Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
käromålets förkastande. Sedan målet haft den omgång handlingarna deri utvisa, har Rådstufvurätten medels den 17 April 1899 afsagdt utslag förklarat det väl vara utredt, att Krono länsmannen Söderström uti telegram till Handelshuset Chald. Och goneralägent i landet, Handlanden Danielsson den 28. Maj 1896. förbundit sig att under somma en påföljande är berörd åt bemälda handelshus tvåtusen kubeksamnar pappersved till ett pris af tjugusex mark för famnen; men enär fullständig öfverenskommelse parterne emellan likväl icke kunnat åvägabringas angående särskilda öfriga till aftald hörande belingelser, hvilka, enligt handels husets genom Handlanden Danielsson gjorda yrkande, skulle intagas uti kontrakt, som sedermera bort upprättas, samt de af Pronolänsmannen Södensköm gjorda, men af handelshuset icke godkända invänd ningarnes mot ofvanberörda förslag till kontrakt varit fullt berättigade och betingade af förhållandena på utskopp ningsorterna, förkastades käromålet såsom obefogadt befrätten, under hvars pröfning Handelshuset Chalet. On i vadeväg dragit målet, har genom den 15 Februari 1900 gifven dem låtit vid Rådstufvurättens före nämnda utslag bero. Uti denna Hofrättens dom har Handelshuset Charlol. År i underdånighet anhållit om ändring Kejserliga Senaten har tagit detta mål öfvervägande och finner Handelshuset Charlob Och icke hafva anfört skäl till ändring Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken fördenskull kommer att förblifva. Pelalle som vederbör, till underdånig efterrättelse lande Hans Kejserliga Majestäts Fognehamn Dess Sonat för Finland: J. J. Sokman Andersin. E. Johnsson Karl Mandertzöds 576
Den 17 Juni 1901 1o Hans Kejserliga Majestäts laga Namn Dess Sonats för Finland dem uti ett på nedsatt reversskilling, från Wasa Hofrätt inkommit mål emellan Handlanden i sladen Nikolaistad Kaarlo Nygrén, sökande, samt Snickaren Johan Oskar Nikander, från Tammerfors stad, och Stadsfiskalen i samma stad, tillhärads höfdingen Werner Palander, warande, angående fordran: Gifven uti Kejserliga Senalon för Finland och Pop Jusselie Departement, i Helsingfonden 17 Juni 1901 Kejserliga Senaten har tidet handlingarna i målet Sig föredragas och af dem, sövidt nu är i fråga, inhemlat följande Uti kontrakt af den 20 Januari 1897 har Johan Oskar Nikander åtagit sig att åt Kaarlo Nygren förfardiga och uppsätta inredningen till den sistnämndes i Pokelax dad befintliga handelsbutik och lägenom för ett utfäst pris af 2500 mark samt med skyldighet för Nikander att ansvara för arbetels duglighet äfvensom att ofördrogli gen afhjelpa de å sagda belikienredning inom ett år uppade del och brister, hvil6Sr 733 - Ef- J. H. E. A-1 t. 57/8 os 57/7 88 os Tag. 22. R. D. 1901.
