Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
der efter det Hofrättens dom gifvits, emot behörigt bevis till Matts Anttila, i egenskap af Johannes Julius för sådant ändamål befullmäktigade ombud, ej mindre afgifva slik redovisning jemte dertill hörande verifikationer, än utlemnaJohannes Justin jemlikt sagda redovisning tillbörande medel äfvensom att derhos med sextio mark ersätta Matts Anttila dennes kostnader vid Rådstuf vuratten. Uti denna Hofrättens dom har Simon Höglund i underdånighet anhållit om ändring genom ingifven deduktion, den Matts Anttila i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner Simon Höglund icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, såvidt Höglunds invändning om Matts Anttilas behörighet att för målets fullföljande i Hofrätten anlita om bud af bemälde Rätt förkastats. Widkommande åter sjelfva sakon pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom, låta bero vid Rädstufvurättens utslag i målet. Det alle, som vederbör, till underdång efterrättelse länder. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. J; Weinel. Lars Homén. E. Johansson Juhin Hammikn
1 päivänä Joulukuuta 1900. "Keisarillisen Majestetin Korkiassa Simessä, Kanen Suomen Senaattinsa tuomionostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Tehtailija Kustaa Vilhelmi Karhu ja hänen äitinsä Talollisenleski Helga Rääpä, Ristiinan pitäjän Vitsiälän kylästä, ovat hakijoina ja Suomen kruunu tulematta jääneenä vastaajana ja joka jut tu koskee omistusoikeutta talonosaan: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, 1 päivänä Joulukuuta 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä sityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Toimitettuansa Suomen kruunulle kirjallisen haasteen Mäntyharjun pitäjän karajäkunnan 1808 vuoden tilvikäräjiin ovat Kustaa Wilhelmi Harhu ja Helga. Kaapa. Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Suomen kruunu nykyään hallitsee kruununpoistona muun muassa sitä viidettä osaa läsnä: A. af S. C. J. B. — J.S. - XX. A. Aff. No 1291. Pag. 224. R. D. 1899.
Tahkalammen talosta No 11 mainitun pitäjän Partsinmaan kylässä, jonka Helga Räärän mies ja Kustaa Wilhelmi Karhun isä, vuonna 1895 kuollut Talollinen Heikki Samulinpoika Harhu 23 päivänä Tammikuuta 1871 oli kruunulta perinnöksi lunastanut, sekä että tätä talonosaa koskevat kirjat tosin sisäisivät, että mainittu talonosa, jonka omistajaksi oli vuonna 1878 henkikirjoihin merkitty Talollinen Kustaa Matinpoika Rääpä, oli Mikkelin läänin Kuvernöörin päätöksellä 7 päivältä Elokuuta 1879 Kustaa Näärän omana määrätty pakkohuutokaupalla myytäväksi edellisen vuoden kruununveröjen suorittamiseksi ja että asianomainen kruununvouti sen johdosta oli toimittanut talonosalla huutokaupan 10 päivänä Syyskuuta 1880, jolloin Suomen kruunu oli tehnyt korkeimman tarjouksen ja siten tullut omistamaan sanotun talonosan; mutta koska todellisuudessa sellaista huutokauppaa viimeksimainittuna päivänä ei ensinkään oltu pidetty eikä Heikki Karhu myöskään milloinkaan ollut siirtänyt omistusoikeuttaan tähän talonosaan Kustaa Wäärälle, ovat Kustaa Wilhelmi. Karhu ja Helga Rääpå anoneet että sanottu talonosa luovutettaisiin heille Heikki Karhun oikeudenomistajina. Kanteesta kuulustettuna on kruunun asiamies turvautunut siihen kauppakirjaan, jonka kruununvouti talonosalla toimitetun huutokaupan jälkeen Syyskuun 10 päivänä 1880 oli antanut Suomen kruunulle, sekä sen hessa muistuttanut että, koska kruun jo 1 päivänä Huhtikuuta 1882 oli saanut mainittuun talonosaan kiinnekirjan, kanne oli vanhentunut Kihlakunnanoikeus on Marras kuun 4 päivänä 1898 julistamassan. sa päätöksessä katsonut selville käyneen, että Heikki Karhun ennen emistama viides osa mainitusta talosta oli pakkohuutokaupassa, joka oli kuulutettu pidettäväksi 16 päivänä Kesäkuuta 1880, Kustaa Käärän omana myyty maksamattomista u
