Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tusta Toikon perintötilasta. Kanteesta kuultuina ovat Henrik Joel Toikko ja Amanda Sofia Alatoikko väittäneet, että edelläkerrotun, 22. päivänä Toukokuuta 1861. laaditun kauppakirjan mukaan talon kauprahinta 600. ruplaa oli kuitattava siten, että Henrik Joel Toikon, lailliseen ikään jouduttuansa, tuli maksaa Eva Loviisa ja Ulriika Henrikintyttärille kummallekin 300. ruplaa ilman korkoa sekä että Eva Loviisa ja Ulrii ka Henrikintyttäret olivat kuitan neet heille niin muodoin tulevat määrät, edellinen 26. päivänä Kesäkuuta 1869 ja Ulriika Henrikintytär miehensä Kustaa Grundin kautta erääsrä tilaisuudessa ennen 24. päivää Maaliskuuta 1868; ja koska Eva Loviija ja Ulriika Henrikintyttäret eivät olleet säädetyssä ajassa siitä päivästä lukien, jolloin he olivat nostaneet heille äskenmainitussa kauppakirjasja määrätyn lunastusrahan, moitti neet Henrik Joel Toikon saantia puheenalaiseen taloon, ovat Henrik Joel Toikko ja Amanda Sofia Alatoikko katconcept kanteen vanhentuneeksi ja vaatineet sen kumoamista. Kihlakunnanoikeus on 23. päivänä Syyskuuta 1903. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja koskeivät Eva Loviisa Henrikin tytär ja hänen miehensä Tuomo Simo la, jotka 24. päivänä Marraskuuta 1853. olivat vihityt avioliittoon, sekä Ulriika Henrikintytär ja hänen miehensä Kustaa Grund, jotka taas 18. päivänä Joulukuuta 1861. olivat menneet avioliittoon, yön ja vuoden kuluessa Leena Erkintyttären 4. päivänä Elokuuta 1861. tapahtuneen kuoleman jälkeen eivätkä myöskään yön ja vuoden kuluessa Henrik Erkinpoika Toikon 31. päivänä Toukokuuta 1865 kuoltua olleet moit tineet Henrik Joel Toikon saantia vielämainittuun tilaan, sentähden ja kun Eva Loviisa Henrikintytär ja Ulriika Henrikintyttären oikeudenomistajat, kuten asiassa oli näytetty ja Henrik Wilhelm Alatoikko myöntänytkin, eli vat nostaneet Eva Loviisa ja Ulriika Hen704
rikintyttärille sanotussa 22. päivänä Toukokuuta 1861. tehdyssä kauppakirjassa määrätyt osuudet kiinteistön kauppahinnasta, jotka Henrik Joel bikko oli suorittanut Eva Loviisa Henrikintyttärelle tämän leskenä ollessaan 26. päivänä Kesäkuuta 1869. antaman kuitin mukaan sekä Kustaa grundille ennen 24. päivää Maaliskuuta 1868, ja Henrik Joel Toikko jo tähänkin nähden oli katsottava omistaneensa tilan vilpittömässä mielessä, Kihlakunnanoikeus, nojaten Kuninkaalliseen selitykseen 14. päivältä Toukokuuta 1805., kumoni Henrik Vilhelm Alatoikon kysymyksessä olevan kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Henrik Wilhelm Alatoikko vetoamalla on saattanut jutun, on tuomiossa 26. päivältä Toukokuuta 1906. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, minköi ohessa Henrik Wilhelm Alatoikko velvoitettiin neljälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Henrik Joel Toikolle ja tämän myötäpuolille näillä jutusta Hovioikeudessa ollut kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Henrik Wilhelm Alatoikko hakenut muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Kaarle Alatoikko ja Amanda Sofia Henrikintytär ovat ulosottaneet, vastaselitystä siihen kuitenkaan antamatta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Henrik Wilhelm Alatoikko ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Henrik Wilhelm Alatoikko velvoitetaan kahdellakymmenelläkuudella markalla. korvaamaan Kaarle Alatoikolle ja itmanda Sofia Henrikintyttärelle maksut heidän kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Juho Hummela - A. W. lern. hemmanJuho Hummela - A. W. lern. hemmanJ. Wirkman Edan Klander. Edvard Pardani. Ossian Karsten 705