ka härvide af vårdslöshet vid arbetets utförande eller af dervid begagnadt odugligt pastoralHärå har Johan Oskar Nikander, på stämning å Kaarlo Nygren, vid Rådstufvu rätten i Nikolaistad yrkat, att emedan Nikan der förutom del i kontraktet öfverenskomna arbetet uti berörda betikokad gjort sexton logar till betikfack samt verkställ särskilda ändringar af fack och skäp äfvensom på ytterligare beställning af Nygren åt denne förfärdigat en soffa och två lånstolar, men tygrén icke i godo kunnat förmås att eväl ta Nikander myda öfverdedelen och möller Kaarlo Nygrén måtte förpligtas att enligt honom tillstälda räkningar till Johan Oskar Nikander utbetala för omnämnda arbeten i betiktokalen 128 mark och för omordade möller 150 mark eller tillhopa 278 mark med ranta. I saken hörd har Kaarlo Nygrén mot ragt omförmälda yrkande samt, enär ifrågakomna Pulikinnedning vid den 15 Januarii i 1898 af Nygrén föranstaltad besigt ning befunnits i åtskilliga afseenden så kistfällig, att afhjelpandet af de anmärkta selen pröfvats medföra en kostnad af till hopa 575 mark, efter Nikanden ågången genslämning, påstått dennes åläggande att afhjelpa berörda bristfälligheter eller att till Nygrén erlägga den för sådant ändamål beräknade kostnaden 575 mark. Sedan Johan Oskar Nikander bemöll della påstående och gjort anspråk på godt görda för sine umgälder i rättegången samt saken i öfrigt haft den omgång handlingar na närmare utiisa, har Rådstufvurätten medelst den 9. Mars 1900. afkunnadt utslag yllrat sig, att som Kaarlo Nygren medgifvit, såväl att han af Johan Oskar Nikan der enligt beslättning fått emottaga ifrågakomna moder, som och att han icke guldit del för desamma fordrade priset, 100 mark, emot hvars belopp anmärkning icke heller blifvit af Nygrén gjord, by och då jemväl utredt Silfvil, ej mindre att Johan Oskar Nikander genom en af Kaarlo Nygrén påbjuden ändring af de fönsterslättningar, hvilka Nikandes förfärsigat i enlighet med omordade kontrakt, nöd gats göra sexton sedan och att arbetet med dessa fögars inpävande för en man kraft en tid af fyra dagar, än och att Nikander, i följd deraf att en kant af byggnads 578
muren kommit att stå något ofvanom golfutan uti sagda beteklokat, nödgas andra ett af honom redan färdiggjordt fack och att till arbetet med denna ändring för en man åtgätt fyra dagar, samt några anmärkningar af Kaarlo Nygrén gjorts hvarken emot beloppet af den för nämnda fogars försärdigande fördrade ersättning, åttatioåtta mark, eller emelden dagspenning af fem mark, efter hvilken i liga för nyssberörda åtta dagars arbete fördrats tillhopa fyratio mark, ålade Rådstufvu rätten Kaarlo Nygren att till Johan Oskar Nikander med qvitto betala af denne fordrade tvåhundrasextioåtta mark med fem procents ränla derå från den 28 Januari 1898, då målet blifvit vid Rådstufvurätten anhängiggjordt. Vidkommande redan Kaarlo Nygréns i må let framstälda anspråk har Rådstufvurätten på upptagna skäl ålagt Snickaren Sikari der att oförtöpadt för fönsterhyllerna i mer berörda buiklokat uppsätta trissor., hvilkas anskaffande pröfvats kräfva ett belopp af tjugu fem mark, äfvensom afhjelpa särskilda och om förmälda besigtning angifva bristfälligheter uti tutikinrädningen, hvilket arbete Rudskifvurätten annett medföra en kostnad af tillhopå femhundra femtio mark, eller och att till Kaarlo Nygren emot qvitto utgifva samman lagdt femhundra sjuttiofem mark, men jemlikt och 4 SS: SS: 21 kap. R. B. fingo parterne sjelfve vidkännas sina i målet hafda kostnader Hefrätten, under hvars pröfning såväl fö har Oskar Nikander som Kaarlo Nygrén. rädning dragit saken, har medelst dem den 1. December 1900. funnit Nygrén icke hafva än fart skäl till ändring uti Rådstufvurättens frågavarande utslag. Beträffande sedan Johan Oskar Nikanders rådetalan, så alldenstund Kaarlo Nygrén enligt två å ed i saken afhörda vittnens sammanstämmande, af tygrén icke metsagda intyg, vid emotta gandet af emordade tutikimedning god känt densamma i dess dörarande skick samt Nikander medelst åberopade kontrakt af den 20 Januari 1897 ej heller förbundit sig att under den uti kontraktet i sådant afseen le utsatta tiden af ett år ansvara för till äfventyrs nödiga anedda förändringar af sjelfva betekiningen, men ersättning för jemväl dylika inginge uti den kostnadsberäkning, som blifvit uppgjord på grund af förenämnda den 15 Januari 1898 å samma 579
