Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
haastatettuansa Lovisa Ström bergin Hollolan, Nastolan ja Kaskölän pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, siellä lausunut, että Johan Gustaf Majander oli 20 päivänä Maaliskuuta 1902 laaditulla kirjallisella kontrahdilla ottanut Lovisa Strömbergin omistamalle tontille Lahden sillaisessa kauppalassa omista aineistaan suraavan Elokuun 15 päivään menessä täyteen kiintoon saken taaksensa asuinrakennuksen 14,405 markan urakkasummasta ja myöhemmin tehdyllä toisella välikirjalla varustaaksensa sanotun rakennuksen kahdella lisähuoneella 1,700 merkan hinnasta, jolloin myöskin rakennuksen valmistusaika oli pidennetty Lokakuun 1 päivään 1902, mutta että Lovin Strömberg oli Syyskuun 12 päivänä 1902 ottanut Johan Gustaf Majanderilta pois rakenmuksen piirustukset ja erottanut hänet sen valmistamisesta. KuuLouisa Strömberg näin oli rikhenut sanotut sopimukset, ovat Johan Gustaf Majander sekä hänen 23 päivänä Maaliskuuta 1908 kuoltuaan, Amanda Majan den omasta puolestaan ja silsoin mitä alaikäisten lasten sa Maria, Lydia. Olga ja Simo Majanderin holhoojana Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Johan Gustaf Majanderilta Syyskuun 12 päivään 1902 mennessä oli sanottuun rakennukseen kulunut, hänen ja Lovisa Strömbergin kosken Joulukuun 9 päivänä 1907. tehdyn valitilin mukaan kaikkuansa 13, 785 markkaa 14 penniä, siihen luettuna myöskin jol markkaa ylitse kontrahtien tehdyistä toista ja 900 markkaa Kajanderin palkaksi kuuden kuukauden ajalta, mutta Lovisa Strömberg oli Johan Gustaf Ma463
janderille suorittanut ainoastaan 17/082 markkaa 80 penniä, Lomse Strömberg velvoitettaisiin Amanda Majanderille maksamaan 602 markkaa 34 penniä korkoineen, jota paitsi Amanda Majander on anonut korvausta oikeudenkäyntikustannuksista Lovisa Strömberg on, kuittäen suostuneensa piidentämään puheenalaisen rakennuksen valmistusaikaa kauemmaksi kuin Syyskuun 15 päivään 1902 tai eroltaneensa Johan Gustaf Majanderia rakennuksen valmistamisesta, selittänyt ettei Majander ollut määräajassa urakkasitoumustansa täyttämyt, vaan jättänyt sakenmuksen puolinaiseksi, joten sen valmistuttaminen toisella henkilöllä oli tullut Lovisa Strömbergille maksamaan 987 markkaa 30 penniä, siihen laskettuna myös Johan Gustaf Majanderin Lakennuksessa tekemän huonon ja kelpaamat toman työn korjaukseen menneet kustannukset sekä vaati nut, että äskensanottua summaa vastaan kuitattaisiin Majanderin saatava, joka ei missään tapauksessa saatta nut olla suurempi kuin 6.219 markkaa 9 penniä, koska Johan Gustaf Majanderin välitilissä velkomasta summasta 13785 markasta 14 pennistä oli vähennettävä, paitsi hänen myön tämänsä 7082 markkaa 80 penniä, vielä lisäksi tiliin riidanalaisiksi merkityt 402 markkaa 75 penniä ja Ström bergin hyväksi vielä oli luettuna ylitse sanotun 7/082 markan 80 pennin summan tiliin merkityt 90 markkaa 30 penniä jonka ohessa Lovisa Strömberg on vastustanut koron tuomitsemista velatulle saatavalle. Jutun oltua sellaisen käsittelyn alaisena kuin asia464
