Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Marraskuuta 1903 tehdyllä kauppakirjalla samansummisesta kauppahinnasta Kauppaneuves Bergojefellä ja Varakonsuli flerekjohanniille myynyt omistamansa, Loikkasen perillisten maalla Wiipurin pitäjän Kelkkalan kylässä vuokralonlilla Runtokailun vamilla No 11 olevan asunlorakennuksensa ulkosuotineen ynnä vuokraoikeuden sanottuun lonlliin, mutta että Kauppaneuos Temyff ja Varakensuli Alarekjohann heidän sekä Aleksander Huuhtasen välillä tehdyn sopimuksen mukaisesti samana päivänä laaditulla asiakirjalla olivat selittäneet mainitun kaupan kirkoittavan ainoastaan panttausta siinä tapauksessa, että Aleksander Huuhlanen pitäisi rakennuksensa, jotka edelleen jävät Huuktasen haltuun, puhevakuutettuina ja hyvässä kunnossa sekä kuuden vuuden kuluessa vapaullaisi Kauppanelvos Tergejeffin ja Parakuisuli Starokjohannen heidän lakauksestaan; ja kun Kauppaneuvos Tergejeff ja Tarakonsuli Starekjohann, vaikki Aleksander Huuktanen ollut laiminlyönyt edellämairilluja velvollisuuksiaan eikä myöskään sanottu kuuden vuoden aika vielä ollut jempeen kulunut ja siis vastoin ylläkerollua sopimusta syksyllä vuonna 1908 livat ottaneet kysymyksessä olevat rakennukset haltuunsa ja sittemmin huutokaupalla 570 markan hinnasta myyneet ne ynnä vuokraoikeuden tonttiin Josef Forstesille en Aleksander Huuktänen vaatinut että viimeksimainittu kauppa julistettaisiin viimattomaksi sekä että Josef Torsten velvoitettaisiin Aleksander Huuhlasen hallintaan heti luovuttamaan mainitut rakennukset ja vuokratontti. Kantaseen vastalin on jon toista selittänyt, että Aleksander Huuhtanen hänen sekä Kauppaneuvos Seeggiflin ja Varakonsalo Harckjohannen välillä tehdyn sopimuskirjan mukaan oli ollut velvollinen ei ainoastaan pitämään kysyksessä olevat rakennukset palovakuutettuina, vaan myöskin kuuden vuoden kuluessa vapauttamaan takausmiehensä takauksesta maksamalla velkansa siten, että hän ensimäisenä vuotena 165
suorittaisi suo markkaa ja viitenä suuraavana vuotena 1000 markkaa vuodessa, uhalla että Kauppanuus Tergejäff ja Varakonsuli Starckjohann muussa tapauksessa olivat oikeutetut ottamaan rakennukset haltuunsa ja niiden kanssa menettelomään kuten omansa kanssa; ja kun Aleksander Huuhtanen oli laiminlyenyt pitää rakennuksensa palovakuutettuina eikä ollut velkaansa vastaan suorittanut mainittuja lyhennysmaksuja sekä jättänyt lainan kerenkin vuodelta 1907 Wiipurin Sääslipankelle maksamatta, josta oli ollut seujauksena että Kauppanenes Sergeoff ja Varakensuli Härekjöhänen olivat olleet pakodetut huolehtimaan rakennuslen vakuutuksesta palovahinkoa vastaan ja että Kauppahuus Seogojeflin oli löytynyt suorittaa Säästöpan kille ei ainoastaan 11 päivänä Helmikuuta 1908 edellämainittu maksamatla jälelly lainakorko vaan myöskin 11 päivänä seurannutta Maaliskuuta Aleksander Huuhlusen koko velka korkeineen siihen päivään asti, sekä Kauppaneuvos Tergejeff ja Varakensuli starekjokann sopimuskirjan määräysten mukaan siis olivat ollut oikeute tut ottamaan haltuunsa puheenalaiset rakennukset ja ne ynnä vuokraoikeuden lonstiin myymään, en Josef Torster vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaisel molemmin puolen ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan jossa Kauppaneuves Sergejissiä on kuulustettu ja Varakensesti Starikjohan nille on suotu tilaisuus tulla asiassa kuulluksi, hänen kuitenkaan sitä etuahyväksensä käyttämättä, on 8 päivänä Huhtikuuta 1910 julistamallaan päälöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Josef Forstuin Aleksander Huuhlasen hallintaan luovuttamaan kysymykseen tulleen talon vuokraoikeuksineen tonttiin sekä sen dessa sadalla markalla korvaamaan Aleksander Huuhtasen oikeudenkäyntikustannukset. Hainikeus, jonka tutkittavaksi Josef torrter velaamalla oli saattanut jutun, 166
on 24 päivänä Elokuuta 1911 antanut humion asiasta; ja koska Aleksander Huuhtanen edellämainitussa sopimuskirjassa 27 päivältä Marraskuuta 1903 oli oikeuttanut Kauppamueres Berggiflin ja Varakonsuli Starckjohannin haltuunsa ottamaan kysymyksessä olevat rakennukset vuokraoikeuksineen lonttiin ja niiden kanssa menittelemään kuten omansa kanssa, eller Huuhtanen kuuden vuoden kuluessa siitä lähtiin vapaullaisi Kauppanenes Sergejeffiä ja Varakensesti Starckjohannia siitä takauksesta, johon he olivat sitoutunut Aleksander Huuhlasen edelläkerodun Wiipurin Säästöpankista saaman viiden tuhannen viidensadan markan suuruisen lainan lakaisin maksamisesta, suorittamalla velkansa siten, että hän ensimäisenä vuotena maksuisi viisisataa markkaa ja joka seuraavana vuonna tuhat markkaa, sekä selville oli käynyt, että Aleksander Huuhtanen oli laiminlyönyt sanotun maksuvelsellisuulensa ja että Kauppamies Sergejeff oli ollut pakalittu takauksensa nojalla Säästöpankille suorittamaan Aleksander Huuhtasen maksamatta jättämän 1907 vuoden koron mainitulle velalle, jonka velan Kauppaneus vos Sergejeff sittemmin kokonaisuudessaan oli suorittanut, sentähden ja kun Kauppaneuvos Sergejeff ja Varakonsuli Karekjohann siis olivat ollut oikeutetut ottamaan haltuunsa ja myymään puheenalaiset rakennukset ynnä vuokraoikeuden tonttiin, Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Aleksander Huuhtasen asiassa ajaman kanteen sekä velvoittanut Huuhtasen kahdeksallakymmenellä markalla korvaamaan Josef Forslarin kulut Kihlakunnanoikeudessa Hovioikeuden tuomioon on Aleksander Huuhtanen anonut muutestaperustelmalla, johon Josef Forster on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Aleksander Huuhtånen och esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, 167
joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Aleksander Huuhlanen suorittamaan Josef Forsterille hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tälä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Kettiv Saarikoski. Alpen Luksiala B. Annaberg. A. J. Huuruvara B. Annaberg. A. J. Huuruvara Umo Strömsten. Helmikuun 17 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullassa, velkomusta koskevassa nostajutussa, jossa Mäkitupalainen Kaappo Mäenpää, Lapuan pitäjän Kirkonkylästä, on hakijana sekä Kauhavan pitäjässä asuva Talollinen Antti Kustaa Koppala vastaajana: tunttu Oikeusosastossa 17 päivänä Helmikuuta 1913. Keisarillinen Senaatti en itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymykrissa, saanut seuraavat tiedet: Kaappo Mäenpäälle toimitetun haastun ajalla on Antti Kustaa Koppala Lapuan ja toimen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa laskun mukaan essaeli pantu Kaappo Mäenpään maksetta, vaksi Kappalain Huhtikuulla, Toukokuulla ja Kesäkuulla vuonna 1910 Mäenpääl6 lähettämistä 1800. pellosta hinnanaataa "pennin mukaan pellolta 123 markkaa sekä Mäenpään Koppalan puolesta kantaLäsnä: F. E. A. L. B. et. R. H. J. S. 168 No 247. Pag 247 R. D. 1912
mat Kauppias E. Mäkelältä ja Ykspillen jan Työväenyhdistyksellä, kummalla. kin, 10 markkaa ynnä eräällä Kauppiaalta Karlsenilta ja Poliisikonstaapelille UHögliniltä, kummaltakin, 55 markkaa kuin myös kirjoitettu Mäenpään hyväksi yhteensä 7/48 markkaa vaatinut Kaarno Mäenpäätä velvoitettavaksi suorittamaan Antti Kustaa Koppulälle mainitun laskun jäännössisällys, 647 markkaa. Jutussa kuulustettuna on Kaapio Maenpää, kieltäin kantaneensa Antti Kustaa Koppalan mainitsemia rahamääriä kauppias Karlsenilta ja Poliisikonstaap tilta Högliniltä tahi saaneensa Koppalalla enempää kuin 12.250 pullaa Timonaalia, kannetta vastustanut; minkä ohessa Kaappo Mäenpää on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Antti Kustaa Koppälän myönnettyä vaatimastaan määrästä lyhennettäväksi 45 markkaa niistä 400 pellosta limonaalia, jotka Kaappo Mäenpää oli kieltänyt hänellä saaneensa on Kihlakunnanoikeus 20 päivänä Huhtikuuta 1911 julistamallaan päätöksellä ratkaissut utun; ja koska Kaappo Mäenpää väitläen saaneensa Antti Kustaa Kappalalja 100 pelloa ilmenaalia vähemmän kuin mitä tämän antama lasku osotti eli myöntänyt saman laskun muuten ukouksi, sentähden ja kun Hoppala nusta 400 pellosta ilmonaatia oli myöntänyt laskun sisällyksestä vähennettäväksi 45 markkaa, on Kihlakunnan oikeus velvoittanut Kaappo Mäenpään kuittia vastaan suorittamaan Antti Kustaa Koppalalle vaaditut kuusisataa neljäkymmentäseitsemän markkaa, siitä kuitenkin vähennettyä mainitut neljäkymmentäviisi markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Haapno Mäenpää oli veteamalla saattanut jutan, on 21 päivänä Heinäkuuta 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muutin paitsi että, koskei Antti Kustaa Korpala ollut näyttänyt, että Kaappi Mäenpää olisi kuulunut Kappalan puheena levat saatavat Kauppias Karlsonilta ja Poliisikonstaapelilta Högtiniltä, Kaappo169
Mäenpää vapautettiin niitä Antti Kustaa Koppalalle maksamasta; ja tuli Kaappo Mäenpään sentähden, kun nuo saatavat, yhteensä satakymmenen markkaa, ja yllä mainitut neljäkymmentäviisi markkaa vahennettiin vaadetusta määrästä suorittaa Antti Kustaa Koppalalle neljäsataa yhden sankymmentäkaksi markkaa Hovioikeuden tuomioen on Kaappo Mäenpää anonut muulesta perustölemällä joka Antti Kustaa Koppala on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tamän jutun ja katsoo, että Kaaspo Mäenpääde esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää pysyväksi; ja velvoite taan Kaappo Mäenpää suorittamaan Antti Kustaa Heppalalle, korvaukseki hänellä hällä jälun vuoksi ollaista kuluista kahdeksankymmentä markkaa, tila kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Kris Lombacka Alfred Kiukkala. Kris Lainkoski Alfred Kiukkiala. B. Anneberg. K. R. Helanen Ossian Sökannen Helmikuun 18 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Vaasan Hovioikeudesta tulleessa lähtö- ja tulokatselmusta Ojalan kirkkoherranvirkatalolla, Ylistaron pitäjän Lahden kylässä, koskevassa nostojutussa, jossa Ylistaron seurakunnan virkatalonlautakunnan esimies Kuokraaja Simon Jussila sano tun seurakunnan valtuuttamana, Pelmaan kylästä, ynnä Talolliset Juho Korpela ja Vihtori Kuusela, Kaukolan kylästä Ylistaron pitäjää, saman seurakunnan virkatalonlautakunnan jäseninä ovat yhteisesti hakijoina sekä mainitun seurakunnan kirkkoherra Kovasti Alfred Airio, saapuville tulleena, mutta Maras ti. Airion edeltäjän kirkkoherranvirassa Korasti Johan Heinis-vainajan oikeudenLäsnä: F. S. - A. L. - B. t. A. Å. R. B. F. M. No 258. Pag. 184. R. D. 1912.
omistajat sekä kirkkoherranrikatalon entinen vuokraaja Kanttori Kristian Leino ynnä Turun arkkihiippakunnan Tuomiokapitulin asiamies Lääninrovasti Gustaf Durchman ja kruunun asiamies virkaatoimittava Kruununnimismies Hugo Aspinen, poisjääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 18 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyk sessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Rovasti Airio Ilmajoen tuomiokunnan tuomarille lähetetyssä kirjeessä oli anonut, että lähtö- ja tulokatselmus pidettäisiin Ojalan kirkkoherranvirkatalolla Kevasti Heinisen oikeudenomistajain ynnä Kanttori Leinon ollen lähtijöinä sekä Rovasti Airion tulijana, on Kihlakunnanoikeus sellaista tarkoitusta varten kokoontunut virkatalolla Heinäkuun 31 päivänä 1911, jolloin Korasti Airio muun muassa on vaatinut että, koskei virkatalon päärakennuksessa löytynyt erityistä, nykyäjän vaatimaa, eri käytävällä varustettua kansliahuonetta, Kihlakunnanoikeus määräisi sellaisen ynnä sen yhteydessä lämpimän eteisen rakennettavaksi; ja on Rovasti Airio sen ohessa, kun navettarakennus eli aivan rappeutunut, katsonut uuden navetan rakentamisen tarpeelliseksi. Virkatalonlautakunnan puolesta on uuden kansliahuoneen rakentumista vastustettu, koska virkatalossa joentuudestaan oli riittävä määrä huoneita, ja mitä navettarakennukseen tuli on lautakunnan puolesta väitetty, että vanha navella kyllä voitaisiin korjaamalla. laittaa käyttökelpoiseen kuntoon Tuomiokapitulin asiamies Sääninrorasti Durchman taas on jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden 171
ratkaistavaksi, puoltaan kuitenkin uuden kansliahuoneen rakentamista. Heinäkuun 31 päivänä sekä Elokuun 1 ja 2 päivinä 1911 on Kihlakunnanoikeus toimittanut katselmuksen ja siinä muun muassa määrännyt: että koska kansliahuoneena käytetty kamari päärakennuksessa oli tähän tarkoitukseen liian pieni, oli sen länsipuolella oleva nurkkakamari laitettava kansliahuoneeksi siten, että päärakennuksen läntiseen päätyyn oli tehtävä hirsistä kuusi ja puoli metriä pitkä sekä neljä metriä leviä lämpimän pitävä etunen, joka oli varustettava tulisijalla ja niin monella ikkunalla kuin ammattimies, jonka neuvoa rakennettaessa oli kysyttävä, katsoi tarpeelliseksi, sekä tästä uudesta etiisestä johdettava ovi kansliahuoneeseen nykyisen päätyikkunnan kohdalta ja kansliahuoneen pihanpuoleinen ikuina sen sijaan isonnettava kolmiosaiseksi, minkä ohessa uuteen eteiseen ovi oli tehtävä pihan puolelta ja laudoista rakennettava sen eteen sellainen kuisti kuin ammattimies katsoi siihen sekä ulkonäön että käytännön puolesta parhaiten soveltuvan, ollen uusi etiinen, joka oli maalattava, paperoita va ja landsitettava tarpeen mukaan, rakennettava yhtä korkealle jalustalle kuin päärakennusken, joko hebonaan kivijalalle taikka tarpeellisen matkan päässä oleville kivipylväille, ottaen kuitenkin huomioon, että viimemainitussa tapauksessa pylväiden välit olivat tiivisti tukittavat landsilla ettei tuali päävisi rakennuksen alle; että navettarakennus, joka oli uvan rappiolla, oli purettava ja sen sijaan rakennettava uusi navetta tallen itäiselle puolelle siten, että tallin ja navetan välille tulisi lantasäiliö ja sen yhteyteen kaksi makkia sekä navetan yhteyteen uusi sikala piirettavaksi määrätyn sijaan ynnä tarpeellinen 172
karjakeittiö, edellinen navetan pohjois - ja karjakettio sen eteläpuolelle, kaikki sen suuruisia ja muuten sillä tavoin kuin Rovasti Airion Kihlakunnanoikeuteen jättämä ja Oikeuden pöytäkirjaan jäljennetty pohjapiiustus selityksineen lähemmin osotti; ollen navetta, sikala ja karjakeittio tehtävät hirsistä sekä rakennettavat seitsemänkymmentäviisi senttimetriä korkealle kivijalalle ja tarpeen mukaises. ti perustettavat, lattiat näihin huoneisiin samoin kuin rehipöytä ja virtsakoutut navettaan tehtiirät sementtilaastista ja huoneet muuten sisustettavat nykyaikäiseen käytännölliseen tapaan sekä koko rakennus, johon saatiin käyttää aineita virkatalon piirettaviksi määrätyistä huoneista, mikäli ne siihen kelpaisivat, varustettava parekatolla ja sen seinät maalattavat runamaalilla sekä katto joko punamaalilla tai muulla mätänemistä estävällä aineella; sekä että äskenmainittu rakennus ynnä kansliahuoneen uusi eteinen olivat tehtävät valmiiksi Elokuun 1 päivään 1912 Lopetettuaan katselmuksen on Kihlakunnanoikeus julistanut päätöksensä Elokuun 5 päivänä 1911 ja velvoittanut virkatalonlautakunnan, seurakunnan virkatalon rakennuskassan kustannuksella, panemaan toimeen edellämainitut, katselmuksen kestäessä virkatalon rakennuksiin nähden määrätyt korjaukset ja uudistukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Simon Jussila ynnä Talolliset Tuomas Holkko ja Juho Kaukonen, Ylistaron seurakunnan sitä varten valtuuttamina, olivat vetoteitse saattaneet jutun, on tuomiolla Toukokuun 30 päivältä 1912 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan; ja olivat kansliahuoneen viisi etainen sekä uusi navettarakennus tehtävät valmiiksi ennen Elokuun 1 päivää 1913. Hovioikeuden tuomioen ovat Simon 173
Jussila, Juho Korpela ja Vihtori Kuusela anoneet muutosta perustelmalla, johon. Rovasti Aino on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo etteivät Simon Jussila ja hänen asiakumppaninsä ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, kuitenkin siten että määrätyt rakennustyöt ovat saatettavat valmiiksi viimeistään 1 päiväänn Elokuuta 1917; ja velvoitetaan Simon Jussila ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Kovasti Airiolle hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti teris Svenkoski Alfred Luksiala. teris Svenkoski Alfred Luksiala. R. Amberg No 260. Pag. 202. R. D. 1912. A. W. Hahlström Den 18. Februari 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Abo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Apotekaren Filosofiemagistern Emil Sandroos, från Helsingfors stad, sökande samt förmän Taidetakomo "Korn " Konstomideri, med hemort i samma stad, svarande: Sifven i Justiliedepartementet, den 18. Februari 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig före dragas och af dem, såvidt nu år i fråga, inhämtat följande: Efter Filosofiemägistern Sandroos den 6. Maj 1910. ågången stamning, har finnan Taidetakamo Korri Konstsmideri vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att firman på beställning af Sandroos den 27. Februari 1910. levererat åt denne fyra trättbiljer af silfver för ett parterna emellan öfverenskommet pris af 1450. mark och fysa bläljar af gink, hvilkas pris utOdd F. S. - A. F. - B. A. - J. R. J. B. F. M.
gjorde 40. mark, samt att firman därutöfver tillkom för uppsättning af beljorna 24. mark 40. penni äfvensom för putsning och lälkening af en Sandroos tillhörig kassaapparat 9. mark 60. penni; och emedan Filo sofiemägistern Sandroos sålunda blifvit skyldig förman sammanlagdt 1528. mark, men till denna erlagt endast den 8. berörda Februari guldna 600. mark, har firman yrkat Sandron förpliktande att utbetala återstående 924. mark jämte fem procents ränta från stämningsdagen. I saken hörd har Filosofumagistern Sandroos väl erkänt att han af firman Taidetakomo "Korni Mentmideri i slutet af Januari eller början af Februari månad 1910. beställt 4. blaljer eller bäcken af silfver, afredda att användas i Sandroos äpotek, där dessa skulle inpassas i en mahognydisk, samt att förman jämväl åtagit sig beställningen och lofvat utföra arbetet inom två veckor eller åtminstone till dess Sandroos protek blifvit färdigt inredt, hvilket skett den 20. i sistnämnda månad, men påstätt att firman, som icke hunnit få bljerna färdiga inom öfverenskommen tid, på eget intiatio låtit förfärdiga provisoviska jemktalgor, hvilka insatts i de för silfver bäckenen afsedda hälen i distan, samt att silfvertaljerna, då dessa omsider i slutet af ännämnda Februari månad levererats, befunnits vara för Sandroos vanvandbära, enär derom ma varit höplödda med tenn i stället för med silfver, hvilken förstnämnda metall icke kunde motstå inverkan af särskilda syxor, som vid upteknorehen komme till användning, samt silfversilarna för afledande af vattnet från bljerna dessutom blifvit med hopparnit fästade vid en i silarna befintlig mindre sil af mening, ehuru såväl kyrpar som messing ännu fortare än tenn frättes vid beröring med upor. På grund häraf har Filosofiemagistern Sandroos, jämte det 175 2/3
