Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
mista lainoista, josta laiminlyömisestä kuolinpesälle oli sakkerahoina koitunut vahinkoa neljätuhatta kahdeksankymmentä markkaa kuusi penniä; että Blomqvist ja Grönholm 27 päivänä Lokakuuta 1902. myydessään Kauppias Juseliukselle seitsemänsataa hehtolitraa rukiita 1902 vuoden sataa, taaten rukiin itävyyden 90 prosentiksi, olivat Kauppias Juseliukselta myymänsä viljan etumaksuna kantaneet seitsemäntuhatta markkaa, mutta sitten, kun vilja ei ollutkaan täyttä nyt taattua itävyyttä, antaneet Kuuppias Juseliukselle kuolinpesän puolesta tunnusteen yhdestätoistatuhannesta sadasta seitsemästäkymmenestäkuudesta markasta viidestäkolmatta pennistä, jonka tunnusten Juho Häyhtiö sen maksupäivänä 11 päivanä Helmikuuta 1904 oli ollut pakoitettu pesän varoilla lunastamaan; ja että Blomqvist oli laiminlyönyt määräpäivinä 13 ja 14 päivänä Lokakuuta 1903 suorittaa Kauppias Fagerströmille Blomqvistin kuolinpesän puolesta Fagerströmille tunnustamat kaksi vekseliä toinen kahdestatuhannesta neljästäsadasta markasta ja toinen kahdeksastasadasta markasta, jonka johdosta Juho Häyhtiö oli ollut pakoitettu Fagerströmille, paitse mainittuja vekselimääriä, suorittamaan protestikuluja, korkoja ja provisionia pesän varoista yhteensä kuusikymmentäseitsemän markkaa yhdeksänkymmentäkolme penniä; minkä tähden ja kun mainitulle kuolinpesälle Blomqvisten ja Grönholmin huolimattomuudesta pesän asiain hoidossa oli hoitunut vahinkoa sakkokorkana neljätuhatta kahdeksankymmentä markkaa kuusi penniä, ruiskaupasta oikeutuneena tappiona neljätuhatta sata seitsemänkymmentäkuusi markkaa viisikolmatta penniä sekä rekselikuluina kuusi kymmentäseitsemän markkaa yhdek sänkymmentäkolme penniä, Kihlakunnanoikeus, nojautuen Holhouslain 36 SS:ään, on velvoittanut Kruununnimismies Blomqvistin ja Agronomi Grönholmin Juho Häyhtiölle hänen 532
edellämainitussa toimessaan heti asianmukaista maksutodistusta vastaan suorittamaan, Blomqvistin ja Grönholmin, yhteisesti tahi kummalla vara ja olisi, neljätuhatta kahdeksankymmentä markkaa kuusi penniä korkoineen viisi sadalta vuodessa, luettuna 17 päivästä Lokakuuta 1904, jolloin asia Kihlakunnanoikeudessa pantiin vireille, sekä neljätuhatta sata seitsemänkymmentäkuusi markkaa viisikolmatta penniä samallaisella korol la niinikään 17 päivästä Lokakuuta 1904 sekä Blomqvisten yksinään kuusikymmentäseitsemän markkaa yhdeksiinkymmentäkolme penniä myöskin viiden prosentin korkoineen viimeksi sanotusta päivästä, jonka ohessa Blomqvistin ja Grönholmin tuli, yhteisesti tahi kummalla varoja olisi korvata Juho Häyhtiön kulut jutusta ja sitä varten Juho Häyhtiölle maksaa sata viisikymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kruununnimismies Blomqvist ja Agronomi Grönholm vetoamalla olivat saattaneet jutun, on puheenalaisessa päätöksessään lausunut, ettei Kruununnimismies Blomqvistin ja Agronoomi Grönholmin voitu katsoa sen kautta; mitä Kihlakunnanoikeus oli heidän syykseen lukenut, huolimattomasti hoitanun Kartanonomistaja von Knorringin kuolinpesää; minkä tähden Hovioikeus kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on vapauttanut Blomqvistin ja Grönholmin suorittamasta Kihlakunnanoikeuden heidän maksettavakseen tuomitsemaa vahingon sekä oikeudenkäyntikulujen korvausta. Hovioikeuden tuomioon ovat Carl Thyrä ja Eva von Knorring sekä tällä välin täysivaltaisiksi tullut Save ja Axel vin Knorring anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustel malla, johon Kruununnimismies Blomqvist ja Agronoomi Grönholm ovat säädetyssä järjestyksessä vastunneet. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettivät 333
