Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Liisa Samulintyttärelle, Lokakuun 11. päivä nä 1862 toimitetussa perunosituksessa ja perinnönjaossa hänen edellisen miehensä Huhtikuun 15. päivänä 1854. kuolleen Rusttilallisen Heikki Heikinpojan Pappilan jälkeen, oli annettu naimaosuksi kahdeksas toista osa Pappilan perintörustitilasta ja yhteisuuvi osuus Pesuisen eli Pesun perintötalosta, molemmat Ruotsinkylässä ota vastoin kaksi kahdeksastoista osaa samoista tiloista oli perinnön peruslella jaettu Heikki Pappilan ja Eeva Liisa Simulintyttären pojalle Juho Pappilalle, ja koska Juho Pappila ilman laillistu oikeutta hallitsi Eeva Liisa Samulintyttiiren mainittuja kiinteimisten asia, ovat Kustaa Heikki Kustaanpoika ja Eeva Liisa Simulintytär vaatineet, että Juho Puppila velvoitettuisiin heti luovuttamaan sanotut kiinteimistön omistet Kustaa Heikki Kustaanpojalle ja Eeva Liisa Sumulintyttärelle Kunken johdosta on Juho Puppi la viiittänyt, että Kihlakunnanoikeus Syyskuun 11. päivänä 1888 oli myöntänyt hänelle ensimmäisen lainhuudon ja täydellisen lainhuudatuksen jälkeen, Syyskuun 17 päivänä 1889 kiinnekirjan, muun muassa, niille Pappilan rustetilan ja Pesurrin talon osille, mitkä Kustaa Heikki Kustaanpoika ja Eeva Liisa Samulintytär vaativat itselleen; jonka tähden ja hun he olevat tuläneet, että Juho Pappila yksin oli sanot luin tilanosien omistaja ja että hän oli niitä laissa huudattanut, mutta Kustaa Heikki Kustaanpoika ja Eeva Liisa Simolinlytär eivät ollut yön ja vuoden huluessa edes lainhuudatuksen myönnettyä moillineet Juho Pappelan puheenaolevan kiinteän omaisuuden saantia Juho Tappila on Toukokuun 14. päivänä 1865. anni tun selityksen mukaan katsonut kan leen myökään nostetuksi. tähän ovat Kustaa Heikki Kustaanpoika ja Eeva Liisa Samulintytär muistullunest, ettei ylläsanottu sehtys seveltunut esittäolevaan kohtaan, koska Juho Pappila ollut minkään, muoton sa puolesta laillisen saannen kautta haltuunsa saanut Eeva liisa Samulin tyttären mainittuja vaimaosuuksia Puppilan rustetilasta ja Pesurssen talosta, 267
eikä Juho Pappila siis myöskiään voinut vilrittömässä mielessä olla niiden haltijana, joskin Kihlakunnanoikeus huomaamatta muudesta oli kuuluttunut niitä Juho Paprilalle yhteydessä hänelle myönnetyn lainhuudatuksen kanssa hänen isältään perityill sekä muulla luvoin laillisesti hän kituille viidelle kahdeksannelleista osalle sänotusta rustitilasta ja talosta; minkä tähden ja kun ovat. Kustaa Heikki Kustaan poika ja Eeva Liisa Samulintytär olleet testaneet että Juho Pappilalle myönnet ty lainhuudatus oli käsittänyt myöskin Eeva Liisa Samulintyttären kahdeksatta toista osaa samoista tiloista, Kustaa Heikki Kustuunpoika ja Eeva Liisa Tamulintytin ovat vastustuneet Juho Puprilan tekemää väitettä lukiin perustumattomana Vittemmin on Juho Pappela vastan nut, ettei hänen isävainajansa Heikki Kappilan jälkeen Lokakuun 11. päivänä 1862 toimitetulle perinnönjaille kuynyt on tumista mitään todistusvoimaa, koska Juho Pappila siihen aikaan vielä oli alaikäinen eikä laillisesti määrätty hel hooja tahi kuraattori Juho Pappelan puolesta