5 Joulukuun 17. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin oikeudesta tulleessa, takausta koskevassa jutussa, jossa ovat Säämingin maatais- ja Savonlinnan kaupunki seurakunnan kirkontalonunhoituja Maanviljelijä Pekka Juho Turtiainen, Säämingin pitäjän Aholahden kylästä, hakijana, sekä mainitussa kaupungissa asuva Kauppias Olli Albin Pesonen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 17. päivänä Joulukuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysynyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Kauppias Pesosen Savonlinnan kaupungin Raastuvanoikeuteen on Pekka Juho Turtiainen siellä lausunut, että Kauppiaat Pesonen ja Albin Pulkkinen sekä Rakennus mestari Kusti Laukkanen olivat 18 päivänä Tammikuuta 1900. menneet yksi kaikkien ja kaikki yhden edestä ominaiseen takaukseen kaikista niistä Läsnän J. N. G. W. B. 706 No 1210. Påg. 240. R. D. tuomio nostorahalla Viipurin Hovi1905.
rahavaroista, jotka Säämingin maalais- ja Savonlinnan kaupunkiseura kunnan silloiselle kirkontaloudenhoitajalle, Talolliselle Abraham Pesoselle uskottaisiin mainitussa toimessaan hoidettaviksi; ja kun Abraham Pesosella samana vuonna luopuessaan sanotusta toimestaan oli ollut hoidettavissaan rahavaroissa seitsemäntuhannen yhdeksänsadan yhdentoista markan viidenkymmenenseitsemän pennin suuruinen vaillinki, jonka täyttämiseksi kuitenkin oli saatu Abraham Pesoselta ensin sata yksitoista markkaa viisikymmentäseitsemän penniä ja sittemmin jäännösvaillingille voitetun tuomion sisällöstä ulosoton kautta neljäkymmentäviisi markkaa yhdeksänkymmentäkuusi penniä sekä sillä välin konkurssin tehneen takausmiehen Kusti Laukkasen konkurssipesän varoista esin kona tuhat yhdeksänsataa kolmekymmentäkahdeksan markkaa viisikymmentäyksi penniä, on Pekka Juho Turtiainen, mainitussa kirkontaloudenhoitaja - ominaisuudessaan, vaatinut, että Kauppias Pesonen, joka hyvällä ei ollut siihen suostunut, velvoitettaisiin takauksensa nojalla Säämingin maalais- ja Savonlinnan kaupunkiseurakunnan kirkonkassaan suorittamaan puheenalaisen vaillingin jäännös viisituhatta kahdeksansataa viisitoista markkaa viisikymmentäkolme penniä korkoineen kuusi sadalta vuodessa luettuna 30. päivästä Marraskuuta 1900, jolloin Abraham Pesonen oli vaillinkinsa tunnustanut, minkä ohessa Pekka Juho Turtiainen on ano nut korvausta oikeudenkäyntikulun geistaan. Asiasta kuulustettuna on Kauppias Pesonen, kun Abraham Pesosen tekemää vaillinkia ei oltu haettu Kauppias Pesoselta kahdessatoista kuukaudessa sen jälkeen kuin sanotun vaillingin määrä oli vahvistettu, katsonut 3. päivänä Joulukuuta 1895. Ulosottolain voimaanpanemisesta annetun asetuksen 24. SS mukaan olevansa takauksestaan vapaa, mutta 707
sittenkun Raastuvanoikeus 26. päivänä Tammikuuta 1903. julistamassaan väitepäätöksessä siihen nähden, ettei Kauppias Pesonen ollut sitoutunut takaukseensa miksikään määrääjaksi ja kannevalta niin ollen ei ollut katsettava vanhentuneeksi, oli hyljännyt Kauppias Pesosen kerrotun väitsen ja velvoittanut hänet kanteseen vastaamaan, on Kauppias Pesonen siitä edelleen kuulustettuna selittänyt, että hän oli mennyt takaukseen ainoastaan niistä rahavaroista, jotka Abraham Pesoselle uskottaisiin takaukseen sitoumisajan jälkeen, minkä vuoksi ja kun Abraham Pesonen, joka vuosikausia sitä ennen oli ollut mainitussa kirkontaloudenhoitajatoimessaan, oli tehnyt puheenalaisen vaillinkinsä ennen Kauppias Pesosen takaukseen sitoumista, ja Säämingin maalais ja Savonlinnan kaupunkiseurakunta sitäpaitsi oli, saatuaan Abraham Pesoselta vaillingin täyttämiseksi edellämainitut sata yksitoistu markkaa viisikymmentäseitsemän penniä, vastaanottanut Abraham Pesoselta vaillingin jäännösmäärästä sätsemästätuhannesta kahdeksastasadasta markasta velkakirjan ja hyväksynyt sen vaillingin suorituksena, Kauppias Pesonen on väittänyt näilläkin perusteilla ei olevansa velvollinen vaillingin määrää suorittamaan ja anonut kanteen kumoamista kokonaisuudessaan tahi että hänet ainakin, koska kolmas takausmies Kauppias Pulkkinen oli päästetty sitoumuksestaan vapaaksi sen kautta, ettei takausta Pulkkisen konkurssissa ottu laillisella tavalla valvottu, vapautettaisiin suorittamasta vaillingin määrästä enempää kuin kolmas osa. Pekka Juho Turtiaisen pysyttyä kanteessaan, on Raastuvanoikeus 4. päivänä Toukokuuta 1903. julistamassaan päätöksessä ratkaisiut jutun; ja koska siinä oli selville käynyt, että Abraham Pesonen, sen jälkeen kuin, muiden muassa, Kauppias Pesonen oli hänen edestään sitoutunut puheena708
laiseen takaukseen, oli useinmainitusja toimessaan kantanut suuremman näärän kirkonkassaan kuuluvia rahavaroja kuin minkä Abraham Pesosen väillinki oli tehnyt, senvuoksi ja kun yksistään se seikka, että Abraham Pesonen jälestäpäin oli vaillingistaan tunnustanut velkakirjan kirkonkassat le, ei voinut varauttaa Kauppias Pesosta hänen takaussitoumuksestaan, on Raastuvanoikeus katsonut Kauppias Pesosen olevan velvollinen siitä vastaamaan, mutta kun yksi Abraham Pesosen takausmiehistä sen kautta, ettei velkaa oltu asianmukaisella tavalla valvottu hänen konkurssissaan, oli joutunut vapaaksi takauksestaan ja Kauppias Pesonen 24. päivänä Helmikuuta 1873. takausmiehen edesvastansvelvollisuudesta annetun asetuksen 2. SS: mukaan niinmuodoin ei etnää ollut vastaava enemmästä kuin hänen osalleen miesluvun mukaan lankeavasta kolmanneksesta takausvelasta, on Raastuvanoikeus, hyljäten Pekka Juho Turtiaisen sen yli nousevan vaatimuksen, velvoittanut Kauppias Pesosen Pekka Juho Turtiaiselle, hänen mainitussa ominaisuudessaan, heti kuittia vastaan suorittamaan kolmannen osan Turtiaisen vaatimasta määsästä eli tuhat yhdeksänsataa kolmekymmentäkahdeksan markkaa viisikymmentäyksi penniä korkoineen viisi sadalta vuodessa, luettuna oikeudenkäynnin alusta, 26. päivästä Tammikuuta 1903. kunnes täysi maksu tapahtui, jota paitsi Kauppias Pesonen velvoitettiin sadalla markalla korvaamaan Pekka Juho Turtiaisen oikeudenkäyntikulungit asiassa. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi se kä Pekka Juho Turtiainen että Kauppias Pesonen olivat vetoamalla saat taneet jutun, Pesonen samalla anoen myöskin edelläkerrotun, oikeudenkäynnissä annetun väitspäätöksen muuttamista, on 16. päivänä Syyskuuta 1905. antamassaan tuomiossa lausu nut mielensä asiasta; ja koska oli selville käynyt että Abraham Pesosen olisi pitänyt vuosittain kunkin 1. päi709
