Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
edelläsanotun koulun opettajan toimesta ja seuraavan vuoden alusta pidättänyt hänet virantoimituksesta, vaikka Juho Heikki Sutinen kerrotusta päätöksestä oli valittanut Suomen Koulutoimen Ylihallituksen; että mainittu Ylihallitus 28 päivänä Toukokuuta 1904 oli vahvistanut johtokunnan erottamispäätöksen, mutta oli Keisarillinen Senaatti Juho Heikki Sutisen valituksen johdosta 30 päivänä Maaliskuuta 1905 tekemässään päätöksessä katsonut Juho Heikki Sutisen tosin moitittavalla ja sangaistusta ansaitsevalla tavalla käyttäneen kurin pito-oikeuttansa kysymykseen tulleen kansakoulun oppilaisiin nähden, vaan Perintöruhtinaan Aleksi Nikolajevitsehen syntymisen johdosta 24 päivänä Elokuuta 1904 annetun Armollisen julistus - ja armahduskirjan nejalla vapauttunut Juho Heikki Sutisen hänelle tuomitusta rengaistuksesta; että Juho Heikki Sutinen Senaatin kerrotun päätöksen perusteella oli uudelleen asetettu opettajavirkaansa 1 päivästä Elokuuta 1905 vaan että jo saman Elokuun 26 päivänä pidetyssä Terijoen kansakoulupiirin kansakoulun johtokunnan kokouksessa johtokunta ja Juho Heikki Sutinen olivat sopineet siten, että Sutinen saisi virkavapautta 1 päivään Elokuuta 1907, jona päivänä hän vapaatahtoisesti luopuisi opettajatoi mestaan, ja että Juho Heikki Sutinen puolestaan suostui luovuttamaan virkavapautensa aikana toimivalle viransijäiselleen, paitsi asunnon, piirin palkasta 400 markkaa ja valtion avustuksesta 800 markkaa eli yhteensä 1200 markkaa vuodessa, mutta säilytti itselleen muut palkkaedut että Terijoen kansakoulupiiriläisten 12 päivänä Syyskuuta 1904 pitämässä kokouksessa oli päätetty piirin opettajille, jotka siihen aikaan olivat yksi mies - ja kaksi naisopettajaa, hakea valtiolta lisättyä valtioapua paikkakunnan kalliden elinkustannusten korvaukseksi, minkä hakemuksen johdosta Keisarillinen 529
Senaatti oli myöntänyt Terijoen piirin kansakoulun yhden mies- ja kahden näisopettajan palkkaamiseksi vuosina 1905, 1906 ja 1907 entisten apurahojen lisäksi kaksisataa markkaa vuosittain henkilöä kohden; sekä että äsken mainittu lisätty valtiopalkka-apu, joka oli ollut myönnetty myöskin vuodelta 1904, oli vuosina 1904-1907 jaettu siten, että miesopettajalle määrätty osa siitä oli annettu Juho Heikki Sutisen viransi jaiselle; ja koska johtekunta, vastoin säädöksiä 11 päivänä Toukokuuta 1866 annetun Keisarillisen Kansakoulvasetuksen 137 SS:ssä oli kieltäytynyt maksamasta Juho Heikki Sutiselle mitään hänelle tulevista palkkaeduista ajalta 1 päivästä Tammikuuta 1904 1 päivään Elokuuta 1905, jolloin Sutinen oli ollut pidä tetty virantoimituksesta, tahi hänelle vuosilta 1905, 1906 ja 1907 tulevas ta lisätystä valtion palkka-avusta, on Juho Heikki Sutinen vaatinut että Terijoen kansakoulupiini velvoitettaisiin Sutiselle suorittamaan hänelle 1 päivästä Tammikuuta 1904 1 päivään Elokuuta 1905 tulevat, boulupiirin maksettava palkka 950 markkaa, valtion samalta ajalta suoritettavat palkankontukset 70 markkaa sekä sanotulta