kirjat lähemmin osottavat, on Kihlakunnanoikeus 30 päivänä Maaliskuuta 1908 julistetussa päätöksessä katsonut selvitetyksi, että, sittenkuin Johan Gustaf Majander oli Lovisi Strömbergin kanssa Maaliskuun 20 päivänä 1902 tehdyllä kirjallisella sopimuksella saanut Kruubergin tontille Lahden kauppalässä omista aineistaan täyteen kuntoon vahvistettavaksensa asuinrakennuksen 14, 405. markan urakkasummasta seuraavan Elokuun 15 päiväksi ja myöhemmin tehdyssä eri välikirjassa suostunut hän della lisähuoneella varustamaan sanotun rakennuksen 1,700 markan maksusta, jolloin rakennuksen valmistusaika oli pidennetty Majanderin ilmoituksen mukaan seuraavan Lokakuun 1 päivään ja Lomise Strömbergin selityksen mukaan ainoastaan saman vuoden Syyskuun 15 päivään Louse Strömberg oli heidän keskensä syntyneiden riitaisuuknen johdosta mainitun Syyskuun 12 päivänä koskeyttänyt Majanderin rakennustyön ja sittemmin sen itse loppuunsaat tanut. Näin ollen ja siihen nähden mitä asiassa muuten oli selvitetty, on Kihlakunnan oikeus katsonut, että Lovisa Ström berg, jolla ei ollut ollat tuohonmenettetyynsä tekia asianosais ten välisessä sopimuksessa, se nimuksen rikkojana oli velvollinen korvaamaan Johan Gustaf Majanderilla puheenalaisen rakenmistyön lähden olleet kustannukset ja ajanlukan työn teettämisessä; ja koska, mitä vaaditun konaukjen määrään tuli, Johan Guaf Majanderin ja Lovisa Strömbergin välisessä tilissä oli Majanderille aidattamina esina hyväksi luettu 13,382 mark165
kaa 39 penniä, mihin vielä oli lisättävä samassa tilissä siitaisiksi jääneistä Majanderin vaahtimista eristä kimojen hintaa yhteensä 23 markkaa 50 penniä ynnä Majanderin omista kivitoistä 150 markkaa, joista viimeksi mainituista erista tehdyt muistutukset esityn selvityksen mukaan Kihlakunnanoikeus oli havain nut oikeettomiksi, tehden Majanderin rakennustyöstä saatava korvaussumma siten kaukiaan 13,655 markkaa 89 penniä jota vastaan Lovisa Strömbergis le oli luettava hyväksi hänen vaatimansa, välililissä riidattomiksi jääneet erät yhteensä 2082 markkaa 80 penniä ynnä samaiseen välitiliin riitaiseksi merkitty erä " erolusktokauppa- ja sisäänestohinnan välillä jo markkaa 50 pennä, jota erää koskeva muistutus oli perusteeton, niin on Kihlakunnanoikeus, jättäen Lovisa kombergen siitä yli menevät kuittausvaatimukset huomioonottamatta, velvoittanut LovisStrömbergin kuittia vastaan Johan Gustaf Majanoderin lesrelle ja hänen alaikäisten lastensa lakimääräiselle holhoojalle Amanda Majanderil le heti maksamaan kuusituhatta neljäsataa kahdeksankymmentäkaksi markkaa viisikymmentäyhdeksän penniä, viiden prosentin vuotuisella karolla oikeudenkäynnin alusta 16 päivästä Lokakuuta 1902 täyden suorituksen tapahtumiseen saakka sekä korvaamaan Amanda Majanderille hänellä jutussa olleet kulungit tuhannella markalla. Hovioikeus, jonka tutkitta verksi Lovisa Strömberg vetoa malla oli saattanut jutun, en 19 päivänä Heinäkuuta 1910 antanut annan tuonnon; 166
