Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ja Pietari Maijaselle, lausuneet, että Talollinen Fredrik Dyster, joka 29 päivänä Lokakuuta 1864 oli saanut kiinnekirjan 1/4 perintötaloa No 3. Ilottulan kylässä, oli kuollessaan vuonna 1866 jättänyt jälkeensä lesken, Maria Serafia, Juhana Robert ja Pietari Maija sen äidin Maria Sokuran ynnä avio liitostansa hänen kanssaan syntyneet pojat Elias, Josef Feliks ja Fredrik Fredrikinpojat Dysterin; että, kun Josef Feliks ja Fredrik Fredrikinpojat Dyster olivat kuolleet, Fredrik vuonna 1868 ja Josef Feliks vuonna 1883, olivat Maria Sokura ja hänen jälkimäinen miehensä, Maria Serafia, Juhana Robert ja Pietari Maijasen isä Petter Fredrikinpoika Maijanen myyneet Maria Sokuran osalle perimysoikeuden nojalla poikiensa Josef Feliks ja Fredrik Dysterin jälkeen tulleen 1/18 yllä sanotusta talosta sekä siitä saadulla hinnalla itselleen ostaneet maarekisteriin Noolla 3 7 merkityt 0,1757 samaa taloa; sekä että Maria Sokma, Petter Fredrikinpoika Maijasen kuoltua vuonna 1904, oli 28 päivänä Maaliskuuta 1905 tehdyllä lahjakirjalla lahjoit tanut kaiken kiinteän ja irtaimen omaisuutensa Juhana Robert ja Pietari Maijaselle, jotka 1 päivänä Joulukuuta 1906 olivat saaneet kiinne kirjan muun muassa äsken sanotullä lahjakirjalla heille joutuneille 79/108, No:lla 3 2, sekä 1/3, N:olla 3:7, maarekisteriin merkityille osille puheena olevaa taloa; ja ovat Edens Savolainen ja Maria Serafia Maija nen vaatineet että, koska Maria Sakura, joka oli kuollut Elokuussa vuonna 1905, kerrottua lahjoitusta tehdessään ei ollut olluteet täydessä järjessä ja häntä sitä paitsi ole lahjan tekemiseen pakotettu, sanottu lahjakirja ja sen perusteella Juhana Robert ja Pietari Maijaselle myönnetty lainhuudatus julistettaisiin mitättömäksi sekä Juhana Robert ja Pietari Maijanen velvoitettaisiin luovuttamaan Maria Sokuran jäämistö sellaiseen jakoon, että Maria Serafia Maijaselle tuleva perin 129
töosuus tulisi hänelle siitä eroitetuksi, tahi että, jos Edvard Savolaisen ja Maria Serafia Maijasen kannetta esityillä perusteilla ei voitaisi hyväksyä, kysymyksessä oleva lahjakirja kumottaisiin ainakin, mikäli Maria Sokura oli sillä lahjoittanut yllä mainitun perimysmaan vastikkeen Juhana Robert ja Pietari Maijasen huomautettua muun muassa, etteivät Edvard Savolainen ja Maria Serafia Maijanen olleet yön ja vuoden kuluessa Maria Sokuran kuolinhet kestä lukien panneet vireille puheenalaista kannetta, mikäli se koski Maria Sokuran eläessään omistamia kiinteistöjä, ja vastustettua kannetta tuossa osassa myöhään nostettuna ja muuten kokonaisuudessaan perusteettomana, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeuden käyntikuluistaan, 8 päivänä Marraskuuta 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen mikäli se perustui väitteeseen, ettei muka Maria Sokura kysymykseen tullutta lahjoitusta tehdessään olisi ollut täysijärkinen ja että hänet olisi pakotettu lahjan tekemiseen, sekä, mitä tuli vaatimukseen lahjakirjan kumoamisesta sikäli kuin perimysmaan vastiketta olisi poisan nettu, katsonut Edvard Savolaisen ja Maria Serafia Maijasen menettä neen kannevallan asiassa; ja on Edvard Savolainen ja Maria Serafia Maijanen velvoitettu sadalla markalla korvaamaan Juhana Robert ja Pietari Maijaselle heidän oikeuden käyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Edvard Savolainen ja Maria Serafia Maijanen vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 25 päivänä Heinäkuuta 1912 antamassaan tuomiossa, koskeivät Edvard Savolainen ja Maria Serafia Maijanen olleet yön ja vuoden kuluessa Maria Sokuran Elokuussa vuonna 1905 tapahtuneesta kuolemasta lukien, jolloin aihet620
ta Juhana Robert ja Pietari Maijasen puheena olevan talon saannin moittimiseen oli ilmaantunut, laillisessa järjestyksessä nostaneet kannetta edellä kerrotun lahjakirjan kumoa misesta, mikäli kiintiää omaisuut ta sillä oli lahjoitettu Juhana Robert ja Pietari Maijaselle, katsonut Edvard Savolaisen ja Maria Serafia Maijasen kanteen tässä osassa, säännön mukaan 14 päivänä Toukokuuta 1865 annetussa Kuninkaallisessa selityksessä, myöhään vireille pannuksi, min kävuoksi ja kun Edvard Savolainen ja Maria Serafia Maijanen, mitä tuli sanotulla lahjakirjalla luovutettuun irtaimeen omaisuuteen, eivät olleet voineet saattaa toteen, että Maria Sokura, tehdessään sanoteen lahjan, olisi ollut täyttä ymmärrystä vailla tahi että häntä olisi lahjan tekemiseen pakotettu, Hevioikeus on jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut, mikäli kanne siinä oli hyljätty sekä Edvard Savolainon ja Maria Serafia Maijanen velvoitettu maksamaan vastapuolilleen edellä sanottu oikeudenkäyntikulujen korvaus; minkä ohessa Edvård Savolaisen ja Maria Serafia Maijasen tuli viidelläkymmenellä markalla korvata Juhana Robert Maijaselle, joka oli tullut Hovioikeudessa saapuville, hänellä vasta sanotussa Oikeudessa asiasta olleet kulut Hovioikeuden tuomioon ovat Edvard Savolainen ja Maria Serafia Maijanen anoneet muutosta perustelmassa, johon Juhana Robert ja Pietari Majanen ovat vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Edvard Savolainen ja Maria Serafia Maijanen ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Edvard Savolainen ja Maria Serafia Maijanen suorittamaan Juhana Robert ja Pietari Maijasel631.
le, heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikkia sianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Filis Kankoski Alfred Luksiala. Filis Kankoski Alfred Luksiala. R. Anneberg. Samuli Koski A. J. Lillblifnaara J. T. Jännblt Toukokuun 11. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin mentin moitetta koskevassa nostajatussa, jossa Talollinen Esko Matinpoika Kuveri, Kirvun pitäjän Lankilan kylästä, on hakijana sekä Takylästä poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 11. päivä nä Toukokuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Katri Kuverille toimituttamansa haasteen nojalla on Esko Kiiveri Kirvun pitäjän karajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Katri Kiiveri oli 3. päivänä Syyskuuta 1909 Kihlakunnanoikeudessa valvonut mainitussa Lankilan kylässä asuneen, 5. päivänä Heinäkuuta 1909. kuolleen miehensä Talollisen Juho Eskonpoika Kiiverin eläessään 8. päivänä Tammikuuta samana vuonna laatimaksi ilLäsnä: RS A. L. B A - A. R. S. K- 632 No 828. Pag2912/12 1912 tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, testalollisenleski Katri Kuveri, samasta esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä,