ajalta ja sen jälkeisiltä kahdelta vuodelta tuleva lisätty valtion palkka-apu 716 markkaa 67 penniä korkoineen, minkä ohessa Juho Heikki Sutinen on anonut korvausta oikeudenkäynnin hänelle oikeuttamista kustannuksista. Kihlakunnanoikeus, jossa Terijeen kansakoulupiirin puolesta on vastustettu kannetta, mutta kansakoutun johtokunnan puolesta ei mitään vastuuta ole annettu, on päätöksellä 24 päivältä Elokuuta 1908 mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Juho Heikki Sutisen kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Heikki Sutinen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 15 räivältä Elokuuta 1910 antanut 530
asiasta lausuntonsa; ja koska Terijoen kylän kansakoulupiirin johtokunta edelläkerrotussa 26 päivänä Elokuuta 1905 tehdyssä sopimuksessa hyväksymiinsä ehtoihin nähden ei ollut oslut oikeutettu Juho Heikki Sutisen viransijäiselle puheenalaiseen opettajanvirkaan kuuluvista vuotuisista jalkkaeduista suorittamaan ylempänä mainittua 200 markan suuruista lisättyä ralkka-apua vuodessa ajalta 1 päivästä Elokuuta 1905 1 päivään Elokuuta 1907, on Herioikeus, tältä kohden muuttaen Kihlakunnanoikeuden vedonalaista päätöstä, velvoittanut Teri joen kylän kansakoulupiirin Juho Heikki Sutiselle korvaukseksi hänelle äskensanotuilta kahdelta vuodelta tulevasta lisätystä valtion palkkaavusta kuittia vastaan maksamaan yhteensä neljäsataa markkaa viiden prosentin vuotuisella korolla, lukien haastepäivästä 12 päivastä Syyskuuta 1907 kunnes täysi maksu toimitettaisiin, sekä sen ohessa kahdellasadalla markalla korvaamaan Juho Heikki Sutisella Kihlakunnanoikeulessa olleet oikeudenkäyntikustannukset; ja osi asia muilta kohdin, joissa syytä Kihlakunnanoikeuden päätöksen oikaisemiseen ei oltu esiintuotu siihen nähden että yllämainitun 26 päivänä Elokuuta 1905 tehdyn sopimuksen oli näytetty tulleen toimeen sillä edellytyksillä että kaikki Juho Heikki Sutisen ja Perijoen kansukoulun johtokunnan välillä sitä ennen olleet riitaisuudet olivat pidettävät sovittuina, jääpä sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Juho Heikki Sutinen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Juho Heikki Sutinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Santen Saarinen Alfred Kiuksiala. Johannes Pesonen A. W. Rummberg Haf Hellen 531
Lokakuun 16 päivänä 1913 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa aviolapeksi julistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Rääkkylän pitäjän Niemisen kylästä kotoisin oleva Maanviljelijä Toivo Hirvonen, Loismaisen Lena Heikintytär Pitkäsen alaikäisen pojan Juho Pitkäsen holhoojana, hakijana sekä sanotussa kylässä asuvat Talollinen Antti Pakarinen ja hänen oikeudenkäynnin aikana kuolleen poikansa. Elias Pakarisen leski Elisa bet Pakarinen, omasta puolestaan sekä Elias ja Elisabet Pakarisen alaikäisten lasten holhoojana, vastaajina: Annettu Oikeusovastossa 16. päivänä Lokakuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saaläsnä: S.S. - A. L. - 7o P. - Å. R. Haf H. 332 ko 6. p.