ja koskeivät Johan Gustaf Mäjander eivätkä hänen oikeudenomistajansa olleet vastoin Lovisa Strömbergin kieltoa näyt laneet Lovisa Strömbergin myöntäneen rakennusajan piden nystä kauonmaksi kuin Syyskuun 15 päivään 1902 oika Johan Gustaf Majander siihen päivään, kun määräajasta saman kuun 12 päivänä oli jälellä vain yksi arkipänä, olisi voimitkaan valmiiksi saat taa kysymyksessä olevaa rakennusta, niin ja kun Johan Gustaf Majander oli myöntä nyt urakkasummista 14,405 markasta ja 1.700 markasta eli yhteensä 7/16,105 markasta Lovisa Strömbergin maksaneen 7/0 82 markkaa 80 penniä sekä Lovis kronberg oli luotettavasti Jodistanut rakennuksen valmistamisen täyteen kuntoen toisen miehen kautta tulleen Lovisa Strömbergille maksamaan lisäksi ainakin 9,682 markkaa 23 penniä, siihen luettuna myös Jorvauksoksi Johan Gustaf Maanderin huonosti tehtyjen töiden korjauksesta 239 markkaa 45 penniä, joten siis kaikki Lovisa Strömbergin suorittamat maksut rakennuksesta olivat tehneet yhteensä 16,765. markkaa 5 penniä eli siis e hemman kuin mitä Johan Gustaf Majanderin piti siitä markkasummaa kaikkaan saada, vaikkakin lukuun otettiin Johan Gustaf Majanderin vaatima 101 markan korvaus lisätoista rakennuksessa, Kovioikeus on harkinnut oikeaksi kunnota. Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja vapauttaa, Lomise Strömberain kaikesta korvansvelvollisuudesta Heinoikeuden luomioen on Kaarle Juho Heinonen alai käniseksi ilmoittamansa Lydia Majanderin sekä alaikäisten 167
Olga ja Aino Majanderin holhoojana, anonut muutosta perustalmalla, johon Lovisa Ström berg on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja samalsa kuin Keisarillinen Senaatti jättää huonnoon ottamatta mitä Konekauppias Heinonen muutoksenhakemuksessaan Lydia Majanderin kohdalla on lausunut, koska Lydia Majander sinä aikana, jona muutosta Jovioikeuden tuomioen on olut haettava, ei enää ole ollut holhouksen alaisena, har kitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kunnaten Hovioikeus den tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman päätöksen varaan, ollen Lovisa Strömbergin, kunAmanda Majanderkin on arkudenkäyntinin kestäessä kuollut, suoritettava Kihlakunnanoikeuden määräämät kuulutuhalla neljäsataa kahdeksankymmentäkaksi markkaa viisi kymmentäyhdeksän penniä korkoineen ynnä oikeuden käymiskulujen korvaus tuhat markkaa Majander aviopuolisojen kuolinpesään. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti tun Säänikok. Waller Andersin. tun Säänikok. Waller Andersin. B. Anneberg K. Auer. J. Nyman d. E. Winter 168
Huhtikuun 27 päivänä 1914 Keisarillisen Suomen Senaali tuomio nostorahalla Keisadesta tulleessa maapalstan luovuttamista koskevassa ja tussa, jossa Talolliset Hautamies Juho Aapraminpoika ynnä Jaakko, Matti ja Aaprami Erkinpojat Jukko sa, Lohtajan pitäjän kohtajan kylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä Pietarsaaren kaupungissa oleva "Tråvarmäktiebolaget Yxpi la niminen osakeyhtiö kuin myös sanotussa kylässä areivat Talolliset Juho Hanhisalo, Antti, Juho ja Jooseppi Nissilä, Juho Ojala, Jaakko Juhonpoika Mattila ynnä Elias Leppänen vastaajina ja jossa asiassa Hovioikeuden tuomioon Juho Hanhisulen ja hänen myötäpuoltensa Hovioikeudessa käyttäma asiamies Varatuomari S. S. - A. 2. J. P. R. H. A. 1/0. S. Utsma: No 742. Pag. 222 Rd. rillisesta Waasan Hovioikeu1911
