Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
si Antti Kähäräisen veljen Talollisen Jeremias Sakarinpoika Kähäräisen ja visaren, Antti ja Juho Villan äidin Talollisenlesken Valpuri Sakarintyttären ynnä kuolleen sisaren Talollisenlesken Maria Sakarintytär Kähäräisen tyttärien Anna ja Valpuri Juhontyttärien miehet Talolliset Antti ja Juho Lyytikäisen, lausuneet, että Antti Kähäräinen ja hänen edellämäinitut sisaruksensa ynnä heidän nyttemmin naimattomana kuollut veljensä Juho Sakarinpoika Kähäräinen olivat äitinsä Talollisenlesken Valpuri Juhontytär Tupakan jälkeen, joka oli kuollut vuonna 1882, perineet yhdeksännen osan perintötalosta No 2. Toikan kylässä ja että Valpuri Sakarin tytär kauppakirjalla 6. päivältä Marraskuuta 1883. oli myynyt hänelle siten perintönä langenneen kahdeksannen osan sanotusta talon yhdeksänneksestä Antti ja Juho Rähäräiselle sadan markan hinnasta; ja ovat Antti ja Juho Klla sentähden, tulletettuansa Oikeuteen sata markkaa, vaatineet sitä summaa vastaan saada lunastaa sukuun sen osan mainitusta talosta, jonka Antti ja Juho Kähäräinen siten olivat heidän äidiltänsä ostaneet Sittenkuin Antti Kähäräinen asiassa kuultuna oli väittänyt, että Antti Lyytikäinen, joka puheenalaisen kaupan aikana oli ollut Antti ja Juho Villan holhoojana, oli antanut suostumuksensa sanottuun kauppaan, sekä asian niin ollen vastustanut Antti ja Juho Villan kannetta, on Kihlakunnanoikeus 26. päivänä Lokakuuta 1898. julistamassansa päätöksessä katsonut selville käyneen, että Antti ja Juho Villan äiti Valpuri Sakarintytär leskenä ollessaan oli 6. päivänä Marraskuuta 1883. tehdyllä kauppakirjalla, siihen merkitystä sadan markan hinnasta myynyt äidiltään Valpuri Tupakalta perimänsä osan perintötalosta No 2. Tirikan kylässä, joka osa oli seitsemäskymmeneskahdes osa koko talosta, Antti ja Juho Kähäräiselle yhteisesti kuin myös että Juho Kähäräisen kuoltua naimatonna 9. päivänä Marraskuuta 1894. hänen siten ostamansa osa talosta oli mennyt perin
tönä Antti Kähäräiselle ja Eeva Sakarintyttärelle sekä Heikki Torikan vaimolle Anna Sakarintyttärelle ja Wilhelm Liperon vaimolle Agneta Sakarintyttärelle ynnä asiaan vedetyille Valpuri Sakarintyttärelle ja Jeremias Kathäräiselle sekä Antti ja Juho Lyytikäisen vaimoille Anna ja Valpuri Juhontyttärille, jonka vuoksi ja kun myönnetty oli, ettei kerrotulle saannolle vielä oltu haettu lainhuudatusta, Kihlakunnanoikeus, jättäen toteennäyttämättömänä huomioen ottamatta kannetta vastaan tehdyn väitteen että Antti ja Juho Villan silloinen holhooja Antti Lyytikäinen oli hyväksynyt puheenalaisen kaupan, on tuominnut sanotun seitsemännenkymmenennenkahdennen osan talosta sukulunastuksen nojalla Antti ja Juho Villalle ja, kun tämä talonosa lmoituksen mukaan oli Antti Rähäräisen ja Eeva Sakarintyttären sekä Heikki Torikan ja Wilhelm Liperon hallittavana, velvoittanut heidät, kaksi viimeksimainittua Anna ja AgnetaSakarintyttärien edusmiehinä, luovuttamaan sen Antti ja Juho Tillalle 14 päivänä Maaliskuuta 1899; minkä ohessa Antti Kähäräinen asiakumppaneineen ynnä muut asiaan vedetyt Juhana Kähäräisvainajan oikeudenomistajat oikeutettiin, sittenkuin he olivat näyttäneet, että talonosa oli rasituksista vapaa ja että kauppasumma oli Valpuri Sakarintyttärelle täydellisesti suoritettu Rannan tuomiokunnan tuomaritta nes tamaan Antti ja Juho Villan asiassa Oikeuteen tallettama lunastusraha jata markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Kähäräinen on vetoamalla saatta nut asian, on tuomiolla Kesäkuun 28 päivältä 1899. jättänyt sen Kihlakunnanoikeuden edelläkerrotun päätöksen veraan. Hovioikeuden tuomioon on Antti Käharäinen alamaisesti anonut muutostaKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Antti Kähäräinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysy väiseksi, kuitenkin siten että Antti Kä
