Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppahuone Grömoffs, bo ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. G.mannen Mikri Käpp. Walter Andersin. Alfred Eriksiala. Walter Andersin. Alfred Eriksiala. B. Anneberg. /Tj Juvuk; elm Huhtikuun 12. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin Kaasan Kovioikeudesta tulleessa maapalstan lohkaisemista koskevässä jutussa, jossa ovat Oulun kaupungissa oleva osakeyhtiö Uleåborgs Ligverks Aktiebolag hakijana sekä Talollinen Taavetti Vilhelminpoika Niskanen ja hänen vaimonsa No 527. Pag 259. R. B. tuomio nostorahalla Keisarillisesta Reeta Kaisa Erkintytär Niskanen ynnä Talollinen Kusti Pekka Erkinpoika Niskanen ja hänen vaimonsa Eeva Vilhelmiintytär Niskanen, kaikki Sotkamon pitäjän Tipasojan kylästä, tulematta jääneenä vastaajina: Annet tu Oikeusosastossa 12. päivänä Huhtikuuta 1911. "Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Osakeyhtiö Uleåborgs itigverks i Aktiebolag, on. Taavetti Niskaselle ja hänen asiakumppaneilleen toimitettamansa haasteen nojalla, Sotkamon pitäjän käräjäkunnan KihlakunnanoikeudesLismi: D.W. t. R. Wit - A. B. A. 1909.
ja esiintuoneet, että yhtiö oli välikirjalla 7. päivältä Maaliskuuta 1904. Kusti Pekka ja Eeva Niskaselta ostanut Taanunnurmi, Nimisenkangas ja Isonsuo nimiset heidän silloin omistamaansa Suonenvaaran perintötaloon No 7 mainitussa Tipasojan kylässä kuuluvat maapalstat. oikeudella saada ne lohkaistuiksi eri tilaksi, sekä sittemmin yrittänyt asianomaisella maanmittarilla toimituttaa tuon lonkaisiin, mutta että Taavetti Niskanen oli maanmit tarin toimituksessa 30. päivänä Joulukuuta 1907. ilmoittaen kauppakirjalla 31. päivältä sitä edellistä Lokakuuta Kusti Pekka ja Eeva Niskaselta ostaneensa Suonenvaaran talon, kieltänyt toimitusta jatkamasta, jonka johdosta toimitusmaanmittari oli keskeyttänyt toimituksen ja neuvonut asianosaisia oikeudenkäynnin kautta hakemaan selvitystä siitä oliko yhtiolle välikirjassa 7. päivältä Maaliskuuta 1904. varattu lohkomisoikeus vielä voimassa; ja on yhtiö, turvantuen välikirjassa mainittuihin ehtoihin sekä siihenkin seikkaan että Taavetti Niskanen ostaessaan Suonenvaaran talon oli teetänyt puheenalaiset maapalstat sitä ennen yhtiölle luovutetuiksi, vaatinut että edellämainittu 31. päivänä Lokakuuta 1907. tehty kauppakirja julistettaisiin mitättömäksi mikäli sillä yhtiön oikeutta kyseenalaisiin maapalstoihin oli loukattu. Taavetti ja Kusti Pekka Niskasen vustustettua kannetta, muun muasja, sillä perusteella, ettei yhtiö ollut ostamiansa maapalstoja ennen moittanalaista talonkauppaa eroitut tanut eri tilaksi eikä edes kiinne tyksellä säilyttänyt mainittua oikeuttaan, kun yhtiölle sanotun oikeuden vakuudeksi 23. päivänä Huhtikuuta 1904. kahdeksi vuodeksi myönnetty kiinnitys Suomenvaaran taloon oli ennen puheenalaista talonkauppaa jo rauennut, on Kihlakunnanoikeus 30. päivänä Maaliskuuta 1908. julistamallaan päätöksellä siinä mai196
nituilla perusteilla julistanut kauppakirjalla 31. päivältä Lokakuuta 1907. Kusti Pekka ja Taavetti Niskasen kesken tehdyn kaupun sikäli kuin se loukkasi yhtiön sanottuihin maapalstoihin saamaa oikeutta mitättö mäksi. Avioikeus, jonka tutkittavaksi Taavetti Niskanen ja hänen asiakumpiraninsa olivat vetoamalla saattunut nitun, on tuomiolla 19. päivänä Kesäkuuta 1909. katsonut tosin selville käyneen, että Kusti Pekka ja Eeva Niskanen 7. päivänä Maaliskuuta 1904. tehdyllä välikirjalla olivat osakeyhtiölle 76 liåborgs Sågverks Aktiebolag luovutta