nut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Rääkkylän pitäjän käräijäkunnan Kihlakunnanoikeuteen Talollisen Petter Gröhnin ylläsanotusta Niemisen kylästä sekä hänen sisarensa Kiiktelysvaaran pitäjän Hammaslahden kylässä asuvan Talollisen lesken Kaisa Leena Gröhnin ynnä Niemisen kylästä kotoisin olevat Talollisenlesken Eeva Gröh nin ja Talollisenvaimon Anna Sofia Gröhnin kuin myöskin viimeksisanotun miehen Antti Pakarisen on Toivo Hirvonen siellä lausunut, että Leena Pitkänen oli llut Petter Kaisa Leena Eeva ja tuna Sofia Gröhnin velipuolella, vieliimainitussa Niemisen kylässä Suneella Talolliselta Juho Juhonpoika Kurella hänen kuolemaan sa asti ensin palvelijana ja sitten pitemmän ajan taloudenhoitajana sekä että Juho Kurki tälSä ajalla oli maannut Leena Pitkäsen, joka siitä oli tullut raskaaksi ja 27 päivänä Toukokuuta 1895 synnyttänyt pojan, edellämaini teen Juho Pitkäsen, minkä jälkeen Juho Kurki useamman kerran oli luvannut mennä avioliittoon Leena Pitkäsen kanssa, vaikkei avioliittoa Juho Kuren vastustelemijen ja 14 päivänä Kesäkuuta 1908 tapahtuneen kuoleman takia ollut tullut aikaan; ja on Toivo Hirvonen, edelläkerrotussa holhoojatoimessaan sentähden anonut että Juho Pitkänen julistettaisiin Juho Kuren aviolapseksi, jollaisena Juho Pitkäisellä olisi Juho Kuren jäämistöön sellainen oikeus kuin laki aviolapselle myöntää. sittenkun Elias Pakarinen joka oli ilmoittanut kaupoissa saaneensa Kaisa Leena ja Eeva Gröhnin oikeudet perintöön Juho Kuren jälkeen, oli ilmoittautunut vastaajaksi asiassa, ovat hän sekä Petter Gröhn, Antti Pakarinen ja Anna Sofia Gröhn, vastaten kanteseen, kieltäneet, että Juho Kur533
ki olisi siittänyt Juho Pitkäsen tahi koskaan luvannut mennä avioliittoon Leena Pitkäsen kanssa ja sen tähden vastustaneet kannetta; minkä jälkeen ja Anna Sofia Gröhnin kuoltua oikeudenkäynnin aikana, jättämattä jälkeensä muita rintaperillisiä kuin Elias Pakurisen Kihlakunnanoikeus 24 päivänä Marraskuuta 1909. julistamassaan päätökses ja on mainitsemillaan perusteilla ja listanut Juho Pitkäsen Juko Kurki - vainajan aviolapseksi ja sellaisena oikeutetuksi saamaan aviolapsen oikeudet Juho Kuren jäämistöön Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti ja Elias Pakarinen vetoamalta olivat saattaneet jutun, on tuomiossa 30 päivältä Joulukuuta 1910 katsonut luotettavaa näyttämystä puuttuvan siitä, että Juho Kurki olisi Juho Pitkäsen syntymisen jälkeen luvannut ottaa Leena Pitkäsen aviovaimokseen, minkä vuoksi Hovioikeus kumoten Kihlakunnanoikeu534 den päätöksen, on hyljännyt Toivo Hirvosen asiasta ajaman kanteen, Hovioikeuden tuomioon on Toivo Hirvonen anonut muutosta perustelmalla, johon Antti ja Elisabet Pakarinen ovat vastaneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Toivo Hirvonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Santen Saarinen Alfred Luikkiala Johannes Pesonen. A. J. Kullswaria Alf Hellen
Den 16. Oktober 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet sjörättsmål, angående fordran, emellan KofFerdiskepparen Karl Albert Johansson, från Töftö by i Pårdö socken, i egenskap af hufvudredare för bärkskeppet Truro, sökande och Bonden Daniel Pettersson, från Lumpo by i Lundparland kapell, uteblifven svarande: Gifven uti Justitiedeparlementet, den 16 Oktober 1913. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Skepparen Johansson har i sin omförmälda egenskap vid Häradsrätten i Somland sockens och Lumparland kapells tingslag yrkat att, emedan Daniel Pettersson, hvilken egde två hundradedelar i bärkskoppet Truro, icke velat i godo erlägga sin andel uti det belopp af elfvatusen mark, som redarene för nämnda skopp vid sammanträde Läsnä: S.S. - A. L. J. P. A. R. (H. af H. No 1454. Pag. 198. R. D. 1911
den 12 Maj 1908 i Mariehamn stad beslutit af redarene inkassera i och för betäckande af reservets motsvaran de gäld, Pettersson måtte åläggas att till Johansson utbetala sagda andel med tvåhundra tjugu mark jämte ränta därå äfvensom godtgöra Johansson hans kostnader i rättegången. Svaromål affordrad har Daniel Pettersson bestridt att han vore part. redare uti bärkskeppet Truro samt fördenskull emotsett käromålets förkastande. Sedan Skepparen Johansson till Häradsrätten ingifvit utdrag ur skoppgreget för Ålands registerområde, utvisande att Daniel Petters son vore partredare i bärkskeppet Truro med två hundradedelar, men Pettersson förmenat att genom berörda registerutdrag ingalunda styrkts hans delaktighet i skoppet, har Härads rätten, medels den 3 Februari 1910 af kunnadt utslag på anförda skäl ålag Daniel Pettersson att till Skepparen Johansson utbetala fordrade tvåhundra tjugu mark med därå löpande fem procents årlig ränta från förberörde 12. Maj 1908, intill dess full likvid följde, samt med sjuttiofem mark ersätta Johansson hans umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Daniel Pettersson i vadeväg dragit målet, har uti dom af den 16 Maj 1911 väl funnit omförmälda registerutdrag, intill dess motsatsen behörigen styrkts, utgöra bevis däröfver att Pettersson vore egare till två hundradedelar af barkskoppet Truro; men emedan Pettersson i Hofrätten påstått att honom icke ågått kallelse till sammanträdet den 12 Maj 1908 och sådant ej blifvit af Skepparen Johansson styrkt eller denne anhållit att härom få framställa bevis, ty och då det vid sagda sammanträde fattade beslutet, jämlikt stadgandet i 21 SS: uti Sjölagen af den 9 Juni 1873, förty icke vore för Pettersson bindande, har Hofrätten, med upphäfvande af Häradsrättens utslag, förkastat käromålet. Uti Hofrättens dem har Skepparen 536
Johansson anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och emedan Daniel Pettersson, som enligt ofvannämnda skopps register eger två hundradedelar af bärk skeppet Truro, jämlikt 17. 23 och 28 SS: SS: förenämnda sjölag är personligen ansvarig för bolagets ifrågavarande till betäckande af omkostnaderna för skippet uppkomna gäld efter sin andel i skapset, ty pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom låta bero vid det slut, hvari Häradsrätten genom dess utslag i saken stannat dock sålunda att räntan å det utdömda beloppet tvåhundra tjugu mark skall räknas från lagsökningsdagen den 4. Mars 1909. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Henric Saarinen Alfred Luksiala. Ventti Saarinen Alfred Luksiala Johannes Pesonen A. P. K. O. Ollunvaara Johannes Pesonen A. P. K. O. Ollunvaa Häftellen Den 20 Oktober 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionskilling från Kejserlige Abo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan handelsferman i Helsingfors stad Waltgren i Co sökande, samt Vicehäradshöfdingen Gösta Palmros, jämväl från Helsingfors, svarande. Gifven uti Justitiedepartementet den 20 Oktober 1913. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter utverkad stämning å för man Wallgren & C. samt dess innehafvare, i Helsingfors bosatte Handlanden Hjalmar Wallgren har Vicehäradshöfdingen Palmros inför Rådstufvurätten i sagda stad den 5 Februari 1909, enligt en af Bagaremästaren K. M. Prondin den 1 Juli 1904 utställd och af firman Wallgren i Co godkänd vedel, hvilken blifvit å Palonros öfver låten yrkat firmans skyldigkännan Och: S. 4. - A. L. - B. A. - R. H. - K. H., A. L. 537 No 1457. Pag. 32. R.D. 1911.