häräisen ja muiden sukulunastettavaksi tuomitun talonosan osakkaiden M.Kn 5. luv. 12. SSä mukaan, tulee Antti ja Juho Villalle luovuttaa se viimeistään 14. päivänä Maaliskuuta 1902. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Simessä, Hänen Suomen Svaattinsa. E. Johnsson J. Weinel Juhmellummelin Lars Homén. angakilius Den 15. Januari 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt sessionskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Bönderne Karl Grönberg Tavastas och Johan Gabrielsson Tavastas, begge från Tessjö by i Strömfors socken, sökande, samt Bönderne Nämndemannen August Andersson Antias, Anders Wilhelm Hansson Bergs, Johan Johansson Paasikas, Karl Johansson Anttas, Anders Johan Andersson Danas och Anders Johan Jonasson Påväls äfvensom Bondeen korna Anna Hansson Bengts, Maria Stenberg Danas, Maria Johansson Piivals och Hedvig Sofia Påvals, alla jemväl från Tessjö by, svarande, angående fördelning af nedannämnda ersättningsmedel: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess lustitie Departement, i Helsingfors, den 15. Januari 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem inhemtat, hurusom August Anttas och hans förbemälde medparter, efter Karl Och E. J. - 9. E. H. - J. S. & L.H. A. L. No 26. Tåg. 15/7. Rid. 1677
Grönberg och Johan Tavastas ågången stämning, inför Häradsrätten i nämnda och Lappträsk socknars tingslag anfört, att sedan parterne såsom lägenhetsinnehafvare i Tessjö by i ersättning för den skada, som genom stockflottning i Tessjö å, hvari fiskevattnet vore oskiftadt, tillfögats deras fiske derstädes, för åren 1896. och 1897. uppburit af aflidne Kommelse rådet Anders Ahlströms rättsinnehafvare och Kaptenen William Ruth sammanlagdt ettusen trehundraåttatio mark, så hade Karl Grönberg och Johan Tavastas omhändertagit sagda medel samt emot August Anttas och hans medparters betridande fördelat desamma parterne emellan efter deras lägenheters man tals storlek; men emedan enhvar delegare i by, jemlikt 1. SS: 17. kap: R. B., tillkomme andel i byns oskiftade fiskevat ten efter sin egolött i byn och vid år 1764. i Tessjö by verkstäldt storskifte till grund för skiftet lagts lägenheternas af ålder innehafda skattetal, ty ansågo August Anttas och hans medparter, att skatte talet, men icke det sedermera tillkomna mantalet bort läggas till grund för fördelningen af ofvanberörda medel, samt yrkade altså, att Häradsrätten måtte förklara den af Karl Grönberg och Johan Tavastas i anförd måtto verkstälda fördelningen ogiltig och ålägga parterne att återbära de uppburna medlen för att dem emellan Jordelas i enlighet med August Anttas och hans medparters framställning samt att kostnaderna för förevarande rättegång blefve på enahanda sätt parterne emellan fördelade. Isaken hörde hafva Karl Grönberg och Johan Tavastas väl medgifvit, att vid skifte af gemensamt fiskevatten, jemlikt 170. SS: i Landtmäteriglementet af den 15. Maj 1848. och de pinoiper, som härutinnan uttalades i 1734. års lag, enhvar delegares i byasomfälligheten andel borde uträknas efter hvarje lägenhets lott i byns egor, men tillika framhållit, att den enda för närvarande gällande del ningsgrunden vid fördelning af oskif tade egor och förmåner, enligt 46. SS: i samma reglemente, vore mantalet, hvarföre Karl Grönberg och Johan Tavastas
ansett, att ifrågavarande vederlag för minskning i fiske borde parterne emellan fördelas efter det mantal, som vore åsatt enhvar delegares lägenhet, samt förty emotsett förkastande af August Anttas och hans medparters talan, hvarhos Karl Grönberg och Johan Tavastas framstält anspråk på godt görelse för deras i saken hafda umgälder; derå Häradsrätten medelst den 8. September 1898. afkunnadt utslag utlåtit sig, att alldenstund den parterne såsom lägenhets innehafvare i Tessjö by tillagda ersättning för omförmälda, under åren 1896. och 1897. genom stockflottning förorsakade skada å fisket i Tessjö å, med hänsyn dertill att fiskevattnet i än var oskiftadt, rätteligen borde fördelas efter den beräkningsgrund, enligt hvilken parternes innehafvande lägenheter tillskiftats andel i byamålets egor; fördenskull och då vid det Tessjö by år 1764. öfvergångna storskiltet såsom delningsgrund följts lägenheternas i byn af ålder innehafda skattetal, pröfvade Häradsrätten lagligt, jemte det fördelningen parterne emellan af ifrågavarande skadeersättning efter deras lägenheters mantals storlek af Häradsrätten ogillades och ogiltig förklarades, ålägga parterne att fördersammast till nytt skifte efter skattetat återbära de af dem i godtgörelse för omförmälda skada uppburna medlen ettusen trehundraåttatio mark, efter hvilken grund jemväl kostnaderna i målet skulle parterne emellan fördelas Hofrätten, under hvars pröfning Karl Grönberg och Johan Tavastas gemensamt i väde väg dragit saken, har medelst dom den 31. Maj 1899. låtit vid Häradsrättens utslag bero, jemte det Karl Grönberg och Johan Tavastas känts skyldige att godtgöra August Anttas och hans medparter deras i Hofrätten hafda umgälder med fyratiofem mark. Uti Hofrättens dom hafva Karl Grönberg och Johan Tavastas i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven de duktion, den August Anttas och hans med parter i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten här tagit målet i öfvervägande och finner Karl Grönberg och Johan Tavastas icke hafva anfört skäl
till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall bero; hvarhos och jemte let Karl Grönbergs och Johan Tavastas anhållan om ersättning för derus i Kejserliga Senaten hafda kostnader, enär de härstädes åro ändringssökande, underkännes, Grönberg och Tavastas åläggas att till sina vederparter gälda afgifterna för deras exemplar af denna Kejserliga Sena tens dom, tjugusex mark. Det alle, som vederbör, till underdång efterrättelse lånder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: E. Johnsson J; E; Heikeisel. Juho Hummelan Lars Härven. Juho Hummelan Lars Härven. Den 17. Januari 1901 Hans Kejserliga Majestäts. Högnetämn Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsätt bevisionskilling, från läsa Hofrätt inkommit mål emellan Handlanden Alfred Hedman, från staden Nikolaistad, sökande, samt Aktiebolaget Sandvikens skeppsdotka och mekumiska verkstad, i Helsingfors stad, svarande, angående ersättning: Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingsors, den 17 Januari 1901. Kejserliga Senaten här låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga inhemtat följande: Inför Rådstufvurätten i Nikolai stad har Aktiebolaget Sandeckens skeppsdocka och medaniska verkstad genom dess Assponent Ingenion Edren Bergeth, på stämning å Handlanden Hedman, anfört, att Hedman under vintern år 1896. låtit vid belagets i Helsingors egande skygdocka och mikuusksa taksiut vakställa särskilda expeditioner å Hedman tillhöriga Öfver A. af A. J.  /E. H- f. N - D. H (M P. 12 No 33. Pag. 1897. Rb. 1899
angfartiget Gustaf Wasa emot en parterne emellan öfverenskommen ersättning af förtontusen fyrahundra sjuttiofem mark sextio penni samt att sagda repamitionsarkten slutfarts den 20 Maj samma år, men att Hedman af nämnda summa gullit endast åttatusen mark; hvarföre bemälda bolag yrkat att Hedman måtte förpligtas att, enligt en af belaget sistnämnde dag utfärdad kontokurantakning, till detsamma betala återstoden af berörda ersättning, med sextusen fyrahundra sjuttiofem mark sextio penni, jemte sex procents årlig ränta derå från samma dag. I saken hörd har Handlanden Halman väl erkänt att bemälda bolag utfört omordade uparationsarbeten å ängfattiget Gustaf tusii och att belaget i ersättning för desamma tillkomme förenämnda belopp; men emedan sagda uteten, som enligt det parterne emellan träffade aftalet bort vara slutförda till sjöfartens öppnande berörda år, hvilket egt rum den 14. April, fördräjts så länge, att fastiget kommit i nävigeglust skick först den 26 påföljande Maj samt Hedman, som redan den 9 April sändt befäl och manskap till Helsingfors för att emottaga och utrusta fastyget härigenom tillskyndats betydlig förlust, har Hedman anhållit om förkastande af belagets talan; hvarjemte Handlanden Hedman, efter genstämning å belaget, yrkat less åläggande att till Hedman utgifva ersättning ej mindre för nyssimförmälda förlust, beräknad för trettiofem liggdagar efter tvåhundra lyska riiks mark om dagen, med sjutusen rubesmark eller åttatusen sexhundra ättatio mark i finskt mynt, jemte sex procents ränta derå från den 26 Maj 1896, än och, enär arbetet å ängfärtygets ångranna varit så bristfattigt, att tvenne läekoo å under kanten af densamma uppstått, för ängvinnans lättning och diktning med tretusen femhundra mark; hvarhos Hedman uskat godtgörelse för den förlust i fullinkomster, Hedman genom fastedels försonande under 1896 års seglutien tidit, med femtontusen mark. 13
