Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
gammal och härom underrättat bevinsom äfven medgifvit riktigheten af detta förhållande och erbjudit sig att ut Tras haff anskaffa en ny dynämo, men att Transkoff emellertid senare upptäckt att jälfva motorn blifvit förfärdigad på ett yttvist vårdslöst och slärfvigt sitt, delvis med användande af förut begagnade de lar samt med särskilda afvikelser från den parterne emellan gjorda öfverenskommelsen. I anseende härtill och då beve ransen af molem dessutom i hög grad försenats i det all Af försmannen Grus haft fått emottaga den nya synamon först den 17. April 1910, har Träskoff yrkat att ifrågavarande moterköp måtte åter gå samt att Ingeniören Levón förty blefve förpliktad att genast till Treskofutgifva den för motorn erlagda köpeskillingen 4,350. mark, hvaremot hushoff förklarat sig vara beredd utt efter erhål len likvid åt Levin återställa motorn Öfver käromålet hörd har Ingenie ren Sevón, erkännande att det af Afförsmannen Trushoff åberopade kontrak tet vore rikligt och att Sevón uppburit den däri utfästa köpeskillingen, påstått att den åt Traskoff hvarande mötern, med undantag af Agnamon, varit alldeles ny och icke begagnad vidare än att molem grund ligt uppröfvats, hvarför och då molem vore tillverkad i enlighet med de uti finnan tamb. Beut i Enuine Co vid beställningen hushoff förevisade ellersterade betalager förekommande afbetdningar af mötorer, utom beträffande några anordningar, som innebare en förbättning i protortekniken Levón emotsett förkastande af Traskoffs tulan, hvarhos Ingeniören Aron gjort an språk på ersättning för rättegångskostna Rådstufvurätten har medels utslag den. den 16 Augusti 1910 i saken sig utlåtet, att Rådstufvurätten, ehuruvat ifrågavarande moler, hvad det markintekniska rubel behäffvet, visats icke motsvara de anspråk som kunde ställas på en första klässens motormäskin, dock icke funnit utredning vara föreställd därom att motorn blifvit försärdigad af gamla, tidigare använda delar eller med afvekor i väsentliga afseenden från de före beställningen Afva. 1596
förmannen Granoff tillhandahållna af betdningar af och beskrifningar öfver deramma eller att markinen efter dess uppmantering varit i gång längre tid an för dess afpröfning varit nödvändigt, men emedan vid de under rättegången å molem för anstältade besigtningarna i dess fundument å styrbordsidan upptäckts en öfver funda mentets hela längd sig sträckande spricka som hvarken Gräskoff eller Ingeniören te von afvitat, ty och eli denna spricka inbegats vara af den beskaffenhet att mosom vore för sitt undamål oduglig, har Rådstufvurätten upphäst det parterne i mellan träffade köpet om motorn i friiga samt ålagt bevin att till huskaff, emot återbekommande af molem återbära den derför erlagda köpeskillingen fyratusen femhundra femtio mark. Hofrätten, under hvars pröfning Angenioen Levon i väderig dragit målet har uti dem af den 31 Oktober 1913 lietet vid Rådstufvurättens utslag broUti Hofrättens dom har Ingemaren levón sökt undring medels deduktion, den A förmannen Träskoff bemättKejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner, i likhet med Domstolarne, det icke hafva styrkts, att ifrågavarande af Ingeniören Sevón hvararde motor skulle i väsentliga delar afvit til från hvad Sevón åtagit sig åt. Afversmannen Traskoff anskaffa, samt afseende ej heller kunna fästas vid Granhoffs anmärkningar därom, att hvaransen af molem försenats och att den till mötom hörande de namn varit gammal, hälst Träskoff icke gittat bestrida att han emellertid emotta get motorn och jemväl genom Levón erhållet en ny Agnamo i stället för den för gammal ansedda, och emedan uti bevaranskontaktet angående molem parter ne emellan aftalats att derest någon del af molem under första sommaren ginge sönder på grund af felaktighet hos matalalet, sådan det skulle af säljaren kostnadsfritt ersättas med ny de lik, by och då i grund af denna öfverenskommelse Ingeniören Levón mark anres berättigad att, på sätt han viljudet sig göra ersätta det pånekna fundermentet till mobera med motsvarande nytt funder 1597
ment, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist med upphäfvande af hvad Domstolarne i saken dömt, förkasta käromålet, sådant detsamma i målet utfvets; dock för i änge ende till sakens beskaffenhet Ingeniören tevon själf vidkännas sina rättegångskost nader. Ort alle, som vederbör, till efterrättel se länder Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer K. R. Helanen K. Auer Samuli Koski. Joulukuun 17 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarislisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa valtauskirjain mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Kaivosliikkeenjohtaja Jacob E. Saari, Helsingin kaupungista. hakijana sekä Professori Wilhelm Ramsay, Dosentti LeonH. Borgström ja Tilanomistaja Rafael Franck, kukin mainitusta kaupungista, ynna Wuorinsinsööre Albert von Julin, Perniön pitäjästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 17 päivänä Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Neljällä Joulukuun 10 päivälle 1909. päivätyllä, järjestysmmeroilla 113, 114, 115 ja 116 varustetulla valtauskirjalla oli TeollisuusLäsnä: A. L. B. t. A. R. S. K. K. S. 1915. No 2, 361. Pag. 55. R. D. 1913.
hallitus oikeuttanut Professori Kansaijn ja hänen myötäpuolensa työnalaiseksi ottamaan ja hyväksensä käyttämään sitä kultahopea, kupari-, senkki; lyijy - ja rautamalmia, jota oli ilmoitettu löytyvän kartalle punaisilla numeroilla 1,2, 3 ja 4 merkityillä päikoilla Kiskon pitäjän kirkonkylässä Klockars nimisen talon No 2 tiluksilla, muun muassa, sellaisen ehdoin ettei maanomistajan tai haltijan ja toisella valtaajalla ehkä olevaa oikeutta loukattu; ja oli valtaus näillä Ramsayn - Klockarsin kaivospurien Not 1, 2, 3 ja 4 nimillä tunnettavilla alueilla. oleva voimassa saman vuoden Lokakuun 28 päivästä alkaen Tätä ennen eli Maaliskuun 16 päivänä 1908 oli Teollisuushalletus kolmella valtauskirjalla myöntänyt Helsingen kaupungissa asuvalle Filosofianmaisterille Akseli Kauanheimolle luvan valtauksen käyttää. Klockarsin tilan maalla paaluilla merkityillä paikoilla löytyväksi ilmoitettua kuparimalmia valtauskirjoissa lähemmin mainituilla ehdoilla, minkä jälkeen ja sittenkuin Filosofianmaisteri Rauvanheimo Heinäkuun 28 päivänä 1910 tehdyillä siirroilla oli Kaivostiikkeenjohtaja Saarelle luovut. tanut oikeutensa siten vallattuihin alueihin, jotka nimeltään olivat Iilijärven kaivospurit No 1, 2 ja 3, oli Teollisuusholletus päätöksillä seuranneen Elokuun 2. päivältä hyväksynyt nuo siirrot. Professori Ramsaylle ja hänen myötäpuolelleen toimitetun haasteen nojalla on Kaivosliikkeenjohtaja Saari, joka kauppakirjalla 27 päivältä Marraskuuta 1909 oli ostanut edellämainitun Klockarsin tilan eli yhdysviljelyksessä olevat Lukkarin ja Immulan ratsutilanpuoliskot tilan silloiselta omistajalta Gustaf Adolf Wimanilta, Kiskon, Kiikalan ja Suomusjärven pitäjien käräjäkunnan Kih1599
lakunnanoikeudessa lausunut, että Klockarsin talon maalla oli vanhoista ajoista olemassa. Iilijärven sekä Kolkonmäen ja Pahalahden kaivokset, ensiksi mainitut, muodostaen neljä eri kaivosteollisuutta varten maahan kaivettua aukkoa, kaksi ja kaksi lähekkäin Varamaan mittari K. A. Sariolan kartalle merkitsemillä pisteillä a, b ja e, d, oflen etäisyys pisteiden a:n ja ei välillä 95 metriä, vanhasta kaivoksesta a Kämsäyn - Klockarsin kaivospiiren No 3 paaluun 64 metriä, vanhasta kaivoksesta b. RamsaynKlockarsin kaivospurin No 2 pääluun 212 metriä, vanhasta kaivoksesta b. Ramsayn - Klockarsin kaivospurin No 4 paaluun samoin 212 metriä ja vanhasta kaivoksesta b Ramsayn - Klockarsen kaivospiirin No 1 paaluun 1210 metriä, sekä Kolkonmäen ja Puhalahden kaivokset taas Merijärven rannalla, edelliset Rämsäyn Klockarsin kaivospurin No 1 pohjois- ja Puha lahden kaivokset saman kaivospii rin eteläpuolella kummatkin sen läheisyydessä, etäisin Pahalahden kaivoksista 80 metrin päässä, jota paitsi Iilijärven vanhojen kaivosten seutuvilla oli Malmströmin eli Waskimäen torppa, jolla sijaitsevista Kaivostiikkeenjohtaja Saaren omistamista rakennuksista oli Iilijärven lähinnä olevaan vanhaan kaivukseen 52 metriä, toiseksi lähinnä olevaan 150 metriä ja kolmanneksi lähinnä olevaan 131 metriä; että valtuus- ja taivossääntö 12 päivältä Marraskuuta 1883, samalla kuin 30 SS: salle valtaajalle kaivospiiriä pantaissa 100 sylen eli 178, 14 metrin pituisen ja levijisen alan, jonka, millan asianhaarat niin vaativat, voi määrätä toisen muotoiseksikin, kuitenkin kielse valtaamasta, 2 SS:n mulaan hyljättyä tahi menetettyä kaivosta, johon lajiin Iilijärven sekä Kolkonmäen ja Pahalahden kainokset olivat luettavat, ilman maanomistajan lupaa sekä 5 SS:n 600
mukaan löydöstä, joka oli lähempänä kuin 100 syltä, muun muassa, isunto-tahi ulkohuoneesta, ilman maan omistajan tahi haltijan suostumusta ja löydöstä 100 syltä lähempänä ennen olevaa kaivosta tahi vallattua löydöstä, ellei kaivaksen tahi löydöksen haltija ollut siihen suostunut; ja koskee Kaivosliikkeenjohtaja Saari ollut antanut suostumustaan Professori Ramsayn ja hänen asiakumppaniensa puheena oleviin valtauksiin, sentähden ja kun heille myönnetty valtauslupa, jonka nojalla nämä jo olivat alkaneet töitä. Flyärven vanhoilla kaivoksilla, siis loukkasi sitä oikeut ta, mikä Kaivosliikkeenjohtaja Saarelle maan ja Malmströmin torpan rakennusten omistajana sekä Filosofianmaisteri Kavanheimolle Filip järven kaivoksiin annettujen valtauskirjain haltijana kuului, on Kaivosliikkeenjohtaja Saari, viittaa malla sanotun asetuksen 12 SS:ään vaatinut että edellä mainitut Prolessori Ramsayelle ja hänen myötäpuolelleen 10 päivänä Joulukuuta 1909 annetut valtauskirjat julistettaisiin mitättömiksi, pidättäen Saari sen ohessa oikeuden eri kunteella hakea vastapuoliensa velvoittamista korvaamaan heidän kooja kaivaustoittensa kautta hänen tiluksilleen matkaansaatetun vahingon. Kanteesta kuultuina ovat Professori. Ramsay ja hänen myötäpuolensa väittäneet, etteivät Silijärven samaten kuin. Kolkonmäen ja Puhalahdenkaan vanhat löydökset olleet hylättyjä tahi menetettyjä kaivoksia, koska näille löydöksille ei oltu pantu kairospuriä, joten, kun valtuus- ja kaivossääntö nimenomaan erotti kaivoksen löydöksestä, tuon säännön 2. SS:ssä edellytetty lupa maanomistajalta oli Professori Kamsäyn ja hänen asiakumppaniensa kysymyksessä oleviin valtauksiin ollut tarpeeton; etteivät Filosofianmaisteri Kuvanheimolle annetut 1601
valtauskirjat tarkoittaneet Iilijärven vanhoja löydöksiä, mikä näkyi siitä että. Havanheimon vallattaviksi ilmoittamat löydäkset, kuten selveni hänen Teollisuushallitukseen valtausanomuksensa ohella jättämästään kartastakin; jolle nuo löydökset olivat merkittyinä N:olla 1. 2 ja 3, todellisuudes sa sijaitsivat aivan toisaalla, ollen Ramsäyn - Klockarsen kaivosju. ristä No 3 Filosofianmaisteri. Rauanheimon löydökseen No 3 etäisyyttä 280 metriä ja hänen toisiin löydöksiinsä enemmän kuin puoli kilometriä; etteivät Silijärven, Kolkonmäen ja Puhalahden vanhat löydökset valtaus- ja kaivossäännön 3 SS:n mukaan olleet esteenä Professorso ri Ramsayn ja hänen myötäpuoliensa mainituille valtauksille, sillä kun tässä lainkohdassa kiellettiin valtaamasta löydöstä 100 syltä lähempänä ennen olevaa kaivos ta tahi vallattua löydöstä, ellei kaivoksen tahi löydöksen haltija ollut siihen suostunut, siinä ilmeisesti edellytettiin sellaista ennen vallattua aluetta, johon oikeus oli asianmukaisesti puolustettu eli jossa haltija edelleen harjoitti kaivostyötä; sekä ettei Kämsäyn - Klockarsin kaivospiiri No 3 ollut 100 syltä lähempänä Malmströmin torppaa, minkä vuoksi tässäkään kohden tarpeelliseksi väitettyä lupaa ei ollut pakko hankkia. Tähän nähden ja kun Professori Ramsay ja hänen myötäpuolensa 27 päivälle Lokakuus ta 1909 päivätyn todistuksen mukaan olivat Klockarsin talon silloiselta omistajalta hankkineetkin luvan riidanalaisten löydösten valtaamiseen eikä Kaivosliikkeenjohtaja saari taas sillä perusteella, että hän myöhemmin ole tullut sanotun talon ja Malmströmin torpan rakennusten omistajaksi, voinut saada löydöksille annettuja valtauskirjoja tehottomiksi, vaan oli valtaus niiden mukaan oleva voimassa mainitun Lokakuun 28 päivästä alkaen, Pro603
lessori. Ramsay ja hänen myötäpuolensa ovat anoneet kanteen hylkäämistä; ja samalla kuin Professori Ramsay ja hänen myötäpuolensa ovat viitanneet Turun ja Porin läänin Kuvernöörin 20 päivänä Tammikuuta 1910 antamaan päätökseen, jolla Kuvernööri oli Kaivosliikkeenjohtaja Saaren pyynnöstä kieltänyt. Professari Ramsayn ja hänen myötäpuolensa toistaiseksi ja kunnes Oikeus siitä ehkä toisin määräisi itse tahi toisten kautta ryhtymästä työhön tahi, jos siihen jo oli ryhdytty, jatkamasta työtä. Kamsuyn - Klockursen kaivospiireissä Not 12, 3 ja 4, ovat Professori Ramsay ja hänen myötäpulensa vaatineet tuota kieltiä kumottavaksi sekä pidättäneet itselleen vallan erikseen hakea Kaivos liikkeenjohtaja Saarelta korvausta kuluista ja vahingosta, mitkä Kuvernöörin kieltö oli heille tuottanut. Tämän jälkeen on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset kummalta. kin puolen ovat muistuttaneet oikeudenkäyntikustannustensa palkitsemisestä, 21 päivänä Lokakuuta 1910 julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen sekä määrännyt että puheeksi tullut, 20 päivänä Tammikuuta 1910 annettu kuvernöörinkielto oli heti lakkaava voimassa olemasta. Sen ohessa on Kihlakunnanoikeus oikeuttanut Trofessori Ramsayn ja hänen myötäpuolensa eri riidalla hakemaan Kaivostiikkeenjohtaja Saarelta korvausta tuon kiellon johdosta mahdollisesti kärsimästään vahingosta ja velvoittanut Saaren viidelläsadalla markalla palkitsemaan vastapuollen. sa kulut asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Kaivosliikkeenjohtaja Saari että Professori Ramsay ja hänen myötäpuolensa vetoamalla olivat saat taneet jutun, on 22 päivänä Tammikuuta 1913 antanut asiaan tuomion; ja koska Gustaf Adolf Niman 27 päivänä Lokakuuta 1909 1603
annetun todistuksen mukaan, eli siis ennen kuin Kaivosliikkeenjohtaja Saari oli Kimanilta ostanut Klockarsin tilan, oli Professori Ramsaylle ja hänen myötäpuolilleen luovuttanut kaikki maanomistajan oikeudet malmeihin ja muihin kivennäisaineisiin kuin myös valtauksiin ja kaivesliikkeeseen sanotulla tilalla ja Professorsori Ramsayn ynnä tämän myötäpus lien siten hankkima maanomistajan suostumus oli Kaivosliikkeenjohtaja Saartakin sitova, eivätkä Filosofian maisteri Rauanheimolle annetut, Saarelle siirretyt valtauskirjat lain mukaan olleet esteenä Professori Hamsäyn ja hänen myötäpuoliensa valtällksille, Hovioikeus on jättänyt asianmuuten sen loppupäätöksen varuun johon Kihlakunnanoikeus oli asiasta johtunut, paitsi että Hovioikeus on korottanut Kihlakunnanoikeuden Professori Ramsaylle ja hänen myötä puolelleen tuomitseman viidensadan markan oikeudenkäyntikulujen kervauksen kahdeksaan sataan markkaan. Hovioikeuden tuomioon on Kaivosliikkeenjohtaja Saari täällä anonut muutosta perustelmalla, johon Professori Ramsay ja hänen myötäpuolensa ovat vastanneet; minkä jälkeen täällä on jutussa toimitettu suutlinen kuulustelu, jossa tällä välin kuolleen Kaivosliikkeenjohtajan Saaren leski Maria Seliina Saari on ilmoittautunut mainitun miesvainajansa oikeudenomistajiksi. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja patsoo, ettei ole esitetty syytä muulla taroin muuttaa Hovioikeuden tuomiota kuin että Maria Seliina Saari asian laatuen nähden vapautetaan suorittamasta jutussa Professori Ramsaylle ja hänen myötäpuolilleen tuomittua oikeudenkäyntikulujen korvausta kahdeksaasataa markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Alfred Luuksiala. B Amberg Alfred Liiksiala. B Anneberg A. V. Lill Mukaa Samuli Koski. Matti Syrjänen. 604
Joulukuun 17 päivänä 1915 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa jossa Kuusamon pitäjän Posion kylässä asuva Talollinen Juho Erkki fittaniemi on hakijana ja osakeyhtiö Tråvarauktiebolaget Eimi, Kemin kaupungista, vastaajana Annettu Oikeusosas tossa 17 päivänä Joulukuuta 1915. "Keisarillinen Senaatti on ilsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt en kysymyksessä, saanut seuraa vat tiedat Sittenkun välittäjoit 23 päivänä Heinäkuuta 102 annetun Vesioikeuslain 2 luvun 21 ja 25 SS:n nojalla olivat 20 päivänä Huhtikuuta 1909 julistamallaan tuomiolla velvoittaneet osake yhtiön Tråvaruaktiebolaget Semin suorittamaan Juho Erkki Läsnä Wit- J. P. K. H. Kyl. M: S. 1805 No 2, 362. Pag. 244. Rgs. 1912.
