Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asia Valtion puolesta oli vetoamalla saatettu, on tuomiossa 26 päivänä Toukokuuta 1906 katsonut selville käyreen, että Ruokolahden kunta kiinnallislautakuntansa esimiehen Juhana Klettasen kautta oli Valtiolta vastaanottanut kysymyksessä olevan määrän siemenukiita, minkä vuoksi ja kun Valtion sanotuista rukiista vaati ma hinta oli kohtuullinen, Horoikeus kumoten Kihlakunnanoi keuden päätöksen on velvoittanut Ruokolahden kunnan suorittamaan Valtiolle tuhat neljäsataa seitsemän kymmentäviisi markkaa viiden prosentin koron kanssa lukien oikeudenkäynnin alusta 7 päivästä Maaliskuuta 1904 kunnes täysi maksu toimitettiin. Hovioikeuden tuomioon on Ruokolahden kunnan puolesta anottu muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei ole näytetty, että Ruokolahden kunta on ottanut puheenalaisen lainan tai saanut siitä mitään hyötyä, harkitsee Steisa rillinen Senaatti oikeaksi kumoten Hovioikeuden yllämainitun tuomion vahvistaasen lopputuloksen, johon Kihkunnanoikeus on asiasta johtunut Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde. Herr Landerius. C. J. Timgren Au. Fungvisti 334
Toukokuun 10 päivänä 1907 tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tullessa, vuokraa koskevassa jutussa, jossa Apteekkari Oskar Allén, Kurkijoen pitäjän Kauppakylästä, on hakijana ja Maakauppias Henrik Juho Kärkkäinen, Puumalan pitäjän Kirkonkylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 10 päivänä Toukokuuta 1907 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kurkijoen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Henrik Juho Kärkkäinen kertonut, että Apteekkari Allén illa, hänen omistaessaan upteckin Juvan pitäjässä, oli ollut Henrik Juho Kärkkäisen talosta edellämainitussa Kirkonkylässä vuokralla muutamia huoneita, joihin Apteekkari Allénille kuuluva ja erään Proviisori Karl Gröndahlin hoitama haara-apteekki oli ollut sijoitettuna; mutta kun Apteekkari Allén ei ollut suorittanut vuokraaikansa kolmelta viimeiseltä vuodelta Läsnä: J. A. G. W. R.G. "Keisarillisen Suomen Senaatin Sivu 118. R. 1906 No 670.
eli 1. päivästä Kesäkuuta 1878 1 paivään Kesäkuuta 1901 Henrik Juho Kärkkäiselle huoneista maksettavaa vuokraa, joka teki sata viisikolmatta markkaa vuodelta eli yhteensä kolmesataa seitsemänkymmentäviisi markkaa, enempää kuin seitsemänkymmentäviisi markkaa, on Henrik Juho Kärkkäinen vaatinut, että Inteekkari Allin velvoitettaisiin Henrik Juho Kärkkäiselle suorittamaan vielä maksamatta olevat kolmesataa markkaa korkoineen Kanteesta kuulustettuna on Apteekka ri Allin sitä vastustanut; minkäjälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asialliset kumpikin olivat anoneet korvausta oikeudenkäymiskulungeistaan sekä myöskin Provisooni Gröndahlia oli asiasta kuulustettu, on 19 päivänä Huhtikuuta 1904 julistamassaan päätöksessä, koskei Henrik Juho Kärkkäinen ollut voinut toteensaattaa että mitään vuokrasopimusta kysymykseen tulleista huoneista hänen ja Apteekkari Allénin kesken olisi tehty, vaan asiassa päinvastoin oli käynyt selville että sellainen sopimus oli tapahtunut Henrik Juho Kärkkäisen ja Proviisori Grönlahlin välillä, hyljännyt Henrik Juho Kärkkäisen kanteen ja velvoittanut hänen maksamaan Apteekkari Allinille oikeudenkäymiskulujen korvaukseksi sata neljäkymmentäviisi markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Henrik Juho Kärkkäinen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 7 päivältä Huhtikuuta 1906 lausunut, että koska Apteekkari Allén oli myöntänyt että puheeksi tulleista huoneista, joihin Apteikkari Allenin omistama apteekki oli ollut sijoitettuna, oli olut maksettava Henrik Juho Kärkkäiselle vuokraa ainakin se määrä, jonka Henrik Juho Kärkkäinen niistä oli vaatinut, sentähden ja kun Apteekkari Allén ei ollut voinut näyttää että apteckin hoitaja Proviisori Gröndahl, jolle Apteekkari Allén oli väittänyt kuukausittain jättäneensä useinsanotius ta huoneista vuokramaksun, olisi sitä kyseessä olevatta ajalta Henrik Juho Kärkkäiselle maksanut enempää kuin 336
