Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Juhontyttären ja Konstantin Löytäsen huolena, parempaa selkoa, kuin minkä hän jo oli tehnyt, eikä Maria Löytäsellä ollut syytä moittia omaisuutensa hoitoa, koska Erik Juho Löytäsen kuollessa pesässä oli ollut melkein saman verran velkoja kuin varoja ja pesä sentähden olisi ollut luorutettava konkurssiin, ellei Juho Pohjola olisi sitä rahalainoilla pitänyt yllä, Juho Pohjola on vaatinut kanteen hylkää mistä. Marraskuun 7 päivänä 1902 julistamassaan päätöksessä on Kihlakunnanoikeus asiasta lausunut, että, koska Juho Pohjolan hänen holhoustoimensa alkuajalta antamat tilit olivat ainoastaan hajanaisia luetteloja, jotka eivät sisältäneet täydellistä selvitystä tilitettävästä omaisuudesta ja sen hoidosta, eivätkä siis täyttäneet tilin tarkoitusta tahi antaneet selvää perustusta tiloille holhouksen loppuajalta, sentähden Kihlakunnanoikeus velvoitti Juho Pohjolan puheenalaisesta holhoustoimestaan, 11 päivästä Joulukuuta 1880 alkaen sen päättymiseen asti, sadan markan sakon uhalla kolmen kuukauden kuluessa Kihlakunnanoikeuden päätöksen julistamispäivästä antamaan Maria Löytäselle vuosittain tehdyn täydellisen tilin, joka osottaisi mitä omaisuutta Maria Löytäsellä oli holhouksen alkaessa, miten sanottua omaisuutta oli hallittu ja se holhouksen aikana lisääntynyt tahi hävinnyt sekä mitä omaisuutta holhouksen päättyessä oli jälellä; jonka ohessa Juho Pohjolan tuli sadalla viidelläkymmenellä markalla korvata Maria Löytäsen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi, Juho Pohjolan sillä välin kuoltua, hänen oikeudenomistajansa Kaarle Oskar Pohjola ja alaikäisen oikeudenomistajansa Otto Vilho Pohjolan holhooja Nestor Haikka olivat vetoamalla saat taneet jutun, on 4 päivänä Helmikuuta 1905 antamallaan tuomiella antanut asiasta lausunnon; ja koska Juho Pohjola Kihlakunnanoikeudessa sekä Kaarle Oskar Pohjola ja Nestor 503
Haikka Hovioikeudessa olivat väittänat, ettei Juho Pohjola ollut voinut tehdä Maria Löytäsen omaisuuden hoidosta niinä ensimäisinä vuosina, joina Juho Pehjola oli ollut Maria Löytäsen holhoojana, täydellistä ja seikkaperäistä tilia syystä, että sanottu omaisuus eli siihen aikaan ollut Erik Juho Pöytäsen jälkeen jääneessä jakamattomassa pesässä Kaara Juhontyttären ja Konstantin Pölijolan hoidettavana, sentähden ja kun Maria Siytänen å ollut esittänyt selvitystä siitä, että Juho Pohjola olisi ollut tilaisuudessa toimittamaan Maria Löytäsen omaisuuden hoidosta mainitulta ajalta seikkupiräisen tilin, ja Juho Pohjola vuosilta 1885-1900 oli antanut asianmukaiset tilit, on Hovioikeus, kumeten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Maria Löytäsen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioin on Maria Löytänen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kaarle Oskar Pohjola ja Nestor Haikka säidetyssä järjestyksessä ovat vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, kuitenkin siten että Kaarle Oskar Pohjolan ja Nestor Haikan, viimeksimainitun Ato Vilho Pohjolan holhoojana, tulee, Kihlakunnanoikeuden Juho Pohjolalle määräämän sakon uhalla, Maria Löytäselle toimittaa Kihlakunnanoikeuden säätämä tili ennen 1 päivää Huhtikuuta 1906. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: J. Tohmman. J N Bärulund Herradsdelmen Johannes Helsing. Karl Landertskjöts 501
Lokakuun 3. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta saapuneessa oikeutta vesivoiman käyttämiseen koskevassa jutus. sa, jossa ovat Kauppaneuvos Herman laastamoinen, Kuopion kaupungista, hakijana ja Karttulan pitäjän Riitlammin kylässä asuva Talollinen Juho Huttunen vastaajana Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 3. päivänä 1905 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Kauppaneuvos Saastamoiselle toimi tullamansa haasteen nojalla on Juho Huttunen Karttulan pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut Kuopion läänin Kuvernöörille 6. päivänä Syyskuuta 1900. jätelyssä hakemuskirjassa anoneensa lupaa saada perustaa myllyn siihen kuuluvine muine laitoksinun Karttulan pitäjässä olevaan Ayskosken läntiselle, Kultusen omistamaan perintötaloon No 7. sanotun pitäjän Riittammin kylässä kuuluvalle ranläsnä: J.S. 32. W. H. J. B. O. K. 365 No 859. Pagl. 67/2 1905.
