Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
töksellä Konginkankaan Kauppayhtiön, Prokuristinsä Herman Soikkasen kautta, tekemästä hakemuksesta velvoittanut Juho Pellisen sanotulle yhtiölle maksamaan Tammikuun 30 päivälle 1893 päivätyn yhtiösopimuksen mukaan yhtiöön merkitsemänsä äanettoman yhtiönniehen panoksen kolmesataa markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen Elokuun 24 päivästä 1899 kunnes täysi maksu tapahtuisi se kä sitä paitsi kolmellakymmenellä markalla korvaamaan yhtiön lainhakukustannukset, samalla jättäen Juho Pelliselle vallan, hänen haastaleltuaan velkojan kuudessa kuukaudessa senjälkeen kuin päätös oli voittanut lainvoiman, asianomaisessa tuomioistuimessa hakea takaisinnaantia, on Juho Pellinen haastattanut Jooseppi Samuelinin ja hänen ylläluetellut asiakumppaninsa, sanotun yhtiön aanellisina yhliömiehinä, Konginkankaan ja Sumiaisten kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ja siellä lausunut pääsiallisesti että sittenkuin Joseppi Tommelin ja hänen asiakumppaninsa olivat päättäneet perustaa mainitun avoimen yhtiön, olivat he saadakseen siihen äänettämää yhtiömiehiä panneet sitä tarkoitusta varten liikkeelle nimien keräystistoja, joihin muiden muassa Juho Pellinen oli saatu houkutettuksi merkitsemään itsensä äänettömäksi yhtiömieheksi puheenalaiseen yhtiöön sellaisella hänelle, kuten muillekin merkitsi joille annetulla vakuutuksella, ettei hänen merkitsemäänsä panosta tultaisi koskaan yhtiölle maksettavaksi vaatimaan, vaan että merkintä oli aijottu ole maan ainoastaan keinona tarpeellisen luoton hankkimiseksi yhtiölle, tämä kun tulisi harjoittamaan liikettä yksinomaan lainatuilla varoilla ja ainoastaan niin kauan kuin liikkeen nähtäisiin kannattavan, jonkatäklen ja kun Juho Pellinen ei ollut koskaan edes nähnytkään, vielä vähemmin hyväksynyt ja allekirjoittanut Konginkankaan Kaupnäyhtiön yhtiäropimusta sekä Juho Pellinen, joka oli syntynyt Tammikuun 25 päivänä 1872, oli ollut alaikäinen kirjoittaessaan nimensä yllämainittuun keräydistään, Juho Pellinen on ilmoittaen suorittaneensa yhtiölle edelläni notun Kuvernöörin päätöksen sisällyksen ulos mittauksesta johtuneiden kalujen kansa, vaa tinut että Jooseppi Tammelin ja hänen asia kumppanina yhteisesti tai kenellä varoja oli, velvoitettaisiin Pelliselle maksamaan takaisin puheenalaiset kolmesataa markkaa korkoi 370
neen Elokuun 24 päivästä 17gg ynnä hänellä tuomitut lainhakukulut kolmekymmentä markkaa sekä palkitsemaan ulosmittauksesta hanelle hoituneet kustannukset, Asiassa kuultuina ovat Jooseppi Tammi lin ja hänen asiakumppaninsa väittäneet Juho Pellisen yhtiösopimuksen alla olevaa ni mimerkkiä oikeaksi sekä sentähden ja kieltäen että Juho Pellistä oli väärillä ilmoi tuksilla houkuteltu yhtiöön äänettömäksi yhtiömieheksi, vastustaneet kannetta Kihlakunnanoikeus, jossa asianomaiset puolin ja toisin olivat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Syyskuun 5 päivä nä 1902. julistanut asiasta päätöksensä ja siina havainnut selvitetyksi, että Jooseppi Tammelin ja hänen asiakumppaninsa aiko nuksessa perustaa kommandittetuontoisen kauppayhtiön ja saadakseen siihen äänelto niä yhtiomiekiä olivat panneet liikkeelle nimien keräyslistoja, joihin he ilmoittaen ettei merkitsijain koskaan tarvitsisi sitoutua merkityn pohjarahan suorittamiseen ja ettei sitä koskaan heiltä vaadittaisi kaan olivat saaneet muiden muasa Juho Pellisenkin antamaan nimensä, sekä että Jooseppi Tammelin ja hänen asiakumppaninsa, oman ilmoituksensa mukaan, sitten tre olivat kirjoittaneet sanotuissa keräyslistoissa olleet nimet jälestäpäin laadittu jen sääntöjen alle ja Tammikuun 29 tai30 päivänä 1893. pidetyssä perustavassa yhtiökokouksessa keränneet nimien alle ni numerkkejä, vaan ettei vastoin Juho Pelli en kieltoa oltu näytetty että Juho Pellinen oli ollut tuossa kokouksessa edes saanuvillakaan eikä myöskään että hän oli saanut mitään osaa mainittujen sääntöjen sisällöstä, vielä vähemmin että hän oli niihin piirtänyt nimimerkkinsä ja siten säännöissä määrätyillä ehdoilla lopullisesti ja laillisesti sitoutunut äanettömäksi yhtiömieheksi puheenalaiseen kauppayhtiöön, jonka vuoksi Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Jooseppi Tammelinin ja hänen asiakumppaninsa, sanotun yhtiön i väntinä, yhteisesti tai hellä varoja oli Juho Pelliselle takaisinmaksamaan hänellä Kuvernöörin edellämainitulla päätöksellä yhtiön sääntöjen nojalla tuomitut kolme sataa markkaa viiden prosentin vuotuisi ne korkoineen Elokuun 24 päivästä 1899 371.
kunnes täysi maksu tapahtuisi ynnä lainhakukulujen korvauksen kolmekymmentä markkaa sekä sen ohessa Juho Pelliselle palkitsemaan niin hyvin ulosottokulut yhdeksällä markalla kuin myöskin oikeudenkäyntikustannukset kahdellasadalla kolmellakymmenellaviidellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Jooseppi Tammelin ja hänen asiakumppaninsa oli vat vetoamalla saattaneet jutun on tuomiolla Heinäkuun 30 päivältä 1904 katso nut toteen saatetuksi, että Juho Pellinen oli sitoutunut annettomaksi jäseneksi puheenalaiseen yhtiöön kolmensadan markan panoksella, minkä tähden ja kun Juho Pellinen ei ollut voinut todeksi näyttää väitostään että hän oli siihen koukuteltu eikä hän ollut esiintuonut muutakaan seikkaa, joka vapauttaisi hänet vastaamasta itoumuksestaan, Hovioikeus on kununut Kihlakunnanoikeuden edelläkerrotun päätöksen ja hyljännyt Pellisen asiassa ajaman kanteen mutta O. No 21 luvun 48: nojalla, kuten tämä lainpaikka on asetuksessa Syyskuun 7 päivältä 1901, kuitattiin oikeudenkäyntikulut asiallisten kesken. Hovioikeuden tuomioon on Juho Pellinen hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo kylläkin näytetyksi että, sittenkuin Konginkankaan kauppayhtiö niminen avoin yhtiö oli perustettu, Juho Pilinen on otettu ja ruvennut saman yhtiön iänettömäksi yhtiömieheksi eli kommanittistiksi, niinkuin siitä tehty, 30 päivänä Tammikuuta 1893 päivätty kontrahti sisältää, ja että re rahamäärä eli panos, jolla Pellinen näin on liittynyt yhtiöön, samalla on määrätty kolmeksisadaksi markaksi; mutta koska asiassi esitetty selvitys osottaa, ettei sillä sitoumuksella, jonka alaiseksi Juho Pellinen mainitul sa tavalla on antautunut, ole tarkoitettu pesustaa Honginkankaan kauppayhtiölle oikeut ra saada Juho Pelliseltä puheeksi tullutta raha määrää yhtiön tihepääoman lisäämiseksi ja Pellinen näin ollen on sitä vähemmin velvollinen yhtiölle tai Jooseppi Tammelinille ja hänen asiakumppaneilleen, yhtiön mies kohtaisesti vastuunalaisina osakkaina, maksa maan sanottua rahamäärää kuin yhtiö on niinkuin asiakirjoista käy ilmi, hajoitettu ja lakannut olemasta olemassa ilman että on 372