vänä Toukokuuta alkavan kirkollievuoden lopussa tehdä tili hänen hoidettavakseen uskotuista rahavajoista, joten Kauppias Pesosen allekirjoittama takaussitoumus oli katjottava kohdistuneen kuhunkin tilivuoteen ja siis olleen määrätyillä ajoilla vastattavien rahamääräin maksamisesta annettu, sen vuoksi ja kun Abraham Pesosen väillinki oli vahvistettu 30. päivänä Marraskuuta 1900. ja Säämingin maalais- ja Savonlinnan kaupunkiseurakunnan niin ollen olisi pitänyt säilyttääkjensä puhevaltansa Kauppias Pesosta vastaan hakea Kauppias Pesoselta vaillingin määrää viimeistään kahdessatoista kuukaudessa sen kirkollisvuoden lopusta, jona vaillingin määrä vahvistettiin, mutta Pekka Juho Turtiainen oli vireille pannut velkomuskanteen Kauppias Pesosta vastaan vasta 26. päivänä Tammikuuta 1903, niin ja siihenkin nähden, että seurakunta 30. päivänä Marraskuuta 1900. oli vastaanottanut Abraham Pesoselta velkakirjan vaillingin maksamattomasta määrästä, on Hovioikeus, Ulosottolain voimaanpanemisista 3. päivänä Joulukuuta 1895. annetun asetuksen 24. SS:n nojalla, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljännyt Pekka Juho Turtiaisen asiassa ajaman kanteen liian myöhään nostettuna; ja sai, asian näin päättyessä, lausiinto Pekka Juho Turtiaisen muutoksenhakemuksen johdosta rausta. Hovioikeuden tuomioon on Pekka Juho Turtiainen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppias Pesonen on sääde tyssä järjestyksessä vastannut; minkä jälkeen Pekka Juho Turtiainen on tänne jättänyt kirjoituksen, siinä mainitsemillaan perusteilla anoen saada takaisin asiassa maksamansa veteja nostorahat. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska kysymyksessä oleva vaihinki on syntynyt sellaisissa Abraham Pesosen hoidettavina olleissa varoissa, joita Abraham Pesosen vastat710
tavina oli tiloihin merkitty senkin jälkeen kun Kauppias Pesonen oli mennyt puheena olevaan takaukseen, eikä edelläkerrottu takaussitoumus sisältänyt minkäänlaista sellaista määräpäiväiä, josta ylempänä sanotun 3. päivänä Joulukuuta 1895. annetun asetuksen 24. SS:ssä mainitaan, joten siinä löytyvää määräystä takauksen vanhentumisesta ei voida sovelluttaa kysymyksessä olevaan tapaukseen, sen vuoksi ja kun ei ole räytetty että mainitun vaillingin lyhentämiseksi, paitsi mitä Kusti Laukkasen konkurssipesästä hänen takausosuuttansa vastaan on suoritettu, olisi saatu muuta kuin sata viisikymmentäseitsemän markkaa viisikymmentäkolme penniä, mutta Kauppias Pesonen kumminkin, kolmannen takausmiehen päästyä vapaaksi takaussitoumuksestaan, Raastuvanoikeuden mainitsemalla perusteella on vapaa takauksensa nojalla suorittamasta enempää kuin mitä hänen osalleen miestuven jälkeen velasta länkeaa, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja osaksi muuttaen Raastuvan oikeudenkin toimenpiteet asiassa, velvoittaa Kauppias Pesosen Pekka Juho Turtiaiselle, hänen sanotussa toimessaan, heti kuittia vastaan suorittamaan kolmannen osan siitä määrästä, mikä vaillingista jää jälelle, kunyllämainitut sata viisikymmentäseitse män markkaa viisikymmentäkolme penniä siitä poisluetaan, eli siis kaksituhatta viisisataa kahdeksankymmentäneljä markkaa kuusikymmentäkahdeksan penniä korkoineen viisi sedalta vuodessa luettuna oikeudenkäynnin alusta 26. päivästä Tammikuuta 1903. kunnes täysi maksu tapahtuu sekä sen ohessa korvaamaan Pekka Juho Turtiaiselle hänen Raastu vanoikeudessa asiassa olleet kulungit sadalla markalla. Muuten ja kun Pekka Juho Turtiaisella, hänen edelläkerrotussa toimessaan, säännösten nojalla 0. SS: 25. luvun 8. SSssä ja 30. luvun 4. SS:lä, on ollut valta veto- ja 711
nostorahaa maksamatta vetää puheena oleva asia korkeamman tuomioistuimen ratkaistavaksi, oikeutetaan asianomainen Säämingin maalais- ja Savonlinnan kaupunkiseurakunnan kirkontaloudenhoitaja ilmoitettaessa. takaisin saamaan sekä Raastuvanoikeuden silloiselle puheenjohtajalle Varatuomari Karl Elias Saxinille seurakunnan puolesta maksettu vetoaha viisi markkaa seitsemänkymmentäkuusi penniä, että Hovioikeudelle suoritettu nostoraha sata yhdeksänkymmentäkaksi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julin Nummelin A. N. M. Snell. hemman L. Winkman Edvard Sadani. L. Winkman Vidvard sadani. Eelalle klander. Frans Salmros Joulukuun 20. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusta koskevassa nostojutussa, jossa ovat Talollinen Juhana Hämäläinen, Pieksämäen pitäjän Niskamäen kylästä, hakijana ja samassa kylässä asuva Itsellinen Juoseppi Hämäläinen vastaaja. na: Annettu Oikeusosastossa 20. päivänä Joulukuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Juoseppi Hämäläiselle toimitutta nansa haasteen nojalla on Juhana Hämäläinen Pieksämåen pitäjän ja Jäppilän kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Juouppi Hämäläinen, joka oli ollut asiallisten kuoleksi kummankin omistaman yhteisen pesän hoitajana aina 2. päivään Tammikuuta 1899., jolloin suoseppi Hämäläinen oli myynyt kaiken irtaimen omaisuutensa asiallisten yhLäsnä: f. N. H. S. - G. W. - E. P. - W. Ka. No 1226. Pag. 249. R. D. 1905.
teisessä pesässä, oli se mitä laatua hyvänsä, Juhana Hämäläiselle, oli asiallisten yhdyselämän aikana käyttänyt yhteisen pesän varoista yksityiseksi hyödykseen, muun muassa, seuraavat määrät: kaksituhatta viisisataa markkaa, jotka Juoseppi Hämäläinen oli maksanut sisarellensa Anna Loviisa Hämäläiselle ja hänen miehellensä Talolliselle Juhana Nykäselle keiltä 27. päivänä Helmikuuta 1894. yksityisesti ostamastansa irtaimesta ja kiinteästä omaisuudesta, kaksisataa viisikymmentä markkaa, jotka suoseppi Hämäläinen sitä paitsi oli suorittanut edellämainituille aviopuolisoille sanotun kaupan lisämaksuva, kuusikymmentäviisi markkaa, jotka hän osi maksanut saman kaupan oikeuttamassa oikeudenkäynnissä tuomittujen kulunkien ja ulosottokustannusten palkkioksi, ja satakolmekymmentäkuusi markkaa kolmekymmentä penniä, jotka hän oli kuluttanut asiallisten varoja eräässä Anna Loviisa Hämäläisen Juoseppi Hämåläistä vastaan ajamassa jakoasiassa, joten Juoseppi Hämäläinen omaksi yksityiseksi edukseen oli käyttänyt puheena olevan yhdyspesän varoja kaksituhatta yhdeksänsataa viisikymmentäyksi markkaa kolmekymmentä penniä, vaikka näistä oli Juhana Hämäläiselle kuulunut puolet; ja kun edellämainitun asiallisten välillä 2. päivänä Tammikuuta 1899. tehdyn välipuheen mukaan kaikki yhteisen pesän saatavatkin kuuluivat Juhana Hämäläiselle ja hänelle siis oli tuleva myöskin ne neljäsataa kuusikymmentäkaksi markkaa viisikymmentä penniä, jotka Talollinen Tahvo Manninen oli, 16. päivänä Toukokuuta 1896. antamansa velkakirjan mukaan, ollut velkaa asiallisten yhteiseen pesään, mutta jotka Juoseppi Hämäläinen oli kantanut ja niinikään yksityiseksi hyödykseen käyttänyt, sekä puoli niin hyvin niistä viidestäsadasta kolmestakymmenestäyhdeksästä markasta, jotka Juhana Hämäläisen vaimo Maria A713
