Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
gustaf samt öfver eller att uppodla åt honomäljä Syyty kylässä och afläs ekunnighet Herman i anledning af häromålet invändt, att Björneborgs Tråvaru Aktie Bolag, åt hvilket Ingeniören Hagman i slutet af år 1897. eller i början af år 1898. försålt sin i Björneborgs stad bedrifna trävarurörelse, åtagit sig att fullgöra ifrågakomna pappervedbörrans samt sagda bolag, i saken hördt, medgifvit riktigheten af Ingeniören Hemans förestående uppgift, Hondelshuset De Närger et Co utfört talan jemväl emot nämnda bolag, yrkande att detsamma blifve ålagdt att antingen gemensamt med Ingeniören Heijman eller den af dem, som tillgång egde, utgifva det fordrade beloppet. I afseende å svaromål i sjelfva saken hafva Ingeniören Herman och Björneborgs Tvåvari Aktie Bolag framhållit, att enligt gällande handelsbruk det skadestand, hvartill köpare vid bristande bevisans vore berättigad, bruknades sålunda, att från varans pris vid tiden, då den bort levereras afdrages det vid bevaransaftalets ingående öfverenskomna priset, samt att köpare icke egde rätt att längt efter den utsätta beeranstidens utgång till hvilket pris och hvilken kostnad som helst för beurantörens räkning uppköpa det som bruste i bevisannen; hvarför och då Handelshuset DeNaijer et bör anspråk på förenämnda skadestånd vid sådant förhällande vore obefogadt Ingeniören Herman och Björneborgs Tvåvarn Aktie Bolag emotsett häromålets förkastande. Efter det i afseende å utredning i målet till Rådstufvurätten inlemnats, förutom andra handlingar, två särskilda den 29. September 1898. och den 28. Juni 1899. dagtecknade bref, innehållande det förra, som aflåtits af Handelshuset De Silger et bör förutvarande Generalagent i Finland Handlanden A. G. Danielsson i Helsingfors till Björneborgs Tavara Aktie Bogustaf samt öfver eller att uppodla åt gustaf samt ägke tillgångs kopek Silfver honomålades nummerWilhelainen kylässä och aflagde 235 gustaf samt äganden att undergångs honomäljarens andel öfver i Kase
till öfverens eller kopek Silfver lag, underrättelse derom att ett fartyg befraktats för att i slutet af Oktober 1898. å uppgifven ort inlästa den pappersved, som jemlikt ifrågakomna kontrakt borde beereras till bemälda handelshus, samt brefvet af den 28. Juni 1899., hvilket skrifvits af Ingeniören Hagman till Handelshuset De Nyger et bör ombud i Helsingfors Tahföraren Emil af Forselles, bland annat, uppgift om att friset för pappersved då utgjorde omkring fyratiofem mark för rubikfärinen, har Rådstufvurätten, hvarest såväl Handelshuset De Nyger et Co som Björneborgs Tråvaren Aktie Bolag anhållit om godtgörelse för sina umgälder i målet, genom den 7. Mars 1900. i saken afkunnadt utslag förklarat utredt vara ej mindre att Ingeniören Herman, som medels ifrågakomna kontrakt af den 15. Oktober 1897. förbundit sig att för ett pris af trettiofyra mark för kubikfannen till Handelshuset Ee Säxger et Co beverera ettusen kuliksamnar pappersved, färdig till afhemtning den 15. Juli 1878., i så måtto brustit i fullgörandet af berörda åter gande, att han uraktlåtit att af nämnda papperved leverera femhundra tjugusex och en half famrar, än att Handelshuset de Närger et Co nödgats erlägga för trehundra kubik famnar pappersved för hvarje fann sju mark mer än det emellan Handelshuset Do Augu et Co och Ingeniören Herman öfverenskomna priset samt för tvåhundra tjugusex och en half famnar för hvarje fann nio mark utöfver sagda pris äfvensom i kommissionsarvode för anskaffande af det bristande vidpartiet ettusen etthundra en mark nittiosju penni, hvadan Handelshuset de Säger et Co sålunda för omförmälda femhundra tjugusex och en half famnar pappersvid varit tvungen utgifva sammanlagdt femtusen tvåhundra fyratio mark fyratiosju penni mer än hvad handelshuset för samma hustru hemman i samhonomäljem eller kopek Silfver honomäljarens andelar 236
mängd pappersved behöft betala åt Ingeniören Heiman, derest denne skulle fullgjort sin leveranskyldighet; i anseende hvartill och då Ingenioren Herman i ofvannämnda bref af den 28. Juni 1899. erkänt att friset å pappersved vid sagda tid utgjort omkring fyratiofem mark för kulikmetern, rätteligen kulrikfannen, eller således mer än Handelshuset De Nager et Co nödgats erlägga samt den omständigheten att Handelshuset deMerger et Co icke redan år 1898., sedan handelshuset funnit Ingeniören Hyman oförmögen att fullgöra kontraktet, vidtagit åtgärd om anskaffande från annat höll af det bristande partiet pappersved, så mycket mindre kunde tillerkännas något afseende, som Handelshuset Te Naupet bo, på sätt framginge ur brefvet af den 29. September 1898., hållits i den tro att kontraktet af Ingeniören Heiman skulle fullgöras, Rådstufvurätten ålagt Ingenioren Herman och Björneborgs Trävaru Aktie Bolag, hvilket förklarat sig hafva öfvertagit den Ingeniören Herman åliggande beveranskyldigheten, att, en för begge och begge för en, till Handelshuset Dr Augu et Co emot behörigt qvitto utbetala fordrade femtusen tvåhundra fyratio mark fyratiosju penni jemte fem procents årlig ränta derå från rättegångens början den 20. Oktober 1899. intill dess full betalning skedde samt derjemte ersätta Handelshuset Do Fager et Co umgälderna i målet med etthundra sjuttiofem mark. Hefrätten, under hvars pröfning Ingeniören Herman och Björneberg häram Aktie Bolag i vadeväg dagit saken, har medels den 17. Januari 1901. deri gifven dom förklarat Ingeniören Herman icke hafva anfört skäl till ändring i Rådstufvurättens förenämnda utslag, vid hvilket förty, såvidt honom anginge, finge bero, jemte 237 25
målades undergångens kopek Silfver honomäljaren till ekomma och afläs ejansSilfver samt öfver Silfver och eller att ekola gära rik Hjell för 5,600 mark, så hade Karl Mauritz Pöllerman och Abel Henrik Karvonen, hvilka, såsom delegare i nämnda belag, enligt 6. SS: af bolagets stadgar rere berättigade att, inom fjorton dagar efter let öfverlåtelsen af ifrågakomna aktier blifvit till inregistering anmäld hos betagets disponent, inlösa hvardera en afakkernu för deras försäljningspris, den 27 i samma månad i afdigt att begagna sig af sin lösningsrätt till akterna hos etuktekten Stenback nedsatt omförmälda köpeskilling 5,600 mark och derom jemväl anmält hos disponenten för beläget; men emedan Arkitek ten Stenbäck och Johan Fredrik Hjelt rågrat att till Karl Maurits Töllieman och Abel Henrik Karvonen utlemna de för akliena, som sålunda vore Tölterman och Karvonen tillhöriga, utfärdade aktiebefven, hafva Totteman och Karvonen yrkat Aikitekten Stenbäcks och Johan Fredrik Hjelto förpligtande dertill samt att eganderätten till omordade aktier måtte förklaras hafva öfvergått till Söllerman och Kurvonen den 27. November 1899. I saken hörd, har Arkitekten Stenläsk genmäll: att han den 19 i nästnämnde månad för ett pris af 5600 mark försålt ifrågakomna aktier åt Johan Fredrik Hjelt, hvilken erlagt å köpeskillingen vid köpslutet 5,100. mark och återstoden 500 mark den 29. påföljande December; att Arkilekten Stenbäck genast efter det försäljningen egt rum derom underrättat disponenten för belaget; att Karl Maurits Tötterman och Abel Henrik Karvonen den 27 i samma månad med anmälan om att de önskade tillösa sig aktima hos Arkirekten Stenbäck, som då varit kassör för behget, defionerat 5000 mark, hvilka medel Stenbäck i sin omförmälda egenskap jemväl emottagit och deröfver utfärdat qvitto; att Antekten Stenbäck icke kunde uppgifva tiden när Johan Fredrik Hjelt af honom undfått kännedom om Karl Mauritz Pettermans och Abel Henrik Karvonens afsigt att tillösa sig aktima sumt att Antekten Stenbäck fortfarande, i afvaktan på att af domstol komme att bestämmas angående eganhonomäljem eller kopek Silfver240 honomålades nummer hans nummer
Skatte hemman hustru hemman honomäljaren till ekomma och afläsning honomäljaren till ekomma härgustaf samt öfver eller att uppodla i WitRipatti Maunu Ilveksellä, oli 9. päivänä Heinäkuuta 1898. tehdyllä lahjakirjalla Naunu Ilokselle luovuttanut osan omistamastaan kolmanneksesta perintötilaa No 1. Metsolan kylässä ja Antti Juho Ripatti seuraavan Elokuun 20. päivänä kuollut, niin oli Antti Suopajo 1. päivänä Helmikuuta 1899. Maunu Kocksen kanssa mainitun appivainajansa jäämistöstä tekemässään sovinnossa tuhannen viidensadan markan korvauksesta luopunut vaimolleen siitä tulevasta osuudesta Maunu Ilveksen hyväksi, jolloin Ilves oli antanut Antti Suogrjolle velkakirjan sano tusta rahamäärästä; mutta koska Maunu Ilves sittemmin oli kieltäytynyt maksamasta mainittua velkaansa, on Antti Suojrjö vaatinut Maunu Ilocksen velvoittamista Antti Suogrjolle suorittamaan sanotun velkakirjan sisällön tuhat viisisataa markkaa korkoineen, jonka ehesja Antti Suogrjo on anonut korvausta kuluistaan oikeudenkäynnissä. Kanteesta kuulustettuna on Maunu Hves vastustanut sitä, väittäen ettei hän koskaan ollut tehnyt semmoista sopimusta kuin edellä on kerrottu sikä myöskään saanut velkakirjassa mainittua rahasummaa tahi muuta sen vastiketta. Kihlakunnanoikeus on 12. päivänä Toukokuuta 1900. julistamallaan päätöksellä, siinä mainitsemillaan perusteilla, hyljännyt Antti Suogrjön kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Suvyrjö oli vetoamalla saattanut jutun, on Maaliskuun 16. päivänä 1901. antamallaan tuomiolla lausunut, että koska Maunu Ilves oli myöntänyt kysymyksessä olevan velkakirjan oikeaksi, eikä ollut voinut teteen saattaa väitettään, ett'ei hän ollut velkakirjasta saanut vastiketta, vaan asiassa päin vastoin oli selville käynyt, että Antti Suopjo oli velkakirjan sisältöä vastaan luopunut Eva Ripatin perintöoikeudesta hänen isänsä jälkeen, sentähden katsoi Hovioikeus oikeaksi, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittaa Maunu Ilveksen, saadessaan velkakirjan kuitattuna, Antti Suogrjölle heti maksamaan sen sisällön tuhatviisisataa markkaa viiden prosentin vuotuisen koron kanssa 11. päivästä Toukokuuta 1900. jolloin agammal enligt 30. kopek Silfver honomålades eller eller samt ägde gustaf samt äganden anmälanHerr Sena Wilför eller eller att uppodla samhustru hemmanet No 9. i Withemman i KasevanHansing. 244
Skatte hemman i Witomän öfhonomäljaren till ekom ekommit ejanshonom No 9. i Witomän kop: och SilfverGustaf Cajans Johan Heikkinen sia osi ensi kerran Kihlakunnanoikeudessa käsiteltävänä, kunnes täysi maksu tapahtuisi, minkä ohessa Maunu Ilveksen tuli Antti Suorjolle korvata hänellä Kihlakunnanoikeudessa asiasta olleet kulut kolmellakymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Maunu Ilves alamaisesti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Maunu Ilves on myöntänyt Antti Suorjolle antaneensa kysymyksessä olevan velkakirjan, sekä näytetty on, että tämä velkakirja on tehty erään asianosaisten kesken tapahtuneen sovinnon johdosta, katsoo Keisarillinen Senaat ti ettei ole syytä muuttaa sitä lopputulosta, johon Hovioikeus ylläsanotulla tuomiolla on asiassa johtunut. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korknassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa. fl. Sohlman ce Andersin. Emt Domsman. Valentin hemmans Michael Pogvalm. Maaliskuun 17. päivänä 1902. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Nimesä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomionostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, alempana kerrotussa jutussa, jossa Talolliset Heikki ja Jooseppi Aira ynnä Eerikki Almola sekä Mylläri Heikki Almanen, kaikki Sahalahden pitäjän Moltaan kylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä Rustitilallinen Juho Eevert Haapaniemi, Haapaniemen yksinäiseltä rustitilalta sanotussa pitäjässä, poisjäneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa luomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Maaliskuun 17. päivänä 1908. Keisarillinen Senaatti on juttuna kuuluvat kirjat Itsellensä esityttänyt ja niistä saanut tietää seuraavaa: Juho Eevert Haapaniemi on Hämeen läänin Kuvernöörin luona sekä sittemmin, kun asia riitaisena oli lykätty asianomaiseen läsnä: A. af A. B. A. K. V. L. SS: 67. et. W. 568.
gammalien eller Nyyra 3/16. hustru hemman i käytettäväksi yhdellä kiviparilla, mutta että myllyyn sittemmin oli lisätty yksi pari keviä syynien valmistamista varten, sekä että Heikki Aira ja hänen asiakumppaninsä, kun he vuonna 1897. olivat sen uudelleen rakentanut, olivat laajentaneet myllyhuonettasiten, että yksi mukka oli ulotettu ulkopuolelle myllyhuoneen entistä sijaa Haapaniemen rustitilan alueelle. Tähän nähden ja kun Heikki  Ara ja hänen asiakumppaninsä sitä paitsi olivat asittaneet myllyyn kaksi paria kiviä viljan jauhattamista varten ja valmistaneet sