Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
van kanteen Hovioikeuden tuomioon ovat Mantaja Ida Neva yhteisesti anoneet muutostaKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo tosen selvitystä puuttuvan siitä että asianosaisten kesken olisi ollut nimenomaista sopimusta Manta ja Ida Nevan puheenalaisena aikana Lammikon torpalla tekemän työn korvaamisesta, mutta asiassa esiintyneistä seikoista kuitenkin ilmene. vän, että Manta ja Ida Neva eivät de tarkoittaneet tehdä Maija Lammikolle työtä korvauksetta; ja kun niin Llen Manta ja Ida Nevalle tuleva työpalkka on, kuten palkollisen palkasta samallasen tapauksen varalta on säädetty 30 päivänä Tammikuuta 1865 annetun Kusarillisen palkkaussäännön 40 SS: sä, kohtuuden mukaan määrättävä, katsoo Keisarillinen Senaatti, mitä ensinta Nevan kanteeseen tulee, että hänen Lammikon torpalla nauttimansa edutriittävät korvaamaan hänen siellä tekemänsä työn ja ettei Manta Neva siis ole esittänyt syytä Hovioikeuden tuomion muuttamiseen. Siihen nähden mitä on käynyt selville Ida Nevan torpalla tekemän työn laadusta katsoo Keisarillinen Senaatti sitä vastoin oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, mikäli se koskee Ida Nevan kannetta, jättää asian tältä kohden Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, joten Maija Lammikon siis tulee maksaa Ida levalle hänen viitenä viimeisenä vuotena torpalla tekemästään työstä yli sen, mitä Ida Neva jo on saanut, yhteensä kaksisataa viisikymmentä markkaa viiden prosentin korkoineen lukien 24 päivästä Marraskuuta 1910 sekä sadalla viidelläkymmenellä markalla korvata Ida Nevan oikeudenkäyntikulut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Walax Andersin Johannes Pesonen Walax Andersin Johannes Pesonen K. R. Helanen Samuli Koski. A. V. Lillmarian Valter./. Parviainen. 1447
Joulukuun 4. päivänä 1915. 1448 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleesja konkurssi - ja perinnönluovotusasiassa, jossa ovat Kauppias Oskar Nordberg, Helsingin kaupungista, velkojana Kauppiaan Erigorij Tergejeffin ja hänen vaimonsa Elisabet Sergejeffin huolinpesän konkurssissa, hakijana sekä Lakitiedettenhandidaatti Otto Mauritz Hohenthal, samasta kaupungista, myöskin velkojana sanotussa konkursissa, saapuville tulleena, mutta konkurssipesän muut velkojat, poisjääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosastonsä 4. päivänä Joulukuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itelleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää. Sittenkuin Tehtäilija Toivo Ilmari Sohlberg omasta puolestaan ja vaimonsa Aleksandra Augusta Sohlbergin edusmiehenä sekä Leskidäsnä: 11. A. J. P. - R.B. - et. B. - Knt. ./. Al. af H. No 2273. Pag. 201. R. D. 1915.