han medgifvit riktigheten af posten å 9. mark 60. penni för upputning. af kassaapparaten, i öfrigt motsagt käromålet, hvarhos Sandroos förklarat sig villig att utlämna silfverbeljerna emot återbekommande af de 600. mark, han förskottsvis erlagt, eller att för böljarna, hvilka innehaft en vigt af 6. kilogram 730. gamerlägga silfrets pris, beräknadt efter 110. mark för hitogrammet. Sedan parterna å ömse sidor gjort anspråk på ersättning för nättegångskostnaderna, har Rådstufvurätten genom den 25. Augusti 1910. afkunnadt utslag i saken sig utlåtit; och som vid det parterna emellan ingångna aftal, hvarigenom ferman "Faidetuhmo" Koru" Kontsmideri åtagit sig att för ett prisaf ettusen fyrahundra femtio mark förfärdiga fyra tvåttbacken att användas i Filosofumågistern handroos apotek, rörande dessa bäcken icke träffats andra bestämninga än att de borde göras af silfver i enlighet med uppgjorda ritningar, samt finnan vid sådant förhållande och då Sandroos vid besiktning af arbetet förrän de skilda silfverplätarna i bäckenen ännu blifvit börlödda meddelat, att de vore ofnedda för en sista sköljning af flaskor och sålunda icke komme i beröring med fråtande vätskor, kunnat få den föreställning, att ledningen af plätarna finge ske med tenn, alltså och då tillförlitlig utredning förebragts därom att därest lödning med silfver skulle af landroos betingats, arbetet i fråga med nödvändighet påkallat ett vida högre pris än det vid aftalet utfästä, samt Filosofiemagistern Sandroos icke framställt någon annan anmärkning mot bäckenen än att lödningen af plåtarna i deromma skett med teen, förutom den betydelselösa erinran om fästningen af bäckenens silar, har Rådstufvurätten, utan att fästa afseende därvid, huruvida omordade silfver176
bäcken vore ändamålsenliga eller icke, ansett Filosofiemagistern Sandroos dock vara skyldig att för bäcke nen erlägga det utfästa priset; hvar för och då förmån måste anses vara berättigad till särskild ersättning för uppsättningen af ifrågavarande bäcken och Sandroos icke haft något att påminna mot det belopp af tjugufyra mark fyratio penni, som firman därför fordrat, samt finnan jämväl tillborde betalning för de af firman på Filosofumagistern Sandroos beställning utförda fyra ginkdaljer, för hvilka det af firman debiterade priset af fyratio mark intygats vara skäligt, äfvensom porten å nio mark sextio penni för penning och läckering af ringar till en kassaapparat af Sandroos godkänts, Rådstufvurätten ålagt Filosofiemagistern Sandroos att emot koitto till firman Taidetakomo Koru " Konstomideri utgifva fordrade niohundra tjugufyra mark med fem procents ränta därå från ofvanberörde 6. Maj 1910. tills full betalning följde samt att därhos med tvåhundra mark godtgöra finnan dess kostna der i målet. Hefrätten, under hvars pröfning Filosofiemagistern Sandroos i vadeväg dragit målet, har genom dom den 12. Juli 1912. låtit vid Rädstufvurättens utslag bero, jämte det Filosofiemagistern Sandroos ålagts att med femtio mark ersätta förman Faidituhamo Korn Konstunderi för dess i målet uti Hofrätten hafda bostnader. Uti Hofrättens dem har Filosofiemagistern Sandroos anhållit om ändring medels deduktion, den förman staidetukomo Koru Konstemideri bemött. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Filosofiemägistern Sandroos icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges Filosofumagistern Sandroos att till firman Taidetuboms "Korn Konstomidare i ersättning för 177
firmans härstädes i målet hafda bortnader utgifva sextiofem mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Juni Faarikoski. Afred Liukkalai Juni Faarikoski. Afred Liukkalai B. Anneberg. A. V. Kullsvaran D. F. Mölle Helmikuun 19 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, tilankaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa ovat Parikkalan pitäjän Savikummun kylästä. oleva Talollinen Alfred Honkanen, vaimonsa Anna Samulintytär Honkasen edusmieke nä, ja Talollinen Heikki Kekäle, saman pitäjän Saaren kylästä, omasta puolestaan ja avioliitostaan Liisa Samulintytär Kekälevainajan kans sa syntyneiden alaikäisten lastensa Aina, Samuel, August ja Anna Kekäleen holhoojana, yhteisesti hakijoina sekä Talollinen Juhana Löppönen ja hänen vaimonja Anna Maria Löppönen, Säsnä: sanotun pitäjän Joukion kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosustussa 19 päivänä HelmiF.  A. L. B. A. - A. R. B. F. M. 178 No 263. Pag. 152. R. D. 1912.