siinä toimituksessa ollut valvomassa hänen oikeuttaan sekä että tässä jaossa oli menetetty laittomusti siten ett'ei siinä otter tuettu Juho Pappilalle hyväksi pitä osuutta Heikki Pappilan jälkeensää neestä kiinteästä omaisuudesta, mikä känen kiidessään oli ollut perintömaata ja johon Eeva Liisa Samulintyttäreltä niis ei ottut ollut naimaoikeutta, minkä ohessa Juho Pappila on pyytänyt että jos nyt puheena olevat kiinteimistinen let tuomittaisiin. Kustaa Heikki Kustaan pojalle ja Eeva Liisa Samulintyttärelle, Juho Tappilalle myönnettäisiin täysi vastikmistä sekä että Kihlakunnanoikeus, jos ei kiinnettä voitaisi suorastaan hyljälä määräisi uuden laillisen jaon pidettä viiksi Heikki Pappelan jälkeen Kustaa Heikki Kustaanpoika ja Eva liisa Samulintytär ovat sitti vastiin luovantuneet perinnönjäksen 11. pin vältä lokakuuta 1902. koska se oli lain voiman suuneena, sekä kieltäytyneet vastaamasta Juho Pappilan vaatimukseen vastikkeen saamisesta ja uuden perin268
nönjaon pitämisestä Heikki Pappilan jälkeen koska Kustaa Heikki Kustaanpoikaa ja Eeva Liisa Samulinlästä olta haastettu ja toimitetun jaon kumoamisesta. Kihlakunnanoikeus, kuulusteltuunsa todistajia asiasta, on päätöksellä Helmikuun 3. päivänä 1899. julistanut lasin selvitetyksi, että Kustaa Heikki Kustaan. poika ja Eeva Liisa Samulintytär yönja vuoden ennen kuin esittuolova oi keudenkäyminen ulhoi olivat testament että Juho Pappila oli hankkinut lain huudatusta ja sittemmin Syyskuun 17. päivänä 1889. saanut kiinnekirjankin selle kahdeksannelleista osalle Pappilan ruostitilasta ja yhtäsuurelle osuudelle Teur rin talosta, jotka perinnönjaossa Loka kuun 11. päivänä 1862. olivat vaimo sana joutuneet Eeva Liisa Samulintyttärell, mutta kosk'ei Juho Puppila ollut voinut näyttää mitään niitten Eeva Liisa Simulintyttären talonosien saan lin, ja se seikka, että Juho Pappila oli hallinnut sanottuja asia ja niille saanut kiinnekirjanken, sitä vähemmen oli asiaan vaikuttava, kun ei voituolaksaakaan että Juho Pappila oli vilpit tömässä mielissä ollut kysymyksessä ole vien kiinteimistönesuuksien haltijana ja mitä laissa huudattanut, sentähden katsoi Kihlakunnanoikeus että selityksensä Toukokuun 14. päivältä 1865. olevat vanhen tumismiidunnet soveltunut esilläolevaan kohtuun, jonka tiihelm Juho Pappilan siitä tekemä viite hyljättiin, ja kun ei Juho Parpila ollut pystynyt väittämään kään, saatikka näyttämäänn että yllämainittua, Lokakuun 11. päivänä 1862. toimitettua perinnönjakon oli luettisessa järjestyksessä moitettu ja kumottu, niin Kihlakunnanoikeus joka ei voinut otlan huomioon Juho Pappilan vaatimus ta sanotun jaon purkumisesta ja uuden den pitämisestä, heik'ei haustelta oltu hankittu semmoisesta kanteesta eikä sillii sitä paitsi ollut mitään yhteyttä tämän asian kanssa, päätti lailliseksi velvoittua Juho Puppilan heti Kustaa Heikki Kustaanpojan ja Eeva Liisa Sumalintyttären vapausti nautittavaksi luoattamaan puheenaolevan, useinmainitussa perinnön aissa Eeva Liisa Samulin269
tyttärelle annetun kahdeksastoista osan Pappilan rustitilasta ja yhtäsuuren osan Pesursin talosta Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Kustaa Heikki Kustaanpoika ja Eeva Liira Samulintytär että Juho Tarpila olivat veloamalla saattunut jätun on tuomiolla Tammikuun 31. päivältä 1900 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden siindun päätöksen Hovioikeuden tuomioen on Juho Aaprila alamaisesti anonut muutosta Keisarillinen Senuatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, että Juho Tappila ole esiintuonut syytä muuttaa Hovio keuden yllämainittua tuomiota joka siis niä pysyväiseksi. Tätä kaikki asiano muiset alamaisuudessa noudattakoot Keisarillisen Majestulin. Korkeussa. Simossä Kunen Suomen Senaallensa: A. af Nyborg. J; Wiekel Lars Homen. E. Johnsson. J. Johnsson. Vuthis Kammarla Michael Pogvalin Maaliskuun 13 päivänä 1901 Keisarillisen Majasleden Korkassa Simossa Hänen Suomen Konaallinsa tuomio natorahalla Turun Herraskuudesta tullessa, kiinteistönosuuden luovutta mista koskevassa jutussa, jossa Renki Kustaa Heikki Kuslaanpoika ja hänen vaimonsa Eeva Liisa Samu linlytär, Ruotsinpyhtään pitäjän Ruotsinkylästä, ovat hakijana sekä Talolliset Paavo Malinpoika Ollila, Juho Paavonpoika Ollila ja Herman Wäfvars eli. Kankuri, viemenneinittu Juho Ollilan alaikäisten lasten holhoojana, ynnä Rustetilallinen Juho Heikinpoika Tappila, kaikki sano tusta kylästä, vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaalissa ja son Oikeusosastossa, Helsingissä, Maaliskuun 13 päivänä 1901 Keisarillinen Senaatti on Kulleen sityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Haastateltuansa kirjallisesti Paavo Olli lan, Juho Ollilan, Herman Häfvaren ja Juho Tappelan Lappträsken ja RuotLäsnin el af 1 - Ef - 78.11 - f. S. 40 Michael Tapolan SS: 569 3ao 60 RGs
sinpyhtään pitäjien käräjäkunnan Keklakunnanoikeuden Kesäkuun 20 päivänä 1898 pitämään istuntoon, ovat Kustaa Heikki Kustaanpoika ja Eeva Liisa Tamedintytär sanottuna päivänä Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Eeva Liisa Samulintyttärelle oli Lokakuun 11. päivänä 1862 toimitetussa pesänosi tuksessa ja perinnönjaossa hänen miehensä edellisessä avioliitossa, Huhtikuun 15. päivänä 1854 kuolleen Rustitilallisen Heikki Heikinpojan Tappilan jälkeen jaettu naimaoaksi yhdeksännes Skuolninkylässä sijaitsevasta Nybondas nimisestä perintötalosta, jota vastoin kaksi yhdeksäsosaa samasta tilasta oli perinnön nojalla langennut Heikki Tappilan ja Eeva Liisa Samulintyttären pejalle, mainitulle Juho Tappilalle, sekä että Juho Tappela, joka sitä paitsi oli muulla tavalla saanut kolmanneksen tuosta talosta, oli kirjallisella välikirjalla Helmikuun 5. päivältä 1894 tuovuttanut Taavo ja Juho Ollilalle ei ainoastaan omat sillä lavein saamansa viisi yhdeksäsosaa dybondaan tilasta vaan myöskin Eeva Liisa Samudintyttären sanotun naimaosan talosta; ja kien Paavo Ollila, Juho Öllila ja Merman Wäfvars eivät olleet suostuneet Kustaa Heikki Kustaanpojalle ja Ewa Liisa Samulintyttärelle luovuttamaan tämän yhdeksäsosaa Nybondaan talosta, ovat Kustaa Heikki Kustaanpoika ja Eeva Liisa Samulintytär vaatinut että Paavo ja Juho Ollila sekä Herman Wäfvars siihen velvoitettaisiin. Asiassa