väitettykään yhtiöllä olleen sitoumuksia, joista Juho Pellisen olisi pitänyt kysymyksessä olevat la rahamäärättä vastata, sentähden harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden puheenalaisen tuomion, vahvistaa sen lopputuksen, johon Kihlakunnanoikeus on asiassa johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. fl. Sokman. Valentin Gummerus. J. G. Sohanan. Valentin Gummerus. Krono Selman J N Bönderns Krono Selman J N Bönderns A. W. Malin. Haf Hellen Toukokuun 9. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa nostojutussa, jossa ovat Kauppias Antti Lamkinen, Rautjärven pitäjän Ilmeen kylästä, hakijana sekä Ilmeen rukoushuoneseurakunnassa asuvat Talollinen Matti lankinen ja hänen vaimonsa Katri Kemp pisen kuolleen veljen, Talollisen Matti Kemppisen leski Maria Kaljunen ynnä viimeksi mainittujen aviopuolisojen alaikäisten lasten Martti, Helena, Anna Maria, Johannes ja Hilma Kemppisen holhooja Talollinen Matti Matinpoika Lankinen sekä Matti Kemppisen ja Maria Kaljusen tyttären Katri Kemppisen mies, Sarikkalan pitäjän Melkonniemen kylästä kotoisin oleva Talollinen Juhana Krojonen tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 9. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saa nut tietää seuraavaa: Antti Lankiselle toimituttamansa haasteen nojalla ovat Matti Lankinen ja hänen edellä Sama: J. S. A. B. W. f. d. B., 7. 7. K. M. 110 No 455. Pag. 20. R. D. 1905.
väitettykään yhtiöllä olleen sitoumuksia, joista Juho Pellisen olisi pitänyt kysymyksessä olevalla rahamäärällä vastata, sentähden harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden puheenalaisen tuomion, vahvistaa sen lopputuloksen, johon Kihlakunnanoikeus on asiassa johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. J. J. Sohman tvenn Kjelmmar A. W. Malin. Valentin hemmuus J Närnlund Itaf Hellen Toukokuun 9. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa nostor jutussa, jossa ovat Kauppias Antti Lamkinen, Rautjärven pitäjän Ilmeen kylästä hakijana sekä Ilmeen rukoushuoneseurakunnassa asuvat Talollinen Matti Lankinen ja hänen vaimonsa Katri Kemp pisen kuolleen veljen, Talollisen Matti Kemppisen leski Maria Kaljunen ynnä viimeksi mainittujen aviopuolisojen alaikäisten lasten Martti, Helena, Anna Maria, Johannes ja Hilma Kemppisen holhooja Talollinen Matti Matinpoika Lankinen sekä Matti Kemppisen ja Maria Kalju sen tyttären Katri Kemppisen mies, Parikkalan pitäjän Melkonniemen kylästä kotoisin oleva Talollinen Juhana Hosonen tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 9. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Antti Lankiselle toimituttamansa haasteen nojalla ovat Matti Lankinen ja hänen edellä Enä 7 SS: S. A. B. W. S. - J. R. 7. J. K. M. 277 No 455. Pag. 20. R. D. 1905.
väitettykään yhtiöllä olleen sitoumuksia, joista Juho Pellisen olisi pitänyt kysymyksessä olevalla rahamäärällä vastata, sentähden harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden puheenalaisen tuomion, vahvistaa sen lopputuloksen, johon Kihlakunnanoikeus on asiassa johtunut. Sätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti fl. Sohman Valentin hemmanet Krono Selman J Näntund Krono Selman J Näintemel Ab; Malin. Itaf Hellen Toukokuun 9. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuutta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa nostojutussa, jossa ovat Kauppias Antti Lankinen, Rautjärven pitäjän Ilmeen kylästä hakijana sekä Ilmeen rukous huoneseurakunnassa asuvat Talollinen Matti Lankinen ja hänen vaimonsa Katri Kemppisen kuolleen veljen, Talollisen Matti Kemppisen leski Maria Kaljunen ynnä viimeksi mainittujen aviopuolisojen alaikäisten lasten Martti, Helena, Anna Maria Johannes ja Hilma Kemppisen holhooja Talollinen Matti Matinpoika Lankinen sekä Matti Kemppisen ja Maria Kaljusen tyttären Katri Kemppisen mies, Sarikkalan pitäjän Melkonniemen kylästä kotoisin oleva Talollinen Juhana Thosonen tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 9. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Antti Lankiselle toimituttamansa haasteen nojalla ovat Matti Lankinen ja hänen edellä Läsnä: J G S. A. B. N. 7. f. N 7. 7 mk. 76. M. No 455. Såg. 20. R. D. 1903
mainitut asiakumppaninsa Ruokolahden ja Rautjärven pitäjien sekä Ilmeen rukoushuoneseurakunnan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Antti Lankinen, joka Toukokuun 23. päivänä 1896 tehdyllä kauppakirjalla oli Matti Lankiselta ja Matti Kemppiseltä ynnä heidän vaimoiltaan kahdeksastasadasta markasta ostanut näiden omistaman kuudenneksen perintötaloa No 2. Hiitolan pitäjän Ilmeen kylässä, oli samana päivänä tehdyllä kauppakontrahdilla oikeuttanut Matti Lankisen ja Matti Kemppisen samasta hinnasta ynnä sille juoksevasta kuuden prosentin vuotuisesta korosta kahden vuoden kuluessa takaisin lunasta maan sanotun talonosan ja että Matti Lankinen ja Matti Kemppinen sen johdosta olivat 26. päivänä Maaliskuuta 1895 Antti Lankiselle suorittaneet mainitun tilanhinnan korkoineen eli kaikkiaan kahdeksansataa kuusikymmentäkuusi markkaa kuusikymmentäkaksi penniä; mutta koska Antti Lankinen siitä huolimatta oli kieltä ytynyt kauppaa purhamasta tai hyväksymästä sitä kauppaa, jolla Matti Lankinen ja Matti Kemppinen olivat Wiipurin - Saha - Osakeyhtiölle myyneet saman tilan, ja omistusoikeus tilaan oli Antti Lankiselle tuomittu, ovat Matti Lankinen ja hänen asiakumppaninsa vaatineet Antti Lankisen velvoittamista Matti Sankiselle ja hänen asiakumppaneilleen takaisin maksamaan edellämainitut kahdeksansataa kuusikymmentäkuusi markkaa kuusikymmentäkaksi penniä korkeineen, jota paitsi Matti Lankinen ja hänen asiakumppaninsa ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuulustettuna on Antti Lankinen myöntänyt saaneensa kysymyksessä olevan rabamäärän, mutta väittänyt että kun Matti Lamkinen ja Matti Kemppinen, joilta Antti Lankinen oli ollut saapa yhteensä seitsemänsa taa kaksikymmentä markkaa, eivät olleet Antti Lankiselle suorittaneet sanottua velkaa, niin oli Antti Lankinen, joka ei ollut velvollinen kyåksymään Matti Lankisen ja Matti Kemppisen Wiipurin - Saka - Osakeyhtiön kanssa tehtyä kauppaa, luovuttanut saman tilan sanotulle yhteölle sitä vastaan että yhtiö, jolle Antti Lankinen oli siirtänyt mainittua velkaa koskevat saamistodistiensa, oli Antti Lankiselle maksanut seitsemänsataa kaksikymmentä markkaa; minkä vuoksi ja kun Antti Lankinen luovutta essaan tilan yhtiölle oli pidättänyt Matti Lankiselle ja Matti Kemppiselle oikeuden 374
tilan takaisin lunastamiseen, eikä Antti Lankinen niin muodoin ollut kaupasta mitään hyötynyt, Antti Lankinen on vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus on 21. päivänä Lokakuuta 1902 julistanut päätöksen jutussa; ja koska Antti Lankinen 26. päivänä Maaliskuuta 1898. osi saanut takaisin puheenalaisesta tilasta maksamansa hinnan korkoineen, yhteensä kahdeksansataa kuusikymmentäkuusi markkaa kuusikymmentäkaksi penniä, luovuttamatta kuitenkaan tilaa Matti Lankiselle ja Matti Kengl piselle, sentähden ja kun Antti Lankisen ilmoittamia, mutta Matti Lankisen ja hänen asiakumppaniensa kiistämiä vastasaatavia, siihen nähden ettei Antti Lankinen ollut esiintuoneet mitä asiakirjoja, joihin sanotut saatavat perustuivat, ei voitu huomioon ottaa kysymyksessä olevan asian yhteydessä, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Antti Lankisen kuittia vastaan Matti Larkiselle ja hänen asiakumpaneilleen heti suorittamaan edellä mainitun rahamäärän kahdeksansataa kuusikymmentäkuusi markkaa kuusikymmentäkaksi penniä kuuden prosentin vuotuisen koron kanssa, lukien 26. päivästä Maaliskuuta 1828, siksi kunnes täysi maksu tapahtui, minkä ohessa Antti Lankinen velvoitettiin kuudellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Matti Lankiselle ja hänen asiakumppaneillensa heidän asiassa kärsimänsä kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Lankinen veloamalla oli saattanut jutun, on Joulukuun 17 päivänä 1904. antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä sen ohessa velvoittanut Antti Lankisen suorittamaan Matti Lankiselle ja hänen asiakumppaneilleen viisikymmentä markkaa korvaukseksi heidän vastuupuhevaltaansa valvossaan Hovioikeudessa kärsi mistään kuluista. Hovioikeuden tuomioon on Antti Lankinen anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Antti Lankinen, joka oman ilmoituksensa mukaan on toiselle siirtänyt kuitatta viksi mainitsemansa saatuvat, ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, jonka varaan asia siis jää. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. G. Tomman J. Em. Liljeblad A; Nimelin. J N Bainlund Kunnes Fitting  Abo Malin Kunnes Fitting O. Ako Malin / Paul Charpintin 375
Toukokuun 10 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, vekselien takaisinsaamista koskevassa jutussa, jossa Kauppias Kaarle Juho Taippä, Ylitornion pitäjän Alkkulan kylästä, on hakijana ja Tornion kaupungissa toimiva Osakeyhtiö F. O. U. Nordberg Aktiebolag vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 10 päivänä Toukokuuta 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Osakeyhtiölle F. O. H. Nordberg Aktiebolag toimituttamansa; haasteen nojalla. on Kauppias Säippä Tornion kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että hän, joka oli hoitanut yhtiön haarakaupraa sanotussa Alkkulan kylässä, oli vuonna 1902, yhtiön puolesta tehdyn hyynnön johdosta ja auttaaksensa yhtiötä saamaan rahoja lainaksi pankkilaitoksesta, tunnustajana kirjoittanut nimensä kahdelle vekseliblanketille, joista yhLäsnä: A. R. K. L. W. H. J. N. S. No 456. Pag. 204. R. D. 1904.
tiö sittemmin oli tehnyt kaksi Toukokuun 17. päivänä sanottuna vuonna päivättyä kymmenentuhannen markan vekseliä, asettaen toisen maksettavaksi viiden ja toisen kuuden kuukauden kuluttua mainitusta päivästä. Mutta koskei yhtiön kuitenkaan ollut onnistunut saada näitä vekseliitä diskentatuiksi pankkilaitokassa sekä yhtiö, siitä huolimatta ja vaikkiei Kauppias Säippä ollut vekseloista munut yhtiöltä mitään vastiketta, oli kieltäytynyt antamasta niitä takaisin Siipälle, vaan piti niitä yhä edelleenkin hallussaan, on Kauppias Säippä vaatinut yhtiön velvoittamista Siipälle jättä mään mainitut vekselit sekä korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa vähintain tuhannella neljälläsadalla markalla. Kanteesta kuulustettuna on Osakeyhtio F. O. U. Nordberg Aktiebolag väittänyt, että Kauppias Säppä, joka ei ollut heitanut mitään yhtiön haarakauppaa, vuon jolla oli ollut oma kauppaliike Alkkulan kylässä, oli tätä kauppaliikettänsä varten ottanut tavaroita velaksi yhtiöltä ja aika ajoin velkansa maksamiseksi tunnustanut yhtiön asettamia vekselaitä, niiden joukossa myöskin nyt kysymyksessä olevat; minkä vuoksi ja kun yhtiöllä vielä oli Kauppias Säipältä saamista enemmän kuin puheenalaisten kahden vekselin yhteenlaskettu määrä, yhtiö on anonut kanteen hylkäämistä sekä korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Raastuvanoikeus on Kesäkuun 15 päivänä 1903. julistamassaan päätöksessä antanut lausunnon asiassa; ja koska Osakeyhtiö F. O. U. Nordberg Aktiebolag, ottaessaan vastaan Kauppias Säipän tunnustamat puheenalaiset vekselit, ei ollut laskussaan häntä niistä hyvittänyt eikä myöskään, kun ei vekseleitä olta lankeemispäivinä lunastettu, häntä niiden sisällöstä velkonut, vaan yhtiön Säipän kanssa pitämä lasku perustu tavara-antoihin ja muihin väleihin, niin Haastuvanoikeus ei katsonut näiden vekseleiden olevan sellaisessa yhteydessä yhlien mahdollisen saataran kanssa Säipältä, että niitä voitaisiin pitää itsenäisinä saamistodisteina; jonka tähden ja kun ei 377
yhtiön puolesta oltu väitettykään Kauppias Säipän vekseloistä saaneen mitään muuta arvoa, Raastuvanoikeus velvoitti Osakeyhtiin F. C. H. Nordberg Aktiebolag heti kuittia vastaan Kauppias Säipälle takaisin antamaan puheena olevat kaksi Toukokuun 17 päivänä 1902 pälvättyä, Säipän tunnustamaa kymmenentuhannen markan suuruista, viiden ja kuuden kuukauden vekseliä sekä sen ohessa seitsemälläsadalla markalla korvaamaan Säipän asiassa kärsimät kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Säippä ja Osakeyhtiö F. O. U. Nordberg. Aktiebolag molemmin puolin olivat vetoumalla saattaneet jutun, on Lokakuun 20 päivänä 1904 antanut siinä tuomion; ja koskei Kauppias Suippa ollut voinut teteennäyttää väitettään, että hän oli tunnustanut kysymyksessä olevat vekselit äineastaan anttaaksensa Osakeyhtiötä F. 0. U. Nordberg Aktiebolag saamaan rahoja lainaksi, on Hovioikeus, kumoamalla Maastuvanoikeuden päätöksen, perusteettomana kyljännyt Kauppias Säipän asiassa ajaman kanteen sekä velvoittanut Säipän konaamaan yhtiön oikeudenkäyntikulut Raastuvanoikeudessa neljälläsadalla viidelläkymmenellä ja Hovioikeudessa viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Säyppä anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Osakeyhtiö F. C. U. Nordberg Aktiebolag on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoe toteen näytetyksi, että Kauppias Säippä on tunnustanut puheena olevat vekselit ainoastaan ruttaaksensa Osakeyhtiötä F. O. U. Nordberg Aktiebolag saamaan rahoja lainaksi pankkilaitoksesta; minkä vuoksi ja kun mainittu osakeyhtiö ei ole sanottuun tarkoituksien käyttänyt näitä vekseleitä eikä myöskään näyttänyt olevansa oikeutettu muuta tarkoitusta varten niitä edelleen hallussaan pitämään, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, vahvistaa sen lopputuksen, johon Raastuvanoikeus on asiasta johtunut ja joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asian378
omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A; Nieminen vaimo Kjelmuu F Em. Lupblad Johannes Iitting Carl Standertskjött. Toukokuun 11 päivänä 1905 Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa ruuminvannan korvaamista koskevassa nostajutus sa, jossa Urjalan pitäjän Koken kylästä kotoisin oleva Sahanaseltaja Evert Numminen on hakijana sekä Rustitilallinen saman pitäjän Huhdin kylästä Alfred Ketulainen Huhdin Moijariasakeyktiön isännöitäjänä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 11 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esiltelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Evert Nurminen on Huhdin Meijoriosakeyhtiön johtokunnalle toimituttamansa haasteen nojalla Elrjalan ja Akaan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa Lokakuun 18 päivänä 1901. lausunut, että Nurminen oli Tammikuun 30 päivänä 1900, ollessaan nimitetyn yhtiön työssä yhtiön sahalaitoksessa Huhdin kyläsa, loukannut oikean kätensä laitoksen pyöläsnä RG S - RG - J N R - K. M. Haf H. No 458 Pag 16 R D 1905
asahassa niin pahasti että kädestä kuten Kämeenlinnan kaupungissa olevan läänin sairaskuoneen Ylilääkärin, Lääkelietenlisensivalti Teodor Wichtmannin Maaliskuun 12. päivänä 1901 Evert Nurmista kohdanneesta ruuniinrannasta antama todistus osoitte, oli ollut pakko poisottaa ranteesta saakka kaikki muu paitsi pikkusoimen alla oleva osa ja pikkusormi, ja kun mainittu vahin ko oli tapahtunut Nurmiselle tapahinnan johdosta eikä Nurmisen huolimattomuuden kautta eikä sitä oltu tahallisesti aikaan saatettu, on Nurminen, joka Maaliskuun 9 päivänä 1900 oli uloskirjoitettu seisashuoneesta ja sen jälkeen nautlinut Lääkelieteenluensiaatti Widmannin hoitoa, katsonut että Huhdin Meijervakeyhtiö, joka ei ollut vakuuttanut Niemista tupatuman varalta missään vakuutustaitokseen, oli vastuunalainen Nurmiselle puheenalaisesta viimeinvannasta tulevasta vatingonkovaukseta 5 päivänä Joulukuuta 1895 annetun lain mukaan, joka koskee työnande jän vastuunalaisuutta työntekirjaa kohtuavasta ruumiinavammasta, sekä julistuksen mukaan Joulukuun 9 päivältä 1897 niistä perusteista joiden raukaan inväliidikettiade on arvioitava sovelustettaessa kosketeltua lakia, ja sen tiihden vaatinut että Huhdin Meijeriosakeyhtiö velvoitettaisiin ei ainoastaan turvaamaan. Nurmiselle elinkorkolailoksesta vuotuinen vahingon korvaus, joka, kun Nurmisen vuosipalkka oli ollut 720 markkaa suurempi, oli laskettava 45 prosentiksi äskensanotusta määrästä eli 324 markaksi, vaan myös heti suorittamaan Nummi selle Toukokuun 30 päivänä 1900 kokonaisuudessaan maksettavaksi langennut vahingonkorvaus korkoi neen kuusi sadalta vuodessa, joka korvaus teki 2 markan 25 pennin jälkeen päivältä Tammikuun 31 päivästä 1900 seuraavan Maaliskuun 9 päivään eli 37 päivan ajalla 83 markkaa 25 penniä ja 1 markan 69 pennin mukaan päivältä äskensanotusta Maaliskuun 9 päiäs ta seuraavan Toukokuun 30 päivään eli 82 päivin ajalla 138 markkaa 58 penniä ja siis yhvensä 221 markkaa 83 penniä, sekä edelleen Toukokuun 30 päivästä 1900 lukien vastaamaan Ausniselle tulevasta vahingonkonvauksesta siksi kuin elinkorkolailokun maksuvelvollisuus alkaisi,324. markan mukaan vuodessa, ja tämän perusrelta Nurmiselle suorittamaan mitä tästä korvauksesta oli maksettavaksi langennut eli Toukokuun 30 päivänä 1900 81 markkaa, Elokuun 31 380