Henrik Alfred Forss, Helsin gin kaupungista, myöskin on valittamalla hakenut nuutosta: Annettu Oikeus osastossa 27 päivänä Huhti kuuta 1914. Keisarillinen Senaatti, on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: tuho sukkolalle ja hänen edeltämainituille asiakumppaneilleen toimitetun haasteen nojalla ovat käräruattubesaget Isxpila ja suho Hanhisalo kohtajan, Himangan, Kannuksen ja Toholammin pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet että, vaikka tehtajan kylän jakokunnassa toimite tussa isossajuossa Wastaja nimisesta tiedikkokankaasta oli jätetty joutömaana jakamatta 387 tynnyrinalan ja S. kapanalan suuruinen maapalsta, joka siis oli mainitun jakokunnan yhteismäätä, Juho Juhkola ja hänen asiakumppaninsa, jotka omistivat sukkolan verotalon No 7. Lohtajan kylässä, tästä huoli matta olivat ruvenneet hallitsemaan sanottua maapalstaa; ja ovat Trävarnaktiebolaget sexpila ja Juho Hanhisalo, ilmoittaen omistavan ra osuuksia Mattilan, Erkkilän, Kyrölän ja senttilan verotaloista viesimainitussa kylässä, vaatineet Juho sukkolaa ja hänen asiakumppamitään velvoitettaviksi luovutta maan puheenalainen maapalsta ylläsanotun jakokunnan hallin taan. sutussa kuulustettuina ovat Juho sukkola ja hänen asiakumppa ninsä väittäneet, muun muassa, että kysymyksessä oleva maapalsta isossäjäässä oli joutomaana langennut Jukkolan taloon ja myöskin jaosja tehdylle kartalle merkitty siihen kuuluvaksi, minkä johdosta mainitun talon omistajat sen jälkeen aija olivat tuota palstaa hallinneet, le ovat Juho sukkola ja hänen asiakumppaninsa sen vuoksi vastustaneet 470
kannetta Sittenkun jutussa kuultavaksi haastetuista Lohtajan kylän jokokunnan muista osakkaista, muiden muassa, Antti Juho ja Jooseppi Nissilä ynnä Juho Orjala, Jaakko Mattila ja Elias Leppänen olivat yhtyneet hän teeseen kuin myös Kunnallislautakunnanesimiestä Jaakko Niemelää omasta puolestaan ja muutamiin jakokuntalaisten valtuuttamana, se sä Kirkkoherran Oskari Wilhelm Lampoa. Turun arkkihiippakunnan Tuomiokapitulin asiamiehenä, oli asiasta kuulustettu, on Kihlakunnano keus 12. päivänä Helmikuuta 1910. ja testamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Trävaruaktiebolaget Yxpila ja sen myötapuolet olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 31. päivänä Toukokuuta 1911. antamassaan tuomiossa lausunut selvitetyksi, että Kattajan hiedikkokun gas, joka hohtajan kylän jakokunnan metsämaasta ja korjanlautumesta vuosina 1761- 1765. tehdylle sekä vuonna 1811. isaajakoa varten täydennetylle hartalle oli merkitty numerolla 1 ja joka karttäselityksen mukaan oli jouto maata, oli isossajassa muuten jätetty jakamatta, paitsi että siitä oli jakokirjan mukaan annettu Hietalan verotalolle kahdeksan tynnyrinalaa ja