kuultuina ovat Taavo Ollila ja hänen asiakumppaninsa näyttäneet niin hyvin Kihlakunnanoikeuden 17 päivänä Syyskuuta 1889. Juho Tappi lalle, muiden tilojen ohessa, kahdelle kolmannekselle Nybondaan tilasta antaman kiinnekirjan, joka osotti että Juho Pappila oli osaksi isänsä jälkeen perinyt osaksi 30. päivänä Toukokuutaille laaditulla testamentella Talolliselta Malakias Juhonpoika Tappilalta saanut puheenalaiset kaksikolmannesta Nybon daan tilasta, kuin myöskin Kihlakunnanoikeuden Helmikuun 7 päivänä 1895. Paavo ja Juho Ollilalle yhteisesti an271
taman kiinnekirjan samoille talonosuuksille, jotka he vaihtokirjalla Helmikuun 5. päivältä 1894 olivat Juho Tappilalta saaneet myöskin Ruotsinkylässä sijaitsevan Tappilan perintörustitilan kuudenneksen ja Pesuisen perintötalon yhtä suuren osuuden sijaan; minkä ohessa ja kun Kustaa Heikki Kustaanpojan ja Eva Liisa Samedintyttären kanteen tarkotuksena olimoittia Paavo ja Juho Ollilan kenoltua saantoa kahteenkolmanneksiön Nybondaan tilasta, mutta Kustaa Heikki Kustaanpojan ja Eeva Liisa Samulin tyttären, jotka olivat lidaneet Taavo ja Juho Ollelan mainitusta maansaan nosta ja sille hankitusta lainhuuda tuksesta, olisi pitänyt yossa ja vuodessa ainakin lainhuudatuksen antamisen jälkeen nostaa moitekanteensa Paavo Ollila ja hänen asiakumppa ninsa ovat kulsenet kanteen, selityksen mukaan 14 päivältä Toukokuuta 1805, olevan vanhentuneen. Tämän johdosta ovat Kustaa Heikki Kustaanpoika ja Eeva Liisa Tamalintytär huomauttaneet, että koska yhdeksäsosa Nybondaan talosta oli edellämainitussa perinnönjaossa jaettu Eeva Liisa Samulintyttärelle niin ole tätä pidettävä laillisena saantona, ja että sitä talonosuutta ei ollut sittemmin Samulintytär eikä Kustaa Heikki Kustaanpoika luovulla nut kenellekään; jota paitsi Kustaa Heikki Kustaanpojalla ja Eeva Liisa Samulentyttärällä ei ollut ollul mitään lidoa edelläkerrotusta vaihdosta ja lainhuudatuksesta, eikä Tänne A tilan ja hänen asiakumppaniensa väitteillä yhden vuoden vanhenlumisajasta ollut lukea laissa ja se myös kin oli todistamalon Sittenkuin todistajen ole jutussa kuulusteltu sekä Kustaa Heikki Kustaanpoika ja Eeva Liisa Samulinlytar kuin myöskin Taavo Ollila, Juheli tila ja Herman Wäfvars vaatinet konnasta kulungeudansa, on Kihlakemmanoikeus päätöksessä Helmikuun 4 päivältä 1899. katsonut selvitetyksi, että Kustaa Heikki Kustaanpoika ja 272
Ewa Liisa Samulintytär olivat inom män kuin yön ja vuoden ennen kuin he alkoivat esillä olevan oikeuden käynnin tietaneet, että Paavo ja Juka Ollila olivat Helmikuun 5. päivänä 1894 heidän ja Juho Pappilan välillä tapahtuneen vaihdon kautta manet haltuunsa, muun muassa, sen yhdeksärosan Nybondään talosta, joka oli naimaosana langennut Eva Liisa Samulintyttärelle hänen ja HeikEi Tappelan yhteisen pesän osituksessa 11 päivänä Lokakuuta 1862, ja koska Kustaa Heikki Kustaanpoika ja Eeva Liisa Samulintytär siis ei vät olleet panneet vireille kysymyksessä olevaa moitekannellansa Toukokuun 14 päivänä 1865 annetun alityksen määräämän ajan sen ja vuoden kuluessa sen jälkeen kuin he ohvat saaneet tiedon kenolusta mannosta, sen vuoksi ja kun sama saan ta oli tapahtunut muodollisessa suisteessa laillisella tavalla sekä olettaa täytyi, että Paavo ja Juho Ollila vandon tapahtuessa olevat ollut vilpeltömässä mielessä siihen nähden että Juho Tappilalla oli ollut kiinnekirja hänen luovuttamiinsa kahteen kolmasosaan Nybondaan tilassa, havaitsi Kihlakunnanoikeus korteen, viitatun selityksen perusteella olevan myökään nostetun, joten asiata ei saatettu ottaa tutkittavaksi minkä ohessa Kustaa Heikki Kustaan poika ja Eeva Liisa Samulintytär määrättiin suorittamaan oikeuden käyntikustannuksien korvauksi Paavo Ollilalle kaksitoista markkaa, Juho Ollilalle sata kuusitoista markkaa sekä Herman Wapaiselle kahden santoista markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Heikki Kustaanpoika ja Eeva Liisa Samulintytär olivat veteänut ta saattaneet jälun on tuomiolla Sammikuun 31 päivältä 1900 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden puutoksen sekä velvoittanut Kustaa Heikki Kustaan pojan ja Eeva Liisa Samulinlytta sen Taavo Alilalle, Juho Ollilalle Herman Stafvarselle ja Juho Tappi73
lalle suorittamaan maksut heidän yhteisestä kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, kaksikymmentä markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon osal Kustaa Heikki Kustaanpoika ja Eva Liisa Samulintytär alamaisesti hakenet muutosta tänne toimittamallaan perustetmalla, johon Paavo Ollila Juho Olli la Herman Wåfvars ja Juho Tappila ovat sitten vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkineet tämän asian ja katsoo, ettei väl Kustaa Heikki Kustaanpoika ja Eeva Liisa Samulinlytär ole esiintuineet syytä muuttaa Hovioikeuden ylläsanottua tuomiola, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Kaltaa Heikki Kustaanpoika ja Eeva Liisa Samulintytär suorittamaan Taava Ollilalle, Juho Ollilanle, Merman Wäfväiselle ja Juho Tappilalle korvaukseksi heillä laalla jultuun menneistä kuluista kuusi kymmentä markkaa. Tälä kaikki a sianomaiset alamaisuudessa noudattakoot Keisarillisen Alagerlasten Korhassa Simonsö Hänen Suomen Senaattinsa A. af Nyborg J;Wiehel Lois Homén. E. Johnsson Julius Hummelin Michael Pogvalin
Den 15. Mars 1901. Hans Kejserliga Majestäts Hoga Namn Dess Senats för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt inkommit sjörältsmål emellan Tullstyrelsen i Finland, sökande, samt egarene af Ekö ängsåg Tenala socken Sågverksegaren August Dahlberg från Kyrkslad en staka rusthåll i tojo socken, och Kieskonsuln Gabriel Ekholm, från lango stad, tillstädeskomne, äfven som Skepparene Edvard Granström från Lappvik by i Tenala socken, och Karl Johannes Moberg, från Skråbböle by i Pargas socken, ute blifne svarande. Gifven uti Kejserli ga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement i Helsingfors, den 15. Mars 1901 Kejserliga Senaten har låtit handlin jarna i målet Sig föndragas och af dem inhemtat följande Efter stämning å Sågverksegaren Påhlberg och Keekonsuln Ekholm samt kepparene Granström och Moberg har fullstyrelsen vid Rådstufvurätten i HangiA. A. djde H. B. - Ef - A. K - E A - No 378. Pag. 191. R. D. 1900.
