen Juhana Yrjönpoika Paavilaisen leski Anna Maria Paavilainen, molemmat Puoleen seurakunnasta Wenajän keisarikuntaa, viimeksimainittu niin hyvin omasta kuin alaikäisen tyttärensä Maria Juhontytär Taaviheisen puolesta, ynnä Talollisenleski Helena Hämäläinen, sanotusta Vanhajan man kylästä, ovat tulematta jäänei nä vastaajina, ja joka juttu koskee tilankaupan purkamista: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Joulukuun 17. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Paavo ja rihana Taavilaiselle sekä HeleSämä Aap BJ- J E H - LH H. L. No 1394. Såg. 181. R. D. 1899
na Hämäläiselle toimitetun haasteen nojalla on Juhana Hämäläinen Jakkolan pitäjän ja Metsäpirtin kappelin käräjiä kunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että se tilankauppa, jonka kautta Juhana Hämäläisen äiti edellämainit tu Helena Hämäläinen 1. päivänä Elokuuta 1896. oli sadan viidenkymmenen ruplan kauppahinnasta myynyt Päävo ja Juhana Taavilaiselle kaksikolmannesta omistamastaan yhdestä kahdeksannestatoista osasta eli siis yhden kahdenkymmenenseitsemännen osan keko Topparin talosta No 1. sanotussa Vanhojaaman kylässä, julistettaisiin mitättömäksi, koska Helena Hämäläinen 30. päivänä Toukokuuta 1894. perinnön ja koa toimitettaessa Helena Hämäläisen vuonna 1882. edesmenneen miehen VilppuPaavonpoika Hämäläisen jälkeen, jo oli kirjallisesti luovuttanut koko omistamansa kahdeksannentoista osan mainitusta talosta muun muassa elinkautista eläkettä vastaan Juhana Hämäläitista eläkettä vastaan Juhana Hämäläiselle; ja on Juhana Hämäläinen sen ohessa anonut korvausta kulungeistaan asiassa. Sittenkuin Paavo ja Juhana Paavilainen sekä, viimeksimainitun kuoltua, Anna Maria Paavilainen, turvautuen sanottuun kauppaan, olivat vastustaneet kannetta, on Kihlakunnanoikeus 29 päivänä Syyskuuta 1898. julistamassansa päätöksestä lausunut, että koska se luovutuskirja jonka nojalla Juhana Hämäläinen oli lahtonut saada Helena Hämäläisen sekä Paavo Taavilaisen ja edesmenneen pihana Paavilaisen välistä tilankauppaa kumotuksi, perustui Vilppu Hämäläisen jälkeen tapahtuneeseen sovintojakoon, mutta tämä sovintojako kumminkin sikäli oli ollut laiton, etteivät VilppuHämäläisen kaikki perilliset olleet siinä edustettuina, sentähden ja kun kan teen perusteena olevalta luovutuskirjat ta siis puuttui laillista arvoa, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Juhana Hämäläisen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juhana Hämäläinen on vetoamalla saattanut ja tun, on Kesäkuun 21. päivänä 1899. antanut siihen tuomion; ja koska Juhana Hämäläinen ei ollut näyttänyt, että Helena Hä
mäläinen, joka Keisarillisen Senaatin Talousorasten Kamaritoimituskunnan 23. päivänä Huhtikuuta 1884. antaman perintökirjan mukaan oli tullut omistamaan kahdeksannentoista osan tilasta No 1. mainitussa Vanhajaaman kylässä, olisi, kuten Juhana Hämäläinen kanteensa perusteeksi oli väittänyt, hänelle 30. päivänä Toukokuuta 1894. kuillisessa järjestyksessä luovuttanut sanotun tila osan, on Hovioikeus jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden ylempänä kerotun päätöksen varaan. Kovioikeuden tuomioon on Juhana Hämäläinen alamaisesti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Juhana Hämäläinen ole siintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa. A: af Nyberg. E. Johansson A: af Nyberg. E. Johansson A: af Nyberg. E. Johansson J; Ekeinel Lars Homén. SS: Johan Hummelin (  =ngodellus.) Joulukuun 18 päivänä 1900 Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, "Aanen Suomen Senaattinsa tuomio nosttorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleesen palovahingon korvausta koskevaan juttuun, jossa Talollinen Mikko Kokkonen ja Herastuomari Matti Kokkonen, molemmat Parikkalan pitäjän Koitsanlahden kylästä, viimemainittu Mikko Kokkosen kuolleen veljen Talollisen Heikki Kokkosen alaikäisten lasten holhoojana, yhteisesti ovat hakijoina sekä Suomen maalaisten Paloapuyntio tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, 18 päivänä Joulukuuta 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä tullut tietämään seuraavaa: Sittenkuin erityiset rakennukset, nimittäin liiteri, talli ja läävä, kruunun luontoisella tilalla No 11. ylläsanotussa Koitsanlahden kylässä, johon tilaan Mikko Kokkoselta oli hallintooikeus puoleen ja Heikki Kokkosvainajan alaläsnä: E. J. W. Ja- L. H No 1402. åg 119. R2. 1899.