kaksikymmentäneljä kapanalaa, hekkarinvirkatalolle yksi tynnyrina ta ja kuusitoista kapanalaa sekä Sukkarilan verotalolle kahdeksantoista lapanalaa; mihin nähden ja kun muuosa tiedekkokankaasta, joka ei ollut Tukkolan talon rajain sisällä, siis oli pidettävä jakokunnan yhteisenä meara eiratkä sukkolan talon omistajat olleet oikeutetut sitä omanaan vilstemään, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on velvoit tanut Juho sukkolan ja hänen asia hamppanensa Lohtajan kylän jako hunnalle luovuttamaan hallitseman ra osan Wattajan tiedikkokankaasta Muuten ja kun Varatuomari Toiss, joka oli saatinut Trövaruaktiebolaget Ise771
pilan ja sen myötäpuolten vetokirjelmän, oli siinä kirjoittanut loukkaavasti Kihlakunnanoikeuden jossa niä vastaan, on Hovioikeus, nojautuen O. K:n 14. luvun 7 SS: ään ja Rikoslain 27 luvun 3 SS:ään, tuominneet Varatuomarin Toissin siitä maksamaan sakkoa sata viisikymmentä markkaa Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Jukkola ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappale Trävaruaktiebolaget Sapilan puolesta on täältä otettu, yhtion siihen kuitenkaan vastaanatta jota vastoin muut vastaajat yhteisesti ovat perustelmaan vastannut. Sen ohessa on Varatuomari Forssvalilta malla anonut muutosta Hovioikeuden tuomioon, mikäli koskee hänelle tuomittua rengaistusta, Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät suho sukkola ja hänen asiakumppaninsa ole esittäneet syytä muuttaa Hevioikeuden tuomiota; ja velvoitetaan ja ho Jukkola ja hänen asiakumppanensa maksamaan Juho Hankisalolle ja tämän perustelmaan vastanneille myötäpuolelle, korvaukseksi heillä täälsa jutun vuoksi olleista kuluista, kuusikymmentäviisi markkaa; ja koska syyte sellaisesta rikkomuksesta, joka Varatuomarin Toissen syyksi on luettu, 6 päivänä Maaliskuuta 1913 annetun Armollisen Käskykirjeen mukaan on raukeava, tapautetaan soiss hänen maksettavakseen tuomitun sakon suorittamisesta. Tätä kaikki a sianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti santeri Saarinen Alfred Luksiala. santeri Karinen Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. A. V. Ruusuvain K. R. Helanen Anan Schauman 472
Huhtikuun 29. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, talon luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Itsellinen Emil Hinkuta, Salon pitäjän Pattijoen kylästä, hakijana sekä Maanviljelijännaimo Ådelande Mathilda Fabritius omasta puolestaan ja avioliitossaan sittemmin kuolleen Rovastin Matti Hinkulan kanssa syntyneitten alaikäisten lasten Milman, Frisin, Audan ja Rauilanan holhoojana, hänen täysi-ikäinen tyttärensä Tinghilil Kinkula ja miehensä toisessa avioliitossaan Maanviljelija Arthur Fabritius, kaikki Mikkelin seurakunnasta, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosustossa 29. päivänä Huhtikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Emil Hinkulalle toimituttamansa haasteen nojalla ovat Ädelaide MathilLionn: S.S. A. L. J. P. R. H - A. B. SS: 119. No 752. No 752. Pag. 189. R. D. 1910.
