Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Marraskuun 8. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin Läsnä sin kuningaskunnassa, toisella ja Suomen Kruunu toisella puolella ven lohkokunnan osakkaat, sanotussa pitäjässä asuvat Talolliset Juho Laurinpoika Wuorijärvi eli Lasrila, Lassi Pekka Koikkala eli Kunnari, Lauri ja Herman Niskala, Heikki Luusua, Matti ja Lassi Pekka Törmänen, Juho Erkki Hoikkala, omasta puolestaan se kä Herman Arolan holhoojana, Simo Pekka ja Lauri Salmela, Pekkä Ollila eli Wuorela, Matti Kalliainen eli Arola ja Kalle Olli Poikela eli Kallionen, saapuville tulleina, mutta Talollinen Lassi Pekka Leinonen, niinikään Kuolajärven pinar D. W. A. R. J. P. B. K. B. F. M: No 1560. Pag. 93. R. D. tuomio nostorahalla ja osaksi maksuitta Keisarillisestä Waasan Hovioikeudesta tullassa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Lakitiedettenkandidaatti Årendt Berggren, Sundsvallin kaupungista Ruotvuoroin hakijoina ja vastaajina sekä Kuolajärven pitäjän Wuorijär1909
täjästä, poisjääneenä, vastaajina Annettu Oikeusosastossa 8. päivänä Marraskuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haasteen nojalla on Lakitiedettenkandidaatti Berggren Kemijärven ja Kuolajärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittenkun Wuorijärven lohkakunnan osakkaat metsänhakkuurälikirjalla 12. päivältä Elokuuta 1897 ja siihen 18. päivänä Maaliskuuta 1898. tehdyn lisäyksen mukaan olivat, Keisarillisen Senaatin Talousosaston annettua suostumuksensa välikirjaan mikäli se keski lohkokuutaan kuuluvia kruunun taloja, luovuttaneet Asianajaja Charlos Nylanderille ja Työnjohtaja Mikko Ruurinaiselle tai näiden oikeudenomistajille kaikki heidän omistamiensa sa hallitsemiensa tilojen metsissä löytyvät sekä niihin kasvavat ja tiloille ehkä joutuvat mänty - ja kuusipuut, jotka seitsemän metrin korkeudelta olivat kaksikymmentäviisi senttimetriä tai sitä paksummat, muun muassa sillä välipuheella että ostajain tuli suorittaa kaksi markkaa kymmenen penniä jokaisesta myydystä tuoreesta puusta sekä viisikymmentä penniä kapraleesta kuivista ja tuulenkaatamista nuomipuiksi kelpaavista puista, oli Laki tiedettenkandidaatti Berggren, tuon välikirjan siirryttyä hänelle, 1904 - 1905 talven kuluessa sanotuista metsistä hakkuuttanut kaikki siellä silloin vielä kaatamatta olleet, hakkuuta varten asianomaisen metsänhoitajan leimaamat puut eli yhteensä 58,535. kappaletta sekä sittemmin lainausluettelon mukaan lopullisesti suorittanut lohkokunnan osakkaille välikirjan mukaisen kauppahinnan puista; että noista puista ainoastaan 48,138 oli tuoreita, mutta etteivät muut puut täyttäneet välikirjan määräyksiä, ollen 2.273. niin suuressa määrässä alunittaisia, ellei niitä edes kannattanut metlästä poisviedä, 7,631. lahonneita ja senvuoksi sahatuksi aivan kelpau545
nattomia sekä 500. kappaletta kuivia honkia; sekä että Lakitiedettenkandi laatti Berggren, jonka välikirjan mukaan olisi tullut suorittaa siinä määjätty hinta kaksi markkaa kymmenen renniä ainoastaan viilikirjassa määrätyn mitan täyttävistä tuoreista ja viisikymmentä penniä kuivista piis ta, kuitenkin oli maksanut kaksi markkaa kymmenen penniä ei ainoastaan edellämainituista alamittaisista ja lahoista puista vaan myös kin 500. hongasta. Näin ollen ja koskei Lakitiedettenkandidaatti Berggren ollut syypää siihen että leimä tuita alamittaisia ja lahonneita puotakin oli kaadettu, vaan tuo oli tapahtunut asianomaisen metsänhoitajan