losteoista Suomen kruunulle, vaikka huutokauppa kauppakirjassa nähtävisti erehdyksestä oli merkitty pidetyksi 10 päivänä Syyskuuta 1880; mutta kerkei tällainen erehdys kumminkaan viinut perustaa mitään oikeutta asiassa Heikki Karhulle tahi hänen oikeudenomistajilleen, niin ja kun Heikki Karhu sitä paitsi eli laiminlyönyt yön ja vuoden kuluessa siitä kun hänelle ilmaantui tilaisuus moittia sitä maamaisuuden siirteä, jonka kautta sanottu talonosa oli joutunut hänen omistuksestaan ja hallinnostaan pois, minkä oli katsottava tapahtuneen viimeistään huutokauppatilaisuudessa 16. päivänä Kesäkuuta 1880, Kihlakunnanoikeus, koska Kustaa Vilhelmi Karhu ja Helga Kääpä siten, 14 päivänä Toukokuuta 1815 annetun selityksen säädöksen mukaan, olivat menettäneet kaiken kannevallan asiassa, on hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Wilhelmi Karhu ja Helga Kaapä olivat veteamalla saattaneet jutun, on tuomiossa Elokuun 26 päivältä 1899 antanut asiasta lausuntensa; ja koska Kustaa Wilhelmi Karhu ja Helga Kaapä, vaikka asiakirjoista kävi selville, että heillä jo Heikki Karhun eläessä oli ollut tieto siitä, että kysymyksessä oleva talonosa eli huutokaupalla myyty ja sen nojalla Suomen kruunun huutamana joutunut kruunun hallintoon, eivät olleet yön ja vuoden kuluessa Heikki Karhun kuolemasta moittineet tätä kruunun saantoa, niin Hovioikeus on Kihlakunnanoikeuden mainitseman lainkohdan säädöksen mukaan jättänyt sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Kihlakunnanoikeus asiasta ole johtunut Tähän Hovioikeuden tuomioen evat Kustaa Vilhelmi Karhu ja Helga Nääpä alamaisesti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti en tutki nut tämän asian ja katsoo etteivät Kustaa Wilhelmi Karhu ja Helga Näänä ole esiintuoneet syytä muuttaa Ho43
vioikeuden ylempänä kerrottua tuomiota, joka siis jääpi pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korreassa Timeroi Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. - Tidohuskun. A. af Nyborg. - Tidohuskun. J; W, Leiset. Lars Homén. Julim Hummelin /Att/ Ammas/ Joulukuun 1 päivänä 1900 Keisarillisen Majestutin Korkeessa Nimessä, Hänen Suomen Senuuttinsa tuomio nestorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Muukauppias Juho Wilhelm Wuorinen, Kokemäen pitäjän Pulkkilan kylästä, on hakijana ja Tampereen kaupungissa asunan Kauppiaan Karl Julius Granqvist vainajan konkurssiin luovute. tun pesän toimitsija, Tarakonsuli Johan Viktor Blom, samasta kaupungista, vastaajana: Annettu Keisarillisessä Suomen Senuutissa ja Sen Oikeusosustossa, Helsingissä, Joulukuun 1 päivänä 1900. Keisarillinen Senuutti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavan: Tampereen kaupungin Raastuvanoi. keudessa on Juho Wilhelm Wuorinen Kuruhonsuli Blomille hänen sanotussa ominaisuudessaan toimittamansa haasteen nojalla, lausunut, että Juho Wilhelm Wuorinen, hyväksyttyvän Kuuppius Granqvisten eläisellen Heinäkuun 1 päivänä 1897 ja suomen kuun 23 päiPusni: H. B - 35 - A. K - E. A. No 1293 Pag. 70. R. G. 1900
vänä asettamat kaksi vekseliä, joista edellinen oli määrältään 414 markkaa 48 penniä ja jälkimmäinen 2,400 markkaa, oli hyväksymisensä johdosta joutunut vekselien maksopäivinä Sokakuun 1 ja Marraskuun 23 päivänä 1877 pankkilaitokseen, jolle vekselit oli myyty, niiden lunastamiseksi suorittamaan sanotut määrät, vaikka Wuorinen, joka oli Kauppias Granqvistilta ostamainsa kauppatavarain maksoksi hyväksynyt atellisen viksilin, Syyskuun 25 päivänä 1877 oli Granqvistille jätti nyt 414 markkaa 46 penniä sillä viilipuheella että Grunqvist käyttäisi tämän summan äskenmainitun erkselin