Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Hammarin vuonna 1878 Emanuel Alamikkolaa ja Ruptani Grähniä vastaan vireille panemaan oikeudenkäyntiin ja siinä tehtyyn sopimukseen, muistuttunut että Emanuel Hammar ollut oikeutettu ajamaan esillä olevaa kannettansa, mikäli se koski Emanuel Hammarille ja Ida Matintyttärelle perintönä heidän äitinsä jälkeen tullutta osaa Mikonniemen talosta, tekevä oikeastaan kolmekymmentäkolme sadaskolmaskymmenesviides osaa siitä, koska juttu tältä osalta jo oli sanotun sopimuksen kautta ratkaistu, jota paitsi Kapteeni Grahnin oikeudenomistajat ovat huomauttaneet, että Matti Jaakonpoika, vaikka hän eli usutu vuosia kysymyksessä olevan kauppansa jälkeen, ollut vaatinut sitä purettavaksi Kihlakunnanoikeus, missä todistajiukin on asiassa kuulusteltu, on Huhtikuun 4 päivänä 1898 julistanut päätöksensä, ja kosk'ei Emanuel Alamikkolan mainittuun välikirjaan Tammikuun 28 päivältä 1871. perustuvan Mikonniemen talon saantia ottu kahdenkymmenen vuoden kuluessa Matti Jaakonpojan Tammikuun 10 päivänä 1877 tapahtuneesta kuolemasta lukien moitettu, sentähden katsoi Kihlakunnanoikeus, nojautuen selitykseen Toukokuun 14 päivältä 1805, että Emanuel Hammarilla omasta puolestansa eikä Ida Matintyttären talon osuuteen nähden enää ollut mitään puhevattaa viitatus. sa tarkoituksessa säilytettynä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Emanuel Hammar ja Kapteeni Grahnin eikeudenomistajat olivat vetoamalla saat. taneet jutun, on Heinäkuun 14 päivänä 1899 antamassaun tuomiossa lausuinut, että koska kauppavälikirja Tammikuun 25 päivältä 1871, vaikkupa Matti Jaakonpoika siinä oli luovuttanut Mikonniemen talon Emanuel Alanikkolalle ja Heta Stiina Heikintyttärelle vastaisen avioliiton tupahtumisen ehdolla sitä vähemmin on voinut menettää pätetyytensä, kun ehto on täytetty se kä Emanuel Alanrikkola ja Heta Stiina Hakintytär ovat saaneet taloon huudatuksen ja kiinnekirjan, sentähden ja koskee on katsottava, että Kihlakunnan 20
oikeus, vahvistamalla sen sovinnon, mikä oli tehty toiselta puolen Juho Hammarin sekä toiselta Emanuel Alanikkolan ja Kapteeni Grahnin kesken yllämainitussa heidän välillänsä vireillä olleessa, tuon luovutuksen moittimista koskevassa oikeudenkäynnissä, mikäli tuonetus koski Emanuel Hammarin ja KlaMatintyttären perintöosuuksia sanotusta talosta, on hyväksynyt kaupan näihin osuuksiin nähden, ja kun sitä paitsi Matti Jaakonpoika itse ei ole elinaika. nansa vaatinut mainittua kauppaa pusettavaksi sen nojalla että hän olisi, kuten Emanuel Hammar on ilmoittanut, saatu siihen viekotelluksi, harkitsi Hovioikeus oikeaksi hyljätä Emanuel Hammarin asiassa ajaman kan. teen. Tähän Hovioikeuden tuomioon on Emanuel Hammar alamaisesti anonut muutosta Keisarillinen Senuutti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Emanuel Hammar ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis Michael Pogvalin jää pysyväksi Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majestätin Korkeassa Nimissä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. 1 ltteivel E Johnsson Lars Homén 21
oikeus, vahvistamalla sen sovinnon, mikä oli tehty toiselta puolen Juho Hammarin sekä toiselta Emanuel Alanikkolan ja Kapteeni Grähnin kesken yltämainitussa heidän välillänsä vireillä ollässä, tuon luovutuksen moittimista koskevassa oikeudenkäynnissä, mikäli kuovitus koski Emanuel Hammarin ja Ida Matintyttären perintöosuuksia sanotusta talosta, on hyväksynyt kaupan näihin osuuksiin nähden, ja kun sitä paitsi Matti Jaakonpoika itse ei ole elinaika nansa vaatinut mainittua kauppaa piitettavaksi sen nojalla että hän olisi, kuten Emanuel Hammar on ilmoitta nut, saatu siihen viekotelluksi, harkitsi Hovioikeus oikeaksi hyljätä Emanuel Hammarin asiassa ajaman kan. teen. Tähän Hovioikeuden tuomioon on Emanuel Hammar alamaisesti anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Emanuel Hammar oli esiintuoneet syytä muut talle Hovioikeuden tuomiota, joka siis Michael Pogvalin jää pysyväksi Tätä kaikki asianomäiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majistutin Korkeassa Nimissi, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. Btleivel Tobmesor Lars Homén 21
Den 17 Januari 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn Dess Senuts för Finland dom uti ett dels utan erlagda afgifter, dels på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Trätselkommaren i Åbo stad, å ena, samt Tostmästaren i staden Jakobstad Emil August Vilja, på den andra sidan ömsom sökande och svarande, angående expropriation af stadsgård Gifven uti Kejserliga Senaten för Tinland och Dess Justitu Departement, i Helsingfors, den 17 Januari 1901. Kejserliga Senaten här låtit hvnellingarna i målet Sig förebragas och af dem inhemtat följande: ledan Protselkumman i Åbo låtit den 12 November 1877 verkställa uppskattning och värdering af Sostmästaren tilja tillhöriga gården och tomten No 27de i förra socken qvarteret af sagde stal, enär nämnde fastighet jemlikt niuligu brefvet af den 23 Februari 1828, unganelle rylning af Åbo stul, vore expropriation underkastad, samt gårdens byggnader och tomten dervid åsatts fölSp taf N° Ej - 98 K - 32 22 No 35. Sug. 222 Rb. 1879
jande värden, nemligen 1o) ett boningshus af trå under assulttak med tre rum. och köp 2000 mark, a) en likaelan byggnad, innehållande två rum 900 mark, 3o) en uthusbyggnad, uppförd delvis af stock, under ossalltak 800 mark, 47 ett lider af bräcker under tak af ossalt 200 mark, 5) port och inhägnader 150 mark samt 6 s/780. qvabatheter tomtyta, efter beräkning af 4 mark 50 penni för qvadrutmiteen, 3,510 mark, eller tillsammans 7500. mark, men Sostmästaren Lilja fordrat för gården ett vida högre pris, har Drutsdkammaren, på anmodan af Stadsfullmäktige i Åbo och efter skriftlig stämning å Lilja, vill Rådstufvurätten i sagde stad yrkat, att tilja på grund af 15 och 17 punkterna i förenämnda bref måtte åläggas att till stulen afträda ifrågavarande gåret och tomt emot berörda löseskilling, 7,500 mark eller det belopp, Ruistufvurätten kunde för samma gård och tomt fastställa; hvarhos Puetselkummaren pistått Socktmästaren Viljus förpligtande att ersätta Kammaren dess umgälder i målet I saken hörd, har Postmästaren Lilja framhållit, att den af studen erbjudna löseskillingen vore för lag, hvarföre och då gården, hvilken i årliga hyror afkastade 870 mark, vid en af Bertmästaren Silja föranstaltad syn värderats: den under No 1. omnämnda byggnaden till 3000 boningshuset, upptaget under No 9. till 10, uthuskyggnaden under No 3 till 70, det under No 4 upptagna lidret till 200, ett å angånsande, af staden inlösta tomten No 26 beläget, men Lilja tillhörigt skjul af häder till 100, port och plank till 100., träd och buskur till 95 samt tomtyten, efter 5 mark för qvodratmetern till 0,240 eller således tillsammanlagett 11,365 mark, Töstmästaren Vilja yrkat att i lösen för fastigheten varda tillagd nästsugda belopp Efter det vid en under rättegången pii föranstaltunek af Suitselkummaren verkstäld ny syn ej sagde gård och tomt af de vid synen den 12. November 1897 utsuttu belopp det för tomtytun beräknade höste efter 6 mark 23
50 penni för gradratintern till 5,0770 mark och det å tomten N 26 belägna skjulet upptagits till 100 mark, så att slutsumman stigit till 9,220 mark, äfvensom inför Rådstufvurätten vittnesförhör i målet egt rum, har Rådstufvurätten, enligt fattadt beslut, den 10 November 1898, med biträde af sakkunnig verkstält syn och värdering å omordade gård samt dervid pröfvat fastighetens byggnader och förmåner hafva följande värden, nemligen boningshuset No 1. 2525, boningsbyggnaden N° 2, 90, uthuset N 3780, liderbyggnaden No 4 240, porten och inhagnulderne 120, skjutet a tomten No 20 100, träd och buskar 95 samt tomten; efter 6 mark 50 penni för gradrutme. tern, 5,170. eller tillsummans 9,820. mark; derå Ruksbefvurätten medelst den 5 December 1898 afkunnadt utslag utlåtit sig, att emedan Stadstufvurätten vid synen den 10 derförutgångne November åsätt ifrågakomna gård och tomt ett värde af inalles niotusen åttahundra tjugu mark, ty och med afseende å hvad i saken föröfrigt inlupit, inbudes Testmästaren Vilja att emot erhållande af nästsagda belopp till Åbo stad afträda berörda fastighet No 227 b i förra socka qvarteret senast den 1 Juni 1879, men i anseende till sakens beskaffenhet qvittades rättegångskostnaden parterne emellan Hofrätten, under hvars pröfning såväl Rublkummeren som Postmästaren Vilja i väderäg dragit målet, har genom dom af den 24 Augusti 1899 faststält Badstufvurättens utslag, sålunda att sistmästaren Lilja åläge att emot erhållande af ofvan bestämda löseskilling senast den 1 December 1899 till Åbo stad afträda ifrågavarande gård; hvarjemte Sostmästaren Viljus anspråk på ersättning för hans rättegångskostnad i Hofrätten förkastats, enär han derstädes varit andringssökande Ote Hovittens dom hafva Grätselkammaren och Sistmästaren Vilja i underdringhet sökt undring medelst ingifva deduktioner, dem de sedan ömsesides bemätt Hvad sålunda förelupit samt händ24
lingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägan. de; och emedan parterne icke å någonderå sedan gittat visa, att omförmälda fastighet efter gångbart pris å orten här ett annat värde, än det, som Rådstufvurätten vid dess syn i saken åsalt densamma, hvilket värde jemväl synes med afseende å den uppgifna inkomsten från fastigheten vara skäligt, finner Kejserliga Senaten unledning ej förekomma till ändring i det slut, hvari domstolarne i målet stannat och dervid uttså skall bero, dock sälunda att fastigheten bör af Postmästaren Vilja emot den faststäl. da löseskillingen afträdas senast den 1. Juni 1901. Ort alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder 1o Hans Kejserliga Majestäts Höga. Samn, Dess Knut för Finland: A. af Nyborg. E. Johnsson 1. Wiehel. Lars Homén. Michael Paqvalin Tammikuun 18. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteelin Korkeassa Simessä. Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nosto rahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Talollinen Vihtori Johansson Paloniemi, Tammelan pitäjän Patamon kylästä, on hakijana sekä Loimaan höyrysahaosakeyhtiö vastaajana, ja joka juttu koskee omistusoikeutta tukkiihin: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosaston sa, Helsingissä, Tammikuun 18. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Vihtori Paloniemi Tammikuun 23. päivänä 1895. laaditulla välikirjalla oli Loimaan höyrysahaosakeyhtiolle myöntänyt oikeuden määrättyä hintaa vastaan välikirjassa likemmin ilmoitetuista lohoista Vihtori Saloniemen omistaman ylläsanotussa Patamon kylässä olevan Taloniemen talon metsässä hakata kuusi- ja mäntyneuta, mitkä 4. metrin ja 27. sentimetrin korkeuLäsnä Ej - Ef - JE. H - A. K - E. A - LH/Haf ASS 31 ivu 232. R. D. 1899.
delta olivat 117. millimetriä läpimitäten ja sitä vähvemmat, ehdolla muun muassa, että yhtiölle myydyt puut oli vat kaadettavat ja poisvietävät metsästä ennen Maaliskuun 23. päivää 1895, on Vihtori Paloniemi Hämeen läänin Kuvernöörille annetussa kirjelmässä pyytänyt että, koska Paloniemen talon metsässä viimeksi mainittuna päivänä vicelä oli ollut jälellä iso joukko hakatuita tukkeja, joita yhtiö ei ollut sieltä kajannut, yhtiö kiellettäisiin metsästä poisviemästä sanotut tukit; jonka jälkeen ja sittenkuin Kuvernööri resolutionissa Huhtikuun 13. päivänä 1898. oli myöntänyt anotun kiellon sekä neuvonut Vihtori Paloniemen asiano maisissa tuomioistuimessa Loimaan höyrysahaosakeyhtiötä vastaan vireille hänomaan ja jatkamaan kannettaan paremmasta oikeudesta vastamainittuihin tukkeihin, Vihtori Paloniemi on Tammelan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa, sanotulle yhtiölle toimitetun haasteen nojalla, vaatinut, että yhtiö ylläviitattuin syiden perusteella julistettaisiin menettäneeksi oikeutensa tyväksensä käyttää noita tukkeja sekä da ne luomittaisiin Vihtori Paloniemelle kuuluviksi. Kanteesta kuulustettuna on Loimaan höyrysahaosakeyhtiö vastannut, että omistusoikeus yhtiön ostamiin tukkeihin oli siirtynyt yhtiölle tämän niitä kaataesja sekä että, koskei useinmainittu välikirja Tammikuun 23. päivältä 1895. sisältänyt, että yhtiö menettäisi omistusoikeutensa kuutamiinsa tukkeihin siinä tapauksessa, ettei niitä ennen Maaliskuun 23. päivää 1898. poisvieläisi Paloniemen talon meträstä, semmoisestä laiminlyönnistä seuraisi ainoastaan, että Vihtori Paloniemellä oli oikeus Loimaan höyrysahaosakeyhtiöltä hakea korvaustä hänelle sen kautta ehkä saatetusta vahingosta, että tuhet olivat jääneet määraajan kuluessa korjaamatta, jonka tähden yhtiö on vaatinut kanteen hylkäämistä. Sitten on Kihlakunnanoikeus päätöksellä Marraskuun 25. päivänä 1898. lausunut, että koska Loimaan höyrysa 26
haosakeyhtiö oli Tammikuun 23. päivänä 1895. tehdyllä välikirjalla oikeutettu Vihtori Paloniemen metsästä otta maan välikirjassa lähemmin ilmoitetun määrän kasvavia puita, ehdolla että puut olivat kaadettavat ja poisvietävät ennen Maaliskuun 23. päivää 1878, niin Kihlakunnanoikeus katsoi Loimaan höyrysahaosakeyhtiön menettäneen oika tensa niihin tukkeihin, mitkä yhtiö ei ollut sitä ennen metsästä poisvienyt, ja joutuivat mainitut tukit siis Viktori Taloniemen omiksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Loinaan höyrysahaosakeyhtiö vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla Marraskuun 3. päivänä 1899. siitä lausun tonsa antanut, ja kosk ei välikirja Tammikuun 23. päivältä 1895. sisältänyt, että, jollei Loimaan höyrysahaosakeyhtiön Vihtori Paloniemeltä ostamia ja Paloniemen talon metsästä kaatamia tukkoja ennen Mauliskuun 23. päivää 1898. korjattaisi metsästä, yhtiö menet täisi omistusoikeutensa niihin, niin on Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeus den päätöksen, julistanut Loimaan höyryJohaosakeyhtiön Taloniemen talon mettästä hakkuuttamat, mutta Maaliskuun 23. päivänä 1898. sinne jättämät tukit Leinaan höyrysahaosakeyhtiölle kuuluviksi; kuitenkin ainoastaan mikäli ne olivat välikirjan määräämistä, mitoista ja muutenkin sitä laatua kuin välikirja sisäksi Hovioikeuden tuomioen on Vihtori Paloniemi alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Loimaan höyrysahaosakeyhtiö on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tänän asian ja katsoo oikeaksi, kumoten Kovioikeuden tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman päätöksen. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korhassa Simossä, Hänen Suomen Senaattinsa E. Johansson J; Heiket. Andersin. Ericsdottoman. A: Kumlin. Haf Hellen 27
Tammikuun 21 päivänä 1901. Keisarillisen Majestetin. Korkeassa Simuä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomionostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Talollisenleski Amanda Juhontytär Mäkivekara, Kokemäen pitäjän Sonnilan kylästä, on hakijana sekä Maakauppias Juho Häyktio, saman pitäjän Pulkkilan kylästä, ja Talollinen Wilhelmi Uusisyyinki, mainitun pitäjän Karekselän kylästä, vastaajina, ja joka juttu koskee tilin moittimista: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeus. osastossa, Helsingissä, Tammikuun 21 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Amanda Juhontytär joka Kesäkuun 22 päivänä 1891 edes menneen miehensä, Talollisen Juho Fredrik Juhonpoika Mäkivikäran kuoleman jälkeen oli hallinnut Juho Fredläsnä: tafs.- C. J. - J. E. H. - K. No 46. Såg. 174. R. D. 1899.
rik Mäkivekäran omistamaa, Mäkevekärä nimistä puolta Pekäran taloa Pennilan kylässä Juho Fredrik Mäkivikäran Toukokuun 30 päivänä 1891 tekemän kirjallisen testamentin nojalla jossa Juho Fredrik Mäkirekara oli määrännyt, että Amanda Juhontytär saisi mainitun miehensä kuolemän jälkeen ilman tilintekovelle suutta hallita kaikkea hänen kiinteata ja irtainta omaisuuttaan kurnes heidän nuorin lapsensa eli tullut lailliseen ikään, vaan jonka testamentinmaaräyksen Keisarillinen Penaatti tuomiellä Huhtikuun 25 päivältä 1894 oli kumonnut, mikäli se koski sanottua talonpuoliskoa, eli täystääksensä Kokemäen ja Harjavallan pitäjäin käräjasunnan Kihlakunnanoikeuden päätöksessä Huhtikuun 5 päivältä 1895 antamaa määräystä toimi tuttanut Juho Häyhtiölle ja Wilhelmi Uusisyyringille, jotka edustivat Juho Fredrik Mäkivekäran oikeudenomistajia, neljä eri tiliä Mäkirekaran tulonpuoliskon hallinnosta, käsittäen ensimmäinen ajan Kesäkuun 23 päivästä 1891 samaan päivään 1892, toinen viimeksi sanotusta päivästä Kesäkuun 23 päivään 1895, kolmas vastamaini tusta päirästä Kesäkuun 23 päivään 1894 ja neljäs tili viimeksi sanotusta päivästä Kesäkuun 23 päirään 1895 niin ovat Juho Häyhtiö ja Vilhelmi Uusisyyrinki, haastatettuansa Amanda Juhontyttären edellämainitun käräjäkunnan 1895 vuoden lakimääräisiin syyskäräjiin, Kihlakunnanoikeudessa meittineet kysymyksessä olevia tetyä ja sillaisessa tarkoituksessa muistuttaneet 1o kaikkeja tiloja vastaan että tulopuolelta oli jätetty jois mitä oli kertynyt myydystä maidosta, josta säästö oli tehnyt ensimmäiseltä tilivuodelta 592 markkaa 68 penniä, toisella 662 markkaa 26 penniä, kolmannetta 631 markkaa 52 penniä ja neljännettä vuodelta e31 markkaa 38 renniä; että Amanda Juhontytär tetun menopuolelle oli kunakin vuotena ottanut palkan ja ylläpidon kolmelle mies- ja kahdelle näishenki29