imodning verkstälda besigtning, fördenskull och emedan under rättegången dels framhållits, dels af vittnen i målet intygats, att öfriga vid besigtningen anmärkta brist fälligheter i tutikinredningen föranledts af det ofullbordade tillstånd, i hvilket intektokalen vid inredningens uppsättande befunnit sig, har Hofrätten ansett Johan Oskar Nikander, hvilken icke blifvit sätt i tillfälle att för berörkande af sin rätt vid ännämnda besigtning närvara, icke kunna förbindas att ansvara för hvad vid besigtningen i ofvananfördt afseende blifvit anmärkt; samt vid vådant för hållande, med ändring af Rådstufvurät tens utslag i förberörda del, befriat Nikander från Nygréns derutinnan framstälda anspråk, vid hvilken utgång Kaarlo Nygren, som så ken tappat, ålagts att till Johan Oskar Nikander i ersättning för dennes och Karl stufvurätten i målet hafda nödigaste kost nader utgifva trehundra femtio mark, hvarutom Nygrén kunto skyldig att hålla Nikanla skadeslös för dennes umgälder uti målet i Hofrätten med sjuttiofem mark. Uti denna Hofrättens dom har Kaurlo Nygrén i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, den Jo han Oskar Nikander äfvensom Vicehärads höfdingen Palander, å hvilken Nikander öfverlälit sin rätt i målet, i föreskrifven ordning bemält. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt finner Kaarlo Nygrén icke hafva anfört skäl till annan ändring i Hofrätlens ofvanberörda dem än att, enär Johan Oskar Nikander, på sätt i målet afhörda vittnena Alfred Wilhelm Stenfors och Johan Alfred Eklund intygat, enligt omordade kontrakt varit skyldig att i och för fönsterslällningarna uti ifrågavarande buiklikat förfärdiga hvad kgrén i ett bref af den 20 Juni 1897 till Nikander hållat rissor eller lister, men sådant tals påminnelser såväl under arbetets jot gång som efteråt, af Sökander underlåtits, Johan Oskar Nikander ålägges att afhjelpa sagda brist i belikimredningen eller att till Kaarlo Nygrén utgifva vardet af det har för nödiga arbetet begufem mark, hvarjemte den Johan Oskar Nikander i målet tillerkända rättegångs kostnadsersättning nedsättes till tvåhundra mark, med hvilken rättel re vid Hofrättens dom i öfrigt kommer 580
att förblifva. Til alle, som vederbör, till enderdånig flerättelse länder I Hans Kejserliga Majestäts Fogasamme Dess Smat för Finland: M. Abramare. E. Johansson M. Abraman. E. Johnsson J; Wärkel Lars Hömen Andersin. 1/ Axel Charpintus Kesäkuun 18. päivänä 1901. Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nes Rautalammen pitäjästä, hänen sisaren Wiipurin kaupungista, ja veljensä Räätäli Lauri Manner, ennen nimeltään Sökyläinen, Tampereen kaupungista, yhteisesti, ovat hakijoina sekä Talollinen Juhana Pietarinpoika Kärkkäinen, Kiuruveden pitäjän Haaran kylästä tuhmatta jääneenä vastaajana. Annettu Keisarillisessa Suomen Maatissa ja sen Oikeuserastossa, Helsingissä, Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kirjallisen lasteen nojalla ovat Toiin ja Palmu ja hänen, asiakumppaninsa Kiuruveden pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikendessa kertoneet, että heidän isä vainajansa Talollinen Juhana Pöksyläinen, Läsnä: 3. SS: J. W. El - Läoch. Em af S. 58 5/50 1. Sag. 18 R. D. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Nimessä, torahalla Wiipurin Hovioikeudesta tullessa, talonosan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Rätilä Loviisa Palmu, ja Kultasepänleski Anna Pylkkönen Kesäkuun 18. päivänä 1901. 1900.
ollessaan naimisissa Loviisa Salmun ja hänen asiakumppaniensa äidin Ulriikka Tikkasen kanssa, kauppakirjalla 19. päivältä Heinäkuuta 1851. oli Talolliselta Pietari Kärkkäiseltä ostanut yhden kolmasosan perintötalosta No 2. sanotun pitäjän Rytkyn kylässä sekä että kolmannes tästä talonosasta eli yhdeksäsosa koko taloa Ulriikka Tikkasen vuonna 1853. tapahtuneen kuoleman jälkeen oli Tammikuun 25. päivänä 1854. pidetyssä, lainvoiman voittanassa jaossa äidinperintönä jaettu Loviisa salmulle ja hänen asiakumppaneilleen. Antta koska Juhana Sökyläinen, tästä huolimatta, lastensa vielä alaikäisinä ollessa ilman asianomaisen Oikeuden lupaa eli kauppakirjalla 12. päivältä Maaliskuuta 1856. myynyt, paitsi omaa osaansa, myös kin Loviisa Palmun ja hänen asiakumpi paniensa perimän osan talosta, ja Juha na Kärkkäinen useampain luovutusten nojalla, jotka kaikki perustuivat viimeksi sanottuun kauppaan, nykyään hallitsi mainittua talonosaa, ovat Loviisa Salmija hänen asiakumppaninsa vaatineet, et tä Juhana Kärkkäinen velvoitettaisiin Loviisa Palmun ja hänen asiakumppanien sa vapaaseen hallintoon luovuttamaan puheenalainen yhdeksäsosa talosta; jonka ohessa Loviisa Palmu ja hänen asiakump paniusa ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Sittenkuin Juhana Kärkkäinen, asiasta kuultuna, oli vastustanut kannetta, on Kihlakunnanoikeus 20. päivänä Syyskuuta 1899. julistamassaan päätöksessä tosin katsonut, ettei Juhana Kärkkäinen ollut voi nut näyttää, että Juhana Söksyläinen, Loviisa Palmun ja hänen asiakumppanien ja vielä alaikäisinä ollessa myydessään 12. päivänä Maaliskuuta 1856. mainittujen lastensa Ulrukka Tikkasen jälkeen perimän talonosan, oli hankkinut asianmies kaista lupaa sanottuun kauppaan; mutta koska Ulriikka Tikkasen jälkeen toimitetussa perunkirjoituksessa ja perinnönja ossa tehtyyn kirjaan oli merkitty, että pesä koko avioliiton aikana oli velkaa ostetun talonosan rinnan, sentähden ja koska velka, jonka suorittamiseen pesän irtaimisto ei riittänyt, oli maksettava ennenkuin perintö otettiin, sekä Juhana 582
Söksyläinen, joka oli velvollinen suoritta naan saman velan, kysymyksessä olevassa kaupassa oli pidättänyt Loviisa salmulle ja hänen asiakumppaneilleen kasvatus- ja elatusaviin siksi kun he joutuisivat aikuisiksi, jota apua Loviisa Palmu ja hänen asiakumppaninsa eivät olleet kieltäneet nauttineensa, Kihlakunnanoikeus, joka katsoi Loviisa Palmun ja hänen asiakumppaninsa siten saaneen mitä heille äitinsä jälkeen oli perintönä tuleva, on kumonnut Loviisa Salmen ja hänen asiakumppaniensa asiassa ajaman kanteen. Korioikeus, jonka tutkittavaksi Lovii sa Salmu ja hänen asiakumppaninsa, yhteisesti, olivat veden kautta saatta neet jutun, on tuomiossa Toukokuun 18. päivänä 1900. antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Juhana Pöksyläinen, päättäissään moittunalaisen, 12. päivänä Maaliskuuta 1856. tehdyn talonosan kaupan, oli myydystä kiinteistöstä pidät tänyt Loviisa Salmulle ja hänen asiakumppaneilleen kasvatus- ja elatusavun siksi kun he täyttivät kahdeksannen toista ikävuotensa ja he myöskin kieltämättä olivat nauttineet tätä etua eivätkä, vaikka heillä niin muodoin oli ollut tietoa sanotusta maanluvutuksesta, yön ja vuoden kuluessa siitä, kuuhe saavuttivat laillisen ijän, olleet ryttyneet oikeutensa valvomiseen ja ajamiseen; sentähden ja kun Loviisa Sälmu ja hänen asiakumppaninsa siis, Kuninkaallisen selityksen mukaan 14. päivältä Toukokuuta 1805, olivat puhevaltansa kauppaa vastaan menettä neet, on Hovioikeus katsonut, ett sivät Loviisa Salmu ja hänen asiakumppa ninsä olleet esiintuoneet syytä sen loppiipäätelmän muuttamiseen, johon Kihlakunnanoikeus oli asiassa johtunut. Hovioikeuden tuomioon ovat Lovisa Tähne ja hänen asiakumrantansa alamaisesti anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettuvät Loviisa Salmu ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, jonka varaan asia siis jääpiTätä kaikki asianomaiset alamaisuudes583
sa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa 1: Wiekel Lars Homen: E. Johnsson condersin. Ch. till. af tresterns. Kesäkuun 18 päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nestorahalla Waasan Hainkuudesta tullessa velkomusjutussa, jossa Talollinen Jaakko Juhonpoika Luukinen, Haukiputaan pitäjän Haukiputaan kylästä on hakijana sekä Talollinen Erkki Granlund Ti Herrala, samasta kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatis sa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Kesäkuun 15. päivänä 1901. Keisarillinen Senaalti on Asillensa esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Jaakko Luukisen ja hänen isarensa, Erkki Granlundin vaimon Anna Liisa Juhontyttären vanhemmat Talollinen Juho Luukola oli Luukinen ja tämän vaino Liisa Heikintytär olivat Huhtikuun 8 päivänä 1891. tehdyllä kirjallisella testanentilla määränneet, että heidän omaisuulestaan, toisen aviopuolisen luettua, ole marnettava muun muassa Anna Liisa Juhon tyttärelle kolmetuhatta markkaa ja jäänLäsnä: Hs - Ef - El - L H J. Em. alit. 384 No 822 Sivu 54. R. G. 1901
su 3. nös lankeava eloon jääneen puolison hallittavaksi, mutta että tämänkin puoli gon kuoleman jälkeen oli omaisuus joutuva Jaakko Luukiselle, jonka silloin tuli maksaa Anna Liisa Juhontyttärelle vieläkin kolmetuhatta markkaa, sekä Juho Luukela oli mainittuna Huhti kuun 3. päivänä kuollut, ovat muitten muassa Jaakko Luukinen ja Erkki Granlund seuraavan Heinäkuun 25. päivänä tehneet keskenään sellaisen kirjallisen sovinnon, että sanottuihin maksoihin lirättäisiin kaksituhatta markkaa ja että puoli eli neljätuhatta markkaa oli suoritettava heti sekä toinen puoli Liisa Heikintyttären kuoltua. sittemmin on Jaakko Luukinen IinKiimingin ja Haukiputaan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa, Erkki Granlundille 1896. vuoden syyskäräjiin toimitetun haasteen nojalla, lausunut, että Erkki Granlund, jonka oli Toukokuun 4. ja 5. päivänä 1891. Juho Luukelan jälkeen pidetyssä pesänkirjoituksessa merkittyä olevan velkaa, pesään, velkakirjan mukaan Tammikuun 24. päivältä 1873. kolmetuhatta viisisataa neljäkymmentäkolme markkaa kuusikymmentäyksi penniä ja Heinäkuun 10. päivänä 1881. annetun velkakirjan nojalla kaksisataa yhdeksänkymmentäkahdeksan markkaa, korolmiehin laskettuina, oli Anna Liisa Juhontyttären edelläsänottuja saatavia vastaan Jaakko Luukiselta kantamut ei ainoastaan Lokakuun 31. päivänä 1891. neljätuhatta markkaa, joka summa oli maksettu osaksi siten, että Erkki Granlund oli saanut äskeamainitut velka kirjansa takaisin, osaksi taas rahassa ja velkakirjoissa, vaan myös sittemmin vielä kolmetuhatta kahdeksankymmentasoitsemän markkaa kolmekymmentäviisi penniä. Mutta kun näissä tilintooissa ei ottu otettu huomioon mitään korkoja Erkki Granlundin puheenalaisista veloista eikä Granlund ollut ensiolla täntonut sellaisia korkoja Jaakko Luuki selle maksaa, on Luukinen vaativut, että Erkki Granlund velvoitettaisiin hänelle korkona viiden prosentin mukaan, laskettuna Lokakuun 31. päivänä 1891. asti, suorittamaan yhteensä tuhat seitsemänsataa 585
738 kaksikymmentäyhdeksän markkaa kahdeksan penniä, siitä kuitenkin vähännet tyä Anna Liisa Juhontyttärelle vielä tuleva perintöosa yhdeksänsataa kaksitoista markkaa kuusikymmentäviisi penniä. Asiasta kuultuna on Erkki Granlund väittänyt, että asianosaisten välillä Lokakuun 31. päivänä 1891. tapahtuneessa tilinteossa oli edelläsänottujen, Granlund in antamain velkakirjain sisältö korkoineen lyhennetty Anna Liisa Juhontyttären ylläkerrotusta saatavasta; ja on Erkki Granlund asian näin ollen anonut kanteen kumoamista. Asian 1897. vuoden tahikäräjissä yllämainitussa käräjäkunnassa edelleen käsiteltäessä on Jaakko Luukinen ilmoit tanut asianosaisten sopineen jutun siten, että Erkki Granlund oli suostunut hänelle riidanalaisessa suhteessa maksamaan sataviisikymmentä markkaa; ja en Jaakko Luukinen siis pyytänyt, että tämä sovinto vahvistettaisiin asianosaisten noudatettavaksi. Tämän johdosta on Erkki Granlund selittänyt tehneensä kerrotun sovinnon siinä käsityksessä, että ylläsanottu, Anna Liisa Juhontyttärelle vielä tuleva perintöosa yhdeksänsataa kaksitoista markkaa kuusi kymmentäviisi penniä, joka summa Erkki Granlundin hakemuksesta eillä välin oli Oulun läänin Kuvernöörinviraston päätökvellä vahvistettu Jaakko Luukisen maksetta vaksi, ei kuuluisi sovintoon, vaan että tämä tarkoitti ainoastaan suostumusta siitä, että sataviisikymmentä markkaa lyhennettäisiin äskenkerrotusta perintöösasta. Jutussa niin meneteltyä kuin asiakirjat osoittavat, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä Helmikuun 13. päivänä 1899. pelistanut selvitetyksi, että Erkki Granlund, tietäen Jaakko Luukisen alkupeväisessä kanteessaan hänelle hyväksi tehneen yhdeksänsataa kaksitoista markkaa kuusikymmentäviisi penniä, joka summa vielä oli Anna Liisa Juhontyttären kysymyksenalaisesta perinnöstä kuittamatta, oli sopinut asian Jaakko nukisen kanssa siten, että Granlund eli suostunut Luukiselle maksamaan sata viisikymmentä markkaa; mutta koska Erb586
632 ki Granlund, Jaakko Luukisen ilmoittaessa tämän sovinnon Kihlakunnanoikeuden vahvistettavaksi, oli kieltänyt tarkoituksensa olleen, että mainitut yhdeksänsataa kaksitoista markkaa kuusikymmentäviisi penniä sovintoon sisältyisivät, väittäen tarkoittaneensa myön tää ainoastaan sata viisikymmentä mark, kaa Jaakko Luukisen kaipaamien korkojen maksuksi; sentähden ja kun Jaakko Luukinen oli tahtonut turvautua sovinnon sanannukaiseen sisältöön eikä yksimielisyyttä siitä asianosaisten kesken oltu saavutettu, Kihlakunnanoikeus, säännöksen johdosta 0: SS 20. luvun 2. SS:ssä, ei voinut sovintoa Jaakko Luukisen ilmoittamassa muodessa vahvistaa, jonka vuoksi ja kosk´ei Jaakko Luukinen ollut voinut näyttää, että Erkki Granlundin yllä mainittujen velkojen korot olisivat jätetyt lukuun ottamatta välinselvityksessä Lokakuun 31. päivänä 1891, jossa Jaakko Luukinen oli antanut Erkki Granlundille takaisin noita velkoja keskevat velkakirjat ja saanut neljäntuhannen markan suuruisen kuitin Anna Liisa Juhontyttären perintöosasta, Kihlakunnanoikeus on kumonneet Jaakko Luukisen kanteen muu ten, paitsi että Erkki Granlund, joka edelläsanotussa sovinnossa oli siihen suostunut, velvoitettiin Jaakko Luukiselle kuittia vastaan suorittamaan sata viisikymmentä markkaa, samalla kuin Erkki Granlundin yllämainittu, yhdeksänsadan kahdentoista markan kuudenkymmenenviiden pennin suuruinen vastasantava pysytettiin voimassaan. Avioikeus, jonka tutkittavaksi Jaakko Suukinan oli viteamalla saattanut jutun, on tuomi ossa Joulukuun 30. päivänä 1899. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Jaakko Luukinen elamaisesti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo ettei Jaakko Luukinen ole niin tuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuemista, jonka varaan asia siis jääpi- Tätä kaikki asianomaiet alamaisuudessa noudattaneet. Keisarillisen Majesteetin Sorknassa Nimessä, " Hänen Suomen Inaattinsa: J. J. Tohmman Andersin. E. Johansson Lars Homen Ok. hn afbrostens 587
Bke Å Den 18 Juni 1901 1o Hans Kejserliga Majestäts lagdesamn Dess Senats för Finland dom uti ett, på näd rätt red undersskilling, från Wasa Hofrädt inkommal mål emellan Inhysesqvinnan Beata Mårtensdotter Teth, från Palois by i Welä socken, sökande, samt Bonden Matts Mattsson Finnas, för egen del och såsom förmyndare för sin aflidna syster Bondehustrun Kajsa Beata Mattsdotter Anttus omyndiga barn, äfvensom Bonderne Erik Eriksson Anttus, Michel Eriksson Mattus och Kristian Kristi anssen Strand, de två sistnämnde i egenskap af målsman för sina hustrur Johanna Mattsdotter Mallus och Edla Sofia Mattsdotter Strand, jemte Bondesonen Johan Eriksson Anttus, alla från Rätty by i sagda socken Bonden Simon Pettersson Ohls, från Tallan by jemväl i Två socken, såsom målsman för sin hustru Greta Lovisa Mattsdotter Ohls samt Bondeenkan Anna Sofia Mattsdotter Präst, från Kene by i Oravais socken, tillstädes komne, men Bondeso nen Matts Eriksson Anttus, från berörde Bertby by, uteblifven svarande, Bde /LS - C. J. - El. - Litt. Eh. Bm af F. 588. Tåg. 221. R. 11900.