nalle ja Kuvernöörin, sittenkuin asianomainen insinööri oli paikalla toimittanut säädetyn katselmuksen jaasiasta antamassaan lausunnossa puoltanut hakemukselle myönnytystä erinäisillä sitä varten esitetyillä ehdoilla, kuulutuksella 20. päivältä Toukokuuta 1901. kehottaneen kaikkia niitä, jotka luulivat oikeutensa ja etunsa sitä vaativan, määrääjän kuluessa antamaan Kuvernöörille kirjalliset muistutuksensa Juho Huttusen puheeksi tulleen anomuksen ja kosketettiin lausunnon johdosta kuin myös Kauppaneuvos Saastamoisen sanotussa määrääjässä Kuvernöörille annetussa kirjoituksessa esiin- tuoneen pääässiallisesti että kysymyksessä oleva Auskoski sijaitsi Hautalahden ja Riittammin kylien muodostama jakokunta toisella sekä Koivulahden ja Utrianlahden kylistä muodostettu jakokunta toisella puolella ja oli jakamatta näiden jakokuntien ja niis sä olevien tilojen kesken sekä siis kuului samojen tilojen omistajille yhteisesti; että Kauppaneuvos Saastamoinen eli vuosina 1897 ja 1898. useilta sanottujen tilojen omistajilta ostanut heidän osaa tensa koko Ayskosken vesivoimassa eikä ollut halukas Juho Huttusen kanssa rakentamaan myllyä koskeen kuin myös että Kauppaneuvos Saastamoinen näin ollen ja kun ei ollut selvitystä siitä, kuinka suuren osan Ayskosken vesivoimasta Juho Huttunen omisti ja saattoiko sen murtaa hänelle erilleen eikä oltu hankilta Oikeuden lausuntoa siitä voiko Juho Huttunen rakentaa puheenalaisen myllyn ja sitä vastaisuudessa käyttää löukkaamatta toisten osakasta oikeutta sekä millaisilla ehdoilla se ehkä oli mahdollista, oli pyytänyt että Juho Huttusen yleensänä kerrottu hakemus sillä kertaa hyljät täisiin; ja kun Kuvernööri 20. päivänä Maaliskuuta 1902. antamassaan päätöksessä, siihen nähden että Kauppanen jos Saastamoinen oli vastustanut hakemiesta ja tehnyt Juho Kullusen oikeutta vastaan käyttää Ayskoskia inkomaansa vesilaitosta varten sellaisia muistutuksia että asia siltä kohdalla oli tullut 700
riitaiseksi, oli 31. SS:n mukaan 23. päivänä Maaliskuuta 1868. annetussa asetuksessa vesijehdoista ja vesilaitoksista lykännyt asian mainitulta kohdalta. asianomaiseen Kihlakunnanoikeuteen on Juho Huttunen tämän johdosta vaatinut että, koska Huttunen omistaessaan tilan No 7. Riittammin kylässä omisti Ayskosken koko läntisen rannan ja hänelle siis laillisesti kuului puoli koskesta eikä Huttusen perustettavaksi tarkoitettu vesilaitos, jota varten tarvittaisiin ainoastaan kosketeltua, Huttuselle kuuluvaa vesivoimaa, tulisi loukkaamaan Kauppaneuvos Saas tamoisella ehkä olevaa oikeutta Ayskoskeen, Kauppaneuvos Saastamoisen asiassa tekemät muistutukset Juho Huttusen anomusta vastaan saada lupa rakentaa kysymyksessä oleva vesilaitos Ayskoskeen hyljättäisiin Kauppaneuvos Säästamoisen uudistettua mitä hän Kuvernöörin tykönä oli asiassa esiintuonut ja pyydettyä että Juho Huttusen nostama kanne hyljättäisiin, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset kumpikin olivat anoneet korvausta oikeudenkäynti kuluistaan, 20. päivänä Marraskuuta 1902. julistanut päätöksen jutassa; ja koska Juho Huttusella, omistaessaan Hautalahden jakokuntaan kuuluvan tilan No 7. Riittammin kylässä, johon tilaan kuului koko Ayskosken länsiranta, oli osa Ayskoskessa eikä Kauppaneuvos Saastamoinen ollut näyttänyt toteen väitettään että Juho Huttunen aikomaansa vesilaitosta varten tarvittavan veden käyttämisen kautta menisi yli sen oikeuden, joka hänellä oli Ayskoskossa, sentähden hylkäsi Kihlakunnanoikeus Rakennuskaaren 20. luvun 1. SSn ja 17. luvun 2. SS: nojalla Kauppaneuvos Saastamoisen Juho Hultusen hakemusta vastaan tekemät muistutukset, minkä ohessa Kauppaneuvos Saastamoinen velvoitettiin sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Juho Huttuselle hänen kulunsa asiassa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppaneuvos Saastamoinen veloamalla oli saattanut asian, on tuomiolla Helmikuun 18. päivältä 1905. koskeivät ne kau567
rat, joilla useat tilanomistajat Hautalahden ja Utrianlahden jakokunnissa olivat Kauppaneuvos Saastamoiselle luovuttaneet osuutensa Ayskoskessa, semmoisinaan perustaneet Saastamoiselle laillista oikeutta mainittujen kauppojen esineinä olleiden koskiosuuksien käyttämiseen, vahvistanut sen lopputuloksen, johon Kihlakunnanoikeus oli päätökses sään johtonut Hovioikeuden tuomio on on Kauppanen vos Saastamoinen hakenut muilosta perustelmalla, johon Juho Huttunen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Kauppaneuves Saastamoinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoi tetaan Kauppaneuvos Saastamoinen seitsemällä kymmenelläviidellä markalla korvaamaan Juho Kulluselle hänen täällä jutussa kärsimän sa kulut. Sitä kaikki asianomaiset noudattakoolKeisarillinen Suomen SenaattiJ.J. Sottman Valentin Gummanet J N Jörnlund En Lupilad Em. Lupilax tvenne Stjelning (Ossian Karsten Lokakuun 10. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollisenleski Kauhajoen pitäjän Kauhajoen kylästä Maria Liisa Jaakontytär Uusi - Filppula, hakijana, sekä Talollinen Jurvan pitäjän Kirkonkylästä Samuli Matinpoika Haavisto, vaimonsa Hedvig Wilhelmina Israelintyttären edusmiehenä, Eläkemiehet Laihian pitäjän Kirkonkylästä Tuomas ja Kirkki Tuomaanpojat Lehtola, Torppari viimeksi mainitusta kylästä Mikko Juhonpoika Lehtola, vaimonsa Ulrii ka Tuomaantyttären edusmiehenä, Talollinen Laihian pitäjän Pukka lan kylästä Tuomas Heikinpoika Rajala, vaimonsa Heleena Tuomaan tyttären edusmiehenä, ja Eläkeleski Liisa Tuomaantytär Haapaniemi, Jurvan pitäjän Niemen kylästä, vastaa jina Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 10. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja Läsnä: J. G. E. A. No 2 W. H. s. 18 72 kihNo 876. Pag 115 Rd 1905.
niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Maria Liisa Uusi - Filppula Syyskuun 9. päivänä 1902. Kauhajoen pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa oli valvonut erään hänen ja hänen lähinnä edellisen Huhtikuun 4. päivänä kuolleen miehensä Talollisen Jaakko Israelinpoika Uusi- Filppulan välillä Tammikuun 2. päivänä 1887. tehdyksi ilmoittamansa kirjallisen keskinaisen testamentin, jossa säädettiin, että jommankumman testamentintekijan kuoltua kaikki pesän sekä irtain että kiinteä omaisuus oli omistusoikeudella lankeava jälkeenjääneelle puolisolle, ovat Samuli Haavisto ja hänen asiakumppaninsa, sanotun testamentin moittimisesta haastattaneet Maria Liisa Uusi- Filppulan Kihla kunnanoikeuteen ja siellä, ilmoittaen että ylempänä nimitetty Hedvig Vilhelmiina Israelintytär oli Jaakko Uusi- Filppula -vainajan sisar, Tuomas ja Heikki Lehtola mainitun vainajan velipuolia sekä Ulriika, Heleena ja Liisa Tuomaantyttäret, hänen sisarpuoliaan, ja että Samuli Haavisto ja hänen asiakumppaniissa siis, kun Jaakko Uusi- Filppu la oli kuollut lapsetonna, olivat hänen lähimmät perillisensä, väittäneet ettei Jaakko Uusi- Filppulan ja Maria Liisa Uusi-Filppulan välillä oltu tehty mitään testamenttiä siinä järjestyksessä kuin laki säätää, minkä vuoksi Samuli Haavisto ja hänen asiakumppaninsa ovat vaatineet että ylempänämainittu testamenttina valvottu määräys julistettaisiin mitättömäksi ja Maria Liisa Uusi-Filppula velvoitettaisiin luovutta maan hänen hallussaan oleva Jaakko Uusi-Filppula -vainajan jälkeen jäänyt omaisuus lailliseen jakoon Samuli Haaviston ja hänen asiakumppaniensa kesken. Tätä kannetta on Maria Liisa UusiFilppula vastustanut, minkä jälkeen ja sittenkuin todistajia oli asiassa kuulustettu sekä asianosaiset molemmin puolin olivat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, Kihlakunnanoikeus Helmikuun 28 päivänä 509
1903. julistamassaan päätöksessä on antanut jutussa lausuntonsa; ja koska selville oli tullut että Jaakko ja Maria Liisa Uusi- Filppula olivat täydellä ja terveellä järjellä sekä vapaasta tahdosta tehneet ja lainmukaisessa järjestyksessä todistajilla varustaneet kysymyksessä olevan testamentin, jonka Maria Liisa Uusi- Filppula Jaakko Uiisi, Filppulan kuoltua myöskin oli laillisesti valvonut, niin ja kun sitä paitsi oli näytetty, että Jaakko Uusi-Filppula jälemminkin oli tunnustanut testamentin olemassa olon, eikä Samuli Haaviston ja hänen asiakumppaniensa puolesta oltu voitu väittääkään että Jaakko Uusi- Filppula myöhemmin oli tehnyt mitään muuta testamenttia, ja kysymyksessä oleva testamentti siis oli katsottava hänen viimeiseksi tahdokseen, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Samuli Haaviston ja hänen asiakumppaniensa asiassa ajaman kanteen se kä velvoittanut heidät joko yhteisesti tahi sen heistä jolla varoja oli viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Maria Liisa Uusi-Filppulan oikeuden käyntikustannukset asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Samuli Kaavisto ja hänen asiakumppaninsa veteamalla olivat saattaneet asian, on Maaliskuun 28. päivänä 1905. antamassaan tuomiossa katsonut ettei puheenalaisen testamentin oikeellisuus ollut lainmukaisesti todistettu, minkä tähden Hovioikeus, kumolen Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on