Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
voisen keinutuolin, viiden markan arvoisen pöydän, kymmenen markan arvoisen pielipöydän, kuusi puolatuolia, joilla on ollut yhteensä kymmenen marhan arvo, viisikolmatta syltä halkoja, joiden arvo on ollut seitsemänkymmentäviisi markkaa, kaksitoista tynnyriä rukiita, joilla on ollut kahdensadan yhdeksänkymmenen markan arvo, käsityökaluja ynnä muuta kymmenen markan arvosta, kaksi patjan kuusi tyynyä, kolme puittoa ja kolmi lakanaa, joiden arvo on ollut yhteensä viisi kymmentä markkaa, kahdeksan säkkiä jotka ovat olleet yhteensä viidentoista määhan arvoiset sekä pitovaatteitä sadan viidenkymmenen markan arvosta, eli rahaa ja muuta irtainta omaisuutta yhteensä tuhannen kahdeksansadan seitsemänkymmenenyhden markan määrän ja arvon, jonka tähden Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, N. K. 8. luvun 2. SS:n nojalla, hyljätä Frans Aleksander Kotkuksen ja hänen asiakumppaniensa kanteen mikäli edellämainittuja rahoja ja irtainta omaisuutta koskee; jotta kohden Nilsarillinen Senaatti siten muuttaa ja oikaisse Hovioikeuden tuomiota; vaan muuten eli mitä tulee Petrus Amandus Rauvolalle kauppakirjassa 30. päivältä Tammikuuta 1886 annettuun kolmentuhannen markan rahamäärään jääpi asia mainetun tuomion varaan, kuitenkin niin, että Juho Henrikki Penttalan on, hänelle siinä suhteessa määrätyn sakon uhalla, toimitettava puheenalainen uusi perinnönjako ennen Marraskuun 1. päivää tänä vuonna. Tätä kaikki aranomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkeassa NimessäHänen Suomen Senaattinsa Henr. Berenius. Frantz Forsmän. Henr. Berenius. A; Knulin. Andersin. tioch inneff 524
Toukokuun 30 päivänä 1901. Keisarillisen Majestatin Korkeassa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Torpparinpoika Aukusti Kaarlenpoika Hirvanta eli Hirvanto Ompäälän pitäjän Kuivaspään kylästä, on hakijana ja samassa kylässä asuva Talollinen Emil Juhonpoika Hyöti sekä omasta puolestaan että vaimonsa Amanda Juhontyttären edusmiehenä, tulematta jääneenä vastaaja. na, ja joka juttu koskee velvoitta mista laatimaan kauppakirja eräästä maapalstasta: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastonsa, Helsingissä, Toukokuun 30 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: lempäälän ja Kesilahden pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on tukusti Hirvanta, haastutettuansa Oimil Ryödin ja Amanda Juhontyttären, lausunut, että Ryödin puolisot olivat Tammikuun 16 päivänä 1897 laaditussa sitouläsnä: 76 3/3 - R. B. - 85 - J 64 - E. A - Ett SS 168 525 No 724. No 724. Pag 66 R. D. 1900
muskirjassa suostunut kolmestatoistatuhannestä markasta myymään Aukusti Hirvannalle Ryödin puolisoiden Kuivaspään kylässä omistamaan kolmeneljännesosan manttaalin suuruiseen Ryödin perintötaloon kuuluvan Hirvannan maapalstan, joka sitoumuskirjassa oli ilmoitettu neljännesmanttaalin suuruiseksi ja nimi: tetty 1/14 osaksi manttaalia Hirvannan tilasta, ja että Ryödin puolisot sanotussa kirjassa olivat ottaneet tehdäksensä Aukusti Hirvannalle täydellisen kauppakirjan niin pian kuin he olevat saaneet kiinnekirjan Ryödin taloon; minkä nojalla ja kun Eemil Ryöti oli jo Maaliskuun 30 päivänä 1895 saanut mainitun kiinnekirjan, Aukusti Hirvanta on vaatinut kysymyksessä olevan välikirjan julistamista kauppakirjaksi tahi Työden puolisoiden velvoittamista tekemään ja allekirjoittamaan lopullinen kauppakirjapuheenalaisesta