Aittaniemelle korvaukseksi vahingosta, jonka osakeyhtiin vuosina 1902 1905 tukinuittoa varten nostattama vesi oli oikeuttanut Juho Erkki Aitta niemelle tämän edellämainitusja Posion kylässä omistamilla Katajärven niittymailla, 1692 markkaa vuodelta eli yhteensä 6768 markkaa sekä Sittaniemen kulujen korvaukseksi 150 markkaa, en Trävaruaktiebolagd Kemin puolesta Juho Erkki Aittaniemelle toimitetun haasteen nojalla Kuusamon pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeu dessa vaadittu että koska Aittaniemi oli 14 päivänä Syyskuuta 1906 antamansa kuitin mukaan saanut täyden korva uksen puheenaolevasta vahingosta kysymyksessä oleva välitystuomio kumottaisiin ja Juho Erkki Aittaniemi, joka jo 11 päivänä Elokuuta 100 oli Oulun kaupungin kaupunginvoudin kautta saanut sanotun tuomion sisällön 695 markkaa, velvoitettaisiin osakeyhtiölle maksamaan takaisin sanottu määrä korkoineen. Juho Erkki Aittaniemen vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korva usta oikeudenkäyntikustannuksistaan 22 päivänä Maaliskuuta jollo julistamallaan päätöksellä rätkaissut jutun; ja koska Trävarvaktiebolaget Kemi vastoin Juho Erkki Aittaniemen kieltaa ei ollut voinut saattaa toteen että Aittaniemen 14 päivänä Syyskuuta 1906 antama neljän sadan viidenkymmenen markan kuitti osakeyhtiön tukinutan vuonna 1906 Aittaniemen Pesion kylässä olevilla Suolijärven niittymailla oikeuttaman vahingon korvaamisesta käsittäisi korvauksen kaikesta sanotun tukinun ton sitä ennen Aittaniemen niittymailla tuottamasta va1606
hingosta, sentähden ja kun ei osakeyhtiö myöskään ollut näyttänyt, että puheeksitulleessa välitystuomiossa olisi kysymyksessä oleva vahinko arvosteltu liian korkeaksi, Kihlakunnanoikeus on kylännyt osa beyhtiön Trävaruaktiebolaget Kemin kanteen ja velvoittanut osakeyhti on sadalla markalla korvaamaan Juho Erkki Aittaniemen kulut ja tusva Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Tråvaruaktiebolaget Kemi että Juho Erkki Aittaniemi vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa 20 päivältä Heinäkuuta 1912 antanut lausuntonsa asiasta; ja koska oli toteensaatettu, että Juho Erkki Aittaniemi useinmainitun 14 päivänä Syyskuuta 1906 antamansa kuitin mukaan oli osakeyhtiöltä Trävaruaktiebolaget Kemiltä saanut täyden korvauksen nyt puheena olevista niittyvahingista, mutta Aittaniemi kuitenkin 11 päivänä Elokuuta 1909 oli saanut vastaanottaa välittäjien samasta vahingosta tuomitseman korvausmääjan ja kulut yhteensä 6918 markkaa, on Hovioikeus kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoitlanut Juho Erkki Aittaniemen maksamaan takaisin osakeyhtiölle Trävarn aktiebolaget Kemille sano lut kuusituhatta yhdeksänsataa kahdeksantoista markkaa kuuden prosentin korkoineen 11 päivästä Elokuuta 1909, mutta jutun laatuun nähden kuitannut kulut asianosaisten kesken Hovioikeuden tuomioen on Juho Erkki Aittaniemi anonut muutosta perustelmalla johon Tråvaruaktiebolaget Kemi on vastannut; minkä jälkeen. täällä on jutussa toimitettu suullinen kuulustelu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja har kitsee oikeaksi kumaten Hovi oikeuden tuomion, jättää asi1607
an Kihlakunnanoikeuden päätötsen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. "Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. Matti Syrjänen Joulukuun 18 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa julus ra kalaveden jaon oikaisemisesta, jossa Alanomistajat Lehtori Jaakko Länkelä, Herastuomari Topias Tahvonen, Vihlor ja Juho Jalmari Kauhaniemi ja laslori Salonen, Jyväskylän pitäjän Jyväskylän kylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä Aktiebolaget Finland stod Omy niminen puutavaraghtiä taukaan pitäjästä ja Professari Allan Serlachius, Helsingin kaupun gista, vastaajina. Annettu Oikeuso jasta Joulukuun 18 päivänä 1915 Keisarillinen Senuatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraa vat tiedol Määrättynä toimittamaan kalaveden jako Jyväskylän pitäjässä olevassa Äijälän jakokunnassa on Varamaanmitlari Johan Fredrik. Karpio Joulukuunse päivänä 1909 loppuunsaattanut luon jakotoimituksen; ja ovat. Aktiebolaget Penland skod C: ny ja Professari Serlachius, Läsni: B. 1/2 - R. B. l. k. R. U S. 1608 No 2363 Pag. 209. Rb. 1913.
jolka omistavat osakeyhtiö lijätä nimisen osuuden Palosen verotalosta No 1 ja Aijälän verotalon No 17 Jyväskylön kylässä sekä Profestori Serlachius Laurinnieni nimisen osuuden mainitusta Palosen verotalosta, ilmoitettuaan Waasan läänin Kuvernöörille tyytymättömyyttä toimitukseen, saamansa osaluksen mukaan haastallaneet Äijälän jakokunnan osakkaista muiden muassa Lehtori Länkelän ja hänen myötäpuolensa, paitsi Nestori Talosta, Jyväskylän, Petäjäveden ja Toivakan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeu teen sekä siellä lausuneet, että vaikka Toukokuun 2 päivänä 1809 Äijälän jako kunnassa jo oli toimitettu kalaveden ja ko ja moitteenalaisen jaon siis olisi pitänyt käsittää ainoastaan vanhan jaon täydentämisen, jossa ei olisi saatu kumota edellisessä jaossa tehtyjä, lainvoiman saaneita määräyksiä, joiden muuttamesta ei oltu anottukaan, oli moitteenalai sessa jaossa kumminkin muun muassa jakokuntaan kuuluva puoli Haapaniemen virtaa jätetty jakokunnalle yhtei seksi, huolematta siitä että se edellisen lainvoimaisen jaon mukaan kuului tijätän taloon yksityisesti ja ainoastaan kuoreen ja siiän pyynti virrassa oli ja tetty jakokunnan osakaslen yhteisesti nautittavaksi, sekä myöskin Äijälän taloon kuuluvan Haapaniemen viran keskien oli karttakuviel 52 - 54, 106, 117, 129, 157, 151 ja 152, joiden toimitusmaanmittari oli arvelleet muodostavan laivaroitin eli valtaväytän, ynnä verran vasummalla rannalta oleva verintu oli kartlakuviel 101-105 ja 107 määrätty kuulumaan koko jako kunnalle yhteisesti, vaikka varan keske osa, mikäli se katsettiin muodostavan valtaväylän, samoinkuin virran rannatkin voivat olla yksityisen omistuksen esiniinä ja senvuoksi olisi ollut jätettävä kuulumaan samaan tilaan, johon Haapaniemen virta ennestään oli jaettu kuuluvaksi; mihin nähden ja koskee olisi pitänyt kuoreen ja suon pyynliä varten erottaa erityistä aluetta yhtei seksi vaan korkantaan olisi ollut jakokunnan osakkaille pidätettävä sama oi keus määrätyn kalalajen pyyntiin Äijä län taloon yksityisesti kuuluvassa Haa1609