moitetun kirjallisen testamentin, jolla Juho Kiiveri muka oli määrännyt että hänen jäämistönsä oli lankeava Katri Kuverille; mutta koskei Esko Kiiveri voinut myöntää että Juho Kiiveri todellakin olisi tehnyt tuon asiakirjan eikä Juho Kiiveri, jos hän kuitenkin oli sen tehnyt, silloin ollut ellut täydessä ymmärryksessään eikä myöskään toiminut vapaasta tahdostaan, vaan tullut testamentin tekoon houkutelluksi, on Esko Kiiveri, ilmoittaen Juho Kuverin velipuolen poikana olevansa Juho Kiiverin lähimpiä perillisiä, vaatinut että edellämainittu testamenttikirja julistettaisiin mitättömäksi ja Juho Kuverin jäämistö määrättäisiin jakoon hänen lähimpien perillistensä kesken sekä että Katri Kiiveri velvoitettaisiin korvaa maan Esko Kuverin oikeudenkäyntikulut Katri Kuverin vastustettua kannettu, on Kihlakunnanoikeus 20. päivänä Helmikuuta 1911. julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Esko Kuveri oli vetoamalla saattanut jutun, on 31. päivänä Lokakuuta 1912. antamassaan tuomiossa katsonut käyneen selville, että kysymyksessä oleva testamentti oli syntynyt laillisessa järjestykses si, minkävuoksi Hovioikeus on jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli tullut sekä sen ohessa velvoittanut Esko Kiiverin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Katri Kuivirin kustannukset vastuupuhievallan valvomisesta Hovioikeudessa Hovioikeuden tuomioon on Esko Kuveri anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Esko Kiiveri ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. sätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Ein Savikoski. Albed Kiukkala. tiin Saarikok. Albedliiksiala. B. Anneberg Samuli Koski. A. W. Lillmsträna T. J. Jumalt 633
Toukokuun 11 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa perinnönjaon moitteesta, jossa ovat Talollisenleski Henrika Juhontytär Klemola, Sääksmäen pitäjän Salon kylästä, hakijana sekä Rustitilallinen Kaarle Kustaa Kaarlenpoika Tuomarlade Tuomarila ja hänen vaimonsa Erika Ulrika Erkintytär, saman pitäjän Kärjenniemen kylästä. vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 11 päivänä Toukokuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikä li nyt on kysymyksessä, saanut tietää Henrika Juhontyttären 26 päivänä Heinäkuuta 1908 kuolleen miehen Talollisen Erkki Ludvig Erkinpoika Klemo lan jälkeen on 12 päivänä Tammikuu ta 1909 toimitettu pesänösitus ja perinnönjako, jossa kuolinpesän irtain omaisuus on katsettu aviopuitten yhtei seksi sekä jaettu, velat vähennettyä ja Henrika Juhontyttären saatua etuLäsnä: F. S. - A. L. B. A.A. R. G.S. SS. 7. 671 No 830. Pag. 183 RD. 1912
sansa, tasan hänen ja Erkki Ludvig Klemolan ainoan perillisen hänen sisarensa Erika Ulrika Erkintyttären välillä, saaden kumpikin 17 873 markkaa 28 penniä. Tätä jakoa ovat Kaarle Kustaa Tuomarla ja Erika Ulrika Erkintytär, toimitettuaan haasteen Henrika Juhontyttärelle, Sääksmäen ja Kalvolan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa moittineet ja vaatineet että, koska Erkki Ludvig Klemola oli eläessään kauppakirjalla 11 päivältä Kesäkuuta 1898 myynyt hänen ennen 9 päivää Elokuuta 1888 Henrika Juhontyttären kunsa solmittua avioliittoaan vanhemmiltansa Talolliselta Erkki Erkinpoika Wilmolalta ja tämän vaimolta Ulrika Erkintyttäreltä 8 päivänä Elokuuta 1863 ostamansa Klemolan perintötalon puoliskon mainitussa Salon kylässä osakeyhtiölle Aktiebolaget Valkiakoski 19500 markan kauppahinnasta ja sanottu myynti oli tapahtunut Erkki Ludvig Klemolan ja Henrika Juhontyttären yhteiseksi hyödyksi, jako oikaistaisiin siten, että Henrika Juhontytär, jolla ei ollut kiinteätä omaisuutta, pantaisiin, naimaosastansa Erika Ulrika Erkin tyttärelle korvaamaan puolet mainitusta kauppahinnasta eli 9750 markkaa viiden prosentin korkoineen 12 päivästä Tammikuuta 1909. Henrika Juhontytär on väittänyt, ettei vaaditunlainen korvaus saatta nut lain mukaan tulla kysymyksen esillä olevassa tapauksessa, jossa toinen aviopuoli eli myynyt oman erikoismaansa; mihin nähden ja kun näyttämättä oli Klemolan talon puoliskon kauppahinnan tulleen Henrika Juhontyttären ja Erkki Ludvig Klemo lan pesään tahi käytetyn sen hyväksi Henrika Juhontytär on vastustanut kan netta Kihlakunnanoikeus on 4 päivänä Helmikuuta 1910 julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tuomarlan aviopuolet veteamalla oli vut saattaneet jutun, on 17 päivänä Toukokuuta 1912 antamassaan tuomi 335
ossa lausunut, että koska Erkki Ludvig Klemola jo ennenkuin hän 9 päivänä Elokuuta 1888 vihittiin avioliittoon Henrika Juhontyttären kanssa oli omistanut puolen Klemolan taloa ja sitten yhdessä mainitun vaimonsa kanssa kauppakirjalla 11 päivältä Kesäkuuta 1898 myynyt talonpuoliskon yhdeksäntoistatuhannen viidensadan markan kauppahinnasta, joka oli näytetty käytetyn Klemolan aviopuollen pesäosmuksia vastaarassa määrässä heidän molempien hyödyksi, niin Henrika Juhontyttären, jolla ei ollut kiinteätä omaisuut ta, N.Kn 11 luv. 7 SS:n mukaan, kuten se oli Keisarillisessa asetuksessa 27 piivältä Kesäkuuta 1878, tuli Erkki Ludvig Klemolalle yksityisesti kuuluneen talon puoliskon kauppahinnan vastikkeekii irtaimistostaan korvata puolet sanotusta hinnasta eli yhdeksäntuhatta siitsemänsataa viisikymmentä markkaa; ja velvoitettiin siis Henrika Juhontytär Erkki Ludvig Klemolan ainoalle perilliselle Erika Ulrika Erkintyttärelle marksamaan kerrotut yhdeksäntuhatta seit semänsataa viikymmentä markkaa korkoineen viisi sadalta vuodessa 12 päivästä Tammikuuta 1909 lukien Hovioikeuden tuomioon on Henrika Juhontytär anonut muutosta perustelmalla, johon Tuomarlan aviopuolet ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Henrika Juhontytär ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi; ja velvoitetaan Henrika Juhontytär suorittamaan Tuomarlan aviopuolille, heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemän kymmentä markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Pein Saarikoski. B. Anneberg Samuli Koski Alfne Lukkiala. A. W. Pummala / T. Järmafelt. 636
Den 12 Maj 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsätt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål, angå ende skadersättning, emellan Handlanden Oskar Nordberg. från Helsingfors stad, såsom syssloman i Osakeyhtiö Wilhelm Lamberg Aktiebolags till konkurs upplåtna bo, sökande samt Fabrikanten Frans Elof Svensson, äfven från Helsingfors stad, tillstädeskommen, men Arbetsledaren Axel Fridolf Lamberg, från Iittala bruk i Kalvola socken, och Kontoristen Klas Filip Lamberg, från Åggelby by, Helsinge socken, uteblifne svarande: Gifven uti Justitie departementet den 12 Maj 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Handlanden Nordberg har i sin förenämnda sysslömänna egenskap vid RådAnde: W. l. J. P. R. H. K. A. /R. L. P. 337 No 833. Pag 127 R. D. 1914