Hirvannan maapalstasta välikirjassa mainituilla ehdoilla. littenkuin Eemil Ryöti oli vastusta nut kannetta, on Kihlakunnanoikeus Lokakuun 24 päivänä 1895 julistamassan. sa päätöksessä asiasta lausunut, että koska Ryödin puolisot olivat Tammikuun 16. päivänä 1877 tehdyssä välikirjassa sitoutunut myymään Aukusti Hirvannalle sen osan sanotusta talosta, jota he ovat nimittäneet 11/4 manttaalia Hirvannan tilasta, sen vuoksi ja kun mai nittu sopimus, jossa kaikki täydelliseen kauppaan kuuluvat ehdot jo olivat kirjallisesti merkityt ja Ryödin puolisoiden allekirjoittamat, oli sitova, on Kihlakunnanoikeus katsonut Ryödin puolisotvelkapäiksi tekemään Aukusti Hirvannalle lopullisen kauppakirjan puheenaolevasta Hirvannan maapalstasta, jota palstaa välikirjassa olevilla sanoila 1/14 osa manttaalia Hirvannan tilästä oli todistettu tarkoitetuksi, niiden ehtojen mukaan kuin useinsanottu välikirja sisälsi Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Emil Ryöti sekä omasta puolestaan että Amanda Juhontyttären edusmiehenä on veloamalla saattanut asian, on Tammikuun 31 päivänä 1900 antamassansa tuomiossa tosin havainnut, että Ryödin 526
puolisot olivat puheenalaisessa sitoumuskirjassa Tammikuun 16 päivältä 1897. tunnustaneet sopineensa siinä tarkemmin mainituilla ehdoilla myymään Aukusti Hervannalle 1/4 osan manttaalia Hirvannan tilasta; mutta koska tuon kirjan sanoista ei selvästi näkynyt, että ilmoitetun kiinteistön myyminen sen kautta todellakin jo oli tapahtunut, sen vuoksi ja kun sanottu kirja ei tarpeellisella varmuudella maininnut kosketellun myymisen esinettä eikä myös sisältänyt kaikkia niitä ehtoja, joista kauppaa keskustettaessa asianosaisten kesken näyttää suostutun, katsoi Hovioikeus ettei kysymyksessä oleva kirja ollut sealaatuinen, että Ryödin puolisoita sen perusteella voitiin velvoittaa tekemään kauppakirjaa, ja päätti Hovioikeus siis oikeaksi humata Kihlakunnanoikeuden edellämainitun päätöksen asiassa ja hyljätä Aukusti Hirvannan jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Aukusti Hervanta alamaisesti anonut muutosta Mitä näin on tapahtunut ja jutun kirjat sen lisäksi sisältävät on KeiAxel Charpentusarillinen Senaatti ottanut tutkittavakseen ja patsoo, ettei Aukusti Hirvanta ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: fl. Holman denr. Perenius. J G. Tohman Henr. Berenius. Anesti Forsman. J; Wieinel secknadesin. - Lars Homén. secknadesin. - Lars Homén. 527
Den 30. Maj 1901. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt reversskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Löjtnantsenkan Karolina Rostedt, från Helsingfors stad, sökande, och Maskinisten Karl Gustaf Lindholm, från Nyhkälä by i Pyhäjärvi socken, svarande, angående klander af testamente: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justetie Departement, i Helsingfors, den 30. Maj 1901 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Efter det Karl Gustaf Lindholm den 1. April 1897. vid Rådstufvurätten i Helsing fors såsom testamente bevakat ett af den 26. Januari 1886. aflidna Typsgrafenkan Eva Sofia Lindholm under hösten år 1884. muntligen gjordt förordnande af innehåll, att att Eva Sofia Lindholms qvarlåtenskap borde tillfalla Karl Gustaf Lindholm, har Karolina Rosledt, på Karl Gustaf Lindholm ågången stämning, enför sagda Rådstufvurätt anfört, att hon 6 plr 4. s. 11. 2/3 - S. SS. 7. 2. rst - tak - 24 - Lott. SS: 725. Pag. 113. R.D. 1900.