de att till Palmroos utgifva vadetns innehåll 4000 mark jämte sex procents ränta därå från förfallodagen den 1 Oktober 1904 likväl med af drag af 500 mark som blifvit erlagda å vederbeloppet den 3 i sistsagda månad och 800 mark, hvilka förman afbetalat å vedeln den 2 Mars 1908, hvarhos Palmros anhållit om errättning för lagsökningskostnaden. J saken hörd har Handlanden Wallgren för egen del och å firman Wattgren i bn vägnar erkänt riktig heten af ofvanberörda vedel, men på stått att å densamma guldits utom de af Vicehäradshöfdingen Palmros medgifna beloppen den 30 September 1904 400 mark och den 27 Mars 1905 50 mark, hvarutom Handlanden Wallgren för tiden från och med den 15 September 1904 till och med 15 December 1908 för K. M. Promdins räkning till Försäkringsaktiebola get Kaleva erlagt frimierna för en liförsäkringspohia med sammantaget 1386 mark; och som å ifrågavarande verol sålunda afbetalats inalles 3136 mark, har Handlanden Wallgren förklarat sig vara villig att till Vicehäradshöfdingen Palmros utgifva endast det bristande beloppet 864 mark I anledning häraf har Vicehäradshöfdingen Palmros framhållit, att å förenämnda vedel honom veterligen icke gjorts andra afbetal ningar än de af honom medgifna; i anseende hvartill och då den omständigheten att Handlanden Wallgren möjligen till H. M. Strandin guldit de af Wallgren påstådda beloppen 400 mark och 50 mark äfvensom erlagt fremterna för omförmälda lifförsäkringspollee icke kunde inverka på Palmros rätt, enär anteckning om dessa betalningar icke gjorts å vedeln samt densamma, äfven om den ic ke mera medförde vedelrätt, dock vore ett löpande skuldebref och de uppgifna fremterna dessutom guldits för ett lifförsäkringsbref, hvil538
ket Handlanden Wallgren lämnat åtK. M. Bromdin såsom pant för ifrågakomna vettondran, Palmros endast iterhämtat käromålet. Rådstufvurätten har genom utslag, afkunnadt den 5 Mars 1909 på däri anförda skäl ålagt Handlanden Wallgren, för egen del och så som innehafvare af firman Willgren & Co, att emot återbekommande af originala förbindelsen till Vicehiradshöfdingen Palmros utbetala ford nade fyratusen mark jämte sex procents ränta därå från den 1 Oktober 1904 tills full betalning följde, efter afdrag dock af den 3 berörda Oktober erlagda femhundra mark och den 2 Mars 1908 guld na åttahundra mark, hvarutom Handlanden Wallgren skyldigkänts att till Vicehäradshöfdingen Palmros i ersättning för dennes i målet hafda kostnader utgifva femtiofem mark. Hofrätten, under hvars pröfning finnan Wallgren & Co i väderväg dragit målet har den 27 September 1911. afgifvit dom i målet; och som vevelinnehafvare, hvilken förlorat sin talan efter vedelrätt, enligt 93 SS: i Tevelstadgan af den 29 Mars 1858 dock vore berättigad att fordran såsom i vanligt skuldfordringsmål utsöka hos den växelgeldenär, som, där fordran förfölle, skulle däraf erhålla vinst till fordringsägarens skada alltså och då utredt vore att K. M. Brondin, som obestridt åt Vicehäradshöfdingen Palmros öfverlåtit sin hos firman Wällgren & Co ägande fordran emottagit ifrågavarande vexel med vilkor att därå skulle afbetala 400 mark hvartredje månad men Handlanden Wällgren icke styrkt sitt påstående att å vedereln guldits 400 mark den 30 September 1904 och 50 mark den 27. Mars 1905 samt Wallgrens anspråk på att från det fordrade beloppet få afdraga ofvanomförmälda lifförsäkringsprimier vore obefogadt. har Hofrätten ålagdt förmän Wall539