neet kyseenalaiset maapalstat eri tilaksi lohkaistaviksi; mutta koskei yhtiö ollut voinut väittää sitä vähemmin näyttää, että Taavetti Niskanen ostaessaan kauppakirjalla 31. päivältä Lokakuuta 1907. Suonenvaaran talon oli yllämainitun luovutuksen hyväksynyt tai että kiinnitys luovutuk sen vakuudeksi oli ollut voimassa sii hen aikaan kun Taavetti Niskanen eli tullut tilan omistajaksi, on Hovioikeus, nojautuen 12. päivänä Kesäkuuta 1895 maatilojen osittamisesta annetuna setuksen 14. ja 40. SSään kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljän nyt osakeyhtiön asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on osakeyhtiö Uleåborgs Sågverks Aktiebolag anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei osakeyhtiö Uleåborgs Sågverks Aktiebolag de esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jään pysyväksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakootOlofvårellinen Suomen SenaattiJ. Wurmoja Akksi Käpp. J. G. Gunnari Akksi Käply Walter Andersson. Alfred Liuksiala. Walter Andersson. Alfred Liuksiala. B. Anneberg. H, Juvukjelm 197
Huhtikuun 26 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, takaisinsaantia ja saatavaa koskevassa jutussa, jossa ovat Kauppias Yrjö Emil Waarnan konkurssipesän toimitsijamiehet Varatuomari Walter Björksten ja Kauppias Paul Mandell, molemmat Tampeeseen kaupungista, hakijoina sekä toiminimi Leppänen, Kaarla ja Waarna, niin ikään sanotusta kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeuseras tossa 26 päivänä Huhtikuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itullän esittelyttänyt juttuun kuuluvat asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Toiminimelle Leppänen, Haarla ja Waarna toimitetun haasteen nojalla on Varatuomari Björksten Lampi 198 reen kaupungin Raastuvanoikeudessa lausanut, että Kauppias Waarna, jonka kon kurssi oli alkanut 20 päivänä Heinäkuusäsnä: A. E. I. P. B.t No 557. Såg 214. R. D 1910.
ta 1908, oli 22. päivänä Kesäkuuta samana vuonna toiminimelle myynyt tavaroita kahden laskun mukaan, toi sen laskun mukaan 5,293 markan 90. pennin ja toisen mukaan 7,587. markan 36. pennin hinnasta, sekä seuraavana päivänä toiminimelle siirtänyt Kauppias A. E. Kaltasaaren hyväksymän, 11. päivänä Syyskuuta 1908. maksettavan 1809 markan 45. pennin rekselin ja Kauppias H. Rautaveden eli Rautasen hyväksymän 15. päivänä samaa Syyskuuta lunastettavaksi joutuvan 1,204 markan 16. pennin vekselin, mutta ettei toiminimi ollut maksanut laskuissa mainittujen tavarain hintaa eikä vekse lien sisällystä, vaan kuitannut näin syntyneen velkansa viidella teista Laurias Waarnan toiminimelle hyväksymällä vekselillä, jotka olivat olleet maksettavat, yksi 2,400 markan 38. pennin vekseli 26 päivänä Kesäkuutä 1908., yksi protostikustannuksineen 1,930. markan 32. pennin vekseli 10 päivänä lainikuuta 1908, sekä muut kolmetoista oseliä, joiden sisällykset protestikustannuksineen olivat yhteensä 19834. markkaa 32 penniä, vasta jälkeen Kauppias Waarnan konkurssin alkamisen; sekä että Kauppias Waarna, joka aikaisemmin oli ollut toiminimen Leppänen, Haarla ja Waarna osakas, oli toiminimelle 30. päivänä Kesäkuuta 1908. suorittanut yhtiöpääomaa 2500 markkaa. Koska kuilenkin toiminimellä siihen aikaan, jolloin kerrottu tavarainosta ja vihsextiensiirto tapahtui, ei ollut maksittavaksi langennulla saatavaa Kauppias Waarnalta ja tavarain ja oekseliin luovutuksella oli tarkoitettu toiminimen suosimista muiden Kauppias Waarnan velkojain vahingoksi eikä toiminimeltä ollut oikeutta yllämainittuun kuittaukseen, ei aenakaan mitä tuli niihin veksekihin, jotka joutuivat maksetta veksi Waarnan konkurssin alkamisen jälkeen ja jotka eivät konkurs sin alkaessa ollut toiminimen hallussakaan, sentähden ja kiin sa93