rik Mäkivekäran omistamaa, Mäkevakärä nimistä puolta Pekäran taloa Sonnilan kylässä Juho Fredrik Mäkivekaran Toukokuun 31 päivänä 1891 tekemän kirjallisen testamentin nojalla, jossa Juho Fredrik Mäkivikura oli määrännyt, että Amanda Juhontytär saisi mainitun miehensä kuoleman jälkeen ilman tilintekovelvellisuutta hallita kaikkea hänen kiinteätä ja irtainta omaisuuttaan kurnes heidän nuorin lapsensa oli tullut lailliseen ikään, vaan jonka lestamentinmääräyksen Keisarillinen Tenaatti tuomiolla Huhtikuun 25 päivältä 1894 oli kumennut, mikäli se koski sanottua talonpuoliskoa, eli toista tääksensä Kekemäen ja Harjavallan pitäjäin käräjåkunnan Kihlakunnanoikeuden päätöksessä Huhtikuun 5 päivältä 1895 antamaa määräystä toimituttanut Juho Häyhtiölle ja Wilhelmi Uusisyyringille, jotka edustivat Juho Fredrik Mäkivekäran oikeudennes tajia, neljä eri tiliä Mäkivekaran talonpuoliskon hallinnosta, käsittäen ensimmäinen ajan Kesäkuun 23 päivästä 1891 samaan päivään 1892, toinen viimeksi sanotusta päivästä Kesäkuun 13 päivään 1893, kolmas vastamainitusta päivästä Kesäkuun 23 päirään 1894 ja neljäs tili viimeksi sanotusta räivästä Kesäkuun 23 päiv.ään 1895, niin ovat Juho Häyhtiö ja Vilhelmi Uusisyyrinki, haastatettuansa Amanda Juhontyttären edellämainitun käräjäkunnan 1895 vuoden lakimääräisiin syyskäräjiin, Kihlakunnanoikeudessa moittineet kysymyksessä olevia tilejä ja sellaisessa tarkoituksessa muistuttaneet 1o kaikkeja tilejä vastaan että tulopuolelta oli jätetty jois mitä oli kertynyt myydystä maidosta, josta säästö oli tehnyt ensimmäiseltä tilivuodelta 592 markkaa 68 penniä, toiselta 662 markkaa 26 penniä, kolmannetta 631 markkaa 52 penniä ja neljännettä vuodelta e31 markkaa 38 renniä; että Amanda Juhontytär tilien menopuolelle oli kunakin vuotena ottanut palkan ja ylläpidon kolmelle mies - ja kahdelle näishenki29
lelle, edelliselle 1300 markkaa ja näisille 720 markkaa, vaikka talonpuoliskolla oli palveluksessa ollut ainoastaan yksi renki ja riika, joista kustannukset vastaviitatussa suhteessa olivat noussa ensimmäisenä vuotena rengista 50 markkaan ja puasta 360 markkaan sekä kunakin seuraavista vuosesta. ringista 450 markkaan ja piästä 300 markkaan; kuin myöskin että Amanda Juhontytär oli hyväkseen lukenut vuotuisena palkkaana talonpuoliskon hoidosta 6tt markkaa, ehkä hän, joka ilman laillista oikeutta sekä vasten Juho Häyhtiin ja Wilhelmi Uusisen ringin tahtea oli ottanut haltuunsa tilan ja siillä saanut elatuksensa, ei ollut sellaiseen korvaukseen oikeutettu sekä 2o toista, kolmatta ja neljättä tilia vastaan: että samojen tilien menopuolelle oli otettu ostettujen huijan. hojen hinta 90 markkaa, 105 markkaia ja 66 markkaa 50 penniä, vaikka tailaista lannoitusainetta ei oltu näinä vuosina tilasta Läspetty. Tämän peruteilla ovat Juho Häyhtiö ja WilhelmiUusisyyinki vaatineet, että Amanda Juhontytär velvoitettaisiin määrättävässä ajassa sakon uhalla Juho Häyktiolle ja Vilhelmi Uusisyyringille antamaan uudet mainittujen muistutusten mukaisesti oikaistut telitSittenkun Amanda Juhontytär tä eli asiassa kuultu ja hän, muun muassa, vastannut edelläkerrotun testamentin mukaan olleensa kysymykseen tulleena aikana oikeutettu ilman tilintekorelvollisuutta hallitsemaan pesan irtainta omaisuutta ja siis myöskin yksin nauttimaan kaiken tulen Makivekäran talonpuoliskon karjasta, josta tulosta hänen siis ei tarvinnut tehdä tiliä, sekä jutussa eli niin me netetty kuin asiakirjat osoittavat, on Kihlakunnanoikeus, jossa myöskin Amanda Juhontyttären alaikäisten lasten holhooja, Talollinen Juho Yliheikki, Kokemäen pitäjän Kreetilan kylästä, ole ollut saapuvilla, Kesäkuun 4 päivänä 1898 asiassa antanut päätöksen ja, koska selville oli käynyt että Mäkivekäran tilaa ja Juho Fred30
rik Mäkivekäran elinaikana oli viljelty vuoreviljelyksessä, josta seurasi, että päätulo tilasta oli saatava maitotaloudesta, katsonut Amanda Juhontyttären velkapaaksi tekemään tiliä tilan karjanhoidon tuottamista tuloista, minkätähden ja kun näytetty oli että Amanda Juhontytär kysymyksessä olevana hallen toaikanaan oli Mäkivekaran talonpuoliskosta myydystä maidosta saanut ensimmäisenä tilivuotena tuhat neljäsa taa seitsemänkymmentäviisi markkaa kuusikymmentäkahdeksan penniä, toisenä tuhatyhdeksänsataa kaksikymmentäneljä markkaa kaksikymmentä. kuusi penniä, kolmantena kaksituhatta kolmesataa kahdeksankymmentakuusi markkaa kahdeksan penniä ja neljäntenä tilivuotena tuhat kuusisataa neljäkymmentäyhdeksän markkaa kolmekymmentäkahdeksan penniä eikä Amanda Juhontytär ollut näyt tänyt että hän nautakarjan ruokkimiseen oli käyttänyt enempää kuin ne heinä, kaura ja olkimäärät, joita vuosittain oli talon puoliskosta saatu ja joista, sittenkuin kauranniemen ja hevosten ruoka kahdeksansataa markkaa vuodessa olivat niistä lyhennetyt, jäännökset olivat kokonaan kuluneet nautakarjan elatukseen, puhtaana tulona karjanhoidosta eli laskettava: ensimmäiseltä tilivuodelta viisisataa yhdeksänkymmentäkaksi markkaa kuusikymmentäkahdeksan penniä toiselta kuusisataa kuuskymmentä. kaksi markkaa kaksikymmentäkuusi penniä, kolmannetta kuusisataa kolmekymmentäyksi markkaa viisikymmentäkahdeksan penniä ja neljänneltä tilivuodelta kaksisataa kolmekymmentäyksi markkaa kolmekymmentä kahdeksan penniä, mitkä rahamääräiAmanda Juhontytär sentähden en velvoitettu ettämään tiloihin sekänä voittona maitotaloudesta. Mitä sitten tule muihin moitekohtiin, niin on Kihlakunnanoikeus katsonut selvitetyksi tulleen, että läkivekärän talonpuoliskon suuruisen maatilan kunnolliseen hoitoon tarvittiin vuosittain, paitsi torpparien päivätöitä 31