Henrik Juho Kärkkäisen myöntämät seitsemänkymmentäviisi markkaa, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen velvoittanut Apteekkari Allénin Henrik Juho Kärkkäiselle heti kuittia vastaan suorittamaan vaaditun vuokramaksun kolmesataa markkaa viiden prosentin vuotuisella korolla lukien oikeudenkäynnin alusta, 20. päivästä Marraskuuta 1903, sekä yhdeksänkymmentä kolme markkaa neljäkymmentä penniä vaadituksi korvaukseksi Henrik Juho Kärkkäisellä Kihlakunnanoikeudessa olleista oikeudenkäymiskuluista. Hovioikeuden tuomioon on Apteckkari Allén anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Henrik Juho Kärkkäinen on säädetys sa järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi kumoten Hovioikeuden puheenalaisen tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden asiassa julistaman päätöksen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Johan Hummelin. - 1. Menl. hemman Johan Hummelin. - 1. Menl. hemman J. Wiiskman Eelola klander 337
Toukokuun 10 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Pormestari, Vapaaherra Harald von Hellens, Porin kaupungista, hakijana ja Porvoon hiippakunnan Tuomiokapituli vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 10 päivänä Toukokuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellen ja esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietä seuraavaa; Toukokuun 8 päivälle 1889 päevätyn velkakirjan mukaan oli Lääketieteen, lisensiaatti Henrik Ferdinand Boisman Toivoon Tuomiokapitulen hoidettavina olevista varoista saanut velaksi 4,000 markkaa, joista kunakin vuotena 31 päivänä Joulukuuta oli suoritettava kuuden prosentin korko ja joka velka oli kolmessa kuukaudessa irtisanomisen jälkeen maksettava korkoineen, vaan jollei korkoa maksettaisi kolmen kuukauden kuluSäsnä H. S. G, W. E P. W. K. Hof H. 338 Sig. 1693. 1906. No 671.
essa sanotusta määrääjästä, oli velka katsottava irtisanotuksi ja maksuun langenneeksi, jos Tuomiokapituli tahtoi hyväksensä käyttää sellaista irtisanomista, ja olivat velkakirjalle 9 päivänä Toukokuuta 1889 tehdyn merkityksen mukaan Filosofianmaisteri Edvin Lindegvist, Lehtori Filosofiantohtori Hugo Magnus Johannes Relander, Lääketieteentisensiaatti Ernst af Hällström sekä Filosofianmaisteri Lars Reinhold Lagus omasta ja toistensa puolesta sitoutuneet niinkuin omasta velastaan vastaamaan kerrotusta velasta korkoineen kuin myös siitä vahingosta ja niistä kustannuksista, jotka Tuomiokapituli mahdollisesti syntyvän oikeudenkäynnin takia voi joutua kärsimään. sittemmin oli Maisteri Lindegvistin omaisuus luovutettu konkurssiin ja Helsingin kaupungin Raastuvanoikeuden siinä 6 päivänä Syyskuuta 1898 julistetulla tuomiolla Porvoon tuomiokapitulille vahvistettu edellämainittu, konkurssissa valvottu saatava korkoineen 1 päivästä Tammikuuta 1896 pesän varoista maksettavaksi, vaan mitään osinkoa konkurssista, kuten pejan toimitsijamiehen 12 päivänä Helmikuuta 1900 antamasta todistuksesta kävi selville, ei oltu jaettu; minkä jälkeen ja sittenkun Porvoon Tuomiokapituli 4 päivälle Toukokuuta 1899 päevätyssä lakomuksessa oli Tampereen kaupungin Maistraatilta anonut Lisensiaat ti af Hällströmin ja, ilmoituksen mukaan, myös Tohtori Relanderin velvoittamista maksamaan kysymyksessä olevan velan, mutta Maistraatti päätöksensä mukaan 6 päivältä samaa kuuta, koskei Tuomiokapituli ollut toteuttanut että alkuperäinen velkakirja oli asianmukaisesti kartoitettu, ei ollut ottanut hakemusta tutkiaksensa, Turun ja Porin läänin Kuvernööri Porvoon Tuomiokapitulin hakemuksesta oli 30 päivänä sanottua Toukokuuta antamassaan päätöksessä velvoittanut Lisensiaatti Boismanin Tuomiokapitulille suorittamaan mainitun velan korkoineen sekä 35 markalla korvaamaan Tuomiokapitulin kustan339
nukset asiassa, vaan oli Lisensiaatti Boismanilta 15 päivänä Tammikuuta 1903 toimitetussa ulosottogrityksessä puuttunut varoja Kuvernöörin päätöksen sisällön suorittamiseksi; ja oli vihdoin Helsingin kaupungin Raastuvanoikeus, johon saman kaupungin Maistraatti oli riitaisena lykännyt Porvoon Tuomiokapitalin Maistraatissa tekemän hakemuklen, että Maisteri Lagus velvoitettaisiin maksamaan puheena oleva velka, 31 päivänä Maaliskuuta 1900 julistamassaan päätöksessä, jonka Turun Hovioikeus tuomiolla 20 päivältä Huhtikuuta 1901 ja Keisarillinen Senaatti tuomiolla 16 päivältä Lokakuuta 1902 olivat vahvistaneet, lausunut että. koska Tuomiokapitulin puolelta oli jätetty kieltämättä että ranottua velkaa ei oltu Tahtori Relanderilta ja Lisensiaatti af Hällström iltä vaadittu kymmenen vuoden kuluessa siitä kun nämä yhdessä Maisteri Laguksen ja sittemmin kuolleen Maisteri Lindegvistin kanssa olivat sitoutuneet velkaa takaamaan ja Tahtori Relander sekä Lisensiaatti af Hällström siten olivat vapautuneet takauksestaan, Lagus näin ollen ei ollut velvollinen maksamaan velasta enempää kuin mitä siitä pääluvun mukaan tuli kunkin takausmiehen osalle, minkä vuoksi Raastuvanoikeus oli velvoittanut Maisteri Laguksen Tuomiokapitulille suorittamaan ainoastaan neljännen osan velasta eli 1000 markkaa kuuden prosentin korkoineen 1 päivästä Tammikuuta 1896 kunnes täysi maksu tapahtui; ja oli Maisteri Sagus 9 päivänä Joulukuuta 1902 annetun kuitin mukaan suorittanut tuon päätöksen sisällön. Haastatettuaan sen jälkeen Vapaaherra Harald von Hellensin Porin kaupungin Raastuvanoikeuteen, on Porvoon tuomiokapituli siellä vaatinut että, koski Tapaaherra von Hellens, joka vuosesta 1892 oli ollut sanotun Tuomiokapitulin sehteerinä ja kassanhoitajana, Mut kahdessatoista kuukaudessa sen jälkeen kuin Tuomiokapitulin kerrottu 340
saatava puuttuvan koronmaksun tähden oli langennut maksettavaksi eli vuoden kuluessa 1 päivästä Huhtikuuta 1897 hakenut siitä takausmiehiä, vaan oli vasta toista vuotta tämän vanhentumisajan jälkeen ja niin myöhään ennen kymmenvuotisen vanhentumisajan loppua ett'ei velkahakua olisi Tohtori Relanderia ja Lisensiaatti af Hällströmiä vastaan voitu kunnollisesti panna toimeen, hakenut näitä takausmiehiä ja silloinkin laiminlyönyt kartoittaa alkuperäisen velkakirjan, josta syystä velanhaku heitä vastaan oli jätetty sikseen, Vapaaherra von Hellens, joka niinmuodoin oli syypää Tuomikapitulin näin kärsimään vahinkoon, velvoitettaisiin palkitsemaan tuo vahinko ja sitä varten Tuomiokapitulille suorittamaan 4000 markkaa kuuden prosentin korolla 1 päivästä Tammikuuta 1896 sekä Lisensiaatti Boismanilta tuomittu lainhakukustannusten korvaus 35 markkaa, kuitenkin lyhennettyä maksetut 1000 markkaa huuden prosentin korkoineen lähinnä mainitusta päivästä lukien, ynnä palkitsemaan Tuomiokapitulin kulungit asiassa. Kanteesta kuulustettuna on Vapaa herra von Hellens väittänyt, ettei hän Porvoon Tuomiokapitalin sihteerinä ja kassanhoitajana ollut velvollinen eikä edes oikeutettukaan ilman Tuomiokapitulin määräystä