nottu yhtiöpaaman maksaminen eli tapahtunut kolmenkymmenen päivän kuluessa ennen Waarnan konkurssin alkua ja oli muutenkin perusteeton sen vuoksi, että Tehtailija Kalael Haarla, 6. päivänä Maaliskuuta 1908 ostaessaan Waarnalta tämän osuuden toiminimessä, eli sitoutunut sen suorittamaan, on Varatuomari Björkstin vaatinut toiminimeä velvoitettavaksi Konkurssisäännen 46. SS:län lohdan ne jalla Waarnan konkussipesän hoita jille takaisin antamaan yllämainitut tavarat ja toiminimelle siir rityt vekselit, jos ne vielä olivat toiminineen hallussa, tai suorittamaan tavarain rahaaroot laskujen mukaan, 12,881 markkaa Eteenniä, ja vekselien määrät 2,713 markkaa 61 penniä, kuin myöskin takaisin maksamaan yhtiörääomana toiminimelle suoritetut 2500 markkaa, korkoineen 12,581 markasta 26 pennistä ja 2500 markasta viisi procenttia lukien haastipäivästä, 13 päivistä Marraskuuta 1908, sekä 1809 markasta 43 pennistä kuusi prosenttia 11. päivästä Syyskuuta 1908 ja 1,204. markasta 16. pennistä niinikään kuusi prosenttia sanotun Syyskuun 15. päivästä; minkä ohessa Varatuomari Björksten on sen tapauksen varalla, ettei konkussipesälle, yltä mainitun lainkohdan nojalla, tuomittaisi mitä näin ole vaadittu, vachtoehtoisesti anonut että toiminimi Leppä nen, Kaarla ja Waarna, koska se kieltämättädittaarnan perälle velkaa edellä kerrotuin lavein toiminimelle myytyjen tavarain hinnan ja myöskin velka pää takaisin maksamaan viehdyksesta yhtäpääomänä saamansa 2500 markkaa, määrättäisiin sillä perusteella konkurssipesälle suorittamaan Björkstinin ylempänä vaatimat erät, vaalien Varatuomari Björksten sitä paitsi korvausta konkurssiseti oikeuden käyntikuluista. Sittenkuin toiminimea Leppänen, Kaarla ja Kaarna oli asiassa kuulla ja toiminimi kieltäytynyt vaslaamasta Varatuomari Björkslinen vaihtomolisesti tekemään velkomus kanteeseen, koskei se ollut missään 200
yhteydessä jutussa ajelan takaisinvoittokanteen kanssa, on Raastuvanoikeus 15 päivänä Kesäkuuta 1909 julista massaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; jakoska ei oltu näytetty, että kysymykseen tulleet kaupat, vekseliensiirret ja yhtiökääoman suoritus olisivat tapahtuneet kolmenkymmenen päivän kuluessa ennen konkurssin alkua, ja mainitut sopimukset olivat tehdyt Kauppias Waarnan toiminimelle Leppänen, Haarla ja Waar na olevain velkasitoumusten suorittamiseksi, joten näiden ei voitu katsen olleen lahjan laatuisia tai niitlä tarkoitetun Waarnan velkojain akeuden loukkaamista, on Raastuvan oikeus, katsoen ettei lakaisinvoittaa konkussipesälle koskevan kanteen yhteydessä voitu tutkittavaksi ottaa Karatuomari Björkslinin vaihteehtoi sesti tekemää, edellä kerrottua velkomisvaatimusta, hyljännyt asiassa ajetun takaisinvoittakanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomari Björkstén ja Kauppias Mandell olivat vetoamalla saattaneet jatun, on tuomiolla 31. päivänä Toukokuuta 1910. jättänyt asian Kaastuvanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioen ovat Karatuomari Björksten ja Lauppias Mandell ennenmainitussa toimessaan anoneet muutosta perustelmalla, johon toiminimi Leppänen, Kaarla ja Kaar na on säädetyssä järjestyksessä vaslannut Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoi ottivat Karatuomari Björksten ja Lauppias Mandell, koska he toiminimen kieltoa vastaan eivät ole näyttäneet, että puheenalainen yhtiäpääoman suoritusolisi tapahtunut kolmenkymmenen päivan kuluessa ennen Kauppias Waarnan konkurssin alkua ja että riidanalaiset kaupat ja vekseliinsiirret olisivat olleet lahjan laatuisia tai että niillä olisi tarkoitettu Kauppias Waarnan muiden velkojain oikeuden laukkaamista, ole esiintuoneet syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon 201