julistanut saman testamentin Samuli Haaviston ja hänen asiakumppaniensa suhteen mitättö maksi sekä velvoittanut Maria Liisa Uusi- Filppulan jättämään Jaakko Uusi Filppula vainajan omaisuuden hänen perillistensä kesken sellaiseen jakoon, että Samuli Haavisto ynnä hänen asiakumppanensa saavat siitä heille lain mukaan tulevat perintöosansa. Hovioikeuden tuomiooon on Maria Liisa Uusi Filppula anonut muulosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Samuli Haavisto ja hänen asiakumpaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet 570
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Maria Siisa Uusi-Filppula ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Maria Liisa Uusi-Filppula seitsemälläkymmenellä markalla korvaamaan Samuli Haavistolle ja hänen asiakumppaneilleen heidän täällä jutussa kärsimänsä kulut Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: by. Tohmare " " Andersin by. Tohmare " " Andersin G. C. Lönnman - " " Andersin Fem Lujedlad Herman Kelmina Johannes Littnig. Valentin Gummerus J Närnlund Ako. Malin. J K Nans Salmén Lokakuun 10. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio Waasan Hovioikeudesta nostorahalla tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Rovaniemen pitäjän Orinasjoen kylässä asuva Talollinen Juho Pekka Pekanpoika Murtoniemi on hakijana sekä Suomen Kruunu tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 10. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Keisarillinen Maatti Juho Pekka Murtoniemen siitä tekemän hakemuksen johdosta Helmikuun 11. päivänä 1891. oli myöntänyt Juho Pekka Murtoniemen omistamaan 1/12 manttaalin perintötaloon No 1. Ounasjoen kylässä yhdistettäväksi korkeintaan 125. tynnyrin alaa eli 61, jos hehtaaria verokelpoista kruununmaata Kirsiojan niittylohon yhteydessä 1/24. manttaalin korotusta vastaan talon manttaalien ja ehdolla että Juho Pekka Murtoniemi vastaisi kaisista lisämaan mainitun murtamisen Läsnä: Eit - 482 - 30 - KihO. K. 571 No 884. Pag: 110. R. D. 1905.
oikeuttamista kustannuksista, on asian omainen maanmittari määräyksen siihen saatuansa laatinut veronpanoehdotuksen ja Oulun läänin Kuvernööri Marraskuun 30. päivänä 1895. antamallaan, Senaatin tarkastettavaksi alistamallaan päätöksellä myöntänyt Murtoniemen talolle 1/24. manttaalin kotoitusta vastaan 125. tynnyrinalaa eli 6. jos hehtaaria veronkannattavaa lisä maata rajain sisällä sijaitsevine joutomaineen, mikä lisämaa, sittenkun Kuvernöörin päätös oli asianomaisesti vahvistettu, oli talolle annettava siinä järjestyksessä kuin Toukokuun 15. päivänä 1848 annettu maanmittaus ohjesään tö tarkemmin määräsi, ollen puheenalaisen lisämaan palstoilla kasvavat tukkipuut käytettävät kruunun hyväksi sillä tavalla kuin Kamaritoimituskunnan kirje Lokakuun 13. päivältä 1893. sisäksi; ja on Senaatin Talousosasto Huhtikuun 30. päivänä 1897. antamallaan päätöksellä vahvistanut Kuvernöörin äsken mainitun päätöksen, kuitenkin siten että sanotun lisämaan palstoilla olevat tukkipuut olivat käytettävät kruunun hyväksi kahden vuoden aikana viime mainitusta päivästä lukien. Raastatettuansa Suomen Kruunun Rovaniemen pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Juho Pekka Murtoniemi siellä lausunut että kruunu oli edellä mainitulta lisämaalta talvella 1898- 1899. myynyt 4103. kappalet ta tukkipuita, jotka rinnan eli 1. 