Gouva Anna Willberg Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudelle Elokuun 26. päivänä 1914. annetuissa kahdessa eri kirjelmassä olivat pyytäneet saada perinnönluovitus-etua nauttien luovuttaa konkurssiin Elisabet Tergejeffin kuolinpesän ynnä Varatuomari Aljons Vikström, Kauppias Torgejeff - vainajan kuolinpesän uskottiina miehenä, oli seuranneen Syyskuun 4. päivänä niinikään Raastuvanoikeudelle jätetyssä kirjelmäsjä anonut saada konkurssiin luovuttaa sanotun kuolinpesän, niin on Raastuvanoikeuden määräämä nä paikalletulopäivänä Joulukuun 15. päivänä 1914. Kauppias Nordberg sanotussa konkurssissa valvonut Elisabet dergejeffin asettamain ja Kauppias Tergejeffin hyväksymäin, Nordbergin hallussa olevien vekselien perusteella: Huhtikuun 25. päivanä 1914. päivätyn vekselin nojalla 5000. markkaa 6. prosentin korkoineen seuranneen Kesäkuun 25. päivästä ynnä provisioonia ja erotestikulujen korvausta; 5000. mark kaa samanlaisin keroin Heinäkuun 25. päivästä ynnä provisionia ja protostikulujen korvausta samoin Huhtikuun 25. päivänä 1914. pöivätyn vikselin perusteella; ja Toukokuun 7. päivänä 1914. pöivätyn vekselin nojalla 2375. markkaa 8. penniä niinikään 6. prosentin korkoineen Elokuun 7. päivästä 1914. ynnä arovisioonia ja protestikulujen korvausta; ja on Kauppias Nordberg, jolle Sergejeffin aviopuolet Huhtikuun 9. päivänä 1914. pöivätyllä ranttauskirjalla olivat kaikkien niiden vikselien vakuudeksi, mihin Nordberg yhdessä Sergejeffin aviopuollen kanssa oli kirjoittautunut joko asettajana, hyväksyjänä tai siirtäjänä, kuin myös kaikista muista sitoumuksista, joihin Kauppias Nordberg oli mennyt aviopuitten Tergejeffin hyväksi, pantanceet i Bortadsäktiebölaget Contrum -nimisen osakeyhtiön osakkeet N: ot 55-66. sekä Otto Ma1449
rald Nordbergin Syyskuun 30. päivänä 1908. haltijalle asettaman, Tomtebo -nimiseen palstatilaan Espoon pitäjässä kiinnitetyn 1000. markan suuruisen velkakirjan, anonut, että Kauppias Nordbergin valvomat yllämainitut saatavat tuomittaisiin maksettaviksi etuoikeudella pantattujen osakkeiden ja velkakirjan arvosta. Maaliskuun 13. päivänä 1915. julistetussa tuomiossa on Maastuvanoikeus vahvistanut maksettavaksi konkurssipesasta Kauppias Nordbergin valvomat ylempänä luetellut saatavat, huomioon ottaen että Nordbergille oli tuleva valvoltujen kolmen vekselin puolestikulujen korvausta yhteensä kaksitoista markkaa sekä piovisivonia kolmasosa prosenttia kullekin holmelle valvotulle määrälle; mutta koska dergejeffen aviopuotet Micheli kuun 9. päivänä 1914. paivätyssä panttauskirjassa olivat pantannut siinä mainitun omaisuuden niiden vekseliensä vakuudeksi, joihin Kauppias Nordberg oli kirjoittautunut joko asettajana, hyväksyjanä tai siirtäjänä, sekä muista sitoumuksista, joihin Nordberg oli mennyt Sergejeffin aviopuolten hyvaksi, vaan ne vekselit, joiden nojalla Nordberg oli konkurssissa valvonut saatavansa, pyytäen niille sanotun panttauksen nojalla etuoikeutta, olivat päivätyt vasta mainitun Huhtikuun 9. päivän jälkeen eli viidentuhannen markan vekselit kumpisen saman Huhtikuun 25. päivänä ja kahdentuhannen kolmensadan vitsemänkymmenenviiden markan kah deksan pennin vekseli seuranneen Toukokuun 7. päivänä, sentähden ja kun panttaus siis ei koskenut kysymyksessä olevia vekielisitoumuksia eikä Kauppias Nordberg edes ollut väittänyt, että Sergejeffin aviopuolet muutoin olisivät pantanneet kysymyksessä olevaa omaimutta samojen rekselisäätävien vakuudeksi, on Raastuvanoikeus 1450
kyljännyt Kauppias Nordbergin etuoikeusvaatimuksen. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi kauppias Nordberg vetoamalla oli saatta nut jutun, on 14. päivänä Huhtikuuta 1915. antanut siinä tunnion; ja samalla kuin Hovioikeus ei voinut vastoin säännöstä Marraskuun 7. päivänä 1868. annetun Keisarillisen Konkurssisäännön 99. SS:ssä panna mitään huomiota kauppias Nordbergin muutoksenhakemuksensa healla Kovioikeuteen todisteina jälla miin kolmeen vikseliin, koskee niitä oltu Raastuvanoikeudessa esitetty ennen kirjevaihdon päättymietä, on Hovioikeus jättänyt asian Raastuvanoikeuden tuomion varaan. Hovioikeuden tuomioon on kaupnias Nordberg anonut muutosta perustelmalla, johon Lakitiedettenhandidaatti Hohenlhal on vastaanul. Keisarillinen Senaatti on tutbineet tämän jerteen; ja sen oleva että Kauppias Nordbergin muutokjonhakemukseensa todistema liitetty ole kauppakirjasta, koska sitä ei ole Maastuvanoikeudessa esitetty, Hovioikeuden mainitseman lainkohdan nojalla jätetään varteen ottamatta, katsoo Keisarillinen kreaatti, ettei Kauppias Nordberg de esittänyt syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi; ja velvoitetaan kauppias Nordberg suorittamaan laki tiedettenkandidaatti Johenthålille maksut hänen kappaleestaan läta Keisarillisen Senaatin tuomula kaksikymmentäkahdeksan markkaa, Tätä kaikki asianomaivt noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Waler Andersson. Johannes Pesonen. Walder Andersson. Johannes Pesonen Walter Andersson. Johannes Pesonen. R. Helanen R. Auer A. V. Brununen Hof Hellen 1451
Den 7 December 1915 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt sovisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet sjerättsmål emellan befalhafvaren å Norska angfartyget Andra, Sjokaptenen Gunvald Osmundson, sökande, samt Handlanden Rudolf Hamfeldt, från Helsingfors stad, svarande: Gifven i Justitiedapartementet den 7 December 1915 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Kaptenen Osmundsen har vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad anfört att angfartyget Andera genom erteparti af den 22. Februari 1912 befraktats för en last björkkappar från Sörnäs hamn till Garsson i Londen, hvarvid bestämts, bland annat, att inlästningen skulle ske så fort fartyget kunde intaga last samt att, vid försummad leverans af sådan, öfverliggodagsessättningen skulle utgå med sex penee per rigisterton af förOmb: W. t. J. B. - R. H. A. R. K.t. Hof H. 1452 f. 2280. Såg. 8. R. D. 1914.
tygats till SS 378 registerton upprätta storlek och dag; därå och sedan nämnda fartyg ankommit till Sörnäs kamn lastningen begynt den 4 påföljande September klockan 645 före middagen och blifvit slutförd den 9 i samma månad klockan 1 efter middagen. Då lastningen emellertid kunnat ega rum på åtminstone två dagar kortare tid, om blott tillräcklig last under vanlig arbetstid aflämnats, har Kaptenen Osuundsen yrkat att Handlanden Hamfeldt såsom oflastare måtte förpliktas att till Osmundsen utgifva ersättning för två öfverliggodagar efter den i antepartiet bestämda beräkningsgrunden med 41 pund 17 skilling engeldt mynt samt 153 mark 60 penni finskt mynt, hvilket nästberörda belopp Osuundsen nödgats utbetala i väntningspenningar åt Sörnäs hemmarbetares andelag, jämte fem procents ränta å dessa belopp från stämningslagen den 15 Oktober 1912; hvarhos Kepetenen Osuuundsen anhållit om godtgörelse för sina kostnader å rättegången. I saken hörd har Handlanden Härfeldt genmält, att det jämlikt bestämmelserna i antepartiet ålegat honom att under de i lastningshemman brukliga arbetstimmana aflämna last enligt kotymen i hamnon, hvadan således bruket i Sörnäs hamn varit den grund, enligt hvilken han varit skyldig att dag för dag aflämna last åt Kaptenen Osmundsen. Och som i Sörnäs hamn kotumenligt borde lastas trävaror högst 100 ståndert per dag samt Kaptinen Osmundsen på fyra och en half lastdagar bekommit 161 standert eller det högsta belopp, som i sagda påmin på denna tid skulle aflastas, har Handlanden Hamfeldt ansett att han fullgjort sin skyldighet härutinnan samt förty och då någon särskild ersättning för de åt arbetsfolket erlagda väntnings penningarna icke kunde komma i fråga, enär sådan ersättning redan 1453
inginge i öfverligedagsättningen. anhållit om käromålets förkastande såsom foglöst. Rådstufvurätten, hvarest Hamnkaptenen Oskar Wilhelm Andstén och Savigationskoleföreståndaren Johan Gettfrid Lindholm i egenskap af sagkunnige öfvervarit målets behandling och däri afgifvit utlåtande, har uti den 7 Februari 1913 afkunnadt utslag funnit utredt vara, att Kaptonen Osmundsens förande angfartyg Andöra genom resteparti af den 22 Februari 1912 befraktats för en last björkkappar från Sörnäs hänen till Garton i Sonden, hvarvid, bland annat, bestämts att lasten skulle intagas och lossas med vanlig ängfärtygs hastighet, så snart fastyget hunde emottaga och aflämna lasten, under i respektive hämnar vanliga arbetstimmer enligt bruket i sagda hämnar och att, ifall fastyget skuld uppehållas utöfver den för lastningen och lössningen sålunda fastställda tiden, i godtgörelse härför skulle erläggas sex panee per nitto registerton af fartygets drägtighet och dag samt att, efter det fartyget i förenämndt afseende anländt till Sörnas, lastningen påbörjats onsdagen den 4 September samt fortsatts under följande torsdag, fredag, lördag och mändag den 9 i samma månad, men härunder emellertid på grund af otillraglig tillgång på last upprepade gånger måst afbrytas för längse eller kortare tid och endast en dag kunnat fortgå till arbetstidens slut, ehuru icke ens då vid fastygets samtliga luckor, samt lastningen till följd häraf så fördröjts att densamma tunnat slutföras först sistnämnda dag eller måndagen den 9 September Isockan 1. efter middagen. I anseende partill och då det vid sådant förhållande ålegat Handlanden Hamfeldt att i afseende å intagning i förtyget aflämna så stor mängd läst per dag, att lastningen kunnat, med uppehåll endast under måltidsrasterna, fortgå hela arbetstiden, samt 1454
fartyget i sådant fall kunnat, enligt hvad ur anteckningarna i den å förtyget förda skappsjourpalen framginge, blifva färdigtlastadt redan på fördagen den 7 September före den i Sornäs brukliga arbetstidens slut, men Handlanden Hamfeldt, hvilken icke gittat påstå än mindre visa att det på grund af hannförhållanden i Soinäs varit omöjligt för honom åt fullgöra sin skyldighet beträffande aflämnande af lasten, likväl brustit i denna sin skyldighet och därigenom varit vållande till deröjsmålet med lastningen, har Rådstufvurätten ansett Handlanden Hamfeldt böra ersätta Kaptenen Osmundsen för salunda uppkomna två öfverliggidagar efter ofvanantyda beräknings grund och, enär fastygets drägtighet obestridt uppgick till 837,75/75 lagisterten, med tjugu pund aderton skilling sex ponde per dag eller således inalles fyratioen pund sjutton skilling, hvarför och som Handlanden Hamplåt enligt af SS i gällande Sjölag vore skyldig att godtgöra Kaptenen Osmundsen jämväl det belopp af etthundra femtiotre mark sextio penni, som Osmundson styrkt sig hafva betalt åt let för lastningen vidtalade manskanet för den tid detsamma under fördagen förgåfves fått vänta på läst, Rådstufvurätten ålagt Handlanden Hamdelat att till Kaptenen Osuundsen emot kvitto utbetala fyratioen pund sjutton skilling, antingen i ongodt mynt eller i finskt mynt efter vid betalningstiden å orten gällande å vista kurs, äfvensom etthundra femtiotre mark sextio penni jämte fem procents ränta å båda dessa belopp från stämningsdagen den 15 Oktober 1912, hvarhos Handlanden Hamfeldt skyldigkänts ej mindre att med tvåhundra tjugu mark ersätta Kaptenen Osmundsen för rättegångskostnaden än att i arfvode till Hamnkaptenen Andsten och Savigationsskoleföreståndaren Lindholm utgifva åt dem hvardera sextiofem mark. Hofrätten, under hvars pröfning 1455
Handlanden Hamfeldt i vadeväg dagit målet, har medels dom af den 26. November 1913 utlåtit sig i saken, och som den uti omförmälda erteparti ingående bestämningen att ifrågakomna last skulle intagas och lössas med vanlig ängfärtygshästighet, såsnart gångaren kunde emottaga och allämna lasten under de i respektive hämnar vanliga arbetstimmarna, dock enligt bruket i sagda hämnar, icke kunde annorledes förstås, än att densamma jämväl afsäge att beträffande mängden af den låst, som per dag borde uti lastnings och lössningsörterna aflämnas eller utlossas, skulle iakttagas i detta afseende gällande bruk å orten, samt genom den i målet föreställda bevisningen tillförlitligen utredts att gängse bruk i Sörnäs hann vore att per dag inlästa högst etthundra ståndert trävaror; alltså och då Kaptenen Osmundsen icke gittat bestrida uthonom under lastningstiden dagligen tillhandahållits så stor många last, har Hofrätten funnit Handlanden Hamföldt icke hafva brustit fullgörande af sin skyldighet i afseende å aflämnandet af lasten och förty ej kunna förpliktas att utgifva den af Osmundsen påyrkade ersättningen, hvarför Hofrätten, med upppåfvande af Rädstuvurättens utslag, bokastat Kaptenen Osuundsens i saken utförda talan och befriat Handlanden Hamfeldt från all betalningsskyldighet däri; och ålades Kaptenen Osmundsen vid sådan utgång af målet att till Kaptenen Andstén och Savigationsskoleföreståndaren Lindholm utgifva de dem af Rådstufvurätten tillerkända arfvoden. Uti Hofrättens dom har Kaptenen Osuundsen sökt ändring medels deduktion, den Handlanden Hamfeldt bemätt. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och pröfvar rattvist, med upphäfvande af Hofrättens dom, låta bero vid Rådstufvurättens i målet afkunnade utslag. Pet alle, som 1456
vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Waler Andersin. Johannes Pesonen. Waler Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer J.V. J. Lillblifvara. Haf Hellen Joulukuun 7. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, kiinnityksen mitättömäksi julistamista koskevassa asiassa, jossa ovat Lehtinen i Sofronoff-nimisen liikkeen omistaja, Varakonsuli Vladimir Tofronoff, Rauman kaupungista, hakija nä sekä Talolliset Juho Pihala, Laitilan pitäjän ladon kylästä ja Frans Lemppi, saman pitäjän Ruspin kylästä, vastaajina; Annettu Oikeusorastossa Joulukuun 7. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itullen sitteleltänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää Maakauppias Edvard Lundholmin sitouduttua Huhtikuun 1 päivänä 1908 tunnustamanaan velkakirjassa Lehtiselle Pehronoffille maksamaan 1000 markkaa Grösentin vuotuisine korkoineen on Laitilan, Uudenkirkon ja Pyhämaan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus tämän kuun 3 päivänä vahvistanut kiinnityksen Edvard Lundholmin ja tämän Sämäkiäki 1S: R.G.S: K. C. littä R. B. K. Olof H. 1457 No 1053 Tio 222 R. D. 1912. "
vaimon Juha Matilda Lundholmin kahteen ammrakennuksiin ja ulkohuomi nen Yli Erolan talon maalla, Laitilan pitäjän Kirkonkylässä Lokkiselle a Sofia noffille vakuudeksi velkakirjan sisällyksen korkoineen suorittamisesta. JuhoTikalan ja Frans Lompin seurannun Toukokuun 2 päivänä tekemän hakemuksen johdosta on sama Kihlakunnanoikens mottanut Edvard Lundkolmin henkursitetaan ja sitten konkurssessa, jossa paikallelutopäivä on ollut Heinäkuun 30. päivänä 1908. seurannen Marraskuun 9. päivänä julistanut tuomion Edvard Lundholmin konkussipesän saamamiehinä ovat Juho Sikala ja Frans Lempi Varakons uti Petronoffille Lokakuun 26 päivänä 1911 toimitetun haastuu nojallä mainitussa Kihlakunnanoikeudessa vaatinet että koska edelläkerrottu kiinnitys oli vahvistettu viimeisenä kolmena kymmenenä päivänä ennen Edvard Sundholmin konkurssin alkua eikä kiinnitystä alkujaan ollu luvattu niiden kauppavilkojen syntyissä, joiden todistaa kappaleeksi yllämainittu velkakirja oli 1458 annettu, sanottu kiinnitys jonka rahvista ninen oli oikeuttanut konkurssipesän nuille velkojille vahinkoa, julistettaisiin mitättömäksi Marraskuun 2. päivänä 1868 annetun Keisarillisen konkursmään nen 40. SS:n he kohdan perusteella Kanteesta kuultuna on "Varakenneli Gronoff väittänyt että, kun Juho Pihata ja Frans Lemppi eivät ollut mainetun konkurmisäännön 47 SS:n määräyksiä noudattaen toimittanut lofvanottille kaastetta asiaan viimeistään yhden kuukauden kuluessa paikalletulopäivästä lukiin wälkä myöskään ollut antaneet asiaan otetusta haasteesta tietoa konkurssipesän toimitsijamiehelle Asianajaja Viktor Ahlqvistille, kysymyksessä olevaa kannetta ei voitaisi enää ottaa tutkittavaksi; mutta en Kihlakunnanoikeus väitenäätöksellä Marraskuun 17 päivältä 1906, keskei konkurisisäännön 47 SS:ssä säädettyä vanhen tumisaikaa ollut sovelleettava esillä olevaan tapauksen, hyljännyt Tarakonsuli Sökonenoffin väittien Varukonsuli Löfronoffin tämän jälkun vastusteltua kannilla sillä pe
rusta että Lehtinllen hafronoffille oli edelläkerrotussa velkakirjassa ja siis 30. päivää ennen konkurssin syntymistä myönnetty kiinnittämisvikras puheenalaisen velan vakuudeksi, on Kihlakunnanoikeus, jossa Tarakonsuli Pehrnoff myös on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Herraskuun 17. päivänä 1910. julistamassaan päätöksessä kälienut ettei ylläkerrotun velkakirjan sisällös ollut uusi velka vaan että velkakirja oli pidettävä todistuskappahuna tarkoituksella saada Edvard Lindholmin aikaisemmin tekemien kauppavilkojen vakuudeksi kiinnitys Lundholmin rakennuksiin, mihin nähden Kihlakunnanoikeus, nojautuen voimassa olevaan konkumisäännen 46 SS:n k. kohtaan, on ja listanut Huhtikuun 3 päivänä 1906 edvard ja Julia Matilda Lundholmin omistamiin, Yli Erolan talon maalla Laitilan pitäjän Kirkonkylässä olevan kohleen ominnakennukseen sekä ulkohuomisiin myöntämänsä ennen mainitun kiinnityksen mitättömäksi tovioikeus, jonka tutkittavaksi Tarukonneli Löfronoff vetoamalla oli saattanut nitun, on tuomiossa Heinäkuun 12 päivältä 1912, koskei konkurssisäännön 47 SS:ssä räädettyä vanhemisackaa eikä siinä levaa määräystä haasteen kuuluttamisesta lenkurssipesän toimitsijamiehelle ollut ovettutettava esillä olevaan tapaukseen vahvistanut sen lopetukseen, johon Kihlakunnanoikeus oli edelläkerrotussa väitopäätöksessään johtunut, sekä muuten jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden ulistaman päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Varakonsuli Toponeff anonut muutosta pevistetmatta, johon Juho Tihola ja Frans somppi ovat vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Juho Pekala ja Frans Lemppi vasta sen jälkeen kuin lopullinen tili Edvard Sundholmin konkurssipesän hallinnasta Kesäkuun 25 päivänä 1909 on annettu ovat panneet vireille puheenalaion kanteensa kysymykseen tulleen kiinnityksen julistamisesta mitättömäkai, mutta Tihilaa ja Lemppia ei oniin mainitun ajan jälkeen 1459