sikainen oli perintörahoina tuonut asiatlisten yhteiseen pesään, kuin myös niistä neljästäsadasta kahdeksastakymmenestä markasta, jotka asiallisten yhdyspesä oli ollut velkaa Pieksämäen pitäjän maanviljelysrahatoon ja joka velka nykyään oli siirretty Juhana Hämäläisen nimeen ja hänen yksin vastattavaksi, on Juhana Hämäläinen vaatinut, että Juoseppi Hämäläinen velvoitettaisiin maksamaan Juhana Hämäläiselle yhteensä kaksituhatta neljäsataa neljäkymmentäseitsemän markkaa kuusikymmentäviisi penniä koron kanssa, minkä ohessa Juhana Hämäläinen on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuulusteltuna on Juoseppi Hämäläinen selittänyt, että edellämainitussa Juoseppi Hämäläisen irtaimen omaisuuden kaupassa 2. päivänä Tammikuuta 1899. asialliset, jotka sitä ennen olivat kysymyksessä olevasta yhteisestä pesästä omistaneet, Juhana Hämäläinen kolme kahdeksatta osaa ja Juoseppi Hämäläinen viisi kahdeksatta osaa, olivat sopineet siten, että kaikki asiallisten aikaisemmat välitykset sulkeutuivat sanottuun kauppaan, jonka vuoksi Juoseppi Hämäläinen on vastustanut kannetta. Jutussa meneteltyä kuten asiakirjat lähemmin osoittavat, on Kihlakunnan oikeus 14. päivänä Huhtikuuta 1903. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja koskei oltu näytetty Juhana Hämäläisen asianosaisten kesken 2. päivänä Tammikuuta 1909 tahaktuneessa irtaimen omaisuuden kaupassa luopuneen oikeudestaan vaatia Juoseppi Hämäläiseltä korvausta niistä määristä, jotka Juoseppi Hämäläinen asiallisten yhteisen pesän varoista oli yksityiseksi hyödyksensä käyttänyt taki joista Juoseppi Hämäläinen oli yhteiselle pesälle muuten vastaava, sen vuotsi ja kun Juhana Hämäläinen puolestaan ei myöskään ollut toteensaatta nut, että hänelle olisi sanotusta yhdyspesästä kuulunut suurempi osa kuin minkä Juoseppi Hämäläinen on myöntänyt, on Kihlakunnanoikeus vel714
voittanut Juoseppi Hämäläisen Juhana Hämäläiselle kuittia vastaan maksamaan kolme kahdeksatta osaa ylempänä mainituista kanteen perusteena olevista määristä eli siis yhteensä tuhat k Uusisataa kuusikymmentäkaksi markkaa kaksikymmentäyhdeksän penniä, viiden prosentin vuotuisella korolla oikeudenkäynnin alusta 21. päivästä Syyskuuta 1899. kunnes täysi maksu tapahtui, sekä sen ohessa korvaamaan Juhana Hämäläiselle hänen Kihlakunnanoikeudessa kärsimänsä kulut ja siinä tarkoituksessa hänelle suorittamaan kaksisataa markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juoseppi Hämäläinen oli vetoamalla saattanut jutun, on 7. päivänä Lokakuuta 1905. antamassaan tuomiossa katsonut, että asianosaiset, tehdessään 2. päivänä Tammikuuta 1899. edellä kerrottua kauppaa, olivat tarkoittaneet, että kaikki heidän aikaisemmat välityksensä sulkeutuivat siihen, ja ettei senjälkeen toisella ollut toiselta pesän yhteisten asiain sukteen mitään vaatimista, johon nähden ja kun siis Juhana Hämäläinen ei ole ollut oikeutettu kaupan jälkeen tekemään kysymyksessä olleita vaatimuksia, Hevioikeus on, purkaen Kihlakunnan oikeuden päätöksen, kumonnut Juhana Hämäläisen asiassa ajaman kanteen ja vapauttanut Juoseppi Hamäläisen kaikesta maksuvelvollisuudesta asiassa Hovioikeuden tuomioon on Juhana Hämäläinen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juoseppi Hämäläinen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juhana Hämäläinen ote esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Juhana Hämäläinen suorittamaan Juoseppi Hämäläiselle korvaukseksi hänellä täällä olleista oikeudenkäyntikulungeista kuusikym715
mentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julim Kummelin -  A. Henr. SnellmanJulim Kummelin -  A. Henr. SnellmanJulim Kummelin -  A. Henr. SnellmanD. Wilsman Esaias Alander. Edvard Paldani. Hans Salmtor Joulukuun 20. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio, maksuitta, Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta kosbevassa nostojutussa, jossa Wiipurin pitäjän Talikkalan kylästä hotoisin oleva Rakennusmestari Juho Kansonen on hakijana ja Peturinlämmittäjä Oskar Edvard Rikkilä, saman pitäjän Papulan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 20. päivänä Joulukuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Wiipurin pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Kansonen lausunut, että hän, joka Oskar Edvard Rikkilän kanssa 7. päivänä Joulukuuta 1901. tekemänsä kirjallisen välipuheen kautta oli sitoutunut neljäntuhannen huudensadan markan hinnasta Oskar Edvard Rikkilän Papulan kyläsSäsnä: R. A. W. - C. J. F. T. l. C. et - A. E. J. S. No 1232. Pag. 133. R.D. 1906.
sä hallitsemalle tontille rakentamaan Rikkilälle asuinrakennuksen, oli suorittanut tämän tehtävänsä 1. päivään Toukokuuta 1902., jolloin urakkasumma oli lopullisesti maksettava, sekä sitä paitsi, yli sitoumuksensa, toimitta nut tuon rakennuksen riviamisenkin, kuluttaen siihen sata kaksikymmentäyhdeksän markkaa; mutta koska Oskar Edvard Rikkilä oli jättänyt urakkasummasta suorittamatta kahdeksankymmentäkolme markkaa ja kieltäytynyt korvaamasta sanottuja riviamiskustannuksia, on Juho Kausonen vaatinut Oskar Edvard Rikkilän velvoittamista Kansoselle maksamaan yhteensä kaksisataa kaksitoista markkaa ynnä kuuden prosentin vuotuisen koron kanssa mainitusta 1. päivästä Toukokuuta 1902., minkä ohessa Juho Kansonen on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Asiasta kuulustettuna, on Oskar Edvard Rikkilä vastannut, että hän oli, rakennustyöstä toimituttamansa katselmuksen mukaan, urakkasummasta pidättänyt kahdeksankymmentäkolme markkaa kuusikymmentäviisi penniä korvaukseksi siitä, että Juho Ransonen oli laiminlyönyt eräitä urakkaansa kuuluneitä rakennustehtoviä sekä rakennuksen viineihin käyttänyt halvompia kaakeleita kuin velvollisuutensa oli ollut; minkä tähden ja kun rakennuksen riveäminen oli välipuheen mukaan ollut Juho Randosen kustannettava, Oskar Edvard Rikkilä on vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on 7. päivänä Joulukuuta 1903. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Juho Kansonen oli asianosaisten välipuheen mukaisesti suorittanut kysymyksessä olevan rakennustyön sekä yli sopimuksen eivennyt rakennuksen; johon nähden ja kun Oskar Edvard Rikkilä oli myöntänyt jät717