lunastumiseksi, sekä myöhemmästä vekselistä tulee, jonka Wuorinen oli hyväksynyt olemuttu Kauppias Granqvist ille mitään velkuu ja ainoastaan vultaukseen häntä, Juho Wilhelm Wuorinen sittemmin oli Kauppias Granqvistilta tavaroissa saanut vuon 27/4 markan 71 pennin suorituksen; ja kun Juho Wilhelm Wuviselle niinimistöin oli Kauppias Grungvistettu 2,539 markan 75 pennin ynnä tälle rahamäärälle juoksevan viiden prosentin koron saatava, jonka Wuorinen oli edellämainitussa konkurssissa valvonut, on Juho Wilhelm Wuorinen, hänelle konkurssituomiossa Syyskuun 12 päivänä 1898 anneteen osetuksen mukaan, vaatinut, että viimeksisanottu määrä korkoineen tuomittaisiin Kauppias Granqvistin konkurssipäsästä, siinä tapahtuvan osinkojaon mukaan, Juho Wilhelm Wuoriselle maksettavaksi. Sittenkuin Tarukonsuli Blom oli vastaansanonut kannetta toteennäyttämät. tömänä, on Kuustuvanoikeus päätöksellä Maaliskuun 16 päivänä 1877 satkeusut asian ja mainitunittuun puustuilla oikeuttanut Juho Wilhelm Wuorisen Kauppias Granqvistin konkussipielistä suumaan saman esinhojaon mukuun, kuin muillekin pesän velkojille oli tuomittu, yhteensä 9,539 markkaa 78 penniä viiden prosentin korkoineen vekselien maksopäivistä lukien Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vankonsuli Blom oli vetoumalla suutta
nut jutun, on tuomiossaan Helmikuun 17 päivänä 1900 selittänyt, ett'ei Juho Wilhelm Wuorinen ollut näyttänyt, että hän Syyskuun 28 päivänä 1897 olisi yllämainitussa tarkoituksessa antanut Kauppius Granqvistille 414 markkaa 46 penniä, eikä myöskiän että Wuorinen ilmoituksensa mukaan oli hyväksymänsä 2,400 markan vekselin sisällyksestä Granqvistilta saanut tavaroita ainoastaan 27/24 markan 71 pennin arvosta jonka vuoksi Hovioikeus, humolen Raatuvanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Juho Wilhelm Wuorisen jutussa ajanen kanteen Hovioikeuden tuomioon on Juho Wilhelm Wuorinen alamaisesti anonut muutosta tänne jättämällään perustelmallu, johon Jurukonsuli Blom on vastannut Keisarillinen Senuutti on tutkinut tumän asian ja katsoo toteen näytetyksi, että rahut Heinäkuun 23 päivänä 1877 päivätystä ja Juho Wilhelm Wuorisen sittemmin lunastamasta kakdentuhannen neljänsentin markan suumisesta vekselistä ovat tulleet Kauppias Granqvistin hyväksi paitsi kaksisataa seitsemänkymmentäneljä markkaa seitsemänkymmentäyksi penniä, jonka summan edestä Wuorinen on myöntänyt suoneensa Granqvistilta kauppatavarvi. tu saman vekselin sisällön vähentämiseksi; minkä vuoksi Keisarillinen Senuatti harkitsee oikeaksi oikeuttua Juho Wilhelm Wuorisen suamaan Kauppius Granqvistin konkurssipesästä, samän osinkajaan mukaan kuin muut. kin etuoikeudettomat suamamiehet, kaksituhatta sataviisikolmatta markkaa yhdeksänkolmatta penniä viiden prosentin koron kanssa, lukien Marraskuun 23 päivästä 1877, jossa hahden Hovioikeuden tuomio siis muutetuun, mutta muun puolesta eli mikäli koskee Juho Wilhelm Wuorisen Heinäkuun 1 päivänä 1897 annettuun rekseliin perustuvan vaatimustu katsoo Keisarillinen Senuutti Wuorisen ei tuoneen esiin syytä muuttaa sanottua tuomiota, joka siis siinä kohden jäll pysojäksi. Siitä kaikki asian
Vilhelm Blåfield. omaiset alamaisuudessa noudattakoot Keisarillisen Augustatin Korkeessa Nimessä, Hänen Suomen Senaattensa. Herr. Berenius. Anti Torsman. Herr. Berenius. Anti Torsman. A. B. Kumlin. Andersin. Joulukuun 3. päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, "Tänen Suomen Senaattinsa tuomio nestorahalla Turun Hovioikeudesta tulleeseen velkajuttuun, jossa Talollinen Elias Eliaksenpoika Uusikartano, Korpilahden pitäjän Haukanmaan kylästä, on hakijana ja Herastuomari Severus Juhonpoika Pukkala saman pitäjän kirkonkylästä, entisen Talollisen Alfred Aataminpojan Tikkasen ja hänen nyttemmin kuolleen vaimonsa Hedda Kristiina Antintyttären avioliitosta syntyneiden alaikäisten lasten, poikain Alfred, Kaarlo ja Oskari Alfredinpoikain sekä tyttären Alma Alfred intyttären holhoojana, vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissa, Joulukuun 3. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Korpilahden pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Elias Uusikartano, toimitettuaan haasteen Severus Läsnä: A af N. Ef - J. H. J. talo No 1294. Såg 204 R2 1897
Pukkalalle lausunut, että sittenkuin Alfred Tikkanen Helmikuun 11. päivänä 1886. antamassaan velkakirjassa oli sitoutunut vaadittaessa, entiselle Maakaupriaalle Eelis Akaates Harbergille tahi hänen määräämällensä maksamaan kaksituhatta markkaa korkoineen ja kiinnitys mainitun velkakirjan sisällön sekä pääoman että koron takaisinmaksamisen vakuudeksi samana päivänä vahvistettu Hedda Kristiina Antintyttären omistamaan, Tikkaseksi sanottuun kolmeen kahdeksannekseen Fissalan taloa yllämainitussa kirkonkylässä, niin oli Eelis Akautes Karberg senjälkeisen Toukokuun 13. päivänä siirtä nyt sanotun velkakirjan Elias Uusikartanolle, ja on Elias Uusikartano vaatinut, että Severus Pukkala, koska hänen edellämainitut holhottinsa olivat äitinsä jälkeen perineet tämän kiinteän omaisuuden, velvoitettaisiin holhottiensa varoista Uusikartanolle maksamaan velkakirjan sisältö kaksituhatta markkaa ynnä kuuden prosentin vuotuinen korko Helmikuun 11. päivästä 1889, minkä ohessa Elias Uusikartano on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Wastatessaan asiaan on Severus Pukkala väittänyt puheenalaisen velkakiran sisällön jo maksetun siten, että se oli seulkautunut Alfred Tikkasen Maaliskuun 9. päivänä 1888. Elias Uusikartanolle antamaan kuudentuhannen markan suuruiseen velkakirjaan, jonka tähden ja kun Uusikartano oli kuitannut ensinsanotun velkakirjan sisällön täydelleen maksetuksi, Severus Pukkala on anonut kanteen hylkäämistä, Tämän johdosta on Elias Uusikasta no vastannut, että hänen ja Alfred Tikkasen välillä tosen oli ollut puhetta siitä, että edellämainittuun kuudentuhannen markan lainaan luettaisiin sisältyväksi myöskin puheena olevan velkakirjan määrä ja että Uusikartano. dellyttäin että niin tapahtuisi oli kuitannut velkakirjan sisällön, mutta oli tämä ehdotus kuitenkin rauennut sikseen sekä Tikkanen sen johdosta jälkeenpäin itse myöntänyt, että mainitut kaksituhatta markkaa olivat mak
samatta. Kihlakunnanoikeus on päätöksessä Syyskuun 28. päivältä 1898. asiasta lausunut, että koska oli selvitetty Elias Uusikartanon jonakin päivänä Maaliskuussa vuonna 1888. kuitanneen puheenalaisen, Alfred Tikkasen Helmikuun 11. päivänä 1886. Eelis Akaates Karbergille antaman ja hänen senjälkeisen Toukokuun 13. päivänä Elias Uusikartanolle siirtämänsä velkakirjan sisällön, minkä takaisinmaksamisen vakuudeksi oli äskenmainittuna Helmikuun 11. päivänä vahvistettu kiinnetys Severus Pukkalan holhollien silloin vielä elossa olleen äidin Hedda Kristiina Antintyttären yllämainittuun osaan Tissalon taloa, sentähden ja kun sanottu kiinnitys sen kautta oli käynyt voimattomaksi eikä Alfred Pikkasen jälestäpäin tekemä myönnytys, että kiinnitys velan kuittaamisesta huolimatta oisi jääpä voimaansa, voinut aikaansaan da siten kuoleentuneen kiinnityksen uudestaan voimaan tulemista muiden vahingoksi, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Elias Uusikartanon asiassa ajanan kanteen lakiin perustumattomana Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Elias Uusikartano oli vetoamalla saattanut jutun, on Heinäkuun 22. päivänä 1899. antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen: Hovioikeuden tuomioon on Elias Uusikar, tano alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Severus Pukkala on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun sekä katsoo, ettei Elias Uusikartano ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jääpi voimaansa, min kä ohessa Elias Uusikartano velvoitetaan suorittamaan Severus Pukkalalle, häneltä täällä asiaan menneiden kulujen korvaukseksi, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkeussa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa. A. af Nyborg Erahassa. J. E. Heikeisel. Johan Hummelin J. Tungren