Carl von Knorring ja hänen asiakump paniusa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; minkä ohessa Carl von Knorring ja hänen asiakumppaninsa velvoite. taan suorittamaan Kruununnimismies Blomqvistille ja Agronoomi Grön holmille, heillä jutun vuoksi täällä olleiden kulunkien korvaukseksi, kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. N: Bainlund A:O. Malin. J. N: Bainlund A:O. Malin. Lanteri Karinen Aleksi Käpylanteri Kaarinen Aleksi Käpylanteri Kaarinen Aleksi KäpyWalter Andersin A. O. Arho Den 11 November 1909. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på metsält uvisionsskil ling från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit mål, angående upplåtande af arffallen egendom till skifte, emellan Kronolänsmannen Georg Tidström för egen del samt i egenskap af förvaltare af sin numera aflidne pupills, Färgaren Ernst Palmfors kvarlåtenskap, Finlandtmätaren Ernst Tidsbom, Sandthushållaren Otto Todström och Kronolänsmansdelleen Edith sidström, alla från Yltermalaks by i Malaks socken, äfvensom Enkefru Olivia Strang, från staden Nikolaistad, gemensamt, sökande samt Sytningsmannen Anders Henriksson Racka, från Oravais by i Oravais socken, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 11. November 1909. Kejserliga Senaten här låtit hand lingarna i målet sig fördragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter det ofvannämnde Emil SalmBde 7. SS. R. M. S.S. - 1.K. f. 1. B. F. M. 534 No 1867 Pag. 220. R. D. 1908.
före hustru Anna Maria Palmfors den 12 December 1898 aflidit, har Sytnings mansdottern Maria Beata Eriksdotter för egen del och å sin styfryster Edla Johanna Andersdotters och betersdel ter Edith Erika Eriksdotters vägnar vid nästpåföljande års vinterting med Härå Oravais och Maksmo socknars tingslag i afseende å bevakning anmält att Anna Maria Palmfors i lifstiden år 1898 medels mundligt testamente förordnat, att efter hennes död Maria Beata Eriksdotter, Edla Johanna Andersdotter samt Edith Elrica Eriksdotter skulle blifva lagliga arfvingar till det lo, som Anna Maria Palmfors under äktenska pet med Ernst Palmfors förvärfvat, så att hvarken närmare eller fjermare arf vingar egde rätt till något arf vid hennes död, hvaremot hennes bemälde man skulle tryggas vid allt hvall han vid äktenskapets ingående infört i bel Sedermera har Anders Racka, efter stämning såväl å Kronolänsmannen Karl Tidström, hvilken då varit för myndare för Ernst Palmfors, som och å Maria Beata Eriksdotter och hennes man Bonden Erik Johansson Hannus samt Bonden Johan Jakobsson Simons, såsom förmyndare för omyndiga Edith Eva Eriksdotter, vid förenämnda Häradsrätt, under förmälan, att Anna Maria Palmfors öfverlefvats af sin man Ernst Palmfors och moder Inhyseskren nan Maria Isaksdotter Tast, hvilken sistnämnda emellertid aflidit redan den 22 December 1898 och såsom enda arfrings efterlemnat sin oakta dotter, Anders Backas hustru Beata Backasom i sitt tidigare äktenskap med Sytningsmannen Erik Ratilo haft för utom en son Erik, hvilken jämväl aflidit och öfverlefvats af sin dotter förle mälda Edith Elvina Eriksdotter, dottern Maria Beata Eriksdotter och i äkten skapel med Anders Racka samman aflade dottern Edla Johanna Andersdetta, yrkat att ofvanberörda, af Anna Maria Palmfors upprättade testamente. såsom icke i laga ordning tillkommet och ej heller behörigen styrkt, måtte upphäfvas samt Karl Edström och 335
hans nyssbemälda medparter åläggas afträda Anna Maria Palmfors lott i makarna Palmfors bo till laga skifte arfvingarna emellan. Sedan Karl Tidström och hans med parter afgifvit svaromål i saken och Georg Tidström, som efter sin faders, nyssbemälde Karl Tidströms död etsetts till förmyndare för Ernst Palmfors, blifvit i saken hörd, har Häradsrätten medels den 29 Oktober 1901 afsagdt utslag, hvarvid Hofrätten genom dem den 28 Mars 1903 låtit lvo, förkastat Anders Backas förenämnda talan, emedan Anna Maria Palmfors i behörig ordning förordnat, att Maria Beata Eriksdotter Edla Johanna Andersdotter och Edith Extra Eriksdotter skulle blifva ägare till att hennes under äktenskapet med Ernst Palmfors förvärfvade egendom och sagda förordnande å testamentsta garenas vägnar bevakats. På utverkad skriftlig stämning har Anders Kacka därefter vid bemälde Häradsrätt yrkat att, emedan Ernst Palmson för sin del icke berakat berörda te stamente samt Maria Beata Eriksdotter, Edla Johanna Andersdotter och Edith Anra Eriksdotter därigenom tillagts endast den del af Anna Maria Palmfors hvar låterskap, som hon under äktenskapel förvärfvat, Georg Tidström måtte i sin förenämnda egenskap skyldigkännas att till laga skifte upplåta så elor del af Anna Maria Palmfors kvarlåten skap, som icke genom berörda testamente tillfallit Maria Beata Eriksdotter, Edla Johanna Andersdotter och Edith Elvara Eriksdotter. Sedan målet haft den omgång handlingarna däri närmare utvisa samt Georg Tidsböne i saken hörd, med sagt käromålet, har Häradsrätten, hvar est Ander Backa jämväl anhållit om ersättning för sina rättegångskostnader. medels den 5 Mars 1907 afsagdt utslag, på upptagna skäl, bifallit vill Anders Backas talan samt förty ålagt Georg Tidström, såsom förmyndare för Ernst Palmfors, att inom be månader från den dag, Häradsrättens utslag vunnit 536
laga kraft, vid honom i sådant afseende förelagdt vite af etthundra mark upplåta den del af Emil Palmfors bo, angående hvilken icke genom ifrågavarande testamente Maria Beata Eriks dotter, Ella Johanna Andersdotter och Edith Elvira Eriksdotter tillagts förmå na i boet, till laga skifte arfvingarna emellan, hvarjämte Georg Tidström skyldigkänts att med sjuttiofem mark godt göra Anders Kacka hans umgälder å rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning Georg Tidström i vadeväg dragit målet, har uti dem af den 27 Juni 1908 vig utlåtit; och emedan ifrågavarande testamente icke visals hafva blifvit å Emt Palmfors vägnar bevakadt, har Hefrätten ålagt Georg Tidström, såsom förmyndare för Ernst Palmfors, att inom den tid och vid den förpligtelse Häradsrätten utsatt upplåta den del af Anna Maria Palmfors kvarlåtenskap, som icke på grund af samma testamente tillfallit Maria Beata Eriksdotter, Ed la Johanna Andersdotter samt Edith Extra Eriksdotter, till sådant skifte att Anders Kackas hustru Beala Backen erhölle hvad henne laglikmätigt i arf däraf tillkommit; dörutinnan Härads rättens utslag alltså andrades och rättades, hvaremot vid detsamma i öfrigt eller beträffande den Anders Kacka tillag da rättegångskostnads ersättning finge lero; och skyldigkändes Georg Tidström att erätta Anders Rucka hans i Hof rätten hafda kostnader i saken med femtio mark. Uti Hofrättens dom har Georg Till ström, sedan Emil Palmfors emellertid aflidit, särene förvaltare af hans hvar låtenskap äfvensom i egenskop af hans arfvinge, samt Viclandtmätaren Tid ström, Landthushållaren Nehtröm. Edith Kidström och Olivia Frang, jämväl i egenskap af Ernst Palmfors arfvingar, anhållit om ändring medels hit ingif ren deduktion, hvilken Anders och Beata Backa i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande; och emedan Anders Kackas efter stämning å, utom andre 337
Karl Tidström, i dennes egenskap af då varande förmyndare för Ernst Palmson, utförda talan om upphäfvande af ifrågavarande, till förmän för, bland andre, Ernst Palmfors upprättade testa mente, blifvit genom Hofrättens förberörda den 28 Mars 1903 gifna dem, hvar åt Anders och Beata Backa nöjts, för kastad, by och då Anna Maria Palm fors i sagda testamente förordnat, att förutom testamentstagarena hvarken. närmare eller fjännare arfvingar egde rätt till något arf vid hennes död, samt Anders Kackas i förevarande mål utförda talan följaktligen innesat lar yrkande om upphäfvande af samma testamente till en del, finner Köjerliga Senaten domstolarne icke hapa egt emelstadgandet i 1 SS: 31. kap. R. B. till pröfning upplaga Anders Kuckas förevarande talan. hvarför Kejserliga Senaten pröfvar rättvist till all kraft och verkan undamödja domstolaines åtgärdes i målet. Sklatte, som vederbör, till efterrättelse länderKopeserliga Senaten för Finland. J. N. Böndernd Pantin Saaruun J Mannus Peltonen Ako Mallalin Alksi Käsy. ./.B. F. Mölse Marraskuun 15 päivänä 1909 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa perinnönjaon, moitetta koskevassa nostajutussa, jossa Itsellinen Jooseppi Juhonpoika Kallion pää, Pälkäneen pitäjän Huhdin kylästä, on hakijana sekä Talolliset Heikki Pietilä, mainitun pitäjän Kollolan kylästä, ja Juho Simola, Hauhon pitäjän Lyömäen kylästä, vastaajina: tunettu Oikeusosastossa 15 päivänä Marraskuuta 1909 Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäle nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Pälkänen pitäjän Laitikkalan kylästä potoisin ollut Talollisenvaimo Eva Kristiina Matintytär Mikkola oli huollut 15 päivänä Syyskuuta 1882, jättäen jälkeensä lesken Talollisen Mikko Heikkolan ja lähimpänä perillisenään Jooseppi Kallionpään joka on Eva Kristiina Mikkolan sisarvainajan poika minkä jälkeen Eva Kristiina Nikkolan kuolinpesässä oli 30 päivänä TamSusua J. A. B. K. H. S.S. t. R. 4. 8. ty. 538 9 N: 1876. Såg. 42/3 R. T. 1908.
mikuuta 1883 toimitettu kalunkirjoitus, josta laadittuun toimituskirjaan pesän varoiksi oli merkitty paitsi puolta Mikkolan perintötalosta Laitikkalan kylässä irtainta omaisuutta 947 markan 60. pennin arvosta sekä pesän menoiksi 549 markkaa 11. penniä, johon määrään sisältyi muun muassa vainajan hoito ja hautauskustannukset 500. markkaa. Sittenkun Mikko Mikkolakin oli kuollut 1. päivänä Huhtikuuta 1902, jättäen jälkeensä lähimpinä perillisinään Heikki Pietilän vaimon Maria Heikintyttären, joka on Mikko Mikkolan si sar-vainajan tytär, ja Juho Simolan, joka taas on Mikko Mikkolan sisarvainajan poika, ja Mikko Mikkolan jälkeen 29 päivänä samaa Huhtikuuta toimitetussa kalunkirjoituksessa pesaan kuuluva irtaimisto oli arvioitukaikkiaan 825 markkaan 55 penniin, kuuluen siihen, muun muassa, sukuta ja ohria yhteensä457 markan 30 pennin arvosta, sekä kuolinpesän saatavat 9921. markkaan 50 penniin, niin oli Pälkäneen ja Sahalahden pitajain käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus Jooseppi Kallionpään kanteesta 31 päivänä Tammikuuta 1903 julistamallaan päätöksellä velvoittanut Heikki Pietilän ja Juho Simolan, jotka olivat haltuunsa ottaneet Mikko Mikkolan jälkeen jääneen omaisuuden, lailliseen jakoon luovuttamaan sen osan tuosta omaisuudesta, mikä oli kuulunut mainituille vainajille yhteisesti. Tämän johdosta oli asianosaisten kesken 28 päivänä Huhtikuuta 1903 toimitettu jako, jonka perustuksi oli pantu edellämainittu Eva Kristiina Mikkolan jälkeen 30. päivänä Tammikuuta 1883. laadittu kalunkirjoituskirja, ja sen mukaan pesän irtaimen omaisuuden säästö, joka, kun menoihin oli lisätty jakokustannus 50 markkaa, oli 348 markkaa 49. penniä, jaettu siten että Mikko Mikkola - vainajan perilliset olivat siitä saaneet puolen eli 1774 markkaa 24 1/2 penniä ja Joseppi Kallionpää toisen puolen samoin 174 markkaa 24 1/2 penniä; mutta koska puoli Mikkolan taloa oli katsottu kuulu539
neen yksin Mikko Mikkola - vainajalle siitä syystä että hänen arveltiin hankkineen sen ennen kuin meni naimisiin Eeva Kristiina Mikkolan kanssa, oli sanottu talonpuolisko jätetty jakamatta Sittemmin on Jooseppi Kallionpää moittiaksun kerrottua perinnönjakoa sillä perusteilla, ettei siihen oltu otettu kaikkea jaettavaa omaisuutta, haastattanut Heikki Pietilän ja Juho Simolan edellämainitun käräjäkunnan 1905 vuoden syyskäräjiin ja kannettaan kekittäen oikeudenkäynnin kuluessa esilletuonut: että jakokirjaan oli väärin merkitty, että Mikko Mikkola oli ennen avioliittoaan Eva Kristiina Mikkolan kanssa hankkinut puolen Mikkolan taloa, vaikka hän yhdessä mainitun vaimonsa kanssa oli kauppakirjalla 8 päivänä Tammikuuta 1870. ostanut toisen puolen sanotusta talonpuolikkaasta, minkä vuoksi ja kun Mikko Mikkola oli 15. päivänä Heinäkuuta 1876 tehdyllä kauppakirjalla myynyt tuon talonpuoliskon 16,300 markasta, mikä hinta oli paikalla maksettu, toinen puoli kauppahinnasta ynnä siitä Mikko Mikkolan kuolinpäivästä alkaen juossut viiden prosentin vuotuinen korko olisi ollut jaettava Eva Kristiina Mikkola-vainajan perilliselle Jooseppi Kallionpäälle; että Eva Kristiina Mikkolan jälkeen kalunkirjoitusta toimitettaessa pesän omaisuus oli arvioitu ainoastaan noin kolmannekseksi sen todellisesta arvosta ja että pesässä silloin olisi pitänyt olla irtainta omaisuutta ainakin raman verran kuin Mikko Mikkolavainajan jälkeen laadittu kalunkirjoituskirja osoitti, lukuun ottamatta viljaa, jota oli ollut ainakin kaksikymmentä tynnyriä, jota paitsi Eva Kristiina Mikkolan hoito- ja hautajaiskustannukset todellisesti olivat nousseet korkeintaan 100 markkaan; että moitteenalaisessa juossa oli pesän varoista jätetty huomioon ottamatta 10,000 markkaa puhdasta rahaa; sekä että Mikko Mikkola oli sen johdosta, että hän oli laiminlyönyt laissa sää540
detyn ajan kuluessa toimittaa kalunkirjoituksen Eva Kristiina Mikkolan jälkeen Jooseppi Kallionpäälle menettänyt neljänneksen kaikesta mitä hänellä yhteisessä pesässä oli; ja on Jooseppi Kallionpää niin ollen vaatinut, että Heikki Pietilä ja Juho Simola velvoitettaisiin lakimiehen avustamina toimittamaan uusi kysymyksessä olevan omaisuuden jako, jossa edelläluetellut muistutukset olisivat otettavat huomioon, sekä sen ohessa korvaamaan Jooseppi Kallionpäälle hänen oikeudenkäyntikustannuksensa Kanteesta kuulustettuina ovat Heikki Pietilä ja Juho Simola vastannut muun muassa: että puheenaoleva jako oli toimitettu aivan oikein, siinä kun kuolinpesä oli jaettu sellaisena kuin se oli ollut Eeva Kristiina Mikkolan huollessa; että jos Eva Kristiina Mikkolalla olisikin ollut naimaoikeus siihen osaan Mikkolan taloa, joka oli ostettu 8 päivänä Tammikuuta 1870, niin oli hunellä tämä oikeus ainoastaan kolmen teen osaan tuota talonosuutta; sekä ettei koron maksaminen mainitun kiinteimistön hinnasta voinut tulla kysymykseen, koska Mikko Mikkola oli aviopuolisoiden tekemän keskinäisen testamentin nojalla ollut oikeutettu kuolemaansa asti nauttimaan hyväksen tulot aviopuolisoiden yhteisestä omaisuudesta; ja ovat Heikki Pietilä ja Juho Simola sen ohessa vastustaneet Jooseppi Kallionpään vaatimusta käräjäkulujen. sa korvaamisesta. Sittenkuin Jooseppi Kallionpää oli luopunut kanteestaan mikäli se koski EvaKristiina Mikkolan jälkeen pidetyssä kalunkirjoituksessa tapahtunutta omaisuuden arvioimista ja vainajan hautajaiskustannuksia sekä kalunkirjoituksen viivyttämistä, pidättäen kuitenkin itselleen oikeuden toimitettavassa uudessa perinnonjaossa tehdä näistä samoinkuin muistakin vastedes ehkä ilmaantuvista seikoista oikeutuvia vaatimuksia on Kihlakunnanoikeus 10 päivänä Syyskuuta 1904. julistamallaan päätöksellä antanut lausuntonsa asiasta; ja koska oli käynyt selville, ettei 28 päivänä Huhtikuuta 1903 Eeva Kristiina Mikkolan jälkeen 541
toimitetussa perinnönjaossa oltu otettu ja koon puolta puolen Mikkolan talon kuudentoistatuhannen kolmensadan markan suuruisesta myyntihinnasta, vaikka Eva Kristiina Mikkolalla lain mukaan oli ollut naimaoikeus mainitun talon neljännekseen ja siis myös sen kauppahintaan ja Jooseppi Kallionpäällä Eva Kristiina Mikkolan perillisenä perintöoikeus siihen, sekä että irtainta omaisuutta oli jaettu ainoastaan yhdeksän sadan neljänkymmenensitsemän markan kuudenkymmenen pennin arvosta, vaikka oli näytetty sitä olleen ainakin yhtä paljon kuin Mikko Mikkolan kuollessa, lukuun ottamatta viljaa, jota oli todistettu olleen noin kaksikymmentä tynnyriä, ja puhdasta rahaa joku määrä, minkä suuruutta Jooseppi Kallioupua ei sillä kerralla ollut voinut selvittää, on Kihlakunnanoikeus sanottujen puutteellisuuksien vuoksi kumon nut moitteenalaisen perinnönjaon ja velvoittanut Heikki Pietilän ja Juho Simolan heille kummallekin asetetun kahdensadan markan sakon uhalla Kihlakunnanoikeuden päätöksessä määrätyn ajan kuluessa lainoppineen henkilön avulla toimituttamaan uuden perinnönjaon, jossa oli otettava lukuun edellämainittu talonhinta korkoineen viisi sadalta vuodessa luettuna, siihen nähden että Mikko Mikkolalla oli elinaikansa ollut hallinta-oikeus puheena olevassa pesässä, sanotun vainajan kuolinpäivästä Huhtikuun 1 päivästä 1902, sekä irtainta kalua, paitsi kahtakymmentä tynnyriä rukiita, sama määrä kuin sitä oli ollut Mikko Mikkolan kuollessa; mutta koskei Eva Kristiina Mikkolan kuollessa pesässä olleiden rahavarain määrää oltu näytetty, on Kihlakunnanoikeus sillä kertaa hyljännyt kanteen tältä kohden, ja sen ohessa että lausunnon antaminen hvari pi Kallionpään vaatimuksesta, mitä tuli omaisuuden arvioimiseen, hautajaiskuluihin ja kalunkirjoituksen toimittamisen laiminlyömiseen laissa määrätyn ajan kuluessa, raukesi, koska kanteesta näissä kohdin oli luovuttu, jätettiin Jooseppi Kallionpäälle oikeus pidettäväksi määrätyssä perinnönjaossa tehdä ne muistutuksen 542
sa ja vaatimuksensa näistä samoinkuin muistakin suikoista, joihin hän katsoi syytä olevan, ja tuli Heikki Pietilan ja Juho Simolan, yhteisesti taikummalla heistä varoja oli, sadalla kahdellakymmenelläviidellä markalla korvata Jooseppi Kallionpään oikeudenkäyntikustannukset Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Pietilä ja Juho Simola olivat vetaamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 15. päivältä Toukokuuta 1908 asiasta lausunut, etteivät Heikki Pietilä ja Juho Simola olleet tuoneet esiin syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä mikali Eva Kristiina Mikkolan jälkeen 28. päivänä Huhtikuuta 1903 toimitettu perinnönjako oli katsottu puutteelliseksi siinä kohden ettei jakoon oltu otettu puolta puolen Mikkolan talon kuudentoistatuhannen kolmensadan markan suuruisesta myyntikinnasta ja kahta kymmentä tynnyriä veljaa, sekä mikuli Heikki Pietilä ja Juho Simola olivat velvoitetut heille kummallekin määrätyn kahdensadan markan sakon uhalla lainoppineen avalla toimituttamaan uusi perinnönjako, jossa niinhyvin edelläsanottu talonhinta korkoineen viisi sadalta vuodessa, luettuna Mikko Mikkolan kuolinpäivästä Huhtikuun 1. päivästä 1902, kuin myös kahdenkymme nen ruistynnyrin hinta oli laillisesti jaettava, jonka vuoksi Kihlakunnanoikeuden päätös näissä osissa oli jääpä voimaan, kuitenkin siten että kysymyksessäoleva uusi perinnönjako oli toimitettava neljän kuukauden kuluessa Hovioikeuden puheenalaisen tuomion antopäivästä lukien. Ja koska Jooseppi Kallionpään olisi pitänyt esilläolevas sa oikeudenkäynnissä esittää kaikki ne muistutukset, mihin hänellä oli aihetta, sekä toteensaattaa tekemänsä vaatimukset, eikä Kihlakunnanoikeus della näin ollen ollut ollet syytä jättää Jooseppi Kallionpäälle oikeutta vastedes pidettävässä perinnönjaossa uudistaa niitä muistutuksiansa ja vaati muksiansa, joista hän oli oikeudenläyn nin kestäessä luopunut tai joita hän ei ollut toteensuottanut, eikä myöskään 343
tehdä muita vaatimuksia, joihin Jooseppi Kallionpää ehkä katsoisi syytä olevan sentähden ja kun Jooseppi Kallionpää ai ollut voinut näyttää toteen että muuta irtainta tavaraa oli Eva Kristiina Mikkolan kuolinpesän jaosta poisjätetty kuin yllämainitut kaksikymmentä tynnyriä viljaa, on Hovioikeus kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljännyt Jooseppi Kallionpään kantun näiltä kohdin, samalla kuin Heikki Pietilä ja Juho Simola myöskin vapautettiin suorittamasta korvausta Jooseppi Kallionpäälle hänen. Kihlakunnanoikeudessa karsimistään oikeudenkäyntikustanmuksista Hovioikeuden tuomioon on saoseppi Kallionpää anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Heikki Pietilä ja Juho Simola ovat saadetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Jooseppi Kallionpää ole esiintuoneet syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, jonka varaan asia siis jää, kuitenkin siten että kysymyksen tullut perinnönjako on toimitettava ennen 1. päivää Huhtikuuta 1910 ja velvoitetaan Jooseppi Kallionpää suorittamaan Heikki Pietilälle ja Juho Simolalle, heillä taällä jutussa olleiden kulunkien korvauksessi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot "Eisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Bönnlund Akonlalin J. N. Bönnlund Akonlalin kuten Saaranen Aleksi Käpy. kanteli Waaranen Aleksi Käpy. Walter Andersin. „�; Jurukjelm 544