Härtill har å bolagets vägnar genmälls, att omförmälda arbetens slutförande försenats till följd deraf, att Handlanden Hedman först den 15 Januari 1896. öfverlemnat angfartsgats ängpanna till repanation och försummat att i tid låta undersöku angfortygets röder, hvars islandsättning, enligt Hedmans derom gifna order, först i slutet af April månad samma år kunnat påbegynnas; hvarföre och till Handlanden Hedman icke framstält några anmärkningar emot fyrakonen af ängpannan vid färligats emottagande samt de del å ängrannan, hvilka af Hedman sedermera anmärkts, enligt hans egen uppgift uppdagats först efter det ångvinnan under ett helt des sextion varit i bruk, beläget anhållit, att Hedmans ifrågavarande yrkanden, såsom olefogade och osteckta, måtte lemnas utan afseende Sedan vittnesförre i målet försiggått samt parterne hvardera tagit i anspråk godtgörelse för sina umgälder i rättegången, har Rådstufvurätten medelst den 14 Oktober 1898 afkunnadt utslag utlåtit sig, att emedan, å ena sidan, Handlanden Hedman under rätte gången erkänt, såväl att Aktiebolaget Sandvikens skeppselacka och mekäniska vakstad å anefärliget Gustaf Wasa utfört ofvannämnda reparationsarbeten, som ock att det uppgifna beloppet, tillhopa fjortontusen fyrahundra sjuttiofem mark sextio penni tillkommit belaget för sagda arbeten, medan deremot, på andra sidan, om och å belagets vägnar medgifvits, att de reparationsärbeten, hvilka afsetts i det ursprungliga parterne emellan ingångna aftalet, bort vara slutförda till seglationens början år 1896, denna bestämning derest tidsäldrigt med nämnda arbetens slutförande egt rum, icke kunnat vara vidare bindande för beläget sedan andra, i det uppullneliga aftalet icke nämnda expeditionensarbeten å aneförtyget först i slutet af April månad sagda år uppdragits åt belaget, ty och då Handlanden Hedman icke styrkt den förlust han skulle tidet derigenene, att anojärtyget icke varit i nästegångskuut skick vid sjöfartens början samma år, samt ifrågavarande reparationbackten blifvit å 14
Hedmans vägnar af dennes stallföreträdare godkända, har Rådstufvurätten, med förkatande af Hedmans i saken framstälda yrkanden, ålagt Hedman att, emot qvitto, till Iktiebolaget Sandrikens skeppsdocka och mokanssa rakstad betala fordrade sextusen terahundra sjuttiofem mark sextio penni, med sex procents ränta derå från den 25. Maj 1896, hvilken dag af bolaget utsatts till liqvididag; men i anseende till sakens beskaffenhet skulle parterne hvardera sjelfve vidkännas sina kostnader deri Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Hedman i vadväg dragit målet, har medelst dom af den 21 Juni 1894 faststält Rådstufvarens utslag Uti kopullens dom här Handlanden Hedman i underdränighet anhållit ne ändring genom ingifven dessution, hvilken Aktiebolaget Fundvikens skeppslocka och mikäneska rikslut i Joiskygen ordning bemätt. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner Handlanden Hedman icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty kommer att bero, jemte det Hedman ålägges att med sjuttio mark ersätta Aktiebolaget Sandrikens skippsduka och mekäniska verkstad dess härstädes hafde kostnader i målet. Det alle, som vederbör, till underdårig aflemällelse lander Hans Kejserliga Majestäts Högme nämnDess Senat för Finland U. af Nyborg J; Winter Lars Honien. E. Johansson. Johan Uhrmenelm Michael Aagualin 15
Tammikuun 17 päivänä 1901. Keisarillisen Majestulin Korkeassa Nimissä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tullessa nostojutussa, jossa Itsellismies Emanuel Matinpoika Hammar, Orihveden pitäjän Höytän kylästä on hakijana sekä Sahanomistajat Abraham Jokinen, saman pitäjän Wehkalahden kylästä, ja Johan Enqvist, Tampereen kaupungista, poisjääninä vastaajina, ja joka juttu koskee kiinteän omaisuuden saannin moitetta: Annettu Keisarillisessa Suomen Senautissa ja Sen Oikeusojastossa, Helsingissä, Tammikuun 17. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esetyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut seuraavat tiedot: Emanuel Hammarin vanhemmat Talollinen Matti Jaakonpoika Mikonniemi ja tämän ensimmäinen vaimo Helena Cecilia Mikontytär, jotka Helmikuun 4 päivänä 1849 olivat toistensa kanssa men. nut avioliittoon, ovat Helmikuun 15 päivänä 1867 ostaneet Orihveden pitäLusuu: Aapu - 8 J. B. K.S. 16 No 34 Pag 202. R. D 1879.