- vore syskonebarn i skyldskap och ende efterlefvande arfvinge till Eva Sofia Lindholm, hvarför och emedan dennas nyssomförmälda förordnande, med afseende å det rätt, hvarpå Eva Sofia Lindholm deri tillkännagifvit sen vilja, icke kunde tillerkännas vitsord af ett verkligt testamente samt, äfven om ett slikt vitsord skulle kunna gifvas detsamma, likväl icke innefattade Eva Sofia Lindholms ytterstä vilja, enär hon senare eller den 16. Juli 1885. upprättat ett annat af vederbörande sedermera behörigen bevakadt skriftligt testamente, hvarigenom förstnämnda förordnande blifvit upphäfdt, Karolina Rostedt yrkat, att Eva Sofia Lindholms antyddä, till Karl Gustaf Lindholms förman uppgjorda manttiga förordnande blefve förklaradt ogilI saken hörd har Karl Gustaf Lindholm tigt. tryggat sig vid omordade i laga förmynrättade och behörigen styrkta muntliga förordnande; derå Rådstufvurätten, efter den omgång handlingarna närmare utvi sa, genom den 23. Mars 1899. afkunnadt utslag utlåtit sig, att alldenstund laga utredning saknades derom, att Eva Sofia Lindholms enda sammanhängande yttersta vilja varit att med vidhållande af omförmälda muntliga förordnande endast vidlaga inskränkningar deri genom ofvanberörda skriftliga förfogande, förden skull och då omordade skriftliga testamente således innefattade Eva Sofia Lindholms yttersta vilja, har Rådstefverällen i stöd af 3. SS: 16. kap. A. B. för klarat det klandrade muntliga testamentet ogildt. Hofrätten, under hvars pröfning Karl Gustaf Lindholm i vadeväg dragit saken, har medelst dom den 17. Mars 1900. yttrat sig, att emedan omförmälda af Eva Sofia Lindholm i lifstiden under hösten 1884. gjorda muntliga förordnande, dess medelst hon bestämt, att all hennes qvarlåtenskap borde tillfalla Karl Gustaf Lindholm, utgjorde ett i laga förm upprättadt testamente och detsamma jemväl blifvit till riktigheten styrkt, ty och då Eva Sofia Lindholm icke uti förenämnda skriftliga testamente af den 16. 529
Juli 1885. återkallat berörda muntliga förordnande samt dessa begge testamenten icke stode i stred med hvarandra, enär i det senare af dem, som omfattade endast en del af Eva Sofia Lindholms qvarlåtenskap, blott vissa inskränkningar gjorts i det tidigare tillkomna testamentets bestämmelser, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkastat Karolina Rostedts deri utförda talan. Uti denna Hofrättens dom har Karolina Kostedt i underdånighet anhållit om indring genom ingifven deduktion, hvilken Karl Gustaf Lindholm i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner det icke vara utredt, att Eva Sofia Lindholm vid ofvan omförmälda tillfälle år 1884. muntligen upprättat ett testamente, hvarför Kejserliga Senaten pröfvar rättvist att, med upphäfvande af Hofrättens förenämnda dom, låta bero vid det slut, hvarvid Rådstufvurätten i saken stannat. Det alle, som vederbör, till unAxel Charpintus derdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: J. G. Vinnan Henr. Berenius. J. G. Vinnan Henr. Berenius. Emuli Forsman. A; H; Hemin Lars Hömen. J E. Heivet a Andersin. 530
Toukokuun 30 päivänä 1901. Keisarillisen Majestedin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaaltinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa ovat Talollinen Abraham Mykkänen. Pielaveden pitäjän Warpasmaan kylästä, ja Asioitsija Taavelle Jäntti, samasta pitäjästä, saamamiehinä mainitun pitäjän Pielaveden kylässä asuneen, nyttemmin kuolleen Kauppiaan Pekka Jäntin konkurssiin luovutetussa pesässä, hakijoina, sekä Kotkan kaupungissa oleva Halla Osakeyhtiö ynnä sanotun konkurssipisän muut velkojat, poisjääneinä vastaajina, ja joka juttu koskee allakerotuita valvomisia mainitussa konkursrissa: Annettu Keisarillisessa Suomen lenaalissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Toukokuun 30 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja mistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Pielaveden ja Kuteleen pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus päätöksellä Marraskuun 10 päivänä 1899 läsnä: RG. S. H. B - 65 - 76. K. R. E.t- S. H. Ch. bm af S. 53 Sr 733. Sivu 280. R. D. 1900.