da Fabritius ja Tinghild Hinkula Salon pitäjän sekä Salon ja Wihannin kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden istunnossa 4. päivänä Helmikuuta 1908. lausunnet, että Emil Kinkula ilman laillista oikeutta asuija viljeli Rovasti Hinkulan kauppakirjalla 31. päivältä Lokakuuta 1879. ostumaa, nykyään heidän omistamaansa 1/24 manttaalia Märsylän verotaloa No 11. Pattijoen kylässä, sekä sen vuoksi vaa tineet, että Emil Hinkula, joka oli irtisanottu ennen Tuomaanpäivää vuonna 1907, velvoitettaisiin heti muuttamaan talosta ja jättämään se heidän vupaaseen hallintaansa. Kanteesta kuulustettuun on Emil Kinkula selittänyt Rovusti Hinkulan ostaneen kyseenalaisen talon, jotta hänen äitensä Anna Riita Hinkula siitä saisi toimeentulonsa, ja, kun tämä ei ollut kymyt taloa hoitamaan, pian sen jälkeen Emil Hinkulan kanssa tehneen sellaisen sopimuksen, että Emil Hinkula hoitaisi Anna Riita Hinkulan sanotussa talossa hänen kuolemaansa saakka ehsolla että Emil Hinkula Anna Riita Kinkulan kuoltua saisi talon omakseen, ja kun Emil Hinkula oli hoitanut Anna Riita Hinkulaa tämän kuolinpäiviän 19. päivään Toukokuuta 1907, on hinkatronut mainitun sopimuksen perusteella omistusoikeuden taloon siirtyinen hänelle viimeksimainittuna päivänä sekä sen vuoksi ja kun hän hallintoinkanaan oli pannut tuon ennestään rappiolla olleen talon hyvään kuntoon, vaatinut kannetta hyljättäväksi. Asianosaisten molemmin puolin vaadittua korvausta oikeudenkiyntikuluistaan on Kihlakunnanoikeus 9. päivänä Helmikuuta 1909. julistamallaan päätöksellä, koskei Emil Hinkula ollut toteennäyttänyt, että Rovusti Hinkula, joka ylläsanotulla kauppakirjalla oli ostaneet kyseenalaisen talon, oli sen hänelle luovuttanut, velvoittanut Emil Hinkulan muuttamaan talosta pois ja luovuttamaan sen vastapuoltensa vapaaseen hallintaan 14. päivänä Maaliskuuta 1909. sekä korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulensa kuudellakym474
menellä markalla. Avioikeus, jonka tutkittavaksi Emil Kinkula vetoamalla oli saattanut jutun, on 13. päivänä Toukokuuta 1910. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, myöntäen Emil Kinkulalle vallan hakea korvausta hänen puheena olevaan taloon tekemistään parannuksista, jos hän katsoi itsellään olevan syytä siihen; minkä ohessa Emil Kinkula velvoitettiin korvaamaan vastapuolilleen maksut heidän kappaleestaan Koivikeuden tuomiota kuudellatoista markalla kahdeksallakymmenellä pennillä. Kovioikeuden tuomioon on Emil Hinkula anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tänän jutun ja katsoo, ettei Emil Hinkula de sittänyt syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiotu, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Sentin Saarinen Alfred Luksiala. Sentin Saarinen Alfred Luksiala Johannes Pesonen. A. V. Ollisluvan K. R. Helanen Uno Strömsten Huhtikuun 30 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa vekseliasiassa, jossa Tullivartija Antti Malin, Käki salmen kaupungista, on hakijana ja Sortavalan kaupungissa asuva Varatuomari Ossian Cautön vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 30 päivänä Huhti kuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää: Antti Malinille toimituttamansa haasteen nojalla on Varatuomari Caulön Käkisalmen kaupungin Raastuvan oikeudessa vaatinut Antti Malina velvoitettavaksi 1 päivänä Toukokuuta 1912 asettamansa, Rouva Anna Puola kan tunnustaman ja Filosofianmaisteri Akseli Saloheimon siirtämän, Jaratuomari Cantönin haltuun joutuneen, lankeamispäivinä 8 päivänä mainittua kuuta lunastamatta jääneen ja sen johdosta asianmukaisesti protostaLäsnä: F. S. H. F. - Brit. - R. H._ K. A. 175 No 760. Pag. 169 R. D. 1913.
tun vekselin nojalla Varatuomari Cantönille suorittamaan vekselin määrä 2471 markkaa korkoineen, provisioni neen ja protostikuluineen. Antti Malin on vastustanut kan netta, kieltäen asettaneensa kysymyksessä olevaa vekseliä, sekä ilmoitta nut esteeksi Varatuomari Cantönin todistajiksi nimittäniä Kauppias Kuno Johannes Kivistä ja Konttoristi Onni Ilmari Oinasta vastaan, että Kauppias Kivisellä oli odotettavissa hyötyä tai vahinkoa asiasta sillä perustoella, että Filosofianmaisteri Salohei mo oli saanut puheenaolevan vekselin toiminimella Eljekset. Kivinen, jonka osakkaana Kauppias Kivinen oli, ja että Onni Ilmari Oinonen eli mäine tun toiminimen palveluksessa, Raastuvanoikeus, jossa asianasaisel myös ovat pyytäneet oikeudenkäyntikulujensa korvausta, on välipäätökset lä 16 päivänä Syyskuuta 1912 hyljännyt Kauppias Kivistä ja Onni Ilmari Oinosta vastaan tehdyn estemuistutuksen perusteettomana sekä samana päivänä julistamassaan lopullisessa päätöksessä katsoneet näytetyksi, että Antti Malin oli asottanut kysymyksessä olevan, Anna Puolakan hyväksymän avonaisvelse lin, johon Filosofianmaisteri Saloheimo sittemmin, saatuaan sen haltuunsa, oli kirjoituttanut maksuajan ja rakselimäärän, sekä että vekseli, sittenkun Filosofianmaisteri Saloheimo ochselin suorittumisen laiminlyömisen johdosta oli laillisessa järjestyksessä toimitut tanut protostin, oli siirretty Varatuomari Cantönille; minkä vuoksi Raas tuvanoikeus, nojautuen 29 päivänä Maaliskuuta 1858 annetun vekseli säännön 43 SS:n säännöksiin, on velvoit tanut Antti Malinin, saadessaan alkuperäisen vekselin kuitattuna takaisin, Varatuomari Lautonille maksamaan kaksikymmentäneljätuhatta seitsemän sataa yksitoista markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen vikselin maksupäivistä 8 päivästä Toukokuu la 1912 lukien sekä kolmannes procent tia vekselimäärästä brevisionina ja nelja markkaa protostekuluina kuin myös 176
neljättäsadalla markalla korvaamaan Varatuomari Cantönin oikeudenkyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Matin vetoamalla oli saattanut jutun, samalla anoen myöskin Raasluvanoikeuden korrotun väitepäätöksen oikaisemista, on 22 päivänä Toukokuuta 1913 antamallaan tuomiolla, hyväksyen mainitun oikeudenkäynnissa julistetun päätöksen, jättänyt asian Raastuvanoikeuden lopullisen päätöksen varaan sekä velvoilla nut Antti Malinin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Varatuomari Cantonille vastuuvallan valvomisesta Hovioikeudessa oikeutuneet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Antti Malin anonut muutosta perustelmalla, johon Varatuomari Cantén on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Antti Matin ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää man Dahlveetä pysyväksi; ja velvoitetaan Antti Malin suorittamaan Varatuomari Cautönille hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi sata markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tille Laurikoski Walter Andersin tille Laurikoski Walter Andersin tille Laurikoski Walter Andersin B. Annberg K. Auer K. R. Helanen 277
Toukokuun 1. päivänä 1914. tuomio nostorahoilla Keisariltulleessa, parempaa oikeutta irtaimeen omaisuuteen ja korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Isännöitsijä Ernst Malmström, Metsänhoitaja Wilhelm Smitt ja Neuvosmies Tolke Engströmer, Härnösan din, sekä Asianajaja Teodor Åström, Tukholman kaupun gista Ruotsin kuningaskun nasta, Sähän pitäjässä saosakeyhtiön Ulfriks Aktiebo lag i likvidation konkussi pesan toimitsijamiehinä, toisella, sekä Tornion kaupungissa asuva Inspehtori Hjalmar Stormbom, toisella puolen, moroin hakijoina ja poisjää neinä vastaajina. Annettu Oikeusosastossa 1 päivänä Renkokuuta 1914. å: S.S. A. L. J. P. R. H. - År R. No 763 Sag. 186. R. D. Keisarillisen Suomen Senaatin lisesta Waasan Hovioikeudesta massa kunungaskunnassa kotipaikkaoikeutta nauttivan 1912