stad anfört att tullverkets kustbevaknings ångfartyg Nordvakten under resa från Hango till Helsingfors stad den 10. Juli SS 99 på morgonen vid det så kallade Porskärshålet i närheten af Tvårminne lötsplats råkat ur farleden och stött på grund, men dock till följd af den fart ångfartyget innehaft plidit från grundet samt att orsaken till olyckan varit den, att en nordremmare, som föregående dag, då Nordvakten passerat stället, ännu funnits på sin plats, bortforts af Eko ängsåg tillhöriga bogserångbåtarne Eko 1 och Eko It, då desse, under befäl af Skepparene Granström och Moberg, med en större stockflötte på styltre qvart timme före ängfärtyget Nordvakten passerat Porskarshålet. Med af seende härå och då Tullstyrelsen nödgats till Helsingfors skeppsvärf och mekanska verkstäd för afhjelpande af de ingfartyget Nordväkten tillskyndade skadöma utbetala ettusen trehundra tjugu fyra mark tjugusex penni, har Tillstig relsen yrkat, att ej mindre Sågverksiga sen Sahlberg och Keikensuln Ekholm i egenskap af redare för änglåtarne Ekö 1 och Ekö tt, än Skepparene Granström och Moberg, såsom befälhafvare å dessa båtar, måtte förpligtas, Påhl berg och Ekholm dock endast så längt ängbålarnes värde dertill försloge, att till fullstyrelsen utgifva nästnämnde belopp I saken hörde, hafva Sågverksegaren Sahlberg och Vieckonsuln Ekholm väl medgifvit, att ifrågakomna remmare uppgifna dag af ängbålarne Eköt och Ekö 11 vid bögsering af berörda Påhl berg och Ekholm tillhöriga stockflotte bortförts från sin plats, men framhåltit, att flotten i följd af den vid till lället rädande starka strömsättningen vaktadt all nödig försigtighet iaktta gits, drifvit på remmaren hvarföre och så föreskrifven anmälan om att remmaren bortfarts omedelbart blifvit af Skepparene Granström och Moberg vid hasserandet et närmaste lötsplats gjord samt grund tötningen dessutom ingalunda varit en följd af att remmaren icke funnits på sin plats, utan fastmer förorsakats 76
af bristande omtanke och försigtighet vid nävigeringen af angfartyget Nordvakten, Sägverksigaren Dahlberg och Keikonsuln Ekholm, hvilka icke vilat ifrågasätta riktigheten af den utaf Tullstyrelsen fordrade ersättningens belopp, emotsett att Tullstyrelsens i målet utförda talan blefve förkastad kepparene Granström och Moberg hvilka jemväl medgifvit att rummaren vid omförmälda bögrering bortsläpats hafva ansett skyldigheten att ersätta den deraf möjligen uppkomna skada derest en sådan skyldighet egde rum böra åligga Sågverksegaren Dahlberg och Vieikonsuln Ekholm allena Efter det vittnesförhör i saken egt rum, samt Sjökaptenen Adolf Wilhelm Ahlberg och Fölsuppsyningsmannen Johan Berndt Blomqvist, hvilka i egen skap af utsedde sakkunnige män i förättsmål biträdt Rådstufvurätten, af gifvit utlåtande i målet, har Karl stufvurätten, hvarest fullstyrelsen samt Sägverksegaren Sahlberg och Vicekonsulmi Ekholm ömsesides gjort anspråk på godt görelse för sina umgälder i saken, medelst den 15 Januari 1900 afkunnadt utslag, i målet utlåtit sig och förklarat utredt vara, att då ängfärtyget Nordvakten den 10. Juli 1899 på morgonen grundstått ett det så kallade Pörskärshålet, den uti förleden derstädes utsatta nörd remmaren saknats och att rumma ren i fråga blifvit bortsläpat vid kort derförinnan i sagda färled verkstäld bogsering af en Sågverksegaren Dahlberg och Kockensuln Ekholm tillhörig stockflottte samt att denna bogsering utförts af Sahlberg och Ekholm jemväl tillhöriga och under befäl af Skepparene Granström och Moberg förda ängbötarne Ekö I och Ekö 11; men allilenstund Tullstyrel sen medgifvit, att föreskrifven anmälan om remmarens aflägsnande medelbart verkstälts, samt det emot Sågverksesgaren Sahlbergs och Keskon sieln Ekholms äfvensom Skepparene Granströms och Mobergs bestridan de icke styrkts, att remmarens