käskystä, Lakitiedettenkandidaatti Berggren on vaatinut että Suomen Kruunu, mainitussa lohkokunnassa olevia kruununtilojen omistajana, ynnä Juho Wuorijärvi ja hänen asiakumppaninsa velvoitettaisiin Berggrenille niin hyvin maksamaan takaisin mitä hänen korrotulla tavoin oli täytynyt maksaa liikaa eli 2,273. alamittaisesta puista kahden markan kymmenen pennin mukaan ruulta 4.773. markkaa 30. penniä, 7.631. lahonneesta kelpaamattomasta puusta saman hinnan mukaan 16,025. mark kaa 10. penniä ja 500. kuivasta konka puusta, joista Berggren olisi ollut velvollinen maksamaan ainoastaan viisikymmentä penniä kappaleelta, mutta niistii suorittanut kaksi markkaa kymmenen penniä puulta, liikaa maksamansa 800. markkaa, kuin myöskin kymmenen pennin jälkeen puulta korvaamaan hakkunkustannukset mainituista alamittaisista ja lahonneista ruista yhteensä 990. markalla 40. penrillä eli siis kaikkiaan maksamaan 22,588. markkaa 80. penniä kuuden prosentin vuotuisella korolla 15. päivästä Joulukuuta 1904, jolloin viimeinen osa kauppasummasta oli suoritettu. Tätä kannetta ovat Suomen Kruunu ynnä Juho Wuorijärvi ja hänen asiakumppaniissa vastustaneet; minkä jälkeen ja sittenkun asianosaiset melemmin puolin olivat vaatineet kor546
vausta kuluistaan asiassa, Kihlakunnanoikeus on 28. päivänä Tammikuuta 1908. julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että Wuorijärven lohkokunnan osakkaat olivat 12. päivänä Elokuuta 1897. tehdyllä välikirjalla Asianajaja Nylanderille ja Työnjohtaja Kuurinaiselle tai heidän oikeudenomistajilleen luovuttaneet hakkunoikeuden kaikkiin heidän omistamillaan tiloilla löytyviin kuusi- ja mäntypuihin, jotka seitsemän metrin korkeudelta täyttivät kaksikymmentäviisi senttimetriä tai olivat sitä vahvenimat kahden markan kymmenen rennin hinnasta tuoreesta ja viidenkymmenen pennin hinnasta kuivasta nuusta; että Keisarillisen Senaaten Talonsosasto tälle kaupalle haettaessa vahvistusta, oli Oulun läänin Kuvernöörin ehdotuksesta 7. päivänä Helmikuuta 1898. sen hyväksynyt muun muassa sillä lisäehdolla, että kauppaan kuuluivat ainoastaan sellaiset puut jotka asianomaisen metsänhoitovirkamiehen viimeistään äskensanottuna vuonna toimittamassa leinauksessa täyttivät seitsemän metrin korkeudelta maasta viisikolmatta senttimetriä läpimitä ten tai olivat sitä paksummat ja että kuiviksi olivat luittavat ainoastaan ne ruut, jotka leimattaessa olivat kuivia tahi kaatuneita, mutta ei leimaamisen jälkeen kuivuneita taikka kaatuneita puita, joista oli maksettava samat hinnat kuin tuoreista puista; että lohkokunnan osakkaat olivat 18. päivänä Maaliskuuta 1898. tehdyllä välipuheetla, jonka Asianajaja Nylander ja Tjenjohtaja Kuurinainen olivat hyväksynat, täydentäneet ja muuttaneet alkuperäiset kauppaehdot Keisarillisen Senaa tin Talousosaston kerrotun ehdotuksen mukaisesti; että tämä välikirja sitten min oli siirtynyt osakeyhtiölle Träva mäktiebolaget Kovalalle, Oulun kaupungissa, ja tältä yhtiöltä Pietarin kaupungissa olevalle yhtiölle Trävaru"Ktiebolaget Kovalalle, jotta se sitten de joutunut Lakitiedettenkandidaatti Råggrenille; että apulaisuetsänhoitaja Nikolai von Willebrandin 16. päivänä Elo517
kuuta 1898. antaman todistuksen mukaan Wuorijärven lohkokunnan yhteisestä metsästä kesällä sanottuna vuonna oli leimattu 187, 546. puuta, jotka seitsemän metrin korkeudelta täyttivät läpimitaten kaksikymmentäviisi senttimetriä; että Apulaismetsänhoitaja Emil Ekstamin 6. päivänä Heinäkuuta 1903 antaman todistuksen mukaan Puutavaraosakeyhtiö Kovaa siihen asti oli pakkauttanut mainitusta lohkosta 125,754. tuoretta ja 502. kuivaa puuta; että Apulaisuetsänhoitaja Ekstamin todistuksen mukaan 22. päivältä Toukokuuta 1905. silloin oli ollut maksettava lohkokunnan metsän hinta, tekevä 186, 414 leimatusta puusta sekä502. kolohon gasta, latvan karsimiskustannukset sekä luvalla ja luvatta kaadettujen leimaamattomien puiden hinta siihen luettuna, yhteensä 401, 522. markkaa 10. penniä; mutta koskei Lakitiedettenkandidaatti Berggren ollut voinut toteensaattaa että apulaismetsänhoita ja von Willebrandin toimittama leimäus oli ollut virheellinen tai muutoin vastoin välikirjan määräyksiä tehty. vaan päinvastoin oli näytetty että leimaus oli toimitettu huolella ja mahdollisella tarkkuudella, eikä Lakiteedettenkandidaatti Berggrenin toimittamalla tarkastuksella, jonka tapahtuessa puut suureksi osaksi olivat ollut kaadetut ja voineet kuivumisen, kuojen lähtemisen ja kannoiltaan hakkaamisen tähden vuosien kuluessa muuttua, oltu voitu saattaa toteen, ett ivät leimatut puut leimauksen aikana olisi olleet välikirjan mukaisia tai ttä niistä ilmoitettu määrä leimattaessa oli ollut alamettaisia, lahoja taikuivia; sen vuoksi ja kun tälle tarkastukselle, siihen nähden että sen olivat toimittaneet paikkakunnan olesuhtei ta tuntemattomat ja niihin perehtymättömät henkilöt, ei voitu muutoinkaan täyttä arvoa antaa, varsinkin kun tarkastajain päätehmiä vastaan paikkakunnalla kauvan toimineet ammattimiehet olivat tehneet hyvinkin painavia muistutuksia, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Lakitiedetten548
kandidaatti Berggrenin asiassa ajaman kanteen, mutta O.Kn. 21. luvun 3. SS:n nojalla kuitannut kulungit asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi, pait si muita, Lakitiedettenkandidaatti Berggren ja Suomen Kruunu oli vat vetoteitse saattaneet jutun, on tuomiolla 12. päivältä Helmikuuta 1909. jättänyt asian Kihlakunnan oikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Lakitiedettenkandidaatti Berggren ja Suomen Kruunu hakeneet muutosta, minkä jälkeen Lakitiedettenkandi daatti Berggren on vastannut Suomen Kruunun sekä Suomen Kruunu ynnä Juho Wuorijärvi ja hänen ylläluetellut asiakumppaninsa, raitsi Lassi Pekka Leinonen, Laketiedet tenkandidaatti Berggrenin perustelmaan. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esiintuotse syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, D. F. Mölse joka siis jää pysyväksi - Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Yllerman Akki Käpyl. Wahlman Aleksi Käpes. Mannus Peltonen K. R. Helanen B. Amberg 619
Marraskuun 8 päivänä 1911 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla ja osaksi maksuitta Keisarillisesta Waaran Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Lakitiedettenkandidaatti Årendt Rerogren, Sundsvallin kaupun gista Ruotsin kuningaskunnas sa, toisella ja Suomen Kruunu toisella puolella vueroin hakijoina ja vastaajina sekä Kuotajärven pitäjän Kurtin lohkokunnan osakkaat Tilalliset Olli Esanpoika Ollila, Matti Ollinpoika, Matti Olli, Anna Kaisa, Matti Matinpoika, Anna Greta, Erkki, Ida ja Abel Hautaniemi, Pekka Matinpoika Toppelo, Matti Kallunki, Esa Esanpoika Korpela, Erkki Siivola, täusi Antinpoika sekä juho ja Antti Juhon pojat Jussila, Pekka, Matti ja Ali Hautala eli Ollila, viimemainittu omalta kohdaltaan ja tbi el Huutaniemen holhoajana, Matti Heikki Mäkelä eli Eeva, David A. R. J. P. E. K. 35. M. 19/1563 SS: 153. SS: 153. Pag 90. Rb. 199.