voida Lindholmin konkurssirejan saamaniehinä pitää oikeutettuina ajamaan tuollaista kannetta katsoo Keisarillinen Tengatti oikeaksi, kumoton Höviaikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden puheena olivat päätökset, jättää Juho Tihilan ja Frans Lampin nostaman kanteen sillensä Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti tell Saarikosk. Matts Andersin. tell Saarikoski. Matts Andersin Aspetliuksiala. B Anneborg. Asred Liiksiala. R. Annberg. Johannes Pesonen. K. Relanen Johannes Pesonen. K R Helanen A. W. Olllemaara. Samuli Koski. K. Auer 1460 No 2281 Tag 199. R. 1914. Haf Hellen Joulukuun 7 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulhossa, merioikeusasiassa, jossa Tuutavara kauppias Alho Brithotter Mikke lin kaupungista on hakijana ja Liikemies Sven Tuovinen Kangasniemen pitäjän Tuojalahden kylästä, vastaajana: Annettu Oikauppastossa Joulukuun 7. päivävä 1915 Keisarillinen Senaatti on etulleen pittelyttänyt jutun kirjat ja niistä muoli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Mikkelin kaupungin Raastuvanoikeudessa on Sven Tuovinen lausunut stä Kauppias Rustholti eli asianomaisten kesken Lokakuussa vuonna 1912 tapahtuneen välinuheen mukaan ottanut kulettua kuin suovisen Saimaan rantamilla Juvan pitäjässä ollista halkoin siitarin kauvun viin senäjän kierarikuntaa sovitusta neljän markan raktimakunta kultakinevanhalla sytellä. ja olikin saman Lokakuun aikana neljään Kruilhollgin päiLäsnä: W. T. B. K. C. l. H. W. R. A. holof
kalle henauttamaan lesjaan lastattu mainittuja halkoja kaikkiaan 1075,5 syltä Antta koska Kauppias Rustholty oli hinauttanut puheeskiltut, totjat ainoastaan Lappunrannan kaupungin satamaan ja siellä kieltäytynyt ei ainoastaan holkoja määräpaikkaan kulettamasta vaan myöskin luovuttamasta oven Tuoviselle kahden latjan halkomaarää 615 syltäjoka Breilholti pidätti maksamattoman rahdin suorituksi ja sittemmin sitä verten myös myytti, on Sven Tuovinen ilmoittaen rautatoitu kulettamensa kahden muun lotjan halot yhteensä 460. yllä Pietariin ja rautatieraktina niistä maksaneensa 105 markkaa 97 penniä, saatinutettä Kauppias Rustholt, jolle SvenTuovinen ja oli suorittanut rahtimaksua 400 markkaa sekä luovinen Tuonjohtaja Kalle Ville Turpeinen 48. markkaa 89. penniä. maksamatta Brithottyin Lappiinrannas ja suoritettavat satamamaksut velvoitettaisiin korvaamaan Tuoviselle kirrotuin tavoin matkaansaalittu vahinko pidätettyjen 45. halkomlen arvo Pietarina siihen aikaan vällinneen hinnan 11. markan 28 pennin jälkeen sylellä 637 markkaa 20. penniä ja yllämainittu rautatierahtimaksu 1865 markkaa 97. penniä oli yhteensä 8003 markkaa 17. penniä, siitä kuitenkin vähentiin suorittamatta oleva osa sopimukseenmukaisesta rahtimaksesta 353. markkaa 11 penniä, eli siis luoviselle maksamaan kaikkiaan 4150 markkaa 6 penniä korkoineen Asiassa kuulusteltuna on Kauppias Bevilkolls kiellänyt tehneensä Sven Tuovisen kanssa sopimusta halkojen kuletta misesta Pietariin ja selillänyt, että kun Kalle Ville Turpeinen kanteessa mai nittuna aikana oli pyytänyt Arvit hollgia kulettamaan puheenalaisia holkoja neljä totjalastia Pietariin, josta rahtauksesta Tuovisen uti tehdä Breil hollgin kanssa lähempi sopimus, oli Ruilholty sanottua tarkoitusta varten lähettänyt neljä l Aliuansa ottamaan moita halkoja, mutta kun luovinen ei ollut kaan saarinut tekemään välinuhatta halkojan kuletuksesta, oli Rustholhoon sin antanut määräyksen hinala Eljat muualle, mutta sitten, Tuovisen pyydettyä 1461