Den 12 Maj 1915. Kejserliga Senalens för Finland dom uti ett på nedsätt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål, angående skadversättning, emellan Handlanden Oskar Nordberg. från Helsinofors stad, såsom syssloman i Osakeyhtiö Wilhelm Lamberg Aktiebolags till konkurs upplåtna bo, sökande samt Fabrikanten Frans Elof vensson, äfven från Helsingfors stad, tillstädeskommen, men Abetsledaren Axel Fridolf Lamberg, från Sittala bruk i Kalvola socken, och Kenteristen Klas Ti1ip Lamberg, från Åggelby bei Helsingi socken, uteblifne svarande: Gifven uti Justitie departementet den 12 Maj 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande. Handlanden Nordberg har i sin förenämnda sysslomänna egenskap vid RådOfnde: W. F. P. K. H. KatSS. 29 637 No 833. Pag 127 R. D. 1914
stufvurätten i Helsingfors stad anfört att vid den 4 April 1908 hållen ordinarie bolagsstämma med aktionärerne i Abliebolaget Wilhelm Lamberg, hvars namn sedermera andrats till Osakeyhtiö Wilhelm Lamberg Aktiebolag, bolagets styrelse, bestående af Fabrikanten Svensson, Arbetsledaren Lamberg och Kontoristen Lamberg, meddelåt att bolagets vinst för år 1907 utgjort 4200 mark, samt att bolagsstämman på förslag af styrelsen beslutet förfoga öfver nämnda virst sålunda, att densamma skulle fördelas i procenttal till egare af gamla oktier, dock så att vinsten skulle förblifva innestående och åt aktieegare. ne i stället komme att utgifvas fyratiotvå stycken nya aktier, varda ettusen mark stycket nämligen åt Svensson och Arbetsledaren Lamberg hvardera tjuguen aktier, hvilka efteråt införts i bolagets aktiebok såsom inbetalda den 1 därpåföljande Maj. Då det emellertid, sedan Osokeyhtiö Wilhelm Lamberg Aktiebolag den 15 Augusti 1911 gjort konkurs vid verkställd granskning af bolagels böcker befunnits att bolaget under år 1907 i stallet för att, såsom styrelsen uppgifvit, hafva lainnat en vinst af 4,2000 mark, gäll med en förlust af 5409 mark 43 penni och de på grund af sagda falska uppgift utgifna fyratiotvå stycken nya aktier, hvilka bort tillföra bolaget en förmögenhets tillökning af 4,2000 mark, icke gifvit det någon som helst penningstillgång samt styrelsemedlemmarne en för alla och alla för en vore ansvarige för fulla beloppet af den skada, de så lunda vållat bolaget har Handlan den Nordberg yrkat Fabrikanten Svenssons Akbetsledaren Lamberys och Kontoristen Lambergs skyldigkännande att sotidariskt till bolagels konkursmassa gälda berörda belopp fyratiotvåtusen mark med rän ta, hvarjämte Handlanden Nordberg anhållit att varda ersatt för sina ungälder i rättegången. 638