Erkki ja Fredrik Laitila sekä ei keudenkäynnin kestäessä kuolleen Matti Ristonpoika Mäkelän leski Anna Kaisa Mäkelä, omasta ja alaikäisten tyttäriensä Kaisa Greta, Brita Maria ja Amanda Mäkelän puolesta, kaikki Kuolajäron pitäjästä, vastaajina: Annetu Oikeuserastossa 8 päivänä Marras kuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: laasteen nojalla on Lakituolellenkan didaatti Berggren Kemjärven ja Kuotajärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sitten kun Turtin lohkokunnan osakkaat mitsanhakkuurälikirjalla 16. päivältä Elokuuta 1897 ja siihen 17. päivänä Maalis kuuta 1898 tehdyn lisäyksen mukaan oli vat, Keisarillisen Senaaten Talousosaston annettua suostumuksensa välikirjaan mikäli se koski lohkokuntaan kuuluvia kuununteloja, luovuttaneet Asianajaja Charles Nylanderille ja Työnjohtaja Mikko Huurinaiselle tai näiden oikeuden omistajille kaikki heidän omistamiensa ja hallitsemiensa tilojen metsissä löytyvät sekä niihin kasvavat ja tiloille ehkä jouluval mänty- ja kuusipuut, jotka seitsemän metrin korkeudella olivat kaksikymmentäviisi senttimetriä tai sitä vahvonpia, muun muassa sillä väli puheella, että ostajain tuli suorittaa kaksi markkaa kustakin myydestä luoreesta puusta sekä viisikymmentä penniä kappaleesta kuivista ja tuulen kaatamistä puomipuiksi kelpaavista puista, eli Lakiliedettenkaudidaatti Kirggren, puheena olevan välikirjan siirrettyä hänelle, kevättäloilla vuonna 1904 ja senälkeisen talven kuluessa lohkokunnan metsistä hakauttanut kaikki asian omaisen metsänhoitajan hakattaviksi loimaamat puut 130,844 kappaletta, että Lakiliedellenkandidaatti Berggren, tarkastuteltuaan hakkauttamansa puut oli havainnut ettei puitten jonkessa ollut ollut enempää kuin 11,293 tuorella ja hatukaksi keuraavaa muita, niistäkin vähintään 10,70. alamittaisia, vaan että jäl551
jellä olevista puista 0,000. kappaletta oli ollut siihen määrin alamittaisia ettei niitä edes ollut kannattanut metsästä rois viedä, 1151 lähennestä ja rahata kiksi kylpaamattemia sekä 70. kappaletta kuivia honkia; sekä että Lakitiedeltenkandidaalli Berggren kuitenkin oli ollut pakotettu leimausluettelon nojalla, jonka mukaan puheenaolevissa metsissä piti olla himattuina /41,583 muita, suorittamaan sovitun kahden markan hinnan ei ainoastaan sahatukksi kelpaa vista puista vaan myöskin sanotuista alamittaisista, lähennesta ja kuivista puista sekä sitä paitsi 10,529. puusta, joi ta ei oltu hinnattukaan, saati hakalle Näin ollen ja koskei Berggrenin syyksi voitu lukea että himaluita alainitlaisia ja lähenneita puita oli kaadettu vaan tämä oli tapahtunut asianomaisen metsänhoitajan käskystä, on Lakitiedellinkandidaalli Berggren vaatinut, että Suomen Kruunu ja Olli Ollila asiakumppanienen velvoitettaisiin Berg grenille takaisin maksamaan mitä hänen kerrotuin tavoin eli täytynyt maksaa liikaa eli 0,000 kilraamattomasta atamillaisesta puusta 12120 markkaa, 11151 lähennesta puusta 23,302. markkaa, oikeastaan 22,312. markkaa, 1039. puuttuvasta puusta 21,078 markkaa sekä 10/40 kuivasta konkapuusta, joista