Oikeudet ovat jutussa johtuneet ja jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Varatuomari Björkstén ja Kauppias Mandell hoidettavansa konkurssipesän varoista toiminimelle Leppänen, Haarla ja Waarna korva ukseksi sillä jutun vuoksi täällä olleista kuluista suorittamaan kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Akksi Käsy. Walter Andersin Mannu honen B. Anneberg Mannu hettonen B. Amberg 202 No 568 Pag. 121. R. D. 1910 Tik. Grändare Huhtikuun 28 päivänä 1911 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa omaisuuden saamista takaisin konkurssipesään koskevassa jutussa, jossa ovat Kauppias Heikki Heino ja hänen tyttärensä Aino Matilda Heino, Hämeenlinnan kaupungista hakijoina, sekä Kauppias Heinon honkurssiin luovute tun pesän toimitsijamiehet Pankirjohtaja Bertel Emerik Sundgren, sanotusta kaupungista, ja Kauppias Rudolf Ljenellius, Helsin gin kaupungista, vastaajina Annettu Oikeusosastossa 28 päivänä Huhtikuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Kauppias Heinolle ja Aino Matilda Heinolle toimitetun haasteen nojalla ovat Pankinjohtaja Sundgren ja Kauppias Gesellius Kauppias Heinon konkurssipesän puolesta Hämeenlinnan kaupunLäsnä: S.S. - A. B. - W. A. - 7. P. - B. Ale
gin Raastuvanoikeudessa lausunut että Kauppias Heino, joka 21 päivänä Elokuuta 1908 oli lahannut maksujansa suorittamasta, oli vähää myöhemmin, saadakseen aikaan opimuksen velkojiensa kanssa, velkojilleen esityssä pesäluettelossa varoinaan ilmoittanut muun muassa kaksi Keskinäisen henkivakuutusyhtiön " Suomen Kauppias Heinon kengelle antamaa vakuutuskirjaa, No 10,399 ja 60,072, kumpikin 10,000 markasta, mutta että Kauppias Heino sitten Raastuvanoikeuteen antamastaan hon kurssipesänluettelosta oli jättänyt pois nämät vakuutuskirjat. Tämån johdos ta ja kun Kauppias Heino, väittäen että kysymyksessä olevat vakuutuskirjat olivat Aino Matilda Heinolle siirretyt si ollut tahtonut niitä konkussipesälle luovuttaa, ovat Punkinjohtaja Sundgren ja Kauppias Gesellius vaatinest että mainitut vakuutuskirjat, jotka vislä sen jälkeen kuin Kauppias Heino oli joutunut sellaiseen taloudelliseen kä nötilaan, että konkurssi siitä oli seuannut, olivat olleet Heinon omia ja hänen hallussaan ja jotka niinmuodoin olivat konkurssipesän varoina pidettävät, julistettaisiin Heinon konkurssiperään kuuluviksi ja että Kauppias Heino ja Aino Matilda Heino velvoitettaisiin neheti konkurssipesään antamaan. Kanteseen ovat Kauppias Heino ja Aino Matilda Heino vastaneet pääisiallisesti, ettei Kauppias Heinon konkurssipesällä voinut olla mitään oikeutta puksenalaisiin henkivakuutuskirjoihin, koska niissä olevan määräyksen mukaan vakuutussummat Kauppias Heinon kuoltua olivat me nevät hänen vaimolleen ja lapsilleen, ja että Kauppias Heino ja 23 päivä nä Joulukuuta 1905 oli luovuttanut mainitut henkivakuutuskirjat Aino Matilda Heinolle sillä ehdolla että tämä, Kauppias Heinon kuoleman jälkeen nostettuaan vakuutusummat, jokaisi on Kauppias Heinon silloin elossa olevien perillisten kesken. Tähän nähden ja kun samaiset henkivakuutuskirjat aina tuosta luovutuksesta alkaen olivat olleet Aino Matilda Heinon hallussa, toinen alkuperäisenä ja toinen, joka oli 4,300 203