panemaan Tuomiokapitulin saatavia hakuun; ja kosk'ei Tuomiokapituli ollut määrännyt kanteessa mainittua saatavaa haettavaksi ennen kuin vasta Toukokuussa 1899, vaikka Vapaaherra von Hellens oli siitä useammankin kerran huomauttanut muita Tuomiokapitulin jäseniä, sen vuoksi ja kun Vapääherra von Hellens oli aikanaan kehoittanut Tuomiokapetulia valittamaan Tampereen kaupungin Maistraatin edellä kosketellusta päätöksestä, vaan Tuomiokapituli ei ollut ottanut kehoitusta huomioonsa, eikä mainittua saatavaa taas ollut pakko hakea kahdessatoista kuukaudessa 341
1 päivästä Huhtikuuta 1897, koskapa velka koron maksun viivähtämisen takia katsottiin maksuun langenneeksi, ainoastaan jos Tuomiokapituli tahtoi käyttää hyväksensä sellaista etua, on Vapaaherra von Hellens vaatinut, että kanne oikeettomana hyljättäisiin. Tämän jälkeen on Raastuvanoikeus 30 päivänä Kesäkuuta 1903 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla kumonnut kanteenHovioikeus, jonka tutkittavaksi Porvoon Tuomiokapituli oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 26 päivältä Toukokuuta 1906 antanut asiasta lausuntonsa; ja koska jutussa oli käynyt selville, että Vapaaherra von Hellens Porvoon Tuomiokapetulin sihteerinä ja kassanhoitajana oli ainakin 4 päivänä Toukokuuta 1899. eli siis niin aikaiseen ennenkuin Tuomiokapitulin kysymyksessä oleva saatava Tohtori Relanderiin ja Lisensiaatti af Hällströmiin nähden vanheni, että saatavan vanhentumisen olisi voinut estää, saanut Tuomiokapitulilta toimekseen velkoa sitä heiltä ja se seikka että Tohtori Relander ja Lisensiaatti af Hällström sitten olivat päässeet takauksestaan vapaiksi oli niin ollen luettava Vapääherra von Hellensin viaksi, sen vuoksi ja kun ei Vapaaherra von Hellens ollut voinut väittääkään, etteivät nämä takausmiehet olisi kyenneet vastaamaan sitoumuksestaan, on Hovioikeus, kumosen Raastuvanoikeuden päätöksen, velvoitta nut Vapaaherra von Hellensin palkitsemaan kerrotun laiminlyönnin kautta tuottamansa vahingon ja siis kuittia vastaan Porvoon Tuomiokapitulille maksamaan kolmetuhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 1 päivästä Tammikuuta 1896 sekä ennennmainitun lainhakukustannusten korvauksen kolmekymmentäviisi markkaa, minkä ohessa Vapaaherra von Hellensin tuli seitsemälläkymmenellä markalla korvata Tuomiokapitulilla Raas342
tuvanoikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Vapaaherra von Hellens anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Porvoon Tuomiokapituli on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut timän jutun; ja koska selvitetty on, ettei edelläkerrottua Tohtori Pelanderia ja Sisensiaatti af Hällströmiä vastaan ajettua velkahakemusta oltu otettu käsiteltäväksi syystä etteivät hakemuksen perusteena olevat asiakirjat olleet hakukelpoisessa kunnossa, sentähden ja kun ei oltu eyhdytti muihinkään tarjona oleviin toimenpiteisiin velkomuksen vanhentumisen keskeyttämiseksi, sekä tämä laiminlyöminen, jonka kautta Tohtori Relander ja Lisensiaatti af Hällström ovat päässeet vapaiksi takauksestaan, on luettava Vapaaherra von Hellensin syyksi, hän kun oli saanut toimekseen uloshakaa puheenäolevaa velkaa ja myöskin saman toimen ottanut vastaan, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää pysyväiseksi sen loppupäätehmän, johon HoHäf Hellen 343 vioikeus on asiassa johtunut, minkä ohessa Vapaaherra von Hellens velvoitetaan suorittamaan vastapuolelleen maksut sen kappaleesta Keisarillisen Senaatin päätöstä asiassa kahdeksantoista markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. 1. Henr. hemman Hvad Säidom J. Wickman Edan klander.
M. No 673. Tag. 250. R. I 1906. Toukokuun 10. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Juho Kustaa Kustaanpoika Kalliojärvi, Kosken pitäjän Micholan kylästä, hakijana sekä Talollinen Juho Kristarinpoika Hannula ja hänen vaimonsa Maria Aatamintytär, Kärkölän pitäjän Isosattilan kylästä, Talollisenleski Akviliina Wilhelmiina Matamintytär Ylöstalo, Hollolan pitäjän Kukkilan kylästä, Talollinen Antti Antinpoika Uoti la ja hänen vaimonsa Amalia satamintytär, sanotusta Isosattilan kylästä, Talollinen Eberhard Joonaanpoika Uotila ja tämän vaimo Helena Sofia Eerikintytär, Kärkölän pitäjän Koukun kylästä, sekä Talollinen Aatami Puoliväli ja hänen vaimensa Wilhelmiina Eerikintytär, Kosken pitäjän Saappaan kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusläsnä: J. N. - S. W. - E. P. - W. R. ./. O. S.
osastossa 10. päivänä Toukokuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Juho Kustaa Kalliojärvi vaimonsa Leena Sofia Fredrikintyttären kuoltua oli valvonut hänen itsensä ja Leena Sofia Fredrikintyttären 30. päivänä Maaliskuuta 1895. tekemän keskinäisen kirjallisen testamentin, jossa mainitut aviopuolisot olivat määränneet että, toisen heistä kuoltua, oli kaikki tamän jäämistö täydellä omistusoikeus della joutuva eloon jääneelle puolisolle, niin ovat Juho Hannula ja hänen edelläluetellut asiakumppaninsa, joista Maria, Akviliina Wilhelmiina ja Amalia Aatamintyttäret sekä Helena Sofia ja Wilhelmi na Eerikintyttäret olivat Leena Sofia Fredrikintyttären lähimmät perilliset, Juho Kustaa Kalliojarvelle toimituttamansa haasteen nojalla. 345 Lammin ja Kosken pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatineet, että puheenalainen testamentti, koska Leena Sofia Fredrikintytär oli eri tilaisuuksissa sen peruuttanut, julistettaisiin voimattomaksi. Juho Kustaa Kalliojärven vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 16. päivänä Tammikuuta 1905. julistamassaan päätöksessä, koskeivät Juho Hannula ja hänen asiakumppaninsa olleet voineet toteenraattaa, että Leena Sofia Fredrikintytär sillä tavoin, kuin laki testamentin tekemisestä sääsi, oli peruuttanut kysymyksessä olevan testamentin, hyljännyt Juho Hannulan ja hänen myötäpuoltensa asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Hannula ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 31. päivänä Elokuuta 1906. antamassaan tuomiossa asiasta lausunut; ja samal
la kuin Kihlakunnanoikeudessa todistajana asiassa kuulusteltu Renki Juho Kustaa Leppänen, joka Hovioikeudessa oli näytetty olevan tatami Puolivälin sisarenpoika ja siis, Oikeudenkäymiskaaren 17. luvun 7. SS:n mukaan, oli esteellinen todistamaan asiassa, julistettiin peräytystodistajaksi ja hänen todistuksensa olevan ilman voimaa ja vaikutusta, on Hovioikeus hatsonut näytetyksi, että Leena Sofia Fredrikintytär oli puheenalaisen testamentin tekemisen jälkeen peruuttanut sen, minkä vuoksi Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on julistanut sanotun testamentin mitättömäksi. Hovioikeuden tuomioon on Juho Kustaa Kalliojärvi anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Hannula ja hänen asiakumppaninsa säädetyssä järjestyksessä ovat vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun; ja sen ohessa että Hovioikeuden lausunto Juho Kustaa Leppäsen julistamisesta peräytys todistajaksi jätetään voimaansa, kattoo Keisarillinen Senaatti, koskei ole elvitetty, että Leena Sofia Fredrikintytär olisi muulloin kuin päihtyneessä mielentilassa ilmoittanut mielensä puheenalaisen testamentin peruuttamisesta, selvitystä niin muodoin puuttuvan siitä, että Leena Sofia Fredrikintytär olisi laillisesti peruuttanut sanotun testamentin, minkä vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion tässä kohdin, jättää asian sen loppupäätelmän varaan, johon Kihlakunnanoikeus ylempänä mainitussa päätöksessään on johtunut, Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Julim Hummela Advard Pardani. A. W. Wuskman Eelalakijandes Reian Juhannen 316
Toukokuun 11. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, kontrahdin purkamista koskevassa jutussa, jossa Kokkolan kaupungissa oleva toiminimi Weljekset Friis on hakijana sekä riidan aikana kuolleen Kauppiaan Johan Waltosen oikeudenomistajat, hänen leskensä Eufemia Alhalia Waltonen ja Waltosen puolisojen lapset, pojat Agronoomi Arthur Johan Eugen Waltonen, Konttoristi Einar Edvin Waltonen ja Ylioppilas Weikko Johannes Waltonen ynnä tytär Henric Theresia Nathalia Waltonen, Jyväskylän kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeus osastossa 11. päivänä Toukokuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja viistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saamet tietää seuraavaa: Kokkolan Raastuvanoikeudessa on Kauppias Waltonen lausunut että toiminimi Weljekset Friis asianosaisten kesken 3. päivänä Helmikuuta 1898. tehdyllä kirjallisella kontrahdilla oli myynyt Kauppias Waltaselle, tämän Keuruun pitäjään raLäsnä: R. A. - b. f. 5. F. - 2. SS. - 3. - 6. et. - Å G. /A. af H. 347 No 677. Pag. 14. R. D. 1906.
kennettavaksi aikomaa höyrysahaa varten, käytetyn "Bolinderin höyrykoneen ynnä siihen kuuluvan Gälläväy; tiubilla varustetun höyrykattilan sekä seuraavat uudet koneet ja koneosat, nimittäin: kaksikerroksisen rautasen Bolinderin. mallisen raamisahan kahdenkymmenenseitsemän tuuman raamillä ja kahdella tukkivannulla mihinkuuluvine kaluineen, kaksikernöksisen rautaisen raamisahan Böby, mallia kahdeksantoista tuuman räämillä siihen kuuluvine kaluineen, kanttaussirkkelin varustettuna vaksisyötöllä ja kahdella torällä, kaksi katkaisuskkeliä tarineen, tukinnastokoneen hettinkineen ja smergelikoneen, jotka tavarat toiminimen tuli kuormittää Ykspihlajan rautatisanasemalla ja lähettää Keuruun asemalle Waltosen siellä vastaanotettavaksi, köyrykone Wallosen määräämällä ajalla ja muut keneet Kesä kuun kuluessa vuonna 1898, yhteensä kahdenkymmenentuhannen markan suurui sesta, välikirjassa suostutulla tavalla suoritettavasta hinnasta, ollen toiminimi sen ohessa velvollinen seitsemän markan päiväpalkkaa ja kyytmaksuja vastaan toimittamaan Waltoselle manttöörin kaluston kokoonpanoa varten, jos Waltonen sellaista havaisi; että toiminimi sitä paitsi erityisellä suullisella välipuheella oli ottanut teettääksensä piirustukset mainittua sahaa varten; että toiminimi, joka kauppahinnasta oli nostanut 3. päivänä sanottua Kesäkuuta kymmenentuhatta markkaa ja 9. päivänä senjälkeistä Syyskuuta kuusituhatta markkaa, oli 30 päivänä Elokuuta 1898. lähettä nyt Waltoselle piirustukset sahaa ynnä konehuonetta varten ja sittemmin en oikei na erinäisiä välikirjassa mainituita kaluja sekä 10. päivänä Helmikuuta 1899. ilmoittanut toimittaneensa viimeiset lähetykset ja mistä ynnä asianosaisten muistakin välisistä asioista 9. päiväksi sitä seuraavaa Maaliskuuta päivätyn laskun perusteella vaatinut Kaltoselta viisituhatta kaksisataa kolmekymmentäseitsemän markkaa kahdeksankymmentäseitsemän penniä, että edelläkerrotut piirustukset olivat ollut kelvottomat, joten saharakennusta ei oltu saatu aikaan; että toiminimen lähettämä isompi räämi ei ollutkaan ottut Bolinderinmällia vaan toiminimen omaa keksintöä 348
ja pienempi raami niin heikkoa tekoa että se oli tarkoitukseensa kelpaamaton; että toiminimi oli jättänyt kokonaan toimittamatta, muun muassa, pienemmän raamin remmikiivun, neljä virkkeleihin kuuluvaa terää, tukinvetoketjun ja smergelikoneen, sekä ettei toiminimi ollut lähettänyt manttööriä johtamaan sahankaluston kokoonpanoa, vaikka Haltonen oli sitä pyytänyt; ja koska kysymyksessä olevat köneet olivat tilatut kaikkine osineen ynnä tarineen ja ylläsanotut konsosat välttämättöminä osina kuuluivat koneisiin, mutta toiminimioli laiminlyönyt lähettää ne eikä siis ollut toimittanut sahakalustaa täydellisenä kevät talvella vuonna 1899. ja tämän johdosta oli rikkonut puheenalaisen kontrahdin, on Kauppas Waltonen vaatinut, että kontrahti julistettaisiin voimattamaksi sekä toiminimi Weljekset Friis velvoitettaisiin Walto selle takaisinmaksamaan kauppahintaa suoritetut kuusitoistatuhatta markkaa ynnä kuuden prosentin korko kymmenestä tuhannesta markasta 3. päivästä Kesäkuuta 1898. ja kuudestatuhannesta markasta 9. päivästä senjälkeistä Syyskuuta Toiminimen Weljekset Friis puolesta on asiassa väitetty, että Kauppias Waltonen kirjeessä 12 päivältä Toukokuuta 1898 oli kieltänyt sahakaluston lähettämistä määrääiköina ja ettei Waltonen, saatuaan kontrahdissa luetellun kaluston, ollut sitä vastaan tehnyt mitään muistutusta, jonka tähden ja kun toiminimi oli kaikin puolin täyttänyt sitoumuksensa sekä Waltonen, kieltämällä antaa tarpeellisia etumaksuja, oli ollut syypää siihen ettei manttööriä oltu voitu lähettää, kannetta on vastustettu ja toiminimen puolesta pyydetty korvausta sen oikeudenkäyntikustannuksista Raastuvanoikeus on 2. päivänä Maalis kuuta 1903. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteillä hyljännyt Kauppias Haltasen kanteen muun puolesta, paitsi että toiminimi Weljekset viis velvoitettiin kansiston loppuhintaa vastaan lähettämään Waltoselle kulustoon kuuluvat pienemmän johäräämin semmikiivu, smergelikone, frikkelien terät ja tukimvetoketju, jotka Huttonen oli väittänyt puuttuvan kahistosta ja joita toiminimi ei ollut näyttänyt Mattoselle tormittaneensa. 349