Den 3 December 1900. 3. Hans. Kejserliga Majestäts Höga Namn Toss Sonats för Finland dem uti ett, på nedsatta revisionsskillingar, från Wasa Hofrätt inkommit mål emellan följande fordrings egare uti Handlanden i staden Nikolai stad Albert Wolffs till konkurs afträdda lo, nämligen: Hofrättssekreteraren Robert Waldemar Montin, i egenskap af tillförordnad förmyndare för Handlanden Wolffs omyndiga barn, dottern Åbo, Talalia samt sönerne Karl Albert Hag, Karl Gustaf Robert och Karl Erik Hilding, Bruksdispementen Reguel Wolff, Sägför valtaren Theodor August Ström och Filosofiemagistern August Vasastjerna en hvar för sig, samt Samarhelekten Karl Viktor Reinius, Handlandene Gustaf Svanljung och Frith Arthur Juselius Bankkonteresföreståndaren Johan Sidahl Bruksegaren Axel Grönberg, Engelska Svenslagteriet i Nikolaistad, äfvensom Nordiska Aktiebanken för handel och endustri och Förmingslanken i Finland, gemensamt, sökande, samt Bruksdespomenten Wolff, för sig, och Simerkitekten Reinius jemte hans nyssuppräknade 6° Ass: Antti - 1. SS. - E. J. B. sk. silN.l. N: 1296. Såg. 146. R. 2. 1900.
medparter, gemensamt, tillstädeskomme, nen Handlanden Hoff och hans öfrige borgenärer, uteblifne svarande, angående borgenärernes i konkursen nedan omför mälda yrkanden om rätt och företrä de för hvarandra till betalning ar de afträdda tillgångarna: Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Juslitie Departement, i Helsingfors, den 3. December 1900. Kejserliga Tenaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemlat följande Sedan Handlanden Steff uti en den 14. Mars 1899. till Rådstufvurättens i Niko laistad ordförande inlemnad skrift anhållit att få till sine borgenärers för nöjande på en gång afträda att sin egen dom, hafva, efter det förhör med de närmast boende fordringsgarene inför Rådstufva rätten försiggått, å utsatt inställebedag den 4. derpåföljande September, utom andra, nedannämnde borgenärer anmält och bevakat bland annat. Hofrättssekreteraren Montin, i sin förberörde egenskap, den hälft af de utaf Handlanden Wolff och hans numera aflidna hustru Ebla Lovisa Wolff genom den 30 November 1893. upprättadt gåfvobref åt deras barn öfverlåtna aktier, hvilken icke ingått uti arfskiftet efter Handlanden Wolfs bemälda hustru, eller dessa aktien värde med högst 150000 mark, för hvilken fördran Hofrättsekreteraren Montin påyr kal den omyndiges tillgadehafvande hos föräldrar eller målsman i lag tillerkända förmånsrätt. 2. Vickensuln Eugen Holf 1864. pund 1 skilling. 2 1/2 pence ingelsk stilling med laga ränta derå från den 31. Mars 1899. på grund af utaf Handelshuset Frey i Piexel i residenstaden Bonden uti konungariket England tecknad transport å en af handels huset sagde dag afslutad kontokuranträk ning öfver särskilda emellan detsamma och Handlanden Wolf förefallna affärer, genom hvilken transport hälften af handels husets å kontokuranten sig grundande fordran hos Handlanden Hoff eller före nämnda af Vicekonsulu Josef beräkade belopp blifvit å denne öfverlåten; och har