3 metrin korkeudella maasta olivat täyttäneet 28. senttimetriä läpimitaten, 4. markan 53. pennin hinnalla kappalal ta eli yhteensä 18586. markasta 59. pen. nistä; ja kun kruunu oli Helmikuun 14. päivänä 1891. Juho Pekka Murtaniemelle myöntänyt puheenalaisen lisä maan, sillä kasvavia tukkipuita itseli leen pidättämattä ja yllämainitut kruunun hyväksi myydyt muut siis olivat oli leet Juho Pekka Murtoniemelle kuuluvia sekä sitä paitsi sanottuja puita kaadettaessa oli hävitetty 3145. kappaletta rienempiä kasvavia puita, arvoltaan 1. markka 50. penniä kappale, kuin myös kin tukkipuita metsästä ajettaessa va372
hingoitettu erästä Juho Pekka Murtonienen omistamaa niittytietä, on Juho Pekka Murtoniemi vaatinut, että kruunu velvoitettaisiin hänelle korvaukseksi suorittamaan, ylläsanotuista tukki puista 18586. markkaa 59. penniä, hävi tetyistä pienemmistä puista 4717 markkaa 50. penniä sekä vahingoitetusta tiestä 200. markkaa, kaikki viiden prosentin vuotuisine korkoineen Maaliskuun 15. päivästä 1901, jolloin oikeudenkäynti alkoi; ja on Juho Pekka Murtoniemi tätä paitsi muistuttanut että koska kruunun metsistä asetuksenmukaisesti myydään ainoastaan ne puut, jotka edellä sanotulla korkeudella täyttävät vähintään 30. senttimetriä läpimitaten eikä kruunu puheenaolevassa tapauksessa ollut pidättänyt itsellensä hakkuusikeutta ainakaan pienempiin puihin kuin mitä kruunun metsistä yleensä myydään, kruunu joka tapauksessa oli velvollinen Juho Pekka Murtoniemelle palkitsemaan lisämetsästä myydyt 28. ja 29. senttimetrin vahvoiset puut, joiden lukumäärän Juho Pekka Murtoniemi on tarjoutunut toteen näyttämään toisessa oikeudenkäyntitilaisuudessa, johon Murtoniemi on pyytänyt jutun siirtämistä. Kruunun puolesta on kannetta vastustettu, koska ylläsanottu lisämaa oli Murtoniemen talolle annettu ehdolla että Kruunu kahden vuoden kuluessa, Huhtikuun 30. päivästä 1897. lukien, saisi omaan laskuunsa myydä kaikki metsäpalstassa löytyvät, tukoiksi kelpaavat puut sekä Juho Pekka Murtoniemi, joka oli kaatanut ja ulosvedättänyt tukkipuut, siis, jos hakkuun takia vahinkoa oli tapahtunut, itse oli siihen suurimmaksi osaksi syypääSittenkun todistajia oli jutussa kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus, jossa Juho Pekka Murtoniemi on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, Huhtikuun 8. päivänä 1902. julistamallaan päätöksellä antanut lausunten sa asiassa; ja koska Juho Pekka Murtoniemen omistamaan Murtoniemen taloon yhdistettäväksi ehdotettu lisänet373
samaa Senaatin Talousosaston Huhti kuun 30. päivänä 1897. antaman päätöksen mukaan oli hyväksytty taloon yhdistettäväksi sillä ehdolla että lisämaan palstoilla olevat tukkipuut oli vat käytettävät kruunun hyväksi kahden vuoden kuluessa sen jälkeen, sen tähden ja kun tuota aikarajoitusta ei oltu rikottu eikä kruunu ollut lijäänetsästä myynyt muita puita kuin mihin kruunu oli itsellensä pidättä nyt sellaisen oikeuden, on Kihlakunnanoikeus, hyljäten Juho Pekka Martoniemen ylläkerrotun lykkäyspyyn nön, kumonnut hänen jutussa aja mansa kanteen perusteettomana. Kuitenkin on Kihlakunnanoikeus jättänyt Juho Pekka Murtoniemelle avoimeksi, jos hän luuli itselleen puitten hakkuussa ja ajossa vahinkoa tehdyksi. eri oikeudenkäynnillä hakea korvausta siltä tai niiltä, jotka olivat puheenalaiset tukkipuut hakkuuttaneet. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Pekka Murtoniemi osoituksen mukaan valittamalla, mutta Kovioikeuden sittemmin pöytäkirjanotteessa antaman määräyksen jälkeen vetoa maksamalla oli saattanut jutun, on Maaliskuun 28. päivänä 1905. antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden mainitun päätöksen. Kovioikeuden tuomioon on Juho Pekka Murtoniemi hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Juho Pekka Murtoniemi ole esiintuoneet syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: S Andersin. Johan Lupblas Gamm Gkelman Ahdellalin. 7 Oscar Karsten. 374
Lokakuun 11 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin Tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa ovat Paavolan pitäjässä toimiva Paavolan Osakekauppauyhtiö hakijana ja Tämän pitäjän Pehkolan kylässä asuva Talollinen Juho Juhonpoika Kiimala, pois jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 11 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksella, saanut tietää seuraavaa: tiikajoen, Paavolan ja Rantsilan pitäjäin sekä Revonlahden kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudes sa on Juho Kiimalalle toimitetun haasteen nojalla Paavolan Osakekauppa yhtiön puolesta lausuttu että kun yhtiön Marraskuun 5 päivänä 1895 pidetyssä yhtiökokouksessa oli nostettu kysymys siitä että yhtiön Paavolan pitäjän Ylipään kylässä sijaitseva, tapLäsnä E A - V E L. W H - K. M. O. K. No 892. Pag. 144 RD 1905.
piota tuottanut haarakauppaliike lakkautettaisiin, oli Juho Kiimala, joka oli ollut sanotun haaraliikkeen silloisena hoitajana, vastustaen mainittua ehdotusta nimenomaan ottanut vastataksensa liikkeestä sen jälkeen yhtiölle ehkä syntyvästä tappiosta, jonka tähden sanottu ehdotus oli rauennut ja haaraliike edelleen jäänyt Juho Riimalan hoidettavaksi, sekä että Juho Kiimala, kun yhtiö sittemmin Mar raskuun 5 päivänä 1896 oli hänelle luovuttanut mainitun haaralikkeen, viime kerrotussa tilaisuudessa oli siloutunut sadan markan palkkiosta keräämään haarakaupan saatavat ja yhtiölle vastaamaan niistä; ja kun yhtiön konttokuranttilaskujen mukaan haaraliike oli Heinäkuun 4. päivästä 1896, jolloin inventterans siel lä lopetettiin, saman vuoden Marras kuun 12 päivään, jona päevänä Juho Kiimala sanotun luovutuksen nojalla oli vastaanottanut haarakaupan ja sen silloin jälleen inventee ratun tavaraston, tuottanut yhtiölle tapviola 1182 markkaa 32 penniä sekä Juho Kiimala oli jättänyt mainituista, vastatakseen ottamistaan yhti on saatavista yhtiölle suorittamatta 1086 markkaa 82 penniä, vaikka Kiimalan sitoumuksensa mukaan olisi pitänyt maksaa ne täydelleen Marraskuun 5 päivänä 1897, on yhtiö vaatinut Juho Kiimalan velvoittamista yhtiölle suorittamaan sanotut raha määrät ynnä kuuden prosentin koron viime sanotulle määrälle 1886 markalle 82 pennille Kantusta kuultuna on Juho Niimala kieltänyt että hän oli sitou tunut vastaamaan haarakaupan tappioista ja sen maksamattomista saatavista; ja koska sitä paitsi yhtiön velkomuksensa perusteeksi esillä mat konttokuranttilaskul todisteet ten puutteessa ja perustuvia yhtion epaleotettavaan kirjanpitoon oli vat kaikkea merkitystä vailla, on Juho Kiimala vaatinut kanteen kumoamista. Sittenkuin jutussa oli niin mene576