markan lainasta pantattuna Henkivakuutusyhtiölle Suomelle, Aino Matilda Heinolle siirretyn panttitodistuksen nojalla. ovat Kauppias Heino ja Aino Matilda Heino anoneet että kanne kyljättäisiin Sittenkuin Pankinjohtaja Sundgren ja Kauppias Gesellius vastauksen johdosta olivat kieltäneet Kauppias Heinon laillisesti luovuttaneen puheenalaisia henkivakuutuskirjoja Aino Matilda Heinolle sekä väittäneet etteivät nämä vakuutuskirjat ainakaan olleet annetut Aina Matilda Heinon omiksi, on Raas tuvanoikeus 29 päivänä Maaliskuuta 1909. julistamassaan päätöksessä siinä mainitsemillaan perusteilla kyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Parkin johtaja Sundgren ja Kauppias Gesellius olivat vetoamalla saattaneet jutun on tuomiossa 8 päivänä Huhtikuuta 1910an tanut lausuntonsa asiasta; ja koskei vät Kauppias Heino ja Aino Matilda Heino olleet voineet näyttää että Kauppias Heino ylläkosketellulla 23 päivänä Joulukuuta 1905 tehdyllä välikirjalla taikka jollakulla muulta oikeustoimella olisi luovuttanut omistusoikeutensa kysymyksessä oleviin Henkivakuutusyhtiön Suomen Kauppias Heinon hengelle antamiin henkivakuutuskirjoihin Aino Matilda Heinolle, sen vuoksi ja kun nämä vakuutuskirjat niihin perustuvine oikeuksineen siis olivat katsottavat Kauppias Heinon konkurssipesään kuuluviksi, on Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, velvoittanut Kauppias Heinon ja Aino Matilda Heinon antamaan mainitut vakuutuskirjat, sikäli kuin ne olivat Kauppias Heinon ja Aino Matilda Heinon hallussa, Kauppias Heinon konkurssipesän toimitsijamiehille. Sesian näin päättyssä kyljättiin Kauppias Heinon ja Aina Matilda Heinon pyyntösaada korvausta heillä vastuupukavaltan sa valvomisesta Hovioikeudessa olleista kustannuksista. Hovioikeuden tuomioen ovat Kauppias Heino ja Aino Matilda Heino anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla johon Pankinjohtaja Sundgren ja Kauppias Genellius ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tä204
män jutun ja katsoo, etteivät Kauppias Heino ja Aino Matilda Heino ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan Kauppias Heino ja Aino Matilda Heino suorittamaan Pankinjohta ja Sundgrenille ja Kauppias Geselliukselle heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulun kien korvauiseksi yhteensä kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Lauten Saarinen Walta Andersin. B. Anneberg Aleksi Käpy. Johannes Peltonen Hans Salmror. Huhtikuun 27. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa omaisuuden jakoon luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Kurkijoen pitäjän Räihävaaran kylässä asuva Talollinen Juhana Karri on hakijana ja hänen veljensä loismies Esbo Kurri, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 29. päivänä Huhtikuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kurkijoen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Esbo Kurri Juhana Karrille ja tämän vaimolle Elli Rykkäälle toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla lausunut, että Esko ja Juhana Kurrin isä, entinen Talollinen Juhana Juhananpoika Kurri, vanhempi, oli lahjakirjalla 22. päivältä Maaliskuuta 1907. Esko Kurrille luovuttanut omistamansa osan talosta No 15. ylläsanotussa läsnä: S.S. - A. K. - W. A. F. J. H. af H. 2 SS: 376. Pag. 178. R. D. 1909.
Räihävaaran kylässä ynnä kaiken irtaimen omaisuutensa; ja kun Juhana Karri yksin hallitsi kaikkea Juhana Kurrille, vanhemmalle, ja täman Lokakuussa vuonna 1900. kuollutle vaimolle Eva Ronnille ennen huulunutta omaisuutta, on Esko Karri vaatinut, että Juhana Kurri ja Elli Hyckäs velvoitettaisiin luovuttamaan sanottu pesuus sellaiseen jakoon, etlä Esko Kurille siitä lain mukaan tuleva osuus sekä kiinteästä että irtaimesta eroitettaisiin ja luovutettai siin hänen hallintaansa, minkä oherra Esbo Kurri on anonut korvaus ta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteeseen vastatessaan ovat Juhana Karri ja Elli Myskäs sitä vastustaneet sillä perusteella, että Juhana Kurri, vanhempi, ja Eva Sonni 6. päivänä Elokuuta 1900. tehdyllä keski näisellä testamentilla, jonka muiden miassa Juhana Karri, vanhempi, Eva tomin huoleman jälkeen oli laillisessa järjestyksessä valvonut, olivat, niminomaan silbemalla Esko Kurrin pois kaikesta osallisuudesta perintöön heidän jälkeensä, määränneet, että jälkeen jäänyt puoliso oli eluvä jakamattomassa pesässä ja että pejän niin kiinteä kuin irtain omai suus oli heidän kummankin kuoltua menevä Juhana Kurrille, sitoutuen Juhana Karri, vanhempi, ja Eva Sonni testamentissa siihen, etteivät he ilman molemminpuolesta suostumusta mainitun testamentin määräyksiä muuttaisi. Kihlakunnanoikeus on 13. päivänä Syyskuuta 1907. julistanut jutussa päätöksen; ja koska Esko Huni oli näyttänyt olevansa jaettavaksi vaaditun pesän orahas ja sillä oli valta saada jako, joka sitä tahtoi, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Juhana Kurrin ja Olli Hyrkkään heille kummallekin määrätyn viidenkymmenen markan sakon uhalla Kihlakunnanoikeuden määräämässä ajassa luovuttamaan heidän hallussaan olevan pesän sellaiseen jakoon että Esko Kurrin osuus 206
sen niin kiinteästä kuin irtaimestäkin omaisuudesta eroitettaisiin ja luovutettaisiin Esko Kurrille; ja oli Esko Kurrin toimeenpantava jako tavalla kuin Perintökaaren 12. luvussa säädettiin sekä annettava jaon toimittamisen ajasta. hyvissä ajoin tieto Juhana Karrille ja Olli Hyrkkäälle, joiden edellämainitulla uhalla tuli jakotoimitukseen saapaa ja siellä samalla uhalla jakoon ilmoittaa pesuus varoineen ja velkoineen niin tarkoin että he vaadittaessa voivat ilmoituksensa valalla oikeaksi vahvistan, minkä oleva Kihlakunnanoikeus on määrännyt, että jaettavasta pesästä oli päälläpäin eroitettava huhdeksantoista markkaa Esko Kurrille korvaukseksi hänelle asiasta Kihlakunnanoikeudessa oikeutuneista kuluista. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juhana Kurri vetoamalla oli saat tanut jertun, on tuomiolla 24. päivänä Huhtikuuta 1909., koska Juhana Kurrilla, vanhemmalla, oli ollut oikeus edellämainitun keskinäisen testamentin säännöksestä huolimatta vapaasti määrätä osuudestansa hänen ja Eva Toimin yhteisessä pesässä, jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, ja velvoittanut Juhana Kurrin suorittamaan Esko Kurrille, hänellä jutun vuoksi Hovioikeudessa oikeiden kulujen korvaukseksi, neljäkymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Juhana Karri anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Esbo Huni on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juhana Kurri ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ollen puheena oleva jabo tuomioistuinten määräämällä uhalla ja tavalla toimitettava ennen 1. päivää ensitulevaa Marras207
kuuta; ja velvoitetaan Juhana Kurri maksamaan Esko Kurrille, häneltä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Santen Saarinen Aleksi Käpy. Santen Saarinen Aleksi Käpy. Walta Andersin. Alfred Luksiala. Walta Andersin. Alfred Luksiala. Iaf Hellen Toukokuun 9. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tullees sa korvausta koskevassa nostajutussa, jossa ovat Suomen Kruunu hakijana sekä Sahanomistaja Reda Fredrika Johansson, Laukaan pitäjän Paadentaipaleen kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusesastossa 2 päivänä Toukokuuta 1911 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt en kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Keisarillinen Tenaatti Suomen Rautatiehallituli sen 15. päivänä Joulukuuta 1898. 208 tekemästä esityksestä oli määrän nyt, että tänekosken yksityisen rautatieradan yhdistämistä varten valtionrautateihin ja Suolahden raututieaseman silloisen alueen laajentamiseksi erityisiä Läsnä: 3. SS. A. B. s. G.S. H; Fm No 612. Pog. 179. K. D. 1909.
maa- ja vesialueita oli pakkolanastettava, oli Varamaanmitta ri, nyttemmin Komissionimaan mittari Frans Leonard Mahl berg Waasan läänin Kuvernöörin 29. päivänä Elokuuta 1899. antamasta määräyksestä toimittanut ja 27 päivänä seurannut. ta Marraskuuta loppuun saatta nut mainittujen pakkolunastettujen alueiden paalutuksen, joista alueista 1,050 hehtaaria kuului Tervakankaan verotaloon No 1 ylläsanotussa Paadentaipaleen kylässä. Tämän jälkeen ja sittenkun Keisarillinen Senaatti Rautatiehallituksen 14 päivänä Heinäkuuta 1900 tekemästä esityksestä, oli käskenyt, että puutavaran varastopaikkoja varten ja erään lisäraiteen raken tamiseksi Suolahden asemalta Likolahti nimiseen lähteen Keitelejärvissä eräs maa- ja vesialue oli pakkohuovutettava, oli Komissioni maanmittari Mahlberg asianmukaisen määräyksen nojalla toimittanut ja 22. päivänä Lokakuuta 1900. lopettanut tämänkin alueen paalutuksen, josta alueesta 0,045. hehtaaria maata kuului mainittuun Tervabankaan tilaan. Kerrottujen paalutustoimituksien saatua lain voiman on 14. päivänä Heinäkuuta 1898. kiinteän omaisuuden pakkohunastuksesta yleiseen tarpeeseen annetun lain 25. SS:n mukaisesti asetettu lautakunta toimittanut pakkohunastusarviohatselmuksen Syys - ja lokakuussa vuonna 1903., jonka katselmuksen kestäessä Wida Fredrika Johansson, ilmoittaen että hän 7. päivänä Huhtikuuta 1898. oli ostanut Tervakankaan talon aikoon sen maalle Suolahden aseman läheisyyteen perustaa höyrysahan ja muita teollisuuslaitokna, oli vaatinut: että Boda Fredrika Johanssonille maksettaisiin korvaukseksi niin hyvin siitä että hänen pakkohunastuksen vuoksi oli täytynyt muuttaa jo kattoa myöten rakennetun asuin - ja konttorirakennuksensa, jo209