hän myös oli ollut jakobettu maksamaan kaksi markkaa kappakesta, vaikka niitten sovittu hin la oli vain viisikymmentä penniä kapale, 1,10. markkaa kuin myöskin kolvaamaan sanottujen alamittaisten ja lähenneiden puiden hakkunkustannekset kymmenen pennin jälkeen ruutta yhteensä 1721. markalla 11 pnnillä oli siis kaikkaan maksamaan 5, 331 markkaa itsenniä, oikeastaan 5831. markkaa 10. penniä, kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, 2655. markalle 10. pennille 15. päivästä Joulukuuta No 3 ja 32,16 markalle samasta päivästä vuonna 1904, joina päivinä kauppa hinnan viimeiset suoritukset olivat tapahtuneet. Tätä kannetta ovat Suomen Kruunu sekä Olli Ollila ja hänen asiakiimepaninsa vastustaneet; minkä jäl552
kun ja sittenkun Lakiliedellenkandidaatti Berggren oli puuttaviksi väittämäin sä puitten luvasta myöntänyt vähen nettäviksi 523. kappaletta, joka määrä täysimittaisia hinnattuja puita myöhemnin oli löydetty, Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin myös olivat pyytäneet oikeudenkäynti kulunkiensa korvaamista, on 28. päivänä Tammikuuta 1908. julistamassaan päätöksessä katsonut selville käineen, että karlin lohkokunnan osakkaat olivat 16. päivänä elokuuta 1897. tehdyllä välikirjalla toianajaja Tylanderille ja Säänjohtaja tuurinäiselle tai heidän oikeudenomistajit leen luovuttaneet kakkanoikeuden omistamillaan ja hallitsemillaan tiloilla löytyviin kaikkiin mänty- ja kuusipuitiin, joka seitsemän metrin korkeudelta täyttevät viisikolmatta senttimieksiä tai olivat sitä vahvempia, kahden markan hinnasta tuoreista ja viidenkymmenen pennin hinnasta kuivista ja tunlen kaatamista puista kappaleelta; että Keisarillisen Senaatin Talousosasto talle kaupalle haettaessa vahvistusta eli Oihen läänin Kuvernöörin ehdotuksesta 7. päivänä Helmikuuta 1898. sen hyväksynyt muun muassa sillä lisäehdolla, että kauppaan kuuluivat ainoastaan sillaiset puut, jotka asianomaisen metsän hoitoviskamiehen viimeistäänkin äsken sanotun vuoden kuluessa toimittamassa tiimaamisessa täyttivät seitsemän metrin korkeudella maasta kaksikymmentäviisi senttimetriä läpimitalen lai elivat sitä paksummat ja että kuiviksi ja tuulen kaatamiksi olivat luettavat ainoastaan ne puut, jotka hinnastaessa elivat kuivia tahi kaatuneeta, muttaa tiimaamisen jälkeen kuivuneita tai kaatuneela, sekä että ostajan eli maksettava hinta niistäkin leimatuista puista, joita ei hakattu välikirjassa mainitun ajan kuluessa; että lehkokunnano sakkaat olivat 17. päivänä Maaliskuuta 1898. tehdyllä välipuheella, jonka Asianaja ja Tylander ja Tjenjohtaja Huuri näinen olivat hyväksyneet, täydentunut ja muuttaneet alkuperäiset kauppaekdet Keisarillisen Senaatin Talousesas ten kerrotun ehdotuksen mukaisesti; että 553