gren & Co att till huhäradshöfdingen Palmros emot kvitto och återbekom mande af vedeln utbetala fyratu sen mark med sex procents årlig ränta å omförmälda tio särskilda belopp, hvart och ett å fyra hundra mark, från deras isopek tive förfallodagar den 1 Oktober 1904 den 1 Januari, den 1 April, den 1 Juli och den 1 Oktober 1905, den Januari, den 1 April den 1 Juli och den 1 Oktober 1906 samt den 1 Januari 1907 till skeende full betalning, efter afdrag dock af den 3. Oktober 1904 guldna femhundra mark och den 2. Mars 1908 erlag da åttahundra mark; med hvilken ändring i Rådstufvurättens utslag därvid i öfrigt eller beträffande den Vicehäradshöfdingen Palmros tillagda rättegångskostnadsersättningen femtiofem mark, komme att Uti Hofrättens dörr har firbero. man Wallgren & Co anhållit om änd ring medels deduktion, den Vicehäradshöfdingen Palmros bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och emedan ifrågakomna vederolfordran icke blifvit emot firman Wallgren & Co bevakad inom den i SS: 74 af gällan de Karlstadga föreskrifna tid, och det icke af Vicehäradshöfdingen Palrnros, som uti sitt underdånga bemötande härstädes uppgifvit, att Bagaremästaren K. M. Bröndin, efter det målet anhängiggjorts, den 12 Mars 1910 hos Försäkringsaktiebo laget Kaleva emot omförmälda till säkerhet för inlösande af ifrågavarande vedel till Bondin öfver låtna lifförsäkringsbref uppburit dess återköpsvärde, och till afdrag å det i målet utsökta beloppet medgifvit beloppet af sagda åter köpsvärde, visats att firman Wall gren & Co, därest fordringen förfölle skulle däraf erhålla vinst till Knehäradshöfdingen Palmros skada, ty och då Handlanden Wallgren emellertid erkänt att Vicehäradshöfdingen Palm540
ros hos firman Wallgren & Co har ett tillgodohafvande å åttahundra sextio fyra mark, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist sålunda andra Hofrättsns dom att Kejserliga Senaten, med förkastande af Vicehäradshöfdingen Palmros, därut öfver sträckta kraf ålägger finnan Wallgren & Co att till Palmros emot boit to genast utgifva endast sagda af för man medgifna belopp åttahundra sex tiofyra mark med fem procents årlig ränta därå från stämningsdagen den 20 Januari 1909, hvaremot vid Hofrättens dom i öfrigt eller beträffande rättegångskostnaden därutinnan skältill ändring ej anförts, skall förblifva Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Lanteni Saarinen B. Ammberg. Alfred Luuksiala K. Auer. K. R. Helanen Alfred Lindström Sokakuun 20 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Asianajotoimisto Jansson & Sundman, Helsingin kaupunsista on hakijana ja Kartanonomistaja Alfred Kordelin Lammin pitäjän Mommilan kylästä, vastaajana. Annettu Oikeusosastori 20 päivänä Lokakuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat riedot: lammin ja Kosken pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Asianajotoimisto Jansson i Sundman vaatinut Kartanono mistajaa Kordelinia velvoitettavaksi Helsingin kaupungissa olevan J. D. Stenberg & Söner nimisen toi minimen 11 päivänä Syyskuuta 1905 antaman ja Asianajotoimistolle Läsnä: S.S. - A. L. - R. H. A. R. K. Ab. 211 No 1459. Påg 156. R. D. medelst