bortsläpande skett i följd af oaktsamhet än mindre af grof värdslöshet fördenskull och då af hvad i målet inlupit tillika framginge, att grundstötningen kunnat åfvärjas genom en noggrann kännedom om förleden jemte iakttagande af nödig omtanke och försigtighet vid färtygets nävigering, har Rådstufvu rätten ansett Sågverksegaren Dahlberg och Keekonsuln Ekholm samt Skifparene Granström och Moberg icke kunna åläggas att ansvara för den ängfartyget Nordvakten genom för nämnda grundslötning åkomna skadan hvarför Rådstufvurätten för kastat käromålet; men dock i anseende till sakens beskaffenhet qvit tat rättegångskostnaderne parterne emellan; hvarhos Tullstyrelsen ålagts att till Gökaptenen Ahlberg och Löts uppsyningsmannen Blomqvist utbeta lä fyratio mark åt dem hvardera Hofrätten, under hvars pröfning Tullstyrelsen för sig samt Sågverks egaren Dahlberg och Kirkonsiin Eholm gemensamt, i vadevägdra get målet, har genom dom af den 30. Maj 1900 Junnit hvarken Tillstij relsen eller Sågverksegaren Dahlberg och Vieckonsuln Ekholm hafva anfört skäl till ändring i Rådstufvurättens utslag, vid hvilket fördenskull finge bero. Uti denna Hofrättens dom har fullstyrelsen i underdånighet anhållit om ändring genom ingifven deduktion, den Sågverksegaren Dahl berg och Vieckonskiln Ekholm i föreskrifven ordning bemält Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten taget i öfvervägande och finner utredt vara; att då tullängaren Nordväktens grundstötning i Pörskärshålet den 10 Juli 1899 om morgonen egt rum, en för grundets utmärkande invid far leden utsatt nordrenmare icke Junnits å sin plats samt att en af ängbåtarne Ekö 1. och Ehr 11 kort der förinnan i sagde förled bogserad 278
stockflatte stött emot och bortfört sagda sjömarke; men emedan af den i målet förebragta utredning icke framgår, att stockflotten med afsigt blifvit förd öfver remmaren eller att befälhafvarene åogserbätarne vid påsserandet af förle den låtit komma sig vårdslös het eller oaktsamhet till last; och bortförandet af remmaren vid sådant förhållande måste anses hafva skett af våda; ty och då anmälan om olyckänmedelbart derefter gjorts hos viderbörande latsuppsyningsman finner Kejserliga Senaten den underdåniga deduktionen icke föran leda till ändring i det slut hvari domstolarne i målet stannat och vid hvilket alltså kom mer att förblifva, jemte det Tull styrelsen kännes skyldig att till lägersesgaren Dahlberg och ViRekonsuln Ekholm gälda afgifterna för deras gemensamma exemplar af denna Kejserliga SeAdolf Aminoff natens dom med tjugusex mark Det alle; som vederbör, till underdånig efterrättelse länder Hans Kejserliga Majestäts Höga NämnDess Senat för Finland Henr. Berenius. A; Nummi. Emk Tommaa. Andersin. 279 99. R: D. 00.
Maaliskuun 18 päivänä 1901. Keisarillisen Majastatin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomionostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleeseen juttuun, jossa Kauppias Anders Auvinen, Savonlinnan kaupungista, Kesälahden pitäjän Tillalan kylässä asuvan Maakauppiaan Juho Pennasen konkurssiin luovutetun pesän toimitsijana ja velkojana, on hakija. na sekä Maakauppias Heikki Korhonen, Kerimäen pitäjän Kumpurannan kylästä, vastaajana, ja joka juttu koskee saatavaa: Annettu Keisarillisessa Suomen lenaatissa ja Sen Oikeusosaston. sa Helsingissä, Maaliskuun 18. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kesälahden pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa Elokuun 11. päivänä 1899 toimitettuna valvontapäivänä ylläsanotussa konkurssissa Larinas A. af 1. - E. J. B. H. - J. S. - L. A. 80 No 384. Pag. 126. R. T. 1900.