oli määrännyt, että Pekka Jäntti-vainajan jälkeen jäänyt omaisuus oli luovutettava hänen velkojiensa tyydyttämiseksi, ovat valvontapäivänä sanotussa konkurssissa, Maaliskuun 23 päivänä 1900, muitten muassa allamainitut henkilöt valvoneet seuraavat rahamäärät 4o Abraham Mykkänen Maanviljelijä tandi Jäntin antaman, Abraham Mykkä sen perittäväksi siirretyn kontokuranten mukaan 9,492 markkaa 60 penniä korkoineen. /2o Taavetti Jäntti: 500 markkaa Taavetti Jäntille tulevaa palkkaa hänen palvetuksestaan Pekka Jäntin luona vuosina 1875-1896; ja on Taavitte säntti anonut saada toteuttaa tämän saatavansa, jos se kielletläisiin; sekä 3o Halla Osakeyhtiön puolesta Isännöitsijä Otto A. Pälkeen kontokuranten mukaan 82,285 markkaa 31 penniä, anoen Kännöitsijä Sälhren saada eri oikeudenkäynnillä toteen näyttää tämän saamisen, jos se joutuisi riitaiseksi Huhtikuun 20 päivänä 1900 asiassa toimitetussa esiinhuudossa, jossa Kruunun nimismies Johan Benjamin Jauhianen, Isännöitsijä Sälkerenin antaman valtakirjan nojassa, on Halla Osakeyhtiön puolesta antanut pöytäkirjanotteen, osoittava että Isännöitsijä Tälhren asianomaisessa Oikeudessa oli valallaan vahvistanut sanotun yhtiön puolesta valvomansa saamisen, on Abraham Mykkänen vastustanut Kruununnimismies Jauhiaisen oikautta esiintyä mainitun osakeyhtiön puolesta, kosk´ei Isännöitsijä Sälhren ollut näyttänyt oikeuttansa Halla Osakeyhtiön puolesta antaa valtakirjaa, sekä ano nut, että Kihlakunnanoikeus tästä muistutuksesta antaisi lausuntonsa; ja on Kihlakunnanoikeus samana päivänä julistamassaan päätöksessä katsonut puheenalaisen muistutuksen olevan harkittavan yhteydessä muiden asianhaarain ja perusteiden kanssa tuomiota jutussa annettäissä. Tämän jälkeen ovat Kauppaneuvos I pek Löf sekä Kauppiaat Herman Saastamoinen ja t. Kotilainen jotka myöskin olivat valvoneet saamisia konkurssissa, Kalla Osakeyhtiön valvomaa saa532
tavaa vastaan esiintuoneet, että valvominen ollut tapahtunut laillisessa järjestyksessä, koska valvontakirjat olivat Oikeuteen annetut suljetussa kotelossa kello seitsemän jälkeen ilalla valvontapäivänä ja niiden jättäjä Poliisikonstaapeli Johan Aleksander Grönlund, vasta myöhemmin samana ibana oli esittänyt Isän nöitsijä Sälhrenin Grönlundille antaman avoimen valtakirjan eikä Sälhrinkään ollut näyttänyt olevansa oikautettu konkurssiasioissa valvomaan yhtiön saamisia, jota paitsi Abraham Mykkäsen ja Taavetti Jäntin yllämainituita saamisia on vastustettu, koskei niitä oltu toteensaalettu Sittenkuin Halla Osakeyhtiön puolesta oli edelläkerrottuihin muistutuksiin vastattu, on Kihlakunnanoikeus Kesäkuun 19 päivänä 1900 julistanut tuomtonsa asiassa; ja samalla hun Abraham Mykkäsen ja Taavetti Jäntin vaatimukset heidän puheenalaisten saamisiensa ulostuomitsemisestu hyljättiin, koska näitä saatavia oli vastustettu, avätkä Nykkänen ja Jäntti olleet niitä toteennäyttäneet eivälkä myöskään anoneet oikeutta eri riidalla mitä totensaattaa, on Kihlakunnanoikeus määrännyt konkussipesän varoista maksettavaksi Halla Osakeyhtiölle sen rahamäärän, korkuntaan kahdeksankymmentäkaksi tuhatta kaksisataa kahdeksankymmentäviisi markkaa kolmekymmentäyksi penniä, jonka yhtiö eri oikeudenkäynnissä voisi näyttää olevansa Pekka Jäntti-vainajan pesästä saamassa, ja tuli yhtiön, Kihlakunnanoikeuden tuomion laillistuttua, alkaa sanottu oikeudenkäyn. ti käräjäkunnassa ensiksi tapahtuvissa lakimääräisissä käröjissä Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Abraham Mykkänen ja Taavetti Jäntti yhtei sesti vedon kautta olivat saattaneet jutun, samalla. anoen muutosta myöskin Kihlakunnanoikeuden edelläkerrottuun, Huhtikuun 20 päivänä 1900 julistamaan päätökseen, on tuomiossa Tokakuun 31 päivänä 1900 katsonut, ett eivät Abraham Mykhänen ja Taavetti Jäntti olleet esiintuo neet syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden vastasanottua päätöstä, joka siis vahvistettiin, sekä ettei heidän vetokanteen. sa myöskään antanut oikelta Kihla533
kunnanoikeuden tuomion muuttamiseen, mehäli heidän valvomansa saatavat sen kautta olivat hyljätyt, koskei Abraham Mykkänen ollut toteennäyttänyt, että Mykkänen oli, kuten hän oli Hovioikeudessa ilmoittanut, Kihlakunnanoikeudessa anonut saada eri oikeudenkäynnillä toteut. taa ylläsanotun saatavansa jonka vuoksi tuomio tässä osassa jäi voimaansa. Mitä sitten tuli Kalla Osakeyhtiön valvomiseen, on Hovioikeus katsonut, ett. eivät Abraham Mykkänen ja Taavetti Täntti olleet esiintuoneet syytä tuomion muuttamiseen tässäkään kohdin koska Isännöitsijä Pälkeen, Kihlakunnanoikeutan jätetyn valtakirjan nojalla, oli ollut oikeutettu kaikissa oikeudenkäynnissä joko itse tahi valtamiehen kautta edustamaan sanottua yhtiötä, ja se si senka, että Johan Aleksander Grönlund och jättänyt valvontakirjat suljetussa kotelossa ja vasta sen jälkeen Kihlakunnanoikeudelle esittänyt Isännöitsijä Tatkronin hänelle antaman valtakirjan valvomista varten ei voinut vaikuttaa valvomisen laillisuuteen, kun asianosaisia ei ollut laissa kielletty jättämästä valvontakirjoja suljetussa kotelossa ei kä oltu väitettykään, ettei Grönlund ollut saapunut Oikeuteen ennen kello seitsemää illalla valvontapäivänä tahi näytetty, että hän olisi poistunut Oikeuden istuntohuoneesta ennen kuin hän oli jättänyt kerrotun valtakirjan. Hovioikeuden tuomioon ovat Abraham Hykkänen ja Taavetti Jäntti yhteisesti alamaisuudessa anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Abraham Mykkasen ja Taavetti santin perustelma annä oikelta muuhun Hovioikeuden tuomion muuttamiseen kuin että, koska laavetti. sentti Kihlakunnanoikeuteen antamassaan valvontakirjassa on pidättänyt itselleen oikeuden saada toteen näyttää vaatimuksensa, jos se kiettettäi riin, ja tämä pidättäminen sitä suuremmällä syyllä on katsottava tarkoittaneen myöskin oikeutta saada eri oikeudenkäynnillä todistaa valvottu saamisvaatimus kuin Taavetti säntillä ilman sellaista pidättämistäkin olisi ol534
lut valta konkurssin esiinhuudossa tuoda todistuksia saatavastansa Taavetti Jäntti oikeutetaan erikseen käymään oikautta puheenalaisen saamisvaatimuksensa pälevyydestä; ja sen ohessa että Taavetti Jäntin siis tulee puhevaltansa menettämisen uhalla asianomaisia vastaan alkaa mainittu oikeudenkäynti viimeistään tämän vuoden syyskäräjissä Pielaveden ja Keitelan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa tuomitaan Taavetti Jäntille konkurssipesän varoista se määrä, korkeintaan viisisataa markkaa, joka äskensä notussa oikeudenkäynnissä ehkä vahvistetaan maksettavaksi, mikä määrä on suoritettava sillä oikeudella kuin 18 SS: Marraskuun 9 päivänä 1868. annettua asetusta velkojain oikeudesta ja etuudesta toistensa edellä makson saamiseen konkurssiin luovutetusta omaisuudesta säätää. Täten muutettuna tulee Hovioikeuden tuomio muissa kohdin pysymään voimassaan. Tätä kaikki asian omaiset alamaisuudessa noudatta ble till af tretonterns koot. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Simossä Hänen Suomen Senaattinsa: J. J. Öhman. Henr. Pörenius. FemtioForsman. säkerhet FemtioForsman. säkerhet A; Knuutin. Canderin. A; Knuutin. Canderin. Lars Homen. vardersin. 535
Den 31. Maj 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommit mål emellan Bonden Kristian Danielsbacka, från Qvarn by by i Pyttis socken, sökande, och Bonden Henrik Böhli, från Broby by i samma socken, uteblifven svarande, angående klander af redovisning och fordran: gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departe ment, i Helsingfors, den 31. Maj 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlin garna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: inför Häradsrätten i Pyttis och Kymmene socknars tingslag har Kristian Danislsbacka, efter Henrik Böhli ågången stämning till 1893. års histting, anfört: att parterne under en följd af år för gemensam räkning uppköpt skogar samt från dem afverkat och föryttrat stock, pris och ved, hvarvid Henrik Böhli i de flesta fall ombesörjt betalningen af skogarnas pris och de vid öfverkningen anstälda arbetare 7Sda: J. B. - E. s. jätt - E A. L. H. ./. M. S. 536 No 734. Såg. 208. R. D. 1900.
