Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
paniemen virrassa, mikä heille entisen jaon nojalla kuului, osakeyhtiö ja Professori Sorlachius ovat vaatineet, että kysymyksessä oleva kalaveden jako näissä kohdin oikaistaisiin tahi että uusi kalaveden jako määrättäisiin toimeenpantavaksi huomioon ottamalla vuonna 1809 toimitetussa kalaveden jaossa tehdyt määräykset; että moitteen alaisessa jakotoimituksessa, jyvilettäessä erityisiä osakeyhtiön ja Protossori Perlachi uksen omistamiin tiloihin kuuluviksi jaettuja asia Haapaniemen virtaa, jyväluvut oli kenottu viidellä ja kolmella syystä että alueen omistajalla olisi kalavedes tä lisähyötyä sikäli, että Pohjois-Päijän teen Lauttausyhtiö samojen alueiden knyltämisestä suoretti tilojen omistajille vuotuista vuokraa, mutta että kerrottu jyvä lukujen korottaminen oli ollut oikedon, koska sanottua vuokramakma ei oitu pitää minään lisähyötynä, vaan se oti ainoastaan korvausta mainitulle yhteölle myönnetyistä eduista sekä siitä vahingosta, jonka yhtiön harjoittama lauttausl icke malkaansaattoi vedelle, rannalle ja viljelykselle, kuin myöskin siitä hailasta, ettei tukki lukkeen vuoksi voitu puheenalaisilla vesialueilla harjoittaa kalan pyyntiä, minkä vuoksi ja kun sanottu vuokramaksu sitä paitsi ei ollut vakinais ta laatua, vaan suoritettiin eri välipuheen nojalla, jonka voimassa olo kesti ainoastaan 1916 vuoden loppuun, ja melkein varma oli, että sekä tuon ajan umpeen kuluttua enää uudistettaisi, osakeyhtiö ja Professori Serlachius ovat vaatineet, että kerrottu jyvälukujen korottaminen poistet taisiin ja jako toimitettaisiin siten muutettujen jyvälukujen perusteella Kanteeseen ovat Lehtori Länkelä ynnä mant Kihlakunnanoikeuteen haastetut ja kokunnan osakkaat vastannut, ellei 1800 vuoden kalavedenjakoa voitu pitää todellisenä jakona vaan ainoastaan jonkinlaisenä väliaikaisena sopimuksena kalastuspaikoista sekä että moitteenalaisen jako toimituksen alussa kaikki jakokunnan osakkaat ja niiden joukossa myöskin esäkeyhtiön valtuutettu asiamies ja Laurinniemen talonosuuden silloinen omistaja olivat sopineet, että jako toimitettai siin uutena jakona vanhasta jaosta vä 1610
tillämättä ja erittäinkin että kuorenpyyn ti Haapaniemen koskessa samoinkuin siian kalastus virrassa oli jätettävä yhteiseksi ja siitä syystä myöskin verran koskiösä eli valtäväisä määrättäva jako kunnalle yhteisesti kuuluvaksi, mitä se pimusta jaossa sittemmin olikin noudatettu, jotenka jako siis ole laillisella tavalla toimitettu, ilmoittaen kuitenkin samassa suostuvansa siihen että yhteisiksi jätettyjen aluviden pohja jaettaisiin, kunnan vaan kalastusoikeus pysysi yhteisenä; ja mitä tuli jyvitykseen niin olisi puheenalaisten verintuiden käyttämisestä aina maanomistajalle suoritettava samallainen vuokramaksu, kolka niitä vastaisuudessakin tarvittai siin lukkilauttojen kokoomiseen, joten mainittua vuokramaksua täydellä syyllä voitiin pitää vakinaisena etuna. Vaatien kannetta kyljättäväksi ovat Lehtori Länkelä ja hänen myöläpuutensa anoneet korvausta oikeudenkäynti kuluistaan Aktiebolaget Finland Weed C:ng ja Professori Serlachius ovat vastineen johdosta väittäneet, edellinen ettei osakeyhtiön asiamies yllämainitussa tilaisuu dessa odist ollut oikeutettu hänelle annetan valtuutuksen nojalla osakeyhtiön puolesta