jän Mellin kylässä sijaitsevan Mikonniemi nimisen kahdeksannes manttaalin perintötilan. Helena Cecilia Mikontyttären Huhtikuun 22 päivänä 1868 kuoltua, jättäen jälkeensä Matti Jaakonpojan ja avioliitossa hänen kanssaan siitetyt lapset, pojat Matti Matinpojan ja ennenmainitun Emanuel Hammarin sekä tyttären Ida Matintyttären, ja sittenkuin myös Matti Matinpoika oli Joulukuun päivänä 1869 kuollut, on Matti Jaakonpoika välikirjalla Tammikuun 28 päivänä 1871 Talolliselle Emanuel Israellinpoika Alamikkolalle, Koivalan kylästä Orihveden pitäjää, ja tämän morsiamelle, Matti Jauhonpojan tytärpuolel. le Heta Stiina Henrikintyttärelle myynyt Mikonniemen talon neljänsadan markan kauppahinnasta, joka oli maksettava Emanuel Hammarille ja Ida Matintyttärelle kaksisataa markkaa kummallekin sittenkuin nämät olivat tulhet täysiikäisiksi, minkä ohessa välikirjaan oli merkitty, että Emanuel Alamikkola ja Hetu Stiina Henrikintytär, jotka niinmuodoin olivat joutunut Mekonniemen talon omistajiksi, saivat sen huudattaa ja, sittenkuin he vihkimisellä olivat täyttäneet avioliittonsa, tilaan hankkia itsellensä kiinnekirjan. Matti Jaakonpojan Tammikuun 10 päivänä 1877 kuoltua sekä Emanuel Alanikkolan Joulukuun 29 päivänä samana vuonna myytyä Mikonniemen talon Kapteeni Anshelm Grannille, on Mylläri Juho Jaakonpoika Hammar, Emanuel Hammarin ja Ida Matintyttären holhoojana huustattanut Emanuel Alanikkolan ja Kaptuni Grahnin Orihveden pitäjän häräjäkunnan 1878 vuoden talvikäräjiin vaatiaksensa mainittuja Mikonniemen talosta Tammikuun 28 päivänä 1871 ja Joulukuun 29 päivänä 1877 tehtyjä kauppaja kumottaviksi mikäli ne koskivat Emanuel Hammarin ja Ida Matintyttären äitinsä Helena Cecilia Mikontyttä. ren jälkeen perimää kolmatta osaa tilustu, koska Matti Jauhonpoika oli myynyt mainitun kolmanneksen Emanuel Alamikkolalle ilman Kihlakunnanoikeuden lupaa; mutta oli sellainen sopimus sitten tehty Juho Hammarin sekä 17
Emanuel Alanikkolan ja Kaptuni Grahn. in kesken, että Emanuel Alanikkola oli sitoutunut Emanuel Hammarille ja Ida Matintyttärelle suorittamaan yhteensä huusisataa markkaa sekä elättämään ja vaatettamaan heidät kunnes he täyttivät viisitoista vuotta ja että Kapteeni Grann oli mennyt omavelkaiseen tahaukseen sanotun sitoumuksen täyttämisestä, minkä sopimuksen Kihlakunnanoikeus, jossa lautakunta oli hatsonut sopimuksen edulliseksi Emanuel Hammarille ja Ida Matintyttärelle, Helmikuun 7 päivänä 1878 oli hyväksynyt ja vahvistanut asianomaisten noudatettavaksi. Kapteeni Grahnin kuoltua ovat tämän oikeudenomistajat myyneet Mikonniemen talon Abraham Jokiselle ja Johan Enqvistille. lettemmin on Emanuel Hammar mainitun käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa, huistutettuunsa Abraham Jokisen. 