Isaken hörde hafva Fabrikanten Svensson och hans medparter förklarat att, då jämlikt den 31 December 1907 företagen inventering Aktiebolaget Wilhelm Lambergs tillgångar värderats till 1634446 mark 54 penni och dess skuld uppgått till 91101 mark 32 penni, hvadan kapitalbehållningen utgjort 72345 mark 22 penni bölags stämman den 4 April 1908 beslutit anvanda denna kapitalbehållning eller, såsom densamma af styrelsen kallats, vinst till, bland annat, gäldande af de fyratiotvå stycken nya aktier, hvilka utfärdats åt egarene af gamla aktier, hvartill stämmer ovifvelaktigt egt laglig rätt och hvilken åtgärd för öfrigt inneburit en dast en öfverföring i böckerna af ifrågavarande fyratiotvå tusen mark från ett kanto till ett annat eller pån kapitalkontol till aktiekapitalkontet; hvarför och enär afsigten icke varit att genom berörda nya aktier tillföra bolaget någon förmögenhets tillökning samt bolagets borgenärer ingen skada lidit genom omförmälda förfogande öfver inberparadt kapital, Svensson och hans medparter emotsett under kännande af käromålet såsom i allo grundlöst. Sedan Handlanden Nordberg bemött svaromålet, har Rädstufvurätten medels den 26 Juni 1913 afkunnadt utslag utlåtit sig saken och funnit väl den åtgärd, hvarigenom bolagsstämman den 4 April 1908 på förslag af styrelsen för Aktiebelaget Wilhelm Lamberg beslutit att använda ifrågavarande fyratiotvåtusen mark till utgifvande af nya aktier åt bolagets gamla aktio närer, såsom tillkommen i strid mot 21 SS: i lagen om aktiebolag af den 2 Maj 1895, vara oriklig; men som Fabrikanten Svensson och hans medparter i deras egenskap af medlemmar i bolagetsstyrelse handtal i god tro och någon skada därigenom icke visats hafva tillskyndats bolagets borgenärer, då sagda utgifvande af nya aktier ej varit afselt att tillföra bolaget förmögenhetstillökning, utan endast observerats såsom en öfverföring från 339
kapitalkontet till aktiekapitalkontet i bolagets böcker alltså har Rådstufvurät ten förkastat käromålet Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Nordberg i vadeväg dragit målet, har genom dom af den 15 Maj 1914 låtit vid Rådstufvurättens utslag, såvidt nu år i fråga, bero. Uti Hofrättens dom har Handlanden Nordberg sökt ändring medels ingifven deduktion, den Fabrikanten Svensson bemätt Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Nordberg icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att brojämte det Handlanden Nordberg, i hans förenämnda egenskap, ålägges att med etthundra tio mark godtgöra Fabrikanten Svensson hans härstädes i målet hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer Valterö, Järviäinen Den 14. Maj 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Abo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Landt hushållaren Axel Spoof, från Kyrk lått socken, sökande samt Aktielda gel Finska. Kolagfären, med hemort i Ruukki by af Paavola socken, utiblifven svarande: Gifven i Justetudepar lementet den 14 Maj 1915. Kejserliga Senaten här låtit handlingarna i målet sig föredragas och af demsåvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Medels kontrakt af den 2 Mars 1904 hade Aktiebolaget Finska Koloffårens förvaltning till Ingeniören Waldemar Conrådi utarrenderat Yli - och Ali - Gruus hemman i Kevelax by af Klockan socken samt Sammalkangas hemman i Ruukki by på femton års tid, räknadt från den 1 berörde Mars, emot villkor, bland annat, att Ingeniören lemnade erlade. arrende ettusen mark för första året och sedermera ettusen femhundra mark årligen så länge arrendetiden varade samt anvärade för hemmanens alla utskylder Aaro: A. 1/2 - R. B.N. K. 1.029 No 851. Pag 220 R.D. 1911.