tekemään ylläkerrottua sopimusta, joka kumosi Kuvernöörin määräyksessä kalaveden jaosta annetut ohjed, ja Profesjori Serlachius ettei Laurinniemen tilan rilloisen omistajan suostumus voinut se toa Torlaahuista, joka sopimuksen jälkeen oli ostanut äskenmainitun tilan Kuulustettuaan Varamaanmittari. Karpiota asiasta, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 2 päivänä 1911 julistanut päätöksen asiaan; ja koska oli selvitetty et tä Kuvernöörillä oli haettu uutta kala veden jakoa ja jakokunnan silloin osakkaat maanmittaustoimituksessa olivat teknad sopimuksen, että jako oli toimitettava kokonaan uutena jakona sekä pellainen sopimus oli katsottava sitavan sekä tilaen silloisia että jälkeen tullesta omistajia on Kihlakunnanoikeus hyljännyt osakeyhtiön ja Professors kalachiksen vaatimuksen moitteenalaisen jaon kunna misesta syystä ettei toimitusmaanmittari siemi ollut noudattanut Toukokuun 2 1611
päivänä 1809 toimitetussa kalavedenjaossa tehtyjä määräyksiä; mutta koskei sitä vuokramaksua, joka suoritettiin osakeyhti ölle ja Profossori Serlachiukselle Pohjois Päijänteen Lauttausyhtiölle myönnetystä oikeudesta sahatukkien kuljellamiseen ja seisottamiseen näiden omistamien talojen kalavesillä, voitu pitää sellaisena vakinaisena etuna, josta puhulaan Heinäkuun 25 päivänä 1902 annetun, määräyksiä välinajasta vedessä ja vesiälueen jaosta sisältävän lain 15 SS:ssä, vaan seoikeastaan oli vain salunnaista tulea, jota ei olisi pitänyt ottaa lukuun puheenalaisessa jyvityksessä; sentähden ja koska kumminkin niin oli tapahtunut ja siten oli loukalla Äijälän, ja Laurinniemen talonosuuksien ja Aijalan verotalon omistajain osakeyhtiön Aktiebolaget Finland stodling ja Professari Serlachiuksen oi keutta, on Kihlakunnanoikeus määrännyt puheenalaisen jaon oikaistavaksi tältä osatta siten että osakeyhtiölle ja kojessori serlachiukselle kuuluvat vesiäluut oli vat, toimitetun jyvityksen esteenä olemat ta, uudelleen arvostettavat mainitun lain 12 SS:ssä määrättyjen perustaiden mukaan ilman mitään ylläkerrotusta vuokramaksusta johtuvaa korolusta, ja oli jaossa sitten muuten laillisesti mendeltävä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Aktiebolaget Finland Hedv C: ny ja Proforsjori Serlachius että Lehtori Länkelä ja hänen alussa mainitut myötapuolensa, lastori Talonen ilmoittaen riidan aikana tulleensa jakokuntaan kuuluvan Sivulan talon omistajaksi, olivat veloamalla saat taneet julun, on Kesäkuun 10 päivänä 1913 antamassa tuomiossa, sen ohessa että Hovioikeus on jättänyt tutkittavak seen ottamalla Nestori Salosen muutoksenhakemuksen, koskei Salonen ollut näyt tänyt olevansa asianerainen jutussa ei kä vedonneensa Kihlakunnanoikeuden päätöksestä, katsonut Varamaanmittari Karpion menetelleen virheellisesti määrätenään Haapaniemenvirran keskeosan ynnä verran vasummalla rannalla olevan vesialaen kuulumaan koko jakokunnalle yhteisesti, minkä vuoksi Hevoikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen tässä kohden, on määrännyt kysy1612
mykseen tulleen kalaveden jaon, mikäli koskee näitä jakokunnalle yhteisiksi määrättyjä vesialueita, korjattavaksi siten että nekin tulivat jakokunnan osakkaiden kesken jaetuiksi, mutta on Hovioikeus jättänyt asian muissa osassa Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Sihtori länkelä ja hänen myöläpuolensa anoneet muutosta perustelmalla, johon Aktiebolaget Finland Weod O: ny ja Professari Serlachius ovat vastanned Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo ettei ole syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, mikäli Nesteri Salosen hakemus on jätetty tutkimatta. Uelä asiaan muuten tulee, niin koska kalaveden osakkaiden on ylläsandun, Heinäkuun 23 päivänä 1902 annetun lain 16 SS:n 3 kohdan mukaan vallittu kalaveden ja ossa jättää erityisiä pyyntyraikkoja yhteisiksi ja kysymyksenalaisessa jakobiimituksessa Haapaniemen virran keski osa ja virran vasummalla rannattaa leva vesialue on jako osakasten sopi muksen mukaan jätetty yhteisiksi siihen ja kuoreen pyyntipaikoiksi, eikä voida kalsoa että jaon tarvi tämän vuoksi olisi jäänyt saavuttamatta, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi kumola ja poistaa Hopoikeuden määräyksen sanottujen vesialuen kohtion jakamisesta osakasten kesken, ja kun ei ole esitetty syytä muuttaa osakeyktiolle Aktiebolagd Finland Weod, C:ng ja Protessori Serlachiukselle jaettujen vasuluei den jyvitystä, Keisarillinen Senaatti, kumoten tällä kohden Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, jättää jakolomituksen myöskin, mitä jyvityksen tulee, pysyväksi. Asian laaluun nähden saavat Lehtori Länkelä ja hänen asiakung panensa kuitenkin itse kärseä heillä jutun vuoksi ollut kulunsa. Tätä kaikke asianomaiset noudattakod Keisarillinen Suomen Senaatti terin Savikoski. B. Anneberg Samuli Koski. Alfred Luuksiala. A T. Rusuvaara 1/ Matti Syrjärven 1613
Joulukuun 18 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahoilla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullussa kosken omistusoikeutta koskevassa jutussa, jossa ovat Tampereen kaupungista oleva osakeyhtiö "Tämmer lors Linne - och Jernmanufaklar Aktiebolag" sekä Sippolan pitäjän Mänmälän kylästä olevat Talollisel Keistian Spännäri - Aaku omasta puolestaan ja vaimonsa Marja Spännä ri - Takun edusmiehenä, Matti Spännäri - Salmela omasta puolestaan ja vaimonsa Liisa Stiina SpännäriSalmdan edusmiehenä, Erik Antinpoika Spännäri omasta puolestaan ja vaimonsa Anna Spännä rin edusmiehenä, Viktor Spännäri omasta puolestaan ja vaimon ja Miina Spännären edusmiehenä, Kristian Jaakonpoika Spannäri omasta puolestaan ja vaimonsa Anna Spannären edusmiehenä, Esaias Kallenpoika Niemi omasta puolestaan ja vaimon sa Eva Niemen edusmiehenä, Jutämä: W. l. J. P. R. H. W: 1 1 Sk No 2378. Pag. 176 RD 1912.
ho Antinpoika Tuni - vainajan oikeudenomistajat hänen läysi-ikäiset poikansa Matti ja Tuomas Tani sekä leskensä Leena Stiina Tani viimeksi mainittu omasta puolestaan ja alaikäisen tyllärensä Amalia Tanin holhoojana, Elisa bel Erikintytär Spännäri omasta puolestaan ja alaikäisten lasten ra Matti, Anton ja Einar Spännären holhoojana, Antti Wilhelm Topiaksenpoika Spännäri - Peltola omasta puolestaan ja vaimonsa Miina spännären edusmiehenä sekä veljensä Emil Spännärin oikeuden valvojana, Tuomas Tuomaanpoika pännäri omasta puolestaan ja vaimonsa Anna Spännärin edusmiehenä Anton Erikinpoika Spannäri omasta puolestaan ja vaimonsa Anna Spännären edus miehenä, Matti Tani, Tuomas Jaakonpoika Tykkä omasta puolestaan ja vaimonsa Maria Pykän edus miehenä, Anna Joonaantytär Tykkä, Otto Tykkä, Matti Pykkä omasta puolestaan ja vaimonsa tyydi Tyhän odumiehenä, Kalle Kankala oli Konkola omasta puolestaan ja vaimonsa Olga Tykän odasmiehenä, Eva Pietola omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Aino, Otto, Viljo ja Ilmi Suldan holhoojana, Viktor Antinpoika Tökkäri omasta puolestaan ja vaimon sa Marja Sökkärin edusmiehenä, Anton Huovila omasta puolestaan ja vaimonsa Marja Huovilan edusmiehenä, Kristian Simonpoika lökkäri omasta puolestaan ja vainonsa Marja Stiina Pökkären edess miehenä, Erik Matinpoika Tippu omasta puolestaan ja vaimonsa Anna Tipun edusmiehenä, Eerik Pökkäri omasta puolestaan ja vaimonsa Anna Tökkärin edusmiehenä, Matti Tapola - Nyman omasta puolestaan ja vaimonsa Eva Tapo la- Nymarien edusmiehenä, Antti Samulinpoika Juura - vainajan oike udenomistajat hänen poikansa Tuomas Juura ja tämän veli - vainajan 1615
Matti Juaran vaimo Maria Juura sekä poika Anton Juura, Anton Juhonpoika Kelkka omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Rikhard Arved, Toivo William ja Sulo Armas Kelkan holhoojana, Erik Abrahamin poika Juura omasta puolestaan ja vaimonsa Marja Juaran edusmiehenä, Wilhelmiina Juura omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Anton, Tyyne Matilda ja Arvi Juuran holhoojana, Matti Antinpoika Sippi omasta puolestaan ja vaimonsa Tilda Tipan edusmiehenä, Esa Matinpoika Anttila omasta puolestaan ja vaimonsa Leena Stiina Anttilan edusmiehenä, Sakari Tuomaanpoika Sippu omasta puolestaan ja vaimonsa Leena Stiina Sipun edusmehenä, Erik Eerikinpoika Seppä omasta puolestaan ja vaimonsa Eva Stiina Sipun edusmiehenä, Matti Malinpoika Pippu omasta puolestaan ja vaimonsa Miina Sipun edusmiehenä, Liisa Matintytär Sottö omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Elin, Alma, Emilia ja Johanna Pölön holhoojana, Ville Malinpoika Töllö omasta puolestuun ja vaimonsa pyydi Tölön edusmiehenä, Tilda Marja Tölli Alina Pöltö, Matti Matinpoika Pöllö omasta puolestaan ja vaimonsa Miina Tölön edusmiehenä, Erik Juho Juhon poika Toikka omasta puolestaan ja vaimonsa Miina Toikan edusmiehenä, Matti Esanpoika Sihvola omasta puolestaan ja vaimonsa Marja Sihvolan edusmiehenä, Erik Antinpoika Toikka omasta puolestaan ja vaimonsa Liisa Erikintytär Toihan edusmiehenä, Matti Silfvast omasta puolestaan ja alaikäisen poikansa Verner Brynolf silfvastin holhoojana, Matti Tuomaanpoika Toikka vainajan oikeudenomistajat hänen lapsensa Viktor, Eerck Juho ja Ville Pockka ynnä poika vaina jansa Anton sockan leski Anna Seikka ja tämän kaksi poikaa Tuomas ja Viktor Antoninpojat Toikka Matti Mikonpoika Toikka omasta puolas 1616
taan ja vaimonsa Miina Toikan odumiehenä, Kalle Gustaf Aho omasta puolestaan ja vaimonsa Marja Sohvia Ahon edusmiehenä, Esa Matinpoika Hykkyrä omasta puolestaan ja vaimonsa Anna Hykkyrän edusmiehenä, Kalle Matinpoika Ahoo masta puolestaan ja vaimonsa Kristina Ahon edusmiehenä, Anton Malinpoika Aho omasta puolestaan ja vaimonsa Anna Ahon edasmiehenä, Viktor Tuomaanpoika Ahoomasta puolestaan ja vaimonsa Leena Stiina Ahon edusmiehenä, Anton Aprahaminpoika Hohti omasta puolestaan ja vaimonsa Marja Leena Holden edusmiehenä, Matti Erikinpoika Hohti, Erik Matinpoika Hohti omasta puolestaan ja vaimonsa Tilda Hohdin edusmiehenä, Vilhelm Matinpoika Hohti, Tuomas Tuomaanpoika Hohti omasta puolestaan ja vaimonsa Marja. Huhden edusmiehenä sekä Matti Hohti omasta puolestaan ja vaimonsa Leena Stiina Hohdin eduomiehenä hakijoina sekä Suomen Valtio vastaajana. Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 18 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedet Sittenkun Nymin tuomiokunnan Tuomari osakeyhtiön Tammerfors Linne och Jernmanafaktor Aktiebolagen ano muksesta Elokuun 8 päivänä 1908 antamallaan julkisella kutsumuksella, joka oli pantu Oikeuden istuntohuoneen ovelle, julkaista virallisessa lehdissä ja annettu tiedoksi niille henkelöille jotka Sippolan pitäjän Nämmälän jakokunnassa omistivat itsenäisiä tiloja, oli kutsunut kaikki ne, jotka huulivat itsellään olevan paremman oi keuden siihen puoleen Kymin joissa olevasta Ankupuron eli Anjalan keskesta, jota käytettiin osakeyhtiön - Mämmälan kylässä omistaman Inkeroos ten verotalon No 5 maalle rakennettuja tehdastaitoksia varten, kuin osakeyhtiö oli siihen saaneet ostamalla kauppa1617
kirjalla Joulukuun 31 päivältä 1887 IntekToisten verotalon ja kauppakirjalla Heinäkuun 15 päivältä 1908 verotaloihin No 1, 2, 4, 6, SS, 8 ja 10 sanotussa kylässä kuuluvat osuudet samasta koskipuoliskosta, Kihlakunnanoikeudessa ilmoittamaan vaatimuksensa sanottuun koskipuoliskoon nähden Pekkalahden ja Sippolan pitäjäin käräjjäkunnan 1909 vuoden varsinaisten syyskäräjien toisena istuntopäivänä siinä järjestyksessa ja sillä tavalla kuin mainittiin Heinäkuun 23 päivänä 1902 annetus sa Keisarillisessa asetuksessa, joka karkee vesilaitosten omistajan oikeutta eri näisissä tapauksissa saada oikeutensa kosken tuomioistuimen tutkittavaksi ja Kruununnimismies Ernst Friliof Winter, Suomen Valtion puolesta saamansa määräyksen nojalla, eli kirjeessä Toukokuun 21 päivältä 1909 Mymin tuomiokunnan Tuomarille ja sittemmin määräpäivänä Kihlakunnan oikeudessa ilmoittanut, että Suomen taltiolla, Marinhoin vapaatalon No 11 Mämmälän kylässä omistajana, oli osa puheenalaiseen koskipuoliskoon oli Kihlakunnanoikeus Syyskuun 2 päivänä 1909 julistamallaan päätöksella, mainitun Keisarillisen asetuksen 4 SS nojalla, oikeuttanut osakeyhtiön haastattamaan Suomen Valtion asian omaisen oikeuteen saadakseen Suomen Valtion oikeuden puheenalaiseen koskepuoliskoon tuomioistuimen harkittavaksi. Sittemmin on Tammerfors sinn - och Jernmanafaktor Aktiebolag Suomen Kaltiolle toimituttamansa kirjallisen kansteen nojalla Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että viimeisen eli 1875 vuoden maakirjan mukaan oli Nämmä lön kylään kuulunut ainoastaan 10 talonnumera, että yhtä monen talon numeron välillä olevat sanotun kylän tilukset jaetut saman kylän jakokunnassa tapahtuneessa isossajaossa, joka oli toimitettu siten, että talon No 5 tilukset olivat vuonna 1833 tapahtuneessa ja vuonna 1839 vahvistetussa jaossa ero tetut jakokunnan muista tiluksesta ja että jakokuntaan kuuluvat muut alu1618
eet oli tald No 1, 2, 3, 4, 6, 8. 8, ja 10 Hämmälän kylässä olivat jaetut movänä 1884 ja 1885 toimitetussa sekä vuona 1880 vahvistetussa jaossa, kuin myöskin että Marinhoin palsta oli vuonna 1844 tapahtuneella, yksityistä laatua olevalla jakotoimituksella erotettu jakokunnan alueesta jonkunlainksi Siikkalan lahjoitusmaahan Seppolan pitäjän Siikkalan kylässä kuuluvaksi ulkotilukseksi, jota ei oltu verolle pantu eikä myöskään otettu Mämmälän kylän jakokunnassa toimitet tuun isvonjakoon; ja kun sanottu määkappale näin ollen ei ollut saanut esaa Mämmälän jakokunnan kalaveteen korkineen, on Tammarfors Finneoch Jernmanafaktor Aktiebolag vaati nut että Kihlakunnanoikeus päätöksellään vahvistaisi, ettei Suomen taltiolla Marinhoven maakappaleen emestajana ollut mitään osuutta kysymyksessä olevaan koskeen. Kanteen johdosta on Suomen Valtion puolesta väetetty, että. Nämmä län kylän maat olivat olleet jokamalla aina vuoten 1833 saakka, jolloin mainittuun jakokuntaan kuuluvan Inkeroinen nimisen, silloin kruununluontoisen talon No 5 tilukset oli vät vuonna 1889 vahvistetulla lohkoja otta erotetut sanottuun jakokuntaan kuuluvien muiden talojen eli talogen No 1, 2, 4, 6, SS, 8, ja 10 tiluksista, jotka talot siihen aikaan muudostivat Mämmälän lahjoitusmaan ja olivat rälssiluontoisia; että Varamaanmit tari Magnus Jöfman oli vuonna 1844 Mämmälän lahjoitusmaan silloisen omistajan anomuksesta jakanut sanotun lahjoitusmaan tilukset saman lahjoitusmaan lampuodelle, mutta erottanut Marinhöoin taloon nykyään kuuluvat tilukset Mannalan lahjoituomaan kantatiluksi, jolleen sanotul le kantatilalle, joka edelleen oli kuulunut Mämmälän kylän jakokuntaan oli tämän jakokunnan tiluksesta jaettu 964 tynnyrinalaa 22 1/2 kapanalaa maata; että sen jälkeen Kruvitär Helena van huhtelen oli kauppakirjalla Marraskuun 1 päivältä 1882 619
myynyt Suomen Valtiolle Mämmälän lahjoitumaan sen lampuodelle jaettä väksi, pidättäen itselleen Marinhovin kantätilan, jolle Keisarillinen Suomen Omaatti Jaltiovarantoimituskunnan kirjien mukaan Marraskuun 29 päivältä 1883 oli määrännyt pantavaksi väliai kaisesti siksi kunnes verollepano oli toimitettu 1/4 manttaalia; että sanottu kantatila oli vuosena 1884 ja 1885 ja kokunnassa toimitetussa isossajaossa pysytetty sellaisenaan eikä sen tiluksia eikä talon No 5 tilaksiakaan oltu sanotussa jaossa olella jaettavien tilusten joukkoon, sekä että sama tila, jolle Wiipurin läänin Kuvernöörin vuonna 1897 toimittamassa maakirjatarkastuksessa oli pantu numero 11, ole myöhemmin myöskin verolle pantu, jolloin sille Keisarillisen Senaatin päätöksellä Kesäkuun 30 päivältä 1909 oli määrätty 0,33 manttaalia ja koska Marinhoin tila, joka Huhtikuun 22 päivänä 1907 oli myyty Suomen Valtiolle, siis kuului Mämmälän jakokuntaan ja oli laillisessa järjestyksessä verolle pantu sekä sillä M. N:n 12 luvun 4 ja 6 SS:n nojat la siis ole manttaalensa mukaan ora Mämmälän kylän jakokunnan yhtoisessa vesialaessa korkineen ja pohjineen, jota osuutta ei olla tilasta pois luovutettu eikä menetetty on Tuomen Valtion puolesta kannetta vastustettu. Sittenkun mainittu osakeyhtiö ole haastattanut Kristian spannari-sakun ja hänen myöläpuolensa, jotka kaikki olivat Tammerfors sinni - och fem manefaklar Aktiebolagelle myynet puheenaolevan koskiosuuden, kaupastaan vastaamaan ja he olivat yhtyneet hän teeseen, on Kihlakunnanoikeus Toukokuun 3 päivänä 1910 julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla julistanut Suomen Valteen Marinhuin talon No 11 omistajana osatto maksi Anjalan eli Ankapeuren kosken iläiseen puoliskoon Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suomen Kallio oli veteamalla saatta nut julun, on Toukokuun 17 päivänä 1620
1912 antamassaan tuomiossa lausunut selvitetyksi, että sittenkun Mämmälän jakokunnassa vuonna 1833 tapahtuneessa isorrajaossa, joka oli vahvistettu vuonna 1839, talo No 5 Mämmälän kylässä oli erotettu sanottuun jakokuntaan kuuluvien muiden kiinteistöjen eli talojen No 1, 2, 3, 4, 6, SS, 9 ja 10 maista, ja viimeksimainitut yhdeksän taloa, joiden tiluksesta vuon nä 1844 tapahtuneessa jakotoimituksessa Marinhoin maakappale oli orilleen lohkaistu, olivat kauppakirjalla Marraskuun 1 päivältä 1882 myydyl Suomen Valtiolle siten, että myyjälle oli pidätetty vastamainit tu maakappale itsenäiseksi kantate laksi, niin oli vuosina 1884 ja 1885 Hämmälän jakokunnassa toimitetusja isonjaon täydentämisessä, jossa Suomen Valtiolle myydyt talot olevat tullut jaetuiksi, myöskin Marinkoon maakappaleen rajat tulleet laillisesti määrätyeksi ja sanottu maakappale, joka oli erotettu jaettavien talo jen tiluksista, siten muodostettu itsenäiseksi tilaksi, jolle Keisarillisen Suomen Senaalin Marraskuun 29 päivänä 1883 antaman määräyksen mukaan oli pantu 1/4 manttaalia kunnes verollepano oli tilalla laillisesti toimitettu, minkä jälkeen sanottu tila oli merkitty maakirjaan ynnä maarekis teriin talona No 11. Nämmälän kyläsja ja vihdoin Keisarillisen Senaatin Kesäkuun 30 päivänä 1909 annetun päätöksen mukaan lopullisesti verolle pantu, jolloin sille oli määrätty 0,33 manttaalia. Tähän nähden ja hän edellä mainitussa maantuovatuksessa Marraskuun 1 päivältä 1882 Marinkoon tilalle oli katsettava varaluksi sen manttaalia vastaava osuus Mämmälän jakokunnassa, eikä asiassa ollut ilmitullut, että sanottu tila niiden toimenpiteiden johdosta, joilla se kerrotulla tavalla oli muodostunut, tähi muustakaan syystä olisi menettä nyt osuutensa kysymyksessä olevasta Mämmälän jakokuntaan kuuluvasta koskipuoliskosta, on Hovioikeus, kumolen Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyl1621
jännyt kanteen. Hovioikeuden tuomioen ovat Tammerfors Linne - och Jeremanufaklar Aktiebolag ynnä Kristian Spännäri - Saka ja hänen myöläpuolensa anoneet muutosta perustelmella, joihin Suomen Valtion puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaalle on tutkinut tämän jutun ja katsee ettei ole esitet ty syytä muuttaa. Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattukoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin Johannes Pesonen. Walter Andersin Johannes Pesonen. Petter Andersson Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer Allan Dahlbeelle Joulukuun 18 päivänä 1915 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullassa konkurssissa valvotun saatavan vahvistamista koskevassa julaessa, jossa Tampereen kaupungiin asuva Alue lääkäri Johan Gerhard von Schrowe Toimitusjohtaja Frans Fabian Pohjan noron konkurssiin luovutetun pejan velkojana, on hakijana sekä toiminimen Tampereen Kirjansi tomotehdas Luukkonen ja kumppa ynnä toiminimen omistajien Liikemiesten Karl Vilhelm Luukko jén ja Johan Hjalmar Syrjäson konkurssipesän toimitsija Varatuomari Yrjö Pulkkinen, sano tusta kaupungista, ja Frans Palian Pohjannoro, hanken Tampi reella, oman konkurssipesänsä toimitsijana ovat vastaajina: Annettu Oikeuserastossa Joulukuun 18 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellen ja esittelyttänyt julun kirjat ja niis tä saanut seuraavat tiedol Sämä: W. W. F.  R. H. - R. A. No 2380. Pag. 165. R.D. 1915.