Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tär näin olivat velpittömässä mielessä hankkineet itselleen puolen Jussilan taloa sekä omistajina pitäneet sitä kuolemaansa asti ja tila sitten oli osaksi perinnön osaksi oston kautta laillisella tavalla siirtynyt Juho Aaretti Juhonpoika Jussilalle, sentähdon ja kun eivät Aatami Jussilan perilliset yön ja vuoden kuluessa siitä ajasta, jolloin heille oli ilmaantunut oike moittia Juho Aaretti Eeronpoika Jussilan ja Hedda Wilhelmiina Juhontyttären talonsaantia, eli Hedda Antin tyttären kuolinpäivästä 27 päivan tä Huhtikuuta 1880 olleet semmoista moitekannetta vastaneet eikä oltu väitettykään, ettei Juho Aaretti Juhonpoika Jussila ollut saantomieheltään laillisesti saanut kysymyksessä olevaa tilaa, Hovioikeus on jättänyt jutun sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut Hovioikeuden tuomioon ovat Oskari Nylander ja hänen myötä puolensa anoneet muutosta perustelmalla, johon Juho Aaretti Juhonpoika Jussila on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ett eivät Oskari Nylander ja hänen myötäpuolensa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää pysyväksi; ja velvoi lettaan Oskari Nylander ja hänen myöläpuolensa suorittamaan Juho Aaret ti Juhonpoika Jussilalle hänellä tääl lä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukesksi seitsemänkymmentä mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Kiuksiala. B Annberg. Alfred Kiuksiala. B Annberg. A. V. Lilltuvaa Samuli Koski. Uno Strömsten. 1065
Lokakuun 14. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuilta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa konkurssiasiassa, jossa ovat Vangenvärtijänvaimo Anna Liisa Holopainen, Kuopion kaupungistä, hakijana sekä hänen miehensä Vangenvartijan Otto Holopaisen konkurssiin luovutetun pesän velkojat, samassa kaupungissa asuvat Talonomistajat Pekka Halonen, August Kukkonen, Erik Pitkänen, Kustaa Räsänen, Nestor Wäänänen, Fredrik Pöyhönen ja Sofia Tikkanen, saapuville tulleina, mutta Otto Holopainen ja pesän muut velhojat, poisjääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 14. päivänä Lokakuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat la niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkuin Otto Holopainen oli Kuopion kaupungin Raastuvanoiläsnä: H. A. J. B. - R. H. - Knt. /5. T. No 1895. Pag. 18. R. D. 1915.
keudessa pantu konkurssitilaan, on Anna Liisa Holopainen konkurssin valvontapäivänä 19. päivannä Tammikuuta 1914. anonut, paitsi pesäeroa mainitusta miehestänsä, että Anna Liisa Holopaiselle konkussipesän varoista päältäpäin protettaisiin yksityiseksi omaisuudeksi 23. päivänä Kesäkuuta 1896. tehdyn avioehtokirjan nojalla erikseen lueteltu, 1057. markan 95. pennin arvoinen irtainomaisuus sekä 12000. markkaa rahaa tahi tätä määrää vastaavat 4/5 konkursiin luovutetusta talosta ja tontista No 3. Kuopion kaupungin ensimäisen kaupunginosan 10. borttelissa, koska sanotun talon ostoon oli käytetty Anna Liisa Holopaisen perimän maatilan kauppahintaa 12000. markkaa; minkä ohessa Anna Liisa Holopainen on pyytänyt että, jos hären mainitut vaatimuksensa riitautettaisiin, hänelle myönnettäisiin tilaisuus eri oikeudenkäyn1067 nissä nuo vaatimuksensa oikeiksi todistaa. Ensimäisessä esiinhuudossa ovat Pekka Halonen ja hänen Keisarilliseen ilmaattiin saapuneet asiakumppaninsa vastustaneet Anna Liisa Holopainen kerrottuja vaatimuksia; minkäjälkeen Raastuvan oikeus on 6. päivänä Huhtikuuta 1914. julistamassaan konkurssitiioniossa, myöntäen Anna Siisa Holopaiselle hänen pyytämänsä pesäeron, mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Anna Liisa Holopaisen kysymyksessä olevat vaatimukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anna Liisa Holopainen vetaamalla oli saattanut asian, on 3. päivänä Joulukuuta 1914. antamassaan tuomiossa, koskei Anna Liisa Holopainen ollut näyttänyt avioehtokirjassa yksityiseksi omaisuudekseen pidättäneensä erotettavaksi vaatimaansa irtainta omaisuutta eikä edes
väittänyt, että edellämainitut 12000 markkaa olisi ilman hänen suostumustaan käytetty kysymyksessä olevan talon ostoon, jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastuvanoikeus oli johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Anra Liisa Holopainen anonut muutosta perustelmalla, johon Pekka Halonen asiakumppaneineen ja Konttoristi Kaarlo Roinila, i Kuopion kaupungista, yhteisesti ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja jättäen huomioon ottamatta mitä Kaarlo Koinila on perustelmanvastuussa lausunut, koskei Roinila ole näyttänyt olevansa konkussipesan jaamamies, patsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Anna Liisa Holopainen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Anna Liisa Holopainen suorittamaan Pekka Maloselle ja hänen asiakumppaneilleen, heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer. 1068
Lokakuun 15 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Turun Hovioikeudesta tulleesja kiinteistön omistusta koskevassa riidassa, jossa Normarkun pitäjässä oleva toiminimi A. Ahlström Osakeyhtiö on hakijana sekä Maanviljelijä Onni Rantasalo, Vanhan kartanon yksinäiseltä tilalta. Yläneen pitäjästä vastaajana Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Lokakuuta 1915 "Kisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Sittenkuin Turun ja Porin läänin Kuvernööri Talousturehtoöri Frans Fredrik Björnin pyynnöstä oli 17 päivänä Maaliskuuta 1904 määrännyt halkomisen toimitettavaksi Yläneen pitäjän Vainionperän kylässä sijait sevalla Lennon rälssitilan jäännösosalla No 2 7, josta Taloustirehtööri Kjörni omisti Alelennoksi kutsutun ja silloinen toiminimi A. Ahlström Läsnä: A. L. B.A. A. R. S.I. No 1908 Sag. 254. Rgs 1912.
Ylilennoksi nimitetyn puolikkaan, mutta josta alkuperäisestä tilasta jo aikaisemmin oli erotettu VähäYläne No 2 3 ja Rantala No 2 4 nimiset lohkotilat sekä kruunulle useiden eri tilojen metsämaista muodostettuun palstatilaan siir retty alue No 2 1, on Taloustirehtööri Björni kerrottua tarkoitus ta varten seuranneen Kesäkuun 20 päivänä pidetyssä maanmitta rinkokouksessa esiintuonut, että hän ynnä hänen vaimovainajansa Henrika Vilhelmiina Henri kintytär olivat kauppakirjalla 10 päivältä Elokuuta 1892 Varatuomari Reinhold Jägerhomilta ostaneet muun muassa Alilennon tilan sekä Santalan ja Pettisten rälssitorpat, jotka torpat vuosina 1882-1884 toimitetun isonjaon yhteydessä 28 päivänä Joulukuuta 1883 maanomistajien kesken tapahtuneen sopimuksen mukaan oli jaettu kuuluvikei muun muusa Lennon, Haverin ja Kärrilän tiloille oikeudella torppain omistajalle isonjaon saatua vahvistuksen lohkomisella erotuttaa torppain tilukset emätiloista itsenäisiksi tiloiksi, ja olikin Santalan ja Pettisten torpparin maat vuonna 1800 Taloustirehtööri Björnin pyynnöstä erotettu Haverin ja Kärrilän tiloista, mutta siihen nähden että Björni omisti puolen Lennon tilasta oli mainittujen torppain Lennon tilalle jaettujen maitten erottamista pidetty tarpeettoma na semmenkin kun Björni ja Ylikennon tilan silloinin omistaja Talollinen Kaarle Kustaa Nyström olivat sopineet siten että ne Lennon tilan vastedes tapahtuvassa halkomisessa ensin erotettaisiin säätilasta ja sitten yhdistettäisiin Taloustirehtööri Björnille halkomisen kautta tulevaan osaan kannon tilasta Tähän nähden on Taloustirehtööri Björni vaatinut Lennon tilaa halot tavaksi niin että koko sen tilusalasta ensin oli luettava pois VähäYläneen ja Rantalan tilat kuunun
palstatilaan luovutettu alue ynnä Santalan ja Pettisten torppiin Lennon tilasta kuuluvat maat sekä jäännös jaettava kahteen yhtä suureen osaan ja Björnille tulevaan osaan sitten yhdistettävä Santalan ja Pettisten torppain kysymyksessä olevat maat Toiminimi A. Ahlströmin vastustettua Taloustirehtööri Björnin vaatimukria, ovat edellämainitun kokouksen toimitusmiehet, koska selvitystä ei ollut olemassa siitä kuinka suuri osa Lennon tilasta kummallekin jako-osakkaalle oli jaettava ja riita oli syntynyt omistusoikeudesta maahan, Maanmittausohjesäännön 32 SS:n 2 kohdan mukaan neuvoneet sitä asianosaista, joka halkomista halusi, ilmoittamaan puheenaolevan maariidan paikkakunnan tuomioistuimen tutkittavaksi ja ratkaistavakTätä osatusta noudattaen on Anni Rantasalo joka kauppakirjalla 5. päivältä Huhtikuuta 1005 oli isältään Taloustirehtööri Björniltä ja sisaruksiltaan ostanut, paitsi muuta Ahlennen rälssitilan sekä Santalan ja Pettisten torpat, A. Ahlström Osakeyhtiölle, jolle mainitun toiminimen omaisuus sillä välin oli siitynyt, hankkimansa haasteen nojalla Pöytyän ja Yläneen pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että se jakoperuste, jonka Taloustirehtööri Björni oli edelläkerrotuin tavoin esittänyt vahvistettaisiin Lennon tilan halkomiseen nähden noudatettavaksi, Kanteen johdosta on F. Ahlström Osakeyhtiön puolesta väitetty, että yllämainittuun kuunun paletatilaan yhdistetty alue No 2 1 oli luovutettu yksinomaan Alilennan tilan puolikkaasta mihin nähden ja kun ei Santalan ja Pettisten torppain maita oltu 12 päivänä Kesäkuuta 1805 maatilain osittamisesta annetun Keisarillisen asetuksen 42 SS:ssä säädetyn viiden vuoden kuluessa luettuna 1 päivästä Tammikuuta 1806 notettu 1071.
Lennon tilasta sekä Onni Rantasalo näin ollen oli menettänyt hänellä siinä suhteessa mahdollisesti olleen oikeutensa A. Ahlström Osakeyhtiö on Anni Rantasalolle toimituttamansa vastakaasteen nojalla vaatinut, että kysymyksessä oleva halkominen oli määrättävä toimitettavaksi siten että jakoon oli otettava mainittualue kruunun palstatilasta samaten kuin Santalan ja Pettisten maatkin sekä että osakeyhtiölle Ylifennön tilan puoliskon omistajana, oli jaettava puolet Lennon tilan. No 2o tiluksien ja palstatilaan siirretyn alueen yhteenlasketusta tilusalasta. Tämän johdosta on Anni Rantasalo, kieltäen kruunulle myydyksi alueita yksinomaan Ahlennon puolikkaasta huomauttanut että Talomstirehtööri Björni oli jo vuonna 1100 pyytänyt asianomaiselta toimitusmaanmittarilta Tantalan ja Pettisten maiden erottamista Lennon talosta mutta että toimitusmaanmittari, joka siitä jo oli ilmoittanut lääninmaanmittarille, oli jättänyt toimituksen lepäämään kunnes Lennon tilan halkominen vastedes toimitettaisiin. Näin ollen ja kun sanottujen torppien rajat oli jo isossajäossa käyty ja isonjaon saatua lainvoiman lohkomistoimituksessa 1887 tämän mukaisesti määrätty, on Anni Rantasalo pitänyt itsensä oikeutettuna saamaan Santalan ja Pettisten alueet päältäpäin itselleen erotetuikKihlakunnanoikeus, jossa asiansi. osaiset molemmin puolin ovat anoneet oikeudenkäyntikulujensa korvausta, on 10 päivänä Helmikuuta 1910 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi: että maanomistajat Yläneen jakokunnassa 28 päivänä Joulukuuta 1883 pidetyssä isonjaonkokouksessa olivat sopineet sutä että jakokunnassa olevat rålspitorpat niiden joukossa myöskin Santalan ja Pettisten rälssitorpat, 1072
olivat isonjaon saatua lain voiman Kuvernöörille tehtävästä eri anomuksesta asianmukaisessa järjestyksessä erotettavat niistä tiloista, joiden rajojen sisään ne isossajäossa olivat joutuneet; että sittenkuin mainittu isojako 2 päivänä Maaliskuuta 1885 oli saanut Kihlakunnanoikeuden vahvistuksen, Santalan ja Pettisten torppain tilukset vuonna 1887 asianmukaisen määräyksen nojalla eidetyn lohkomistoimituksen kautta olivat määrätyt ja niiden rajat käyty, tullen Santalan ja Peltisten torppiin täten kuulumaan maita Lennon, Haverin ja Kärrilän tiloista; että Santalan ja Pettis ten torpat sittemmin vuonna 1900 oli laillisesti erotettu Haverin ja Kärrilän tiloista, jota vastoin mainittuihin torppiin Lennon talosta kuuluvia maita ei oltu tästä tilasta erotettu koska näillä torpilla ja Alilennon tilanpuolikkaalla, jonka nautintatiluksiin noiden torppain maat kuuluivat oli sama omistaja; että Alilen non ja Ylleennon tilojen silloiset omistajat Taloustirehtööri Björmi ja Kaarle Kustaa Nyström olivat vuonna 1900 sopineet siitä että Santalan ja Pettisten torppain maita ei tarvitsisi Lennon tilasta erottaa, vaan että nuo maat muuten yhdistettäisiin Alilennon tilanpuoliskoon; että Onne Rantasalo 5 päivänä Huhtikuuta 1905 tehdyllä kauppakirjalla oli Taloustirehtööri Björniltä ja kauppakirjassa mainituilta sisarukseltaan ostanut muun muassa Alilennon rälssitilan sekä Santalan ja Pettisten torpat jotka Björni vaimonsa Henrika Vilhelmiina Henrikintyttären kanssa oli 10 päivänä Elokuuta 1892 ostanut Varatuomari iägerkormilta joka taas edellämäinitussa 1887 vuoden lohkomstoimituksessa oli merkitty mainittujen torppien omistajaksi; sekä että sittenkuin Varatuomari Jägerhorn ja tämän oeli Tilanomistaja Alexander Jägerhorn kauppakirjalla 21 päivältä Lokakuuta 1879 olevat kunnulle myyneet 1073
omistamastaan Alilennon puolikkaasta Lennon rälssitilaa ynnä muista omistamistaan tiloista, ei kuitenkaan Ylilemnon tilanpuoliskosta, viisituhatta kolmesataa kaksikymmentäkaksi ja viisitoista sadas osaa tynnyrinalaa metsämaata ja tämä alue oli erotettu näistä tiloista Kihlakunnanoikeus päätöksellä 25 päivältä Lokakuuta 1879, joka oli saanut lainvoiman oli hyväksynyt näin tapahtuneen maan erottamisen sekä Turun ja Porin läänin Kuvernöörinvirasto niinikään lainvoiman saaneella päätöksellä seuranneen Joulukuun 13 päivältä oli vahvistanut sen palstaveron, joka kruunun näin erotetusta maasta oli vuosittain muiden muassa Alilennon tilanpuoliskalle maksettava. Näin ollen ja kun Onni Rantasalo, joka edelläkerrotulla tavalla oli saanut oikeuden Santalan ja Pettisten torpsiin, ei ollut voinut näyttää että näiden torppain maat, mikäli ne oli vat Lennon talon rajojen sisällä, olivat maatilojen osittamisesta annetun asetuksen 42 SS:n määräämässä ajassa eli ennen 1 päivää Tammikuuta 1901 lohotut tahi erotetut Lennon tilasta, ja se oikeus, joka On ni Rantasalolla ja hänen edeltäjillään oli ollut puheenalaisiin torppiin sanotun lainkohdan mukaan oli menettänyt voimansa kolmatta henkilöä vastaan, eikä sitä sopimusta, jonka Taloustirehtööri Björni vuonna 1000 oli tehnyt Kaarle Kustaa Nyströmin kanssa torppien erottamisesta milennon tilasta, voitu pitää A. Ahlström Osakeyhtiötä sitovana, sentähden on Kihlakunnanoikeus katsonut, että Anni Rantasalolla ei ollut oikeutta saada Santalan ja Pettisten torppäin maita erotetuiksi jakamat tomasta Lemnon rälssitilasta sekä että yllämainittu Kihlakunnanoikeuden 25 päivänä Lokakuuta 1879 antamalla päätöksellä erotet tu kruunun palsta oli pidettä vä erotettuna ainoastaan Mikon1074
non puolikkaasta Lennon tilaa. Asian laatuun nähden ovat asianosaiset saaneet kumpikin itse kärsiä heillä siinä olleet kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Onni Rantasalo että A. Ahlström Osakeyhtiö vetoamalla olivat saatta neet jutun on 31 päivänä Heinäkuuta 1912 antanut siihen tuomion, ja koska Lennon tilan sen aikuiset omistajat olivat Yläneen jakokunnassa 28 päivänä Joulukuuta 1883 pidetyssä isonjaonkokouksessa muitten asianomaisten maanomistajain kanssa sopineet, että jakokunnassa olevat rälssitorpat joihin kuului vat myöskin Santalan ja Pettisten torpat, olivat isonjaon saatua lain voiman asianmukaisessa järjestyksessä erotettavat niistä tilois ta joitten rajojen sisään ne isossäjaossa olivat joutuneet, sentähden ja kun kerrottu sopimus, siihen nähden ettei Kihlakunnan oikeuden päätöksessään mainitsema lainpaikka soveltunut esillä olevaan tapaukseen, sitoi myöskin AAhlström Osakeyhtiötä Ylimnon tilanpuoliskon omistajana, on Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä julistanut Onni Rantasalon oikeutetuksi saamaan Lennon tilasta ennenkuin sen kysymyksessä oleva halkominen toimitettiin joko lohkomisella tai palstatilaksi erottamisella erilleen otetuiksi ne Santalan ja Pettisten torppiin maat, jotka yllämainitussa isossäjaossa olivat yhdistetyt sanottuun tilaan; mutta jai Kihlakunnanoikeuden päätös muuten eli mikäli Kihlakunnanoikeus oli määrännyt, että ylläsanottu kruunun palsta oli pidettävä erotettuna ainoastaan Ahlennon tilampuolikkaasta sekä että asian osaiset saivat itse kärviä heillä jutussa olleet kulut voimaan. Hovioikeuden tuomioon on A. Ahlström Osakeyhtiö anonut muutosta perustelmalla, johon 1075
Anni Rantasalo on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei f. Ahlström Osakeyhtiö ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan A. Ahlström Osakeyhtiö suorittamaan Onni Rantasalolle hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Luksiala. R. Amberg. Alfred Luksiala. R. Amnby. Alfred Luksiala. R. Amnby. A. P. Wahlbladle Sameli Koski. Uno Strömstén. Den 15 Oktober 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt reversskilling, från Kejserlige Åbo Holrätt inkommet fordringsmål emellan skräddaremästaren August Hellman, från Åbo stad, sökande, samt Advikatferman Dittmar i Indrenius, från Helsingfors stad, svarande: Gifven i Justitiedapartementet den 15 Oktober 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter stämning å August Hellman, har Advokatferman Dittmar i Indrenius vid Rådstufvurätten i Åbo anfort, att Hellman icke allenast den 11. Mars 1909. skriftligen förbundit sig att ansvara för att de varor Handelsförman Alexander Bernhard komme att på våren samma år leverera åt Skräddaren Herman Parkkinen blefve betalda inom ren månader från hvarje fakturas datum på vilkor att firman såsom godtgörelse härför åt Hellman erlade fyra procent af oriset för sagda varor, utan äfven genom en Ofd: A. L. - B. A. - A. R. K. A: No 1911. Pag. 255. RD. 1912
annan den 22 Augusti 1909. dagtecknad skrift, med förbehåll om enahanda provision, i klädt sig borgen såsom för egen skuld för att priset för de varor Parkkinen den 19 i samma Augusti månad beställt af bemälda firma blefve betaldt skilda poster inom sex, sju och åtta månader med en tredjedel i gången samt att firman Alexander Bernkära emot de af August Hellman i förberörd måtto utfärdade borgesförbindelserna tillsändt Herman Parkkinen varor enligt fakturor af den 16 Mars 1909 för ett pris af 105 pund 12 skilling 8 pence af den 31 Augusti 1909 för 121 pund 18 skilling 9 pence, af den 25 påföljande September för 10 skilling 5 penee och af den 28 i sistnämnda månad för 25 pund 5 skilling 4 penee. Men emedan Herman Parkkinen emellertid upplåtit sin egendom till sina borgenärers förnöjande och omför nälda varor ännu vore obetalda samt August Hellman icke kunnat i godo förmås att infria sina förenämnda för bindelser har Advokatsirman Dittmar Indrenius, åt hvilken firman Alexander & Bernhard öfverlåtit sina ifrågavarande fordringar, yrkat Hellmans förpliktande att till firman Dittmar i Indrenius utbetala 105 pund 12 skilling 8 penee samt 147 pund 14 skilling 6 pena jämte sex procents ränta å dessa belopp från respektive förfallodagar samt att ersätta firman för dess rättegångskostnader J saken hörd har August Hellman framhållit: att Advokatsirman Dittmar Indrenius underlåtit att bevaka de utsökta fordringarna i Herman Parkkinens konkurs och därigenom förverkat sin rätt till betalning af Hellman: att Hell man tillkommande godtgörelse af fyra procent å lakturabetoppen icke blifvit Hellman tillgodoräknad; att saktoror na icke håller för öfrigt vore riktiga och att Hellman icke gått i borgen för betalningen af alla dessa fakturs innehåll; att Herman Parkkinen dessutom gjort afbetalningar på sin skuld till förman Alexander i Bernhard och i sådant afseende bland annat, den 11. Mars 1909. tillsändt förman 150. pund i 1077
förskott för de varor firman under våren samma år skulle tillsanda Parkkinen; äfvensom att de af Parkkinen den 19. Augusti 1909. beställda varorna bort komma Parkkinen tillhanda ännu under samma Augusti månad, men att en del af denna beställning afsändts först i slutet af September berörda år och därföre icke kunnat komma till användning. I anseende härtill har August Hellman emotsett käromålets förkastande. Härå har Rädstufvurätten medels den 29 Oktober 1910 afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att August Hellman genom förbindelsen af den 11 Mars 1909 iklädt sig löftesmännaansvarighet för betalningen efter sex månaders för lopp från sakturans datum för de vår varor förman Alexander & Bernhard konme att leverera åt Herman Parkkinen och att bemälda firma därå enligt faktu ra af den 16 berörda Mars tillsändt Park kinen varor till ett pris af etthundrafempund tolf skilling åtta pena samt att Hellman sedermera den 22 påföljande Augusti ingått borgen såsom för egen skuld för betalningen inom del sju och åtta må nader hvarje gång med en tredjedel af det till inalles etthundra fyratio sju pund fjorton skilling sex pena uppgående preset för varor, som firman Alexander Bernhard under hösten ifrågavarande år 1909. på kredit försålt åt Parkkinen, äfvensom att August Hellman vid borgesförbindelsernas ingående förbehållit sig en godtgörelse af fyra procent å priset för de levererade värorna. Med afseende härå och enär Advokaffirman Dittmar i Indrenius, åt hvilken firman Alexander & Bernhard öfverlåtit sin fordran hos Herman Parkkinen, uti dennes konkursmål bevakat och fått sig däri till betalning fastställdt viset för omförmälda varor med tillsammans två hundra femtiotre grund sju skilling två penee jämte sex procents årlig ränta å trettio pund från den 20 November 1909, å trettio grund tolf skilling åtta pence från den 15 darpåföljande December och å tjugufem pund från den 20 Februari 1910, har Rådstufvurätten ålagt 1078
August Hellman att emot kvitto till firman Dittmar i Indrenius utbetala fordra de tvåhundra femtiotre grund sju skilling två penee med ränta efter sex för hund ra om året å trettio pund från den 20. November 1909 å trettio pund tolf skilling åtta penee från den 15 December 1909. och å tjugufem pund från den 20 Februari 1910 efter afdrag af fyra procent å sagda belopp tvåhundra femtiotre pund sju skilling två pena, hvarhos Hellman skyldigkänts att med tvåhundra tjugu mark godtgöra Advoktarman Dittmar 8 Indrenius dess umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning August Hellman i vadeväg dragit målet, har medels dom den 31. Juli 1912 låtit bero vid Rådstufvurättens utlag jämte det August Hellman ålagts att godtgöra Advokatferman Dittmar. Inarenius dess för målet i Hofrätten hafda kostnader med sextio mark. Uti Hofrättens dom har August Hellman anhållit om ändring medels deduktion, den Advokatfirman Dittmar i Indre nius bemött. Uno Strömsten Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner August Hellman icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken alltså kommer att förblifra; och skyldigkännes August Hellman att till Advokatferman Dittmar i Indrenius i ersättning för dess härstädes i målet hafla kostnader utgifva sjuttiofem mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Alfred Liukkala. B. Amberg A. J. Huuruvara. K. Auer 1079
Lokakuun 16 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevas sa nostajutussa, jossa ovat Talollinen Kustaa Viktor Suominen, Säkylän pitäjän Isosäkylän kylästä, hakijana sekä samassa kylässä asuvat entinen Torppari Stefan Andrell ja hänen vaimonsa Henriika Matintytär Andrell vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 16 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli enää on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kustaa Viktor Suomiselle Heinäkuun 30 päivänä 1910 toimituttamansa haasteen nojalla ovat Stefan ja Henricka Andrell Euran, Köyliön ja Sakylän pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että he olivat Lokakuun 1 päivänä 1900 laaditulla välikirjalla Suomiselle ja täLäsnä: W.t. J. P. - R. H. - A. R. S. K. H. af H. No 1913. Pag. 197. R. D. 1913.