Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nut, että Petter Tuutin aitonjohtaja, välttääkseen että vähävesisessä Lohi ojassa olevat Tuutin puut tämän joen kuivamisen vuoksi jäisivät sinä vuonna siihen, oli paikkakunnan nimismiehen neuvosta laskenut Tuutin puut Röppäsen puiden sekaan, erottaakseen ne Laatokassa, mutta kun Aleksei Röppänen, jota Petter Tuutti jo 3 päivänä Elokuuta 1908 oli vaatinut puiden jakoon, ei ollut siihen suostunut, on Petter Tuutti, väittäen että hänen puitaan oli kerro tuin tavoin joutunut Aleksei Röppä sen puiden sekaan kuorittuja petäja 124, kuorimattomia petäjiä 4878, paksuja koivuja 56 2/8, sekahalkoja 24 1/2, hienoja koivuja 29 5 ja hylkyhalkoja 19 runkasyltä, syli laskettuna 24 Wenäjan tsehetvertin pituiseksi, 9 lsehetvertin korkuiseksi ja 12 tsehetvertin lengi seksi, vaatinut että Aleksi Röppä nen, jonka haltuun uitossa joutunet ta puita oli Tuutin hakemuksesta pantu takavarikkoon niin suuri määra kuin vastasi Tuutin osaa niistä, velvoitettaisiin Petter Tuutille luovut tamaan takavarikkoon pannuista puista ylläabetellut määrät kutakin lajia, kuitenkin vähennettyä niistä tavallinen uppramisprosentti eli kuorituista petäjistä 3 %, kuorimattomista petäjistä 7 %, paksuista koivuista 8% ja sekahaloista, hienoista koivuista ynnä hylkypuista 10%, eli siis 120, 28 syltä kuorittuja petäjiä, 45,46 syltä hyrimattomia petäjiä 51. 86. syltä paksuja koiruja, 48,72 syttä sekahalkoja ja hienoja koivuja sekä 17,1, syltä hylkypuita tahi niistä suorittamaan korvausta, kuorituista petäjistä 62 markkaa, kuorimattomista petäjistä 40 markkaa, paksuista koivuista 32 markkaa, sekahaloista ja hienoista koivuista 30 markkaa ja hylky puista 40 markkaa rankasyleltä eli yhteensä maksamaan Petter Tuutille 1500 markkaa 88 penniä laillisine korkoineen, minkä ohes sa Petter Tuutti on anonut korvausta oikeudenkäyntikulvistaan. Aleksi Röppäsen vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus 16 päivänä Kesäkuuta 1909 julistamallaan 499
päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Aleksei Roppäsen Petter Tuutille joko luovuttamaan kuorittuja petäjiä 110,3, kuori mattomia petäjiä 40,7, paksuja koivuja 47, sekahalkoja 18,3, hienoja koivuja 23, 8 ja hylkypuita 14,4 rankasyllä tai niiden korvaukseksi suorittamaan kuorituista petäjistä 60 markkaa, kuorimattomista petäjistä 30 markkaa, paksuista koivuista 32 markkaa. sekahaloista ja hienoista koivuista 25 markkaa ja hylky puista 20 mark. kaa rankasydeltä eli yhteensä kymmenentuhatta kuusisataa yhdeksänkymmentäkahdeksan markkaa viisikymmentä penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen oikeudenkäyn nin alusta 29 päivästä Lokakuuta 1908, jonka ohessa Kihlakunnanoikeus. on velvoittanut Aleksei Röppäsen kolmellasadalla markalla korvaamaan Petter Tuutin kulungit oikeudenkiyn nista. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 10 päivänä Lokakuuta 1912 antamassaan tuomiossa katso nut selvitetyksi, että Petter Tuutin kysymyksessä olevia puita oli puheen alaiseen, Aleksei Köppäsen toimittamaan uittoon laskettu, paitse sekä halkoja, hienoja koivuja ja hylkyhälkoja, kuorittuja petäjiä 140,625, kuorimattomia pitäjiä 56,750 ja paksuja koivuja 68, 250 rankasyltä; että sanot tuja puita lautattaessa uponnut määrä oli asiassa esitetyn näytöksen nojalla laskettava keskinäärin kymmeneksi prosentiksi uittoon lasketuista määristä; että Petter Tuutin puita lautattaessa oli joutunut osaksi Aleksei Roppasen lauttaan, osaksi Petter Puutin omaan niin kutsut tuun välilauttaan ja osaksi samaan aikaan samassa vesistössä lauttausta harjoittaneen Michael Röppäsen lauttaan: välilauttaan kuorittuja petäjiä 14,861, kuorimattomia pitäjia 7,632 sekä paksuja kaivuja 7,361 ran käsyltä ja Michael Roppasen lauttaan kuorittuja petäjiä 3,250, kuo300
rimattomia petäjiä 1 sekä paksuja koivuja 5.250 rankasyltä; sekä että Petter Tuutin puuvarastopaikkoihin Laatokan rannalla oli koottu 81, 111 rankasyltä petäjiä, joten Petter Tuutin oli näytetty jääneen vaille, yronneiden puiden määrä laskettu edeltämäinitulla tavalla, paitse muita puita: kuosittuja ja kuorimattomia petäjiä yhteensä 69,777 sekä paksuja koivuja 48,814 rarikasyltä; minkä tähden ja kun myöskin oli selville käynyt, että Aleksei Röppäselle oli Laatokan rannoille nostettu kuorittuja pitäjiä 131,000, kuorimattomia pitäjiä 46,450 ja paksuja koivuja ai näkin 46,125 rankasyltä enemmän kuin hänelle uittoon laskomistaan puista, 10 prosenttia laskettua upon neiksi, olisi ollut tuleva, vaan että Aleksi Röppänen ollut edes saanut täyttä omaa määrää puheen alaista muita puulajaja, Hovioikeus on, hyljäten Petter Tuutin korvansvaatimuksen mitä tuli sekä holkoihin, hienoihin koivuihin ja hylkyhalkoihin sekä muuttaen. Kihlakunnanoikeuden päätöstä, velvoittanut Aleksei Röppasen Petter Tuutille kuittia vastaan jättämään kuorittuja pitäjiä 27,341, kuorimattomia pitäjiä 42,436 ja paksuja koivujä 46, 125 rankasyltä eli niiden korvaukseksi suorittamaan kuorituista pitäjistä kuusikymmentäkaksi, kuorimattomista pitäjistä kolmekynen tä ja paksuista koivuista kolme kymmentäkaksi markkaa rankakyleltä eli siis yhteensä neljätuhatta neljäsataa nEljäkymmentä neljä markkaa kaksikymmentäkaksi penniä Kihlakunnanoikeuden määräämine korkoineen; ja sai Petter Tuutti asian laatuun nähden itse kärsiä hänellä jutussa olleet kulunkinsa. Hovioikeuden tuomioon on Petter Tuutti anonut muutosta perustelmalla, johon Aleksi Köppänen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvite601. 18
tyksi, että Aleksei Röppäsellä on lautassaan viiton alkaessa ollut kuorittuja pitäjiä 125, kuorimattomia pitäjiä 76,750, paksuja koivuja 175, hionoja koivuja 70,250, sekahalkoja 133,500 ja hylkyhalkoja 72,375 rankasyltä; että Petter Tuutin puita on wittoon laskettu kuorittuja petäjiä 140,25, kuorimattomia petäjiä 56,750, paksuja koivuja 68,250, hienoja köivujan 29,628, Pekakalkoja 24, k5 ja tylkyhälkoja 24 rankasyltä; että lauttauksessa uponneiden ruiden määrä on laskettava keskimäärin kymmeneksi prosentiksi vittoon lasketuista. määristä; että Petter Tuutin puista on laskettu Hovioikeuden tuomiossa mainittuihin välilauttaan ja Michael Röppäsen lauttaan samassa tuomiossa luetellut määrät petäjiä ja paksuja koivuja ynnä lisäksi välilaiittaan sekahalkoja 4,583 ja hylkyhalkoja 4,444 rankasyltä sekä Michael Rippäsen lauttaan edellisiä 1,500 ja jälkimäisiä 1 rankasyli kuin myös nostettu Tuutin varastopaikkoihin Laatokan rannalla 73. rankasyllä, ollen viimeksimainittujen puiden uittoon laskettu määräsiis 81, 111 rankasyllä sekä puut pidettävät, kun niiden laatua ei ole selvitetty, kalliimmanlajisina eli kuorittuina pitäjinä; että Petter Tuutin puita näin ollen on katsottava joutuneen Aleksei Röppasen luuttaan kuorittuja petäjiä 41, 403, huorimattomia pitäjiä 48, 111, paksuja koivuja 55,639, kienoja koivuja 29,625, sekahalkoja 18,042 ja hylkyhalkoja18,556 rän kasyllä; sekä että Aleksei Röppanen on varastopaikkoihinsa Laatokan rannällä nostanut kuorittuja petäjiä 243,500, kuorimattomia petäjiä 110, 125, paksuja koivuja 203,625, hienoja hoivu ja 61,628, sekahalkoja 27,250 ja hylkyhälkoja 61,628 rankasyltä; senvuoksi ja kun Aleksei Köppänen on käyttänyt hyväkseen nämä puut, lukuunottamalta Petter Tuutin takavarikkoon panettamaa määrää, niistä Tuutin merkillä varustettuja puita poiserot tamatta, sekä kun Petter Puutilla näin 302 18.
ollen Kesioikeuslain 2 luvun 16 SS: stä ilmkäyvän säännön mukaisesti on katsottava olleen osuus mainittuihin puihin samassa suhteessa kuin häneltä oli sekaantunut puita Aleksei Köppasen lauttaan, ei kuitenkaan enempää kuin vastasanottu määrä vähennettynä uppoamisprosentilla, har kitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, muuttaen Hovioikeuden tuomiota ja Kihlakunnanoikeuden päätöstä, velvoittaa Aleksei Röppäsen antamaan Petter Tuutille kuorittuja petäjiä 37,263, kuorimattomia petäjiä 43,300, paksuja koivuja 49, 122, hienoja kaivija 18,270, sekahalkoja 11,578 ja hylkyholhoja 12,576 ranka syltä tai niiden korvauksena suorittamaan kuorituista pitäjistä kuusikymmentäkaksi, kuorimattomista petäjistä kolmekymmentä, paksuista koivuista kolme kymmentäkaksi, hienoista koivuista ja sekahaloista kaksikymmentäviisi sekä hylkyhaloista kaksikymmentä markkaa rankasyleltä eli yhteensä kuusituhatta sata seitsemänkymmentäyhdeksän markkaa kuusitoista penniä Oikeuksien määräämin koroin. Sen ohessa tulee Aleksi Röppäsen korvala Petter Tuutin tarkeimmät oikeudenkäyntikulut Kihlakunnanoikeudessa ja sitä varten Petter Tuutille suorittaa Kihlakunnanoikeuden määräämät kolmesataa markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudat takoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: teri Saavikoski Afred Luksiala. teri Saavikoski Afred Luksiala. H. Anneberg. K. Auer. K. R. Helanen Alfred Sarva. 603 18. R. D.
Kesäkuun 29 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen, Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa koskevassa jutussa, jossa ovat Itselliset Matti Kalkiainen eli Lampela, Kemijärven pitäjän Ylikylästä, ja Kalle Juntunen, Kuolajärven pitäjän Sallansuun kylästä, yhlaisesti, hakijoina sekä maini tussa Ylikylässä asuvat Talolliset Kalle ja Frans Oskar Erkin pojat Heikkilä, yhteisesti, saapuville tulleina, mutta viimeksisanotusta kylästä kotoisin oleva Talollinen Pekka Pekanpoika Junttila, poisjääneenä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Kesäkuun 29 päivänä 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt julun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kalle ja Frans Oskar Heikkilälle sekä Pekka Junttilalle toimitetun kirjallisen haasteen nojalla ovat Matti Kalkiainen Läsnä: T. S. A. L. B. t. - R. H. - Kit. /H. R. E. 604 No 1018. Pag: 264 RD. 1910.
ja Kalle Juntunen 24 päivänä Helmikuuta 1905 Komijärven ja Kuolajärven pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että he Kalle ja Frans Oskar Heikkilän kanssa 1 päivänä Joulukuuta 1894 tekemän sä urakkakontrahdin mukaan olivat ruvenneet kaivamaan kanavaa veden laskemista varten näiden ja Pekka Junttilan omistamaan Heikkilän 1/8 manttaalin perintötaloon No 7 yllämainitussa Ylikylässä kuuluvasta Saukkolampi nimisestä lammesta sekä, kun Kalle Heikkilä ja Pekka Junttila eräässä kokouksessa 26 päivänä Marraskuuta 1896 ja samoin kuin Frans Oskar Heikkiläkin, useissa myöhemmissä tilaisuuksessa olivat sitoutuneet Matti Kalkiaiselle ja Kalle Juntuselle, jos he jälkoivat alkamaansa kaivamistyötä, maksamaan täyden palkan siitä, loppuunsaattaneetkin työn sillä menestyksellä että lampi oli kuivanut. ja ovat Matti Kalkiainen ja Kalle Juntunen sentähden, sekä koska Kalle ja Frans Oskar Heikkilä ynnä Pekka Junttila nauttivat Saukkolammen kuovauksesta hyödyn, vaatinget että nämä velvoitettaisiin yhteisesti tahi se heistä, jolla varoja oli, Matti Kalkiaiselle ja Kalle Junluselle palkaksi sanotusta työstä suorittamaan 7971. markkaa 70 penniä korkoineen, minkä ohessa Matti Kalkiainen ja Kalle Juntunen ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Kalle ja Frans Oskar Heikkilä sekä Pekka Junttila ovat myöntäneet Matti Kalkiaisen ja Kalle Juntusen kontrahdilla 1 päivältä Joulukuuta 1894 ottaneen kahden vuoden kuluessa senjälkeen 800 markan urakkasummasta syventääkseen erästä Saukkolan mesta johtavaa Saukko-oja nimistä luonnonojaa niin että vesi lammessa laskisi vähintään viisi korttelia. mutta kiettäneet tehneensä Matti Kalkiaisen, ja Kalle Juntusen kanssa lammen kuivattamisesta muuta sepimusta tahi sitoumusta; ja koska Matti Kalkiainen ja Kalle Juntunen ei305
vät olleet täyttäneet tuota urakkasopimusta vaan olivat viljelimensä maiden hyödyksi kaivan eet uuden kanavan, jossa oli niin vähäsen putousta ettei se voinut lampaa kuivata, sekä Kalle ja Frans Oskar Heikkilä ynnä Pekka Junttila niin ollen olivat olleet pakotetut, asianomaisen luvan siihen saatuaan, itse syventämään Saukko-ojan niin että mainittu kanava oli kokonaan kuivanut, sentähden ja kun Kalle ja Frans Oskar Heikkilä ynnä Pekka Junttila sitä paitsi olivat Kalkiaiselle ja Juntuselle jo vuosina 1895-1898 rahoissa ja ruokatavaroissa suorittaneet, Kalle ja Frans Oskar Heikkilä yhteensä 1104 markkaa 77 penniä sekä Pekka Junttila 674 markkaa 75 penniä, joten Kalle ja Frans Oskar teikkilä ynnä Pekka Junttila eivät olleet Kalkiaiselle ja Juntuselle urakkasummasta velassa, ovat Kalle ja Frans Oskar Heikkilä sekä Pekka Funttila, viimeksimainittu väittäen 25 päivänä Kesäkuuta 1906 tehdyllä kirjalla sopineensa asian Matti Kalkiaisen ja Kalle Juntasen kanssa sekä silloin heille vielä maksaneensa 40 markkaa, anoneet kannetta hyljättäväksi Sittenkuin Matti Kalkiainen ja Kalle Juntunen olivat kieltäneet sopineensa asiata Pekka Juntti lan kanssa, mutta myöntäneet lyhennettäväksi vaatimastaan ahamäärästä tältä rahoissa ja ruokatavaroissa saamansa 714 markkaa 75 penniä, on Kihlakunnanoikeus 22 päivänä Helmikuuta 1909 julistamassaan päätöksessä, siinä mainituilla perusteilla, hyljännyt kanteen, mikäli se koski Pekka Junttilaa, ja velvoittanut Kalle ja Frans Oskar Heikkilän yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli, Matti Kalkiaiselle ja Kalle Juntuselle suorittamaan seitsemäntuhatta yhdeksänsataa seitsemänkymmentäyksi markkaa seitsemänkymmentä penniä viiden prosentin korkoineen 16 päivästä Helmikuuta 1909 täyden maksun ta300