Jansson i Sundman siirtämän laskun mukaan mainitun toiminimen Kordelinille hankkimista koneorista ja muista tarpeista sekä tekemistä töistä asianajotoimistolle maksamaan laskun sisällyksen 2594 markkaa 70 penniä laillisine korkoineen kuin myös korvaa maan asianajotoimiston oikeuden käyntikulut. Asiasta kuulustettuna on Kartanonomistaja Kordelin kieltänyt tilanneensa tahi saaneensa toiminimeltä puheena olevassa laskussa lueteltuja tavaroita sekä selittänyt että, kun hänen omistamansa Mannilan kartanon saha kesällä vuonna 1905 oli joutunut koneistonsa puolesta epä kuntoon, toiminimen monittööni Karl Edvard Lindholm oli sahan isännöitsijän kutsumuksesta käynyt konjaamassa sahan raamin äkselin, joka korjaus työtarpeineen oli Lindholmin ilmoituksen mukaan tullut maksamaan 400 markkaa, mihin määrään vielä oli lisättävä hinta kahdesta voima-akselista, yhteensä 70 markkaa; ja koska Kartanonomistaja Kordelin oli jo 20 päivänä Heinäkuuta 1906 toiminimelle J. D. Stenberg i Söner suorittanut 490 markkaa on Kordelin anonut kannetta hylättäväkAsianajotoimiston Jansson i Sundman huomautettua, ettei toiminimen J. D. Stenberg i Söner mant tööri ollut voinut määrätä sahan korjaamiseen käytettyjen tavaroi den ja työn hintaa, sekä myön nettyä 490 markkaa asianajotoimiston saatavasta vähennettäviksi, on Kihlakunnanoikeus 11 päivänä Marraskuuta 1907. julistamassaan päätöksessä lausunut käyneen selville, että Kartanonimistaja Kordelin oli hyväkseen saanut kaikki puheena olevassa laskussa mainitut koneosat ja tarpeet sekä työn, minkä vuoksi Kihlakunnanoi keus on velvoittanut Kardelinin 512
Asianajotoimistolle Jansson & Sundman suorittamaan kaksituhatta viisisataa yhdeksänkymmentäneljä markkaa seitsemänkymmentä penniä viiden prosentin korkoineen haastepäivästä 24 päivåstä Maalis kuuta 1907. täyden makseen tapahtumiseen, siitä kuitenkin vähennet tyä 20 päivänä Heinäkuuta 1906 maksetut neljäsataa yhdeksänkymmentä markkaa, sekä kahdellasada la vedelläkymmenellä markalla korvaamaan asianajotoimiston oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kartanonomistaja Kordelin oli vetoamalla saattanut julun, on 29. päivänä Huhtikuuta 1010 antamassaan tuomiossa katsonut, ettei Asianajotoimisto Jansson & Sundman ollut vastoin Kartanonomistajan Kordelinin kieltoa voinut enempää tavaroiden määrään kuin niiden hintaankaan nähden näyttää yllä mainittua laskua oikeaksi, minkä vuoksi Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on kylännyt kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Asianaja toimisto Jansson i Sundman anonut muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Kartanonomistaja Kordelin on perinyt, asiaan kuitenkaan vastaamatta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: kanteri Saarinen Alfred Luksiala. kanteri Karinen Aaro Luksiala. K. R. Helanen K. Auer A. E. Rummvaara T. J. Jönnblt 343
514 Pag 255 R. D. Lokakuun 23 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin. tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullussa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Kruununvouti Oskar Cajander, Lappeenrannan kaupungista on hakijana sekä Pankinjohtaja Arthur Riikonen, Jyväskylän kaupunoista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 23 päivänä Likakuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja ristä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Luumäen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Sankirjohtaja Riikonen lausunut: että sittenkuin Lappunrannan kaupungin Raastuvanoikeus 8 päivänä Lokakuuta 1906 julistamallaan päätöksellä oli velvoittanut sanotun pitäjän Marttilan kylässä asuvan sahanomistajan, Iilosofianmaisteri Juho Antero EloLäsni: F. S. A. - A. L. R. H. - K. A SS.02.