tämä välikirja sittemmin oli siirtynyt osakeyhtiölle Trävaruaktiebolaget Rovdal le, Oulun kaupungissa, ja tältä yhtiöltä Pietarin kaupungissa olevalle yhtiölle Tavarahtiebolaget Kovolalle, josta on sitten oli joutunut Lakiliedellenkande daatti Berggrenille; että etpulaismetsän hoitaja Nikolai sen Willebrandin 23. päivänä Heinäkuuta 1898. antaman todistuksen mukaan 3 lurtin lohkokunnan yhteisestä metsästä kesällä vuonna 1898. oli hinnattu 141,583. puuta, jotka seitsemän melrin korkeudelta täyttevät vähintään kaksikymmentäviisi senttimet erä läpimtäten; että ljulaisuutsänhoitaja Emil Ekstamin Enkan läänin Kuvernöörel 1. 21. päivänä Joulukuuta 1904 lähettämän kirjien mukaan ostajan tuli Oulun läänin lääninsuhastoon maksaa 1915. SS leimalun puun hinta, tähden markan jälkeen puulla, 282766 markkaa siihen tulevine talvain karsimis- ja muine kurtannuksineen; että etrulaismetsänhoitaja Ekstamin 5. päivänä Kesäkuuta 1905. tehmän laskelman mukaan silloin suori tettava metsänhinta oli tehnyt 15,016. heinä hista puusta sekä 150. kuivasta hongasta, latan karsimiskustannuksel sekä luvalla ja luvatta kaadettujen liimaamattomien puiden hinta siihen luettuna, yhteensä 27,0773 markkaa 35. penniä; että Lääninkontterin 23. päivänä Lokakuuta 1905. antaman todistuksen mukaan lääninsakastoon eli mainittua metsänhintaa ja kassimiskustan nuksia vastaan maksettu kaikkiaan 83,246 markkaa; mutta koska Lakiliedet tenkandidaatti Bergorin ei ollut voinut totonsaattaa, että. ljulaismetsänhoilaja von Wilkandin toimittama kimaas oli ollut vieheellinen tai muutoin vastoin välikirjan määräyksiä tehty, vaan päinvastoin oli näytetty että leimans oli toimitettu huolella ja mahdellisella tarkkuudella, eikä Lakiludetten handidaalli Berggrenin toimittaman larkastuksen kautta, jonka tarahtuessa suurin esä puista eli ollut kaadettuna ja jolloin puut kaivumisen, kuoren lähtemisen ja kannoiltaan hakkaamisen tähden ja olivat voineet muuttua, ettu voitu saattaa toteen, etteivät leima tut puut hinnauksen aikana olisi ollut 354
välikirjan mukaisia tai että niistä ilmoitettu määrä leimattaessa olisi ollut alamittaisia, lahoja tai kuivia eikä myös kaan ettei puita olisi leimattu luettelossa ilmoitettua määrää; sen vuoksi ja kun tälle tarkastukselle, siihen nähden että sen olivat toimittaneet paikkakun nan elosuktata tunlemattemat ja mihin perktymättömät henkilöt, ei muutoinkaan voitu täyttä arvoa antaa, varsinkin kun tarkastajain päälehmiä vastaan paikkakunnalla kauan toiminut ammattimiehet olivat leknat hyvin kin painavia muistutuksia, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Lahitiedetten kandidaatti Riiggrenen asiassa ajaman kanteen, mutta O. 4 P. 21. luvun 3 SS:n no jalla kuitannut kulungit asianosais ten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi, pait si muita, Lahitiedettenkandidaatti Berggren ja Suomen Ruunu olivat velo leitse saattaneet jutun, on tuomiolla 12. päivältä Helmikuuta 1909 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioen ovat Lahilie dellenkandidaatti Kirggren ja Suomen Kruunu hakoneet muutesta; minkä jälkeen Lakiliedettenkandidaatti Berggren en vastannut Suomen Kruunun sekä Suomen Kruunu ynnä Olli Ollila ja hänen ylläluetellut asiakumpraninsa Lakiliedettenkandidaatti Kirggrenin pirustelmaan Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esiintuotu syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua luomista, ja ka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki a sianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Emartti. Mannes Peltonen K. R. Helanen Alksi Käpp B. Ameberg D. F. Möter 555