Vickensuln Wolff, med förmälan att 7500. pund af omförmälda belopp utgjorde Kiukensuins andel i den borgen, han jemte Bruksdisperenten Wolff Handelshusetprie 8 Pierce till säkerhet iklädt sig för af handelshuset Handlanden Wolff beviljade förskilt om 15,000 pund, anhållit om formänsrätt för förstsagda belopp jemte derå upplupen ränta till fyratio skogsafverk ningskontrakt, genom hvilka Handlan den Wolff tillhandlat sig afverkningsrätten till särskilda skogsmarker och hvilka kontrakt genom afhandling af den 14 November 1898 blifvit sårom säkerhet ej min dre för Kockonsuln Wolffs ifrågavarande tillgodohafvande med ränta än öfvenför Bruksdisponenten Wolffs enahanda fordran hos Handlanden Wolff till Kuckonsuln Kalf och Bruksdispidenten Wolff öfverlåtna och af den sistnämn de omhänderhades. 3o Bruksdispenenten Wolff a) 50555 mark 55. penni med 5. procents ränta derå från den 11. Mars 1899. enligt två särskilda af Handlanden Hoff till Före ningsbanken i Finland den 9. December 1896. och den 27 Oktober 1897. utgifna och förstsagde dag af Bruksdisponderlen Wolff med förenämnda belopp hos banken inlösta skuldsedlar, med förmånsrätt till värdet af sextio stycken aktier i Aktiebola get Tomator, hvilka aktier blifvit hos Föreningsbanken pantsätta till säkerhet för återbetalningen af de emot förberörda skuldsedlar derifrån erhållna lån, men hvilka Bruksdisponenlen Wolff, enligt emellan honom och Handlanden Hoff den 14. November 1898. skriftligen ingånget af tal, berättigats att från banken utlösa och derefter behålla såsom säkerhet, bland annat, för det belopp, hvarmed anberörda förskrifningar af honom inlöstes, samt 6.) 8164. pund. 1. skilling 2 1/2 penee ingelsk sterling med laga ränta från den 31. Mars 1899. enligt den å förberörda af handelshuset Till Tierie å dess fordran hos Handlanden tolf uppgjorda hente kuranträkning tecknade transport, hvare genom andra hälften af handelshusels förenämnda fordran öfverlåtits åt Bruksdispomenlen Hoff med förmånsrätt, på grund af emordade emellan honom och Hand
landen Wolf den 14. November 1898. ingångna aftal, för 7500. pund jemte räntan derå, frännet till den del af nousatiens värdet för de under denna punkt under mom å omförmälda aktier, som möjti gen öfverstige Bruksdisprocenten Wolffs under samma moment bevakade fordran, samt dernäst till de under punkt 2. om nämnda skogs afverkningskontraklen Pågförvaltaren i Åström enligt räkning af den 26. Augusti 1899. 2,866 mark 74 penni med ränta, för hvilket belopp Sigförvalta ren Åström, enär detsamma utgjorde he nom tillkommande resterande årslön för begoåret 1898 - 1899., äskat laga för mänsrätt 5: Filosofiemagistern Wasastjerna på grund af kontokuranträkning 2067. mark 5. penni med sex procents ränta från den 15. Februari 1899; och har Tibrosiema gistem Vasastjerna för denna sin fordran, hvilken utgjorde hans hos Handlanden Wolff innestående afleding, påyrkat i lag medgifven förmånsrätt. Efter det upprop i honkunen för siggått, dervid anmärkningar emot ofvanomförmälda fordringsanspråk blifvit framstälda och en del af de gjorda anmärkningarna bemälts, har Rådstufverätten uti den 4. December 1899. afkunnad dom utlåtit sig och beträffande först Hefrällsekreteraren Montins bevakade anspråk på upptagna skäl tillagt. Menlini hans meranämnda egenskap, omförmälda andel af de uti gåfvobrefvet af den 30. November 1893 förtecknade aktidna förra vidt dessa ännu funnes i behåll, eller i motsatt fall ersättning för desamma ur bets öfriga egendom med det belopp, för hvilket aktiena kunde visas hafva blifvit af Handlanden Wolff föryttrade högst 15,000. mark, med i demen om nämnd förmännätt Hvad sedan Vicekonseln Nelffs utsökta fordran angick, har Rådstufvurätten Alldenstund denna fordran blifvit bestridd jemlikt Kuckensuln Wolffs derom gjorda förbehåll anväl honom att genom skild rättegång, som han egde vid för lust af talan derom framdeles, inom he månader, räknadt från förenämnde den 4. December 1892, påbegynna och i