och onera, jämte det i kontraktet bestämts att arrendeafgiften och brandstadsprominna för byggnader och inventarier skulle erläggas af arrendatorn halfärsvis den 1. Maj och den 1 November. I en emellan Ingeniören Conrade och Aktiebolagd Finska Kelaffärens förrättning den 28 Februari 1905 ingången öfverenskommelseskrift hade Conradi erkänt, att han till bruk och nyttjande af bolagd emottagit de i skriften uppräknade kreatur och andra inventarier samt godkänt dem däri åsatta varden, uppgående inalles till nielusen tvåhundra trettiofyra mark nittio penni, och åtagit sig ej mindre att inlösa nämnda kreatur och inventarier genom att betala niohundra åt latiofyra mark nittio penni den 15 April 1916 samt hvarje därefter inträffande 15. Oktober och 15 April sjuhundra femtio mark, intill dess hela beloppet af nielusen tvåhundra trettiofyra mark nittio penni blifvit guldet, än att i laga erlägga fem precents årlig ränta å sagda belopp. Sederme ra hade Landthushållaren Spoof jämte en annan person medels skriftlig förbindelse af den 28 Maj 1905 en för bägge och bägge för en iklädt sig proprie borgen 1o) för all den skada, som drabbade Aktulo laget Finska Kolaffåren genom all Ingenio ren Conradi af en eller annan orsak ej fullgjorde de i förenämnda kontrakt af den 2. Mars 1904. föreskrifna villkor; och 2) för den Conrade enligt öfverenskommelseskriften af den 28 Februari 1905 åliggande ansvars och lösningsskyldigheten för de till honom öfverlämnade kreaturen och inventarterna till ett belopp af niotusen tvåhundra trettiofy ra mark nittio penni jämte ränta. Uti en den 12. Juni 1907 till Guvernören i Nylands län inlämnad skrift hade Aktiebolaget Finska Kolaffarens förvaltning anfört, hurusom Ingeniören Conradi på grund af omförmälda arrendekontrakt å lagts att till belaget utbetala: å genom "Guvernörsembetets i Uleåborgs län utslag af den 24 November 1905 533 mark 33 penni med fem procents årlig ränta från den 28 Februari 1905, och 250 mark jemte fem procents årlig ränta ifrån den 30 April 1915 samt 30 mark i lagsökningskostnadserätt ning; 6) medels tjänstförrättande Guvernerens i Uleåborgs lån utslag af den 13 641
Oktober 1906 750 mark jämte sex procents ränta från den 1. November 1905. och 299. mark 17 penni med fem procents årlig ränta från den 7 April 1906; samt genom Guvernörens i Uleåborgs län den 21. Februari 1907 gifna två särskilda utslag, af genom det ena 750 mark med sex procents ränta från den 1 Maj 1906, 57 mark 50 penni jämte sex procents ränta från den 21 Maj 1906 1 mark 30 penni, 16 mark 36 penni, 13 mark, 46 penni, 14 mark och 10 mark jämte sex procents ränta å dessa belopp från den 14 April 1906, 98 mark 60 penni jämte sex procents ränta från den 16 Maj 1906 och 35 mark i lagsökningskostnadsersättning och d) medels det andra utslaget 750 mark och lagsökningskostnadsersättning 30 mark; och som Landthushållaren Spoof enligt ofvanberörda borgesskrift iklädt sig proprie borgen för fullgörandet af de förbindelser Ingeniören Conradi medels ofvanåberopade kontrakt åtagit sig, hade Aktiebolaget Finska Kotaffärens förvaltning yrkat Spoofs åläggande att till belaget utgifva de penningbelopp bewäde genom omförmälda fyra särskilda utslag skyldigkänts att gälda jämte ränta och lagsökningskost nadsersättningar; hvarefter och sedan Landthushållaren Spoof afgifvit honom affordrad förklaring, Guvernören i Nylands län genom utslag af den 24 Juli 1907 annett så ken till följd af berörda förklaring hafva blifvit så tvistig att densamma icke kunde i utsökningsväg pröfvas och afgöras samt fördenskull förvisat saken till domstol, jämte det Aktiebolaget Finska Katafförens för valtning ålagts att med tjugu mark godt göra Landthushållaren Spoof hans kostnader för förklaringen, domstolen dock förlehållet att vid målets behandling slutligen pröfva, hvilken godtgörelse den ena parten vore skyldig att till den andra utgifva för deras hos Guvernören hafda umgälder På tagen stämning å Landthushålla ren Spoof har Aktiebolaget Finska Kolaffärens förvaltning, under uppgift att Ingeniören Conradi vid verkstäldt utmät ningsförsök befunnits sakna tillgång till gäldande af förenämnda fyra utslags innehåll, vid Häradsrätten i Kyrkslätt och Sjundeå socknars tingslag upprepat sin omförmälda, hos Guvernören i Nylands 642