Den 9 November 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt sessions skilling från Kejserlige Alo Hof rätt inkommit mål, angående förpliktande att upplåta egen dom till arfskifte, emellan Sjö mansdottern Frene Augusta Bäcknan, från Helsingfors stad, ukan de samt Posttjänstemannen Carl Anders Törnies, från sag da stad, tillstädeskommen, afvensom Arbetaredöttrarna BertaJosefina och Karin Maria Tomroos, Aktaneenkan Fransina Toinroos, såsom förmyndare för sin omyndiga dotter Tanny Torneos, Tivattäräinnan Jag nar Maria Pirneis samt Sjemannen Mauritz i Ägaren Törn roos, alla jämväl från Helsingfors uteblifna, svarande: Gifven uti fastitiedepartementet den 9. December 1911 Kejserliga Senaten här låtit handlingar va i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande. Medels den 3 November 1805 upprättadt 9de - It. W. t. - R. B. F. G. 556 No 1569 Pag. 102. R. D. 1909
skriftligt testamente hafva i Helsingfors stad besatta Gärdsegaren Carl August Tornroos och hans hustru Henrika Gustava Törnros förordnat att all deras gemensamma egendom såväl i löst som fast skulle, när endera af dem med döden afginge, med full eganderätt till falla den efterlefvande samt att, sedan äfven denna aflidit utan att i ett möjligen senare ingånget äktenskap efterlefvas af bröstarfvingar, egendomen borde förde las i trå lika stora lotter, af hvilka den ena tillfälle Carl August Timeroos syster, Gårdegandellen Ulrika Wilhelmina Torneos, samt den andra lötten Henrika Gustava Timroos före äktenskapet med Carl August Som rois södde son Ernst Alfred BäckmanEfter det Carl August Tornees, Uurika Wilhelmina, Toinrois, Ernst Alfred Backman och Henrika Gustara Tornees med döden afgått, den förstnämnde den 6 Augusti 1873, Utrika Wilhelmina Tornroos den 19 Juni 1888., Ernst. Alfred Käckman den 1 Oktober 1892 och Henrika Gustava Tornroos den 3 Oktober 1904, hafva Carl AndersBerta Josefina, Karin Maria, Fransi na, Ingmar Maria och Maurits Äga ton Törnroos på stämning å Irene Augusta Bäckman vid Rådstufvurät ten i Helsingfors stad anfört, att Henri ka Gustava Tornuos efter Carl August Torneos död levakat omförmälda tistamente och sedermera osterut och unkränkt förfogat öfver sitt och sin mans se, samt att boet, enär Henrika Gustava Timroos aflidit utan att hafva ingått nytt äktenskap, bort de las, på sätt i testamentet stadgats i två lotter, den ena åt Ulrika Wilhelm na Timroos och den andra åt Ernst Alfred Räckman. Tock som de hä vist nämnda aflidit före Henrika Gusta va Timroos och förordnandet till för man för dem således icke rumnål gå i uppfyttelse, men föreskriften om leds delning, som afsett att efter bägge må kärnä Tunroos död särskilja mannens och hustruns andelar i liet och vore att anses som en själfständig bestämmelse, fortfarande egde bestånd, hvadan sag557