222 nes aflöpande samt jemväl uppburit friket för de försålda skogsproderna; att Henrik Böhli, sedan parterne med hvarandra uppgjort liqvid om sina mellanhafvanden i följd af skografärerne för tiden intill den 1. Oktober 1890, aflemnat till Kristian Danielsbacka två skilda, i flere delar från hvarandra afvikande redogörelser för hvad Böhli efter sistsagde dag och intill den 1. Oktober 1892. i antydt af seende för parternes gemensamma räkning utbetalt och inkasserat samt hvad parterne af hvarandra i reda penningar emottagit, af hvilka redogörelser den senare, som Böhli påstäst vara den riktiga, upptagit: å) att Bölli skulle lemnat åt Danielsbacka 12,662. mark 5. penni år 1891. och 0,432. mark 81. penni år 1892; b) att Böhli af Danielsbacka emottagit 4,500 mark år 1891. och 8,552. mark är 1892; c) att Böhli af parterne gemensamt tillbörande medel uppburit 49, 371. mark 27. penni år 1891 och 17,365. mark 17. penni år 1892; samt d) att Böhli för gemensam räkning i en mängd särskildt angifna poster utbetalt 44, Sr. mark 73. penni år 1891. och 20,048. mark 63. penni år 1892; att parterne emellan sedermera verkstälts liqvid, vid hvilken genomgåtts såväl de af Henrik Böhli till hans redogörelser fogade arbetslistor, upptagande Böhlis om ordade särskilda utgiftsposter, som och Kritian Danielsbackas räkningar öfver hvad han ifrågavarande två år för parterne gemensamt utgifvit, belöpande sig detta till 96,981. mark 13. penni, och öfver hvad Daniels backa då trott sig hafva af deras genom samma medel uppburit eller 17,626. mark 86. penni; hvarhos Danielsbacka vid liqviden medgifvit, att han af Böhli emottagit 9,694. mark år 1891. och 1,095. mark 50. penni år 1892, samt godkänt af Böhliuppgifna utgifter för gemensam räkning till ett belopp af 28,613. mark 42. penni för år 1891. och 1,000. mark för år 1892., men bestridt, att Danielsbacka af Böhli bekommit penningar eller att Böhli haft utläggningar för gemensam räkning utöfver nästnämnda belopp, och å andra sidan påstått, att Böhli, utöfver hvad han i sina redovisningar upptagit, af Daniels backa bekommit 170. mark år 1892. samt 537
178 af gemensamma medel uppburit 905. mark 23. penni år 1891. och 631. mark 38. pennii är 1892; att Henrik Böhli vid nästragda liqvid godkänt af Kristian Danielsbackas uppgifna utgifter för gemensam räkning endast 10,957. mark 84. penni och påstått, att Danielsbacka uppburit gemensamma medel till ett belopp af 28,811. mark 53. penni, eller 11,184 mark 67. penni utöfver hvad Danielsbacka vid liqviden erkänt; samt att i följd deraf och då i liqvidinstrumentet Kristian Danielsbacka tillgoderäknats ej mindre skilnaden emellan hvad Henrik Böhli under ifrågavarande två år ostridigt i penningar af Danielsbacka emottagit och till honom erlagt med 1668. mark 50. penni, än äfven hälften af skilnaden emellan hvad Bohti undersagda tid ostridigt af gemensamma medel uppburit och för gemensam räkning utbetalt med 13,563. mark 1. penni samt Böhli åter krediterats för hälften af skilnaden emellan hvad Danielssdotka under omordade tid ostridigt af gemensamma medel inkasserat och för gemensam räkning utbetalt med 3,344 mark 51. penni, vidräkningen parterne emellan slutat med ett ostridigt belopp af 11,887. mark Danielsbacka till godo hos Böhli, och jemte det Kristian Danielsbacka sedermera erkänt, att han under förberörda två år uppburit parterne gemensamt tillkommande medel till ett sammanlagdt belopp af 10,9504. mark 67. penni utöfver hvad han vid omförmälda liqvid i sådant af seende uppgifvit, har Danielsbacka under upprepande af hvad han för öfrigt vid liqviden i anförd måtto vidgått och påstått, yrkat, att Häradsrätten måtte ålägga Böhli att till Danielsbacka utgifva skilnaden emellan hvad Böhli i enlighet dermed i penningar af Danielsbacka i mottagit och till honom öfverlemnat, utgörande 1,838. mark 50. penni, samt hälften af skilnaden emellan hvad Böhli enligt Danielsbäckas påstående och medgifvan, de af gemensamma medel uppburit och för gemensam räkning utbetalt eller 14,232 mark 37. penni, minskad med hälften af hvad Danielsbacka utaf gemensamma medel inkasserat utöfver det belopp, han för gemensam räkning utlagt, eller 815. 538