1897 vuoden syyskäräjiin ja Johan Enqvistin 1898 vuoden talvikäräjiin, lausunut, että Helena Cecilia Mikontytär naimaoikeuden perusteilla oli omistanut kolmanneksen Mikonniemen talosta ja että Emanuel Hammar ja Ida Matintytär minmuodoin Helena Cecilia Mikontyttären kuollessa olivat perineet sanotun kolmanneksen, mutta että Matti Jaakon. poika siitä huolimatta sekä Emanuel Kammarin ja Ida Matintyttären lähimpäin sukulaisten suostumuksettu ja Kihlakunnanoikeuden luvatta on yllämainitun välikirjan kautta Tammikuun 28 päivänä 1871 myynyt sanotun kolmanneksenkin Mihonniemen talosta Emanuel Alamikkolalle, jonka johdosta puheenalaisen tilanosuuden mainittu myynti oli laiton; ja koska näin ollen sanottu välikirja toukkasi kolmannen miehen oikeutta ja sen kautta sitä paitsi maata oli luovutettu omistusoikeudella vastuisesti tapahtuvan avioliiton ehdolla sekii koko välikirja siis lain mukaan oli mitätön, sentähden ja kun Matti Jaukonpoika välikirjaa tehtäessä oli ollut väkevien juomain nauttimisen kautta siksi heikontunut, että hänet vastoin todellistu tahtovansa oli tuohon saanut viekoitelluksi hänen sillvesen vai
monsa, Heta Stiina Heikintyttären äiti Maria Matintytär Toivio, on Emanuel Hammar, lausuen että Ida Matintytär ja hänen miehensä Torppari Juho Hermaninpoika Mäkelä välikirjalla Heinäkuun 31 päivältä 1897 määrättyjä ehtoja vastaan olivat Emanuel Hammarille suovuttanut Ida Matintyttären perintöoikeuden Mikonniemen taloon, vaatinut sen nykyisiä omistajia Abraham sokista ja Johan Enqvistiä velvoitettaviksi Emanuel Hammarille luovuttamaan Mikonniemen talon saadessaan ne neljäsataa markkaa, joista Matti Jaakonpoika oli myynyt sen Emanuel Alanikkolalle Asiasta kuultuina ovat Abraham Jokinen ja Johan Enqvist väittäneet, että he sen välikirjan nojalla, millä Jokinen ja Enqvist Kaptuni Grahnin oikeudenomistajilta olivat ostaneet Mikonniemen tulon, sittemmin olivat saaneet ensimmäisen moitteettoman huudatuksen taloon, minkävuoksi ja kun muuten Emanuel Hammarin kiinne oli liian myökään tehty, Jokinen ja Enqvist ovat vastustaneet kannetta. Emanuel Alanikkola, joka oli asiaan kuultavaksi haastettu, on väittänyt, että hän välikirjan nojalla Tammikuun 28 päivältä 1871 oli saanut huudatukset ja kiinnekirjan Mikonniemen taloon, ja koska Kihlakunnanoikeus niinmuodoin oli hyväksynyt sanotun välikirjan kautta tehdyn kaupan, on Emanuel Alanikkola katsenut sen lailliseksi ja vaatinut kan. netta hyljättäväksi. Asiaan myöskin vedetyt edesmenneen Kapteeni Anshelm Grahnin oikeudenomistajat, hänen tyttärensä Aline, Naima ja  Jenny Grahn, Messukylän pitäjästä, sekä Metsäkondecktöörinvaimo Elviia Tammelander ynnä viimemainetun mies Matsökonduktööri Knut Tammelander sekä Kapteeni Grahnin poika Ylioppilus Bertel Grahn ynnä Apteekkari Tamperen kaupungissa Thomas Cleyhills, Grahnin alaikäisen pojan Rajnar Grahnin holhoojana, ovat taas, ilmoittuen että Kaptani Grahn Joulukuun 29 päivänä 1877 tehdyn kaupan perusteella oli saanut täydelliset huudatukset ja kiinnekirjan likonniemen taloon sekä viitalen Juho 19