pahtumisan asti, kuitenkin tästä lyhentäen Kalle ja Frans Oskar Heikkilältä ja saadut tuhat sataneljä markkaa seitsemänkymmentäseitsemän penniä, mutta asian laatuun nähden saivat Matti Kalkiainen ja Kalle Juntunen itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Kalkiainen ja Kalle Juntunen sekä Kalle ja Frans Oskar Heikkilä vetoamalla olivat saattaneet pitun, on 12 päivänä Heinäkuuta 1910 antamallaan tuomiolla, koska oli käynyt selville Matti Kalkiaisen ja Kalle Juntusen sopineen asian Pekka Junttilan kanssa, vahvistanut sen loppupäätöksen, johon Kihlakunnanoikeus, mikäli asia koski Pekka Junttilaa, oli päätöksessään johtunut, sekä lausunut tosen selvitetyksi, että Matti Kalkiainen ja Kalle Juntunen olivat Kalle ja Frans Oskar Heikkilän tieten poikkeamalla urakkokontrahdista 1 päivältä Joulukuuta 1894, jolla Kalkiainen ja Juntunen olivat ottaneet kahdeksansadan markan urakkasummasta syventääkseen Saukko-ojaa niin että vesi Saukkolammessa laskisi vähintään viisi korttelia, kaivanut puhuksi tulleen kanavan, mutta koskei vät Matti Kalkiainen ja Kalle Juntunen ollut voineet näyttää, että Kalle ja Frans Oskar Heikkilä olisivat sitoutuneet tuosta kaivamistyöstä, joka kanavassa olevan vähäisen pitouksen vuoksi oli ollut heille melkeen hyödytön, Kalkiaiselle ja Juntuselle maksamaan suurempaa palkkaa kuin mitä nämä olivat myöntäneet jo raanansa, on Hovikeus kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen siinä kohden, hyljännyt Matti Kalkiaisen ja Kalle Juntusen Kalle ja Frans Oskar Heikkilää vastaan ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Matti Kalkiainen ja Kalle Juntunen hakeneet muu tosta perustelmalla, johon Kalle ja Frans Oskar Heikkilä ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Matti 607
Kalkiainen ja Kalle Juntunen ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Matti Kalkiainen ja Kalle Juntunen, yhteisesti tahi kummalla varoja on, suorittamaan Kalle ja Frans Oskar Heikkilälle heillä täällä julun vuoksi olloiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. "Kiisarillinen Suomen Senaatti: teen Saarikoski Alped Luksiala. teen Saarikoski Alped Luksiala. B. Anneberg. K. R. Helanen. K. Auer. H. R. Elving
Sexatti Oikeusosusto tuomiot 1914
Heinäkuun 2 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa takaisin saantia koskevassa jutussa, jossa ovat Talollisenleski Wilhelmiina Haltia, Janakkalan pitäjän Turengin kylästä, hakijana sekä nyttemmin kuolleen Kantterin Antti Juho Skrufvin oikeudenomistajat hänen leskensä Fredrika Gustava Skref, sanotun pitäjän Tarimaan kylästä, sekä poikansa Urkuri Kalle August Sigfrid Kiertinen mainitusta Tarimaan kylästä, Tilallinen Oskar Emil Kiestonen, Juvan pitäjästä, ja Kansakoulunopettaja Rätte Aleksis Miestonen Originalän kappelista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 2 päivänä Heinäkuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkuin Hämeen läänin KuvernöiLäsnä: T.  A. L. B. t. R. H. K. A. J. A. Sa 1912
rinvirasto päätöksellä 26 päivältä Elokuuta 1909 oli velvoittanut Wilhelmiina Hallian miesvainajansa Talollisen Juho Haltian jakamattoman pesän hoitajana Antti Juho Skrufille maksamaan Juho Hallian eläessään 19 päivänä Joulukuuta 1903 Skrifelle antaman velkakirjan nojalla 4720 markkaa 6 prosentin vuotuisine korkoineen mainitusta päivästä, jättäen kuitenkin Wilhelmiina Haltialle vallan hakea takairinsaantia, minkä päätöksen Hovioikeus 18 päivänä Joulukuuta 1909 antamallaan päätöksellä oli jättänyt pysyväksi, on Wilhelmiina Haltia Antti Juho Skrufille toimituttamansa haasteen, nojalla Vanajan, Janakkalan ja Hausjärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koskei Juho Haltia ollut kysymyksessä olevasta velkakirjasta saanut vastiketta eikä se myöskiin käsittänyt vanhemman velan tai sitoumuksen suoritusta, Antti Juho Skraf velvoitettaisiin Wilhelmiina Hallialle maksamaan takaisin mitä hän puheenalaisen velkakirjan perustuttu oli tuomittu Skrifille suorittamaan. Antti Juho Skrifin vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 22 päivänä Lokakuuta 1910 julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Antti Juho Skrifin kuittia vastaan Wilhelmiina Haltialle maksamaan takaisin tämän puheenalaisen velkakirjan nojalla Hovioikeuden edellämainitulla päätöksellä Skriftle maksettavaksi tuomitut neljatuhatta seitsemänsataa kaksikymmentä markkaa kuuden prosentin korkoineen 19 päivästä Joulukuuta 1903. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Juho Skuuf oli vetoamalla saattanut jutun, on 20 päivänä Toukokuuta 1912 antanut siinä tuomion; ja koskei Wilhelmiina Haltia ollut voinut todistaa vaitettään ettei Juho Hallia jättäessaan kysymyksessä olevan velka600
kirjan Antti Juho Skrufille ollut velkakirjasta saanut vastiketta on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen hyljännyt Wilhelmiina Haltian asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Wilhelmiina Haltia anonut muutosta perustelmalla, johon, Antti Juho Skrupin tällä välin kuoltua Fredrika Gustava Skruf ja hänen asiakumppaninsa ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Juho Haltia puheenaolevassa velkakirjassa on myöntänyt velaksi saaneensa velkakirjan sisällyksen, senvuoksi ja Hovioikeuden tuomiossa mainitulla perusteella katsoo Keisarillinen senaatti oikeaksi jättää sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Hovioikeus on jutussa johtunut; ja velvoitetaan Wilhelmiina Haltia suorittamaan Fredrika Gustava StenfilAlfred Sarva lo ja hänen asiakumppaneilleen heillä jutun vuoksi täällä olleiden kustannusten korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Alex Saarikosk. R. Anneberg. Alfred Kiuksiala K. R. Helanen 610
Den 3. Juli 1914. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål, angående häfvande af fastig. hetsköp, emellan Vicehäradshöfdingarne Carl von Wendt och Fredrik Thureng, från Helsingfors stad, såsom sysslomän i Sjökaptenen Evert Pihlströms till konkurs upplåtna bo sökande, samt Agronomen Gösta Forsell från Suappertuna kapell, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 3. Juli 1914. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är fråga, inhämtat följande: Genom köpebref af den 15 Januari 1911 har Sjökaptenen Pihl ström för egen del och i uppgifven egenskap af befullmäktigadt ombud för sin hustru Alexandra Ofde F. S. A.S. - B.A. - R. H. R.t. (H. R. E. No 1044. Pag. 193. R. D. 1913.
Pihlström å hennes vägnar åt Aponomen Forsell sålt gården och tomten No 13 vid Kasärngatan i hvarteret Rudan af Helsingfors stad för en köpeskilling stor 460,000 mark, som skulle betalas sålunda, att köparen icke allenast öfvertage ansvarigheten för betalningen af särskilda i gården och tomten intecknade skulder till ett belopp af 425,000 mark, däribland en skuld till Sjökaptenen Pihlström å 46,000 mark, utan och utfärdade en skuldsedel å 23,000 mark med sex procents ränta från den 15. Januari 1911 samt vid undertecknandet af köpebrefvet gåfve fyra acceter å 1,000 mark enhvar och erlade i penningar 8,000 mark, hvarjämte belefvats, bland annat, att säljarena skulle ansvara för räntorna å inteckningslånen äfvensom för alla från fastigheten utgående utskylder och onera, hvilka hänförde sig till tiden före berörda 15 Januari, då fastigheten finge af köparen tillträdas, samt säljarena förbundet sig att vid köpetillfället till köparen öfverlämna fullständiga åtkomsthandlingar. Sedermera har Agronomen Försell å inställelsedagen i Sjökaptenen Pihlströms emellertid vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad anhängiggjorda konkursmål till Rätten inlämnat en bevakningsinlaga, hvari Forsell anfört, att Pihlström, ehuru han vid afslutandet af ofvan omordade fastighetsköp utgifvit sig såsom fullmäktig för Alexandra Pihlström, hvarken därvid framlagt sin fullmakt eller sedermera kunnat förmås att tillhandahålla Forsell någon fullmakt i antydt afseende; att Forsell förty icke kunnat få lagfart å sagda köp eller ordna inteckningslånen, hvaraf följt att gården på därom af en inteckningshafvare gjord ansökan nå212
gon dag i Oktober månad 1911 sälts på utmätningsauktion såsom makarne Pihlström fortfarande tillhörig; samt att Forsell väl någon dag därförinnan fått emottaga en afskrift af förenämnda köpebref med ett därå af förre Senatorn Kaarlo Castrén i egenskap af tillförordnad godman för Alexandra Pihlström den 9 Oktober 1911 tecknadt intyg därom, att Castrén med sagde Rådstufvurätts den 5 i samma månad lämnade bifall godkände ifråga. varande gårdsförsäljning; men att det dåmera varit omöjligt för Försell att förhindra gårdens försäljning. Då likväl köpet af den 13 Januari 1911 icke blifvit fullständigt eller hållbart genomförre Senatorn Castréns omordade mellankomst och något lagligt köp om oftanämnda gård emellan makarne Pihlström och Agronomen Forsell alltså icke kommit till stånd, men Forsell emellertid i förhoppning att blifva egare till fastigheten, iklädt sig ansvarighet för betalningen af den i gården intecknade gälden, till Sjökaptenen Pihlström uthändigat en skuldsedel å 23,000 mark med sex procents ränta, till Pihlström erlagt kontant 8,000 mark och utgifvit fyra concepter å 1,000 mark hvarje, dem Forsell sedermera jämväl inlöst, äfvensom betalt i räntor på inteckningslånen 685 mark, har Forsell på grund häraf bevakat och ur konkursboet utsökt: a) 8,000 mark med sex procents ränta från den 13 Januari 1911; o) innehållet af förenämnda fyra a cept 4000 mark; e) räntan å inteckningslänen 685 mark med sex procents ränta från den 1. April 1911; d) 4600 mark med sex procents ränta från den 15 Januari 1911 under förutsättning att Forsell skulle nödgas inlösa den i köpebrefvet omnämnda skuldsedeln å 46,000 mark; samt e) 23000 mark 618