Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
teellisuuksien vuoksi ollut pakotettu siirtämään pumput olemmaksi sanottua vuotokohtaa sellaiseen paikkaan, jossa imukorkeus oli kolme ja seitseman kymmenesosaa metriä, millä toimenpiteellä vesijohto Lokakuun 5 päivään 1907 oli saatu käyttökuntoon ja mikä työ ynnä sen oikeuttamat tarkastukset olivat tuottaneet Aktiebolaget F. Klingen. dahl & Co Osakeyhtiölle kustannuksia kuusituhatta kuusisataa yhdeksäntoista markkaa kuusikymmentäviisi penniä, jota paitsi yhtiö oli johdon ja pumpujen tehottomuuden takia maksanut Tampereen kaupungin vesijohdosta Joulukuun 31 päivän 1906 ja Lokakuun 5 päivän 1907 välisellä ajalla käyttämästään vedestä kuusituhatta yhdeksänsataa neljäkymmentäseitsemän markkaa kaksitoista penniä, on Raastuvanoikeus katsonut toiminimen velvolliseksi korvaamaan yhtiölle sanotut korjauskustannukset kuusituhatta kuusisataa yhdeksäntoista markkaa kuusikymmentäviisi penniä jota vastoin ja kun välikirjassa ei ollut nimenomaista määräystä siitä, milloin johdon piti olla valmis, vaatimus kaupan gen vesijohtomaksuista on hyljätty. Kaikkeen tähän nähden ja koska toiminimi Rob Huber välikirjan mukaan ei ollut oikeutettu saamaan kokoerakkasummaa ennenkuin työ kokonaisuudessaan oli hyväksytty, mutta Aktiebolaget I. Klingendahl & Co Osakeyhtiö sen sijaan oli myöntänyt oikeaksi toiminimen vaatimuksen ylimääräisistä töistä joista jäännösmaksu teki tuhat kuusi sataa neljäkymmentäkaksi markkaa kuusikymmentäkolme penniä, on Raas tuvanoikeus, hyljäten toiminimen vaatimuksen urakkasumman jäännöksestä neljästatuhannesta seitsemästäsadasta markasta liian aikaisena, velvoittanut toiminimen kuittia vastaan yhtiölle suorittamaan kirjauskustanmukset kuusituhatta kuusaisataa yhdeksantoista markkaa kuusikymmentäviisi penniä siitä vähennettyä toiminimen hyväksi tuleva jäännös ylimääräisistä toistä tuhat kuusisataa neljäkymmentäkaksi markkaa kuusikymmentäkolme penniä, eli siis nel315
jätuhatta yhdeksänsataa seitsemänkymmentäseitsemän markkaa kaksi penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna haastepäivästä 23 päivästä Joulukuuta 1907 kunnes täysi maksu tapahtui; mutta asian laatuun nähden sai osakeyhtiö itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi toiminimi Rob. Huber ja Aktiebolaget F. Klingendahl & Co Osakeyhtiö olivat puolin ja toisin vetoamalla saattanut jutun, on 14 päivänä Lokakuuta 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asianRaastuvanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että Hovioikeus, koska Aktiebolaget F.Klingendahl & Co Osakeyhtiö oli myöntänyt että kysymyksessä oleva vesijohto oli yhtiön siinä toimittamilla korjaustoilla tullut käyttökuntoiseksi sekä sen lyön, minkä toiminimi välikirjassa 4 päivältä Huhtikuuta 1906 oli ottanut yhtiölle suorittaakseen, siten oli katsottava tulleen loppuunsuoritetuksi ja siitä sovitun korvauksen joutuneen maksettavaksi, on oikeuttanut toiminimen nostamaan jälellä olevan maksamatta jääneen osan sanottua korvausta neljätuhatta seitsemänsataa markkaa, mitkä entisten lisäksi olivat vähennettävät niistä kuudesta tuhannesta kuudestasadasta yhdeksästatoista markasta kuudestakymmenestäviidestä pennistä, jolla summalla toiminimi oli velvoitettu hyvittämään yhtiön vesijohdon kuntoon, laittamiseen menneitä kustannuksia, ja tuli toiminimen Rob. Huberin siis Aktiebolaget F. Klingendahl & Co Osakeyhtiölle maksaa kaikkiaan kaksisataa seilsemänkymmentäseitsemän markkaa kaksi penniä Raastuvanoikeuden määräämine korkoineen. Hovioikeuden tuomioon on Aktiebolaget F.Klingendahl & Co Osakeyhtiö änonut muutosta perustelmalla, johon toiminimi Rob. Huber on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Aktiebolaget F. Klingendahl & Co Osakeyhtiö, ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden 616
tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Aktiebolaget F Klingendahl 8o Osakeyhtiö suorittamaan toiminimelle Rob. Huber, sillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemän kymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Luksiala. P. Annberg. Alfred Luksiala. R. Annberg. A. N. Kalle Waaer Samuli Koski. A. N. Kalle Waaer Samuli Koski. E. Thesleff Toukokuun 10. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollisenleski Hilda Wilhelmina Aatun tytär Ylinen, Ylöjärven pitäjän Kaiharin kylästä, hakija na sekä Lohkotilallinen Kaarle Walkila, sanotun pitäjän Kyöstilän kylästä Kauppias Juho Arvid Pietilä, Tampereen kaupungista Talolliset Kaarle Evert Mäki - Heikkilä mainitun pitäjän Mutalan kylästä, ja Juho Esaias Keskinen, Kaiharin kylästä vaimojensa Ida Severina Walkilan, Emna Mariana Pietilän Serasia Eleonora Mäki Heikki lan ja Beata Keskisen edusmiehinä ja Kaarle Walkila myös kuolleen Lohkotilallisen August Esaias Suojärven alaikäisten lasten holhoojana. ynnä Tehtaantyömies Jaakko B: l. B.t. 1. R. G. M af H. 217 No 820 Tag. 236. R. D. 1912
Ylinen ja Talollisenpojanleski Henrika Ylinen, molemmat mainitusta kaupungista, Henri ka Ylinen avioliitostaan nyttemmin kuolleen Johannes Ylisen kanssa syntyneitten alaikäisten lastensa holhooja na, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 10. päivänä Toukokuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen osittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Hilda Wilhelmina Ylinen on 14. päivänä Huhtikuuta 1909. Pirkkalän ja Ylöjärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa velvonut hänen 17. päivänä Joulukuuta 1908. lapptonna kuolleen miehensä August Esaias Suojärven, Ida  Severina Kalkilan Emma Mariana Pietilän, Serafia Eleonora Mäki-Hikkilän, Beata Keskisen, Jaakko Ylisen ja Johannes Ylistre veljen Talollisen Antipas Ylisen eläessään 12 päivänä Kesäkuuta 1908 tekemän suullisen testamentin jonka mukaan tilda Wilhelmina Ylisen tuli saada täydellä omistusoikeudella Antijas Ylisen kuoltua kaiken hänen jälkeensä jäävän omaisuuden Kaarle Walkila ja hänen edellä luetellut myötäpuolensa ynnä silloin vielä elossa ollut August Esaias Suojärvi ovat Kihlakunnanoikeudessa moittineet sanottua testamenttia ja vaatineet että koska se oli tehty ainoastansa yhden todistajan Itsellisen Jooseppi Seth Kuokosen, ei kä, kuten laki vaati, kahden todista jan läsnäollessa, eikä testamentilla siis sellaisenaan ollut mitään merkitystä, testamentti julistettaisiin me tättömäksi. Asiasta kuulusteltuna on Hilda Wilhelmina Ylinen kieltäytynyt kanterien vastaamasta, muistuttaen, ettei vat Kaarle Kalkila, Juho Arvid Pietilä, Kaarle Evert Aläki- Heikkilä ja Juho Esaias Keskinen ollut Hilda Wilhelmina Ylistä juttuun haas618
tattaneet vaan että haasteen olivat ottaneet heidän vaimonsa, jotka taas miestensä edusmiehyyden alaisina eivät ollut olleet siihen oikeutettuja Kaarle Walkilan Juho Arvid Tiitilän, Kaarle Evertuläki Heikkilän ja Juho Esaias Keskisen huomautet tua asian koskevan heidän vaimo jensa perintöoikeutta Antipas Ylisvainajan jäämistöön ja näiden siis olleen oikeutettuja ottamaan haasteen sekä että Walkilalla. Pietilältä Raki Heikkilältä ja Keskiseltä edus miehyytensä nojalla oli oikeus ajaa juttua ja yhtyä vaimojensa vaatimuksiin, on Kihlakunnanoikeus 23. päiväja Maaliskuuta 1910 julistetussa väitepäätöksessä siinä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Hilda Wilhelmina Ylisen kerrotun väilleen ja velvoittanut hänet asiassa vastaa maan Kanteeseen vastatetenaan on Hilda Wilhelmina Ylinen huomautta nut että, joskin yllämainitussa tilaisuudessa Kesäkuun 12. päivänä 1908. oli ollut saapuvilla vain yksi todistaja, Antipas Ylinen oli kumminkin useammalle henkilölle ilmoittanut hänen silloin tekemänsä testamen tin sisältävän hänen viimeisen varaan tahtonsa, minkä tähden ja kun siis laillinen testamentti oli olemassa Hilda Wilhelmina Ylinen on anonut kannetta hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus on 27. päivänä Kesäkuuta 1910. julistetulla päätöksellä rätkäissut asian, ja koska Hilda Wilhelmina Ylinen oli testamenttina valvonut ainoastaan sen suullisen määräyksen, jolla Antipas Ylinen, sen mukaan kuin jutussa todistajana kuulustettu Jooseppi Peth Ruokonen oli kertonut, Kesäkuun 12 päivänä 1908 oli säätänyt, että Antipas Ylisen kuoltua Hilda Wilhelmina Ylinen saisi Antipas Ylinen kaiken omaisuuden, sekä asiassa oli tullut selvitetyksi ettei siinä tilaisuudessa ollut olut saapuvilla muita todistajia kuin Ruokonen Kihlakunnanoikeus on katsonut, ettei mainittu määräysol619
lut laillinen testamentti ja siis seliltä nyt sanotun määräyksen olevan kaikkea voimaa ja vaikutusta vailla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Hilda Wilhelmina Ylinen oli vetoamalla saattanut jutun, on 31. päivänä Heinäkuuta 1912 antanut asiasta tuomion, ja koska August Esaias Suojärvi, Jaakko Ylinen ja Henrika Ylinen myöskin olivat ottaneet puheenaolevan haasteen jutussa ja sittemmin ajaneet kanteensa perille ja kä Kaarle Kalkila, Juho Arvid Pietilä, Kaarle Evert Mäki - Heikkilä ja Juho Esaias Keskinen, vaimojensa dusmiehinä, olivat yhtynet August Esaias Suojärven, Jaakko Ylisen ja Henrika Ylisen vaatimukseen, on Hovioikeus hyväksynyt Kihlakunnan oikeuden edellämainitun väitepää töksen. Mitä itse asiaan tuli on Hovioikeus jättänyt sen Kihlakunnanoikeuden lopullisen päätöksen varaan, velvoittaen Hilda Wilhelmina Ylisen suorittamaan Kaarle Kalkilalle ja hänen asiakumppaneilleen, korvaukseksi heillä Hovioikeudessa olpista kustannuksista, kuusikymmen tä markkaa Hovioikeuden tuomioon on Hilda Wilhelmina Ylinen anonut muutosta perustelmatta johon Kaarle Walki la ja hänen asiakumppaninsa ovat vastanneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Hilda Wilhelmina Ylinen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. joka siis jää pysyväksi; ja velvoite taan Hilda Wilhelmina Ylinen suorittamaan Kaarle Walkilalle ja hänen asiakumppaneilleen, heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, viisikymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti till Svenboski Alfred Lillksiala. 1un Svenikoski Alfred Liuksiala. B. Anneberg. A. V. Plummerala Samuli Koski. Haf Hellen 620
Toukokuun 11 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatu tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa parempaa oikeutta irtaimeen omaisuuteen koskevassa. jutussa, jossa ovat Varatuomari Artturi Wakkola, Jyväskylän kaupungista, toimitsijamiehe nä samassa kaupungissa asuneen kuolleen Asioitsijan Anton Fagerholmen konkurs sipesässä, hakijana, sekä Anton Fagerholmin leski Josefii na Fagerholm, omasta puolestaan ja Fagerholmin aviopudten alaikäisen pojan Ylioppilas Kaarlo Edvin Fagerholmin holhoojana, ynnä mainittujen aviopuolten täysi ikäiset lapset, pojat Ylioppilas Artturi Reino Fagerholm, Jyväskylän kaupungista, ja Insinööri Emil Anton Kuusamo, Perin kaupungista, sekä tyttäret Elin Josefiina Kuurand ja Helmi Augusta Tagerholm kuin myös tyttären Signe J: S. A. L. B. A: A. R. S.S. Z. No 825. Pag. 46. R. D. 1915.
Elviiran mies Liikemies Onni Fredriksson, kaikki Jyväskylän kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 11 päivänä Toukokuuta 1915 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niis tä saanut tietää Jyväskylän kaupungin Raastuvan oikeudessa ovat Josefiina Fagerholm ja hänen myötäpuolensa, annettuaan haasteen Varatuomari Wakkolalle hänen mainitussa toimessaan, lausuneet: että Anton Fagerholm, joka eli vakuuttanut henkensä 8000 kruunusta ruotsin rahaa Lifförsäkrings - Aktie bolaget Nordstjernan - nimisessä henkivakuutusyhtiössä ja jolle yhtiä Helmikuun 1 päivänä 1885 oli antanut vakuutuskirjat numeroilla 21554 ja 21555, oli niehin Heinäkuun 23 päivänä 1905 kirjoitetuilla siirroilla siirtänyt ne täydellä omistusoikeudella Josefiina Fagerholmille ja Fagerholmin aviopuollen edellä mainituille lapsille sekä heidän pojilleen Johan Ludvig ja Wäinö Fagerholmille, minkä ohessa Anton Fagerholm kirjeessä samalta päivältä oli yhtiölle ilmoittanut tehneensä nuo siirrot, mitkä yhtiö sittemmin saman kuun 31 päivälle päivätyssä todistuksessa oli merkinnyt sille ilmoitetuksi. että Josefiina Fagerholm ja hänen myötäpuolensa se kä Johan Ludvig ja Wäinö Fagerholm, Anton Fagerholmin kuoltua Marraskuun 30 päivänä 1909, olivat valtuuttaneet Väratuomari Åke Lundin henkivakuutusyhtiöltä kantamaan nostettavissa olevan määrän puheenalaisista henkivakuutuksista, mutta että, koska Anton Fagerholm Heinäkuussa vuonna 1909 oli joutunut konkurssiin, yhtiö oli kieltäytynyt maksamasta vakuutuskirjäin arvoa Anton Fagerholmin kuolinpesälle ellei rahojen nostamiseen esi tetty myöskin Fagerholmin konkurssipesän valtakirjaa; sekä että Varatuo mari Lund, jolle Varatuomari Kakko la sitten mainitussa toimessaan oli antanut vaaditun valtakirjan, oli Joulukuun 24 päivänä 1910 nosta nut vakuutusumman, siitä kuiten 622
kin poisluettua Anton Fagerholmin henkivakuutuskirjoilla yhtiöltä 14 päivänä Huhtikuuta 1908 ottama 2200 kruunun laina korkoineen 82 kruunua 81 äyriä, eli siis 5717 kruunua 19 äyriä ja, kun Anton Fagerholmin konkurssipesän puolesta oli ilmoitettu, etteivät konkussipesan velkojat riidatta luovuttaisi vakuutusrahoja Anton Fagerholmin leskelle ja lapsille, samana päivänä tallettanut nostamansa määrän pankkilaitokseen korkoa kasvamaan, mihin kaikkeen nähden ja kun puhenalaiset henkivakuutusrahat, jotka Anton Fagerholm eläessään ja jo paljoa ennen vararikkotilaan joutumistaan oli siirtänyt Josefiina Fagerholmille ja Fagerholmen aviopuollen lapsille maksettavaksi, näin ollen eivät kuuluneet Anton Fagerholmin konkurssipesälle, vaan Josefiina Fagerholmille ja mainituille lapsille, Josefiina Fagerholm ja hänen myötäpuolensa ovat vaatineet, että kysymyksessä olevat henkivakuutiesvarat julistettaisiin Josefiina Fagerholmille myötäpuolineen kuuluviksi ja että Varatuomari Wakkola velvoitettaisiin heille luovuttamaan nuo varat Varatuomari Wakkola on selittä nyt, että silloin kuin puheenalais ten henkivakuutuskirjain siirtojen olisi pitänyt tapahtua eli Heinäkuun 23 päivänä 1905, olivat useimmat Anton Fagerholmin lapsista vielä olleet alaikäiset ja Josefiina Fagerholm avioliitossa Anton Fagerholmin kanssa sekä että mainituilla alaikäisillä lapsilla ei silloin ollut ollut määrättyä holhoojaa, joten ollen puheenalainen vakuutuskirjain luovutus ei voinut olla pätevä, vaan ainoastaan näennäinen, mikä seikka selvisi siitäkin, että Anton Tagerholm vielä luovutuksen jälkeen oli käyttänyt nosta henkivakuutuskirjoja kuten omiansa, suorittuen itse niistä vakuutusmaksut ja pitämällä niitä hallussaan sekä vihdoin panttaamalla ne vakuutusyhtiölle siltä saamastaan lainasta; mihin 623
nähden ja kun vakuutuskirjat siis Anton Fagerholmin eläessä kuuluivat hänen pesäänsä ja sillä jo konkurssin alkamisen aikana oli ollut oikeus niihin, Varatuomari Wakkola on vastustanut kannetta sekä sen ohessa pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Raastuvanoikeus on 2 päivänä Helmikuuta 1914 julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla katsonut puheeksi tulleet henkivakuutesvärat Josefiina Fagerholmille ja hänen myötäpuolilleen kuuluviksi sekä senvuoksi velvoittanut Anton Fagerholmin konkurssipesän Josefiina Fagerholmille asiakumppaneineen luovuttamaan nuovarat, viisituhatta seitsemänsataa seitsemäntoista kruunua yhdeksän toista äyriä ruotsin rahassa taikka maksuaikana käyvän kurssin mukaan suomen rahassa, tälle määrälle pankissa talletuspäivästä lukien kasväneine korkoineen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomari Wakkola vetoamalla oli saattanut jutun on 15 päivänä Tammikuuta 1915 antamassaan tuomiossa lausunut, että koska Anton Fagerholm jo ennenkuin hän joutui konkurs sitilaan oli puheenalaisiin vakuutuskirjoihin kirjoitetuilla, aikanaan asianmukaisesti vakuutusyhtiölle ilmoitetuilla määräyksittään siirtänyt vakuutuskirjat täydellä omistusoikeudella Josefiina Fagerholmille ja Fagerholmen aviopuollen lapsille, sekä ne varat, jotka samojen vakuutuskirjojen nojalla vastaanton Fagerholmin kuoltua olivat langenneet maksettaviksi, huolimatta siitä että Anton Fagerholm ennen kuolemäänsä oli joutunut konkurssi tilaan, täytyi tämän nojalla katsen Josefiina Fagerholmille ja hänen lapsilleen kuuluviksi, sentähden ja kun riita oli siitä, olike Anton Feger holmin konkurssipesällä vaiko hänen mainituilla oikeudenomista jillaan parempi oikeus puheenalaisiin viiroihin, on Hovioikeus, poistaen 624
tarpeettomana Raastuvanoikeuden lausunnon samaisten varojen maksami sesta Josefiina Fagerholmille ja hänen myötäpuollilleen, julistanut Josefiina Fagerholmin ja hänen lapsensa yksinomaan oikeutetuiksi saamaan nuo vakuutusrahat Hovioikeuden tuomioon on Varatuomari Wakkola anonut muutosta perustelmalla, johon Josefiina Fagerholm asiakumppaneineen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Varatuomari Wakkola ole esittänyt syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi; ja velvoitetaan Varatuomari Wakkola edellä mainitussa toimessaan, suorittamaan Josefiina Fagerholmille ja hänen myötäpuolilleen, heillä täälläjutun vuoksi olleiden kulujen kervaukseksi, sata markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti tina Savikoski Alred Kiuksiala tens Savikoski Alfred Kiuksiala R. Annberg Samuli Koski. A. W. Lillusluvaara. 1/5. Järmetut. Toukokuun 11 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Wiipurin Hovioikeudesta tulteessa velkomisjutussa, jossa Talollinen Anton Rapeli, Johan neksen pitäjän Ruonsaaren kylästä, on hakijana ja hären alaikäisen sisarensa Anna Elviira Rapelin holhooja Talollinen Antti Karvonen, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 11 päivänä Toukokuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellen jä esittelyttänyt jutun kirjat ja niis tä saanut tietää: Anton Rapelille toimituttamansa kansteen nojalla on Antti Karvonen, joka 16 päivänä Helmikuuta 1909 oli määrätty Anna Elviira Rapelin holhoojaksi, anotussa toimessaan Koiviston ja Johan neksen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Anton Rapelin ja hänen silloin alaikäisinä alleitten veljiensä Juho ja August ynnä sisartensa Emma ja Anna Elviira RaLäsnä: F. S. A. L. - R. B. K. - A. R. No 826. Pag. 161. R. S. 1912.
nelin kesken 26 ja 27 päivänä Kesäkuuta 1906 toimitetussa, sittemmin lainvoiman saaneessa yhdyspesän jaossa oli määrätty muun muassa, että Anton Rapelin oli mainituille veljilleen ja sisarilleen suoritettava omaksi hyödykseen käyttämistään yhdyspesän varoista 1412 markkaa 20 penniä ja jaon tasaukseksi 409 markkaa 60 penniä eli kullekin heistä yhteensä 455 markkaa 45 penniä; mutta kun Anton Rapeli ei ollut suosiolla maksanut Anna Elviira Rapelin osuutta puheena olevasta velastaan, on Antti Karvonen vaatinut Anton Rapelia velvoitettavaksi hänelle sanotun jaon perusteella suorittamaan Anna Elviira Rapelille tulevat 455 mark kaa 45 penniä kuuden prosentin vuotui sine korkoineen 27 päivästä Kesäkuuta 1906. Anton Rapeli on, myöntäen kyllä kerrotussa jaossa jääneensä toisille pesänosakkaille velkaa Antti Karvosen ilmoittamat rahamäärät, selittänyt untuneensa veljensä ja sisartensa silloi selle holhoojalle Talolliselle Konstantinus Wyyläiselle edellä mainituista 1912 markasta 20 pennistä 27 päivälle Kesäkuuta 1906 päivätyn kuuden prosentin korkoisen velkakirjan ja suorittaneensa vittemmin puheena olevasta velastaan, joka asianosaisten kesken 13 päivänä Elokuuta 1910 toimitetussa välinselvityksessä oli laskettu tekeväksi korkoineen yhteensä 22767 markkaa 23 penniä, Konstantinus Myyryläiseltä 20 päivänä Joulukuuta 1909 ja Antti Karvoselta Tammikuussa 1910 saamiensa kuittien mukaan 82 markkaa 50 penniä sekä mainitussa välinselvityksessä jäännöksen 2 SS 4 markkaa 73 penniä, saaden silloin odkakirjan Antti Karvoselta kuitattuna takaisin; mihin nähden ja kun myös kin Anna Elviira Papelin saaminen riis oli täysin maksettu, Anton Rapili on anonut kannetta hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset kumpainenkin ovat anoneet korvausta oikeudenkiintikuluistaan, on 7 päivänä Helmikuuta 1911 julistamassaan päätökjessä katsonut selvitetyksi, että Anton Rapeli oli ylläsanotussa 27 päivänä 626
Kesäkuuta 1906 päättyneessä pesänjaossa jäänyt mainituille veljilleen ja sisarisleen velkaa kullekin neljäsataa viisi kymmentäviisi markkaa neljäkymmenlä viisi penniä ja antanut tästä velastaan sanottuna päivänä yhdentuhannen neljänsadan kahdentoista maikan kahdenkymmenen pennin suuruisen kuuden prosentin korkoisen velkakirjan maksettavaksi sisarustensa silloiselle holhoojalle Konstantinus Wyyryläiselle, luovuttamatta sittemmin kuitenkaan tuota velkakirjaa Wyyryläiset le tahi Antti Karvoselle, minkä vuoksi ja kun Anton Rapeli ei ollut voinut näyttää suorittaneensa Anna Elviira Rapelille kuuluvaa osaa puheenalaista velkaa, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Anton Rapelin suorittamaan Antti Karvoselle kysymyksessä olevat neljäsataa viisikymmentäviisi markkaa neljäkymmentäviisi penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 27 päivästä Kesäkuuta 1906 lukien sekä sen ohessa sadalla markalla korvaamaan Antti Karvosen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anton Rapeli vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiossa 2 päivällä Torkokuuta 1912 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Anton Rapelin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Antti Karvo sella Hovioikeudessa asiasta olleet kulut Hovioikeuden tuomioon on Anton Rupo li anonut muutosta perustelmalla, johon Antti Karvonen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Anton Rapeli ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan torton Rapeli suorittamaan Antti Karvoselle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti tens Saarikoski. Asped Luksiala tens Saarikoski. Afred Kiukkala B. Anneberg Samuli Koski. A. W. Lillasluvaia J. T. Jännutut 627
Toukokuun 11 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullassa lahjakirjan moittimista ja jaon vaatimista koskevassa nestojutussa, jossa ovat Mökkiläinen Edvard Savolainen ja hänen vaimonsa Maria Serafia Pietarintytär Maijanen, Lappoin pitäjän Partalan kylästä, hakijoina, sekä Maria Serafia Maijasen veljet Talolliset Juhäna Robert ja Pietari Pietarinpojat Maijanen, sanotun pitäjän Ilottulan kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosas tossa 11 päivänä Toukokuuta 1915 Keisarillinen Senaatti on itsellen ja esittelyttänyt jutun kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää. Lappeen pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Edvard Savolainen ja Maria Serafia Maijanen, toimitettuaan haasteen Juhana Robert säsnä: F. S. A. L. B. A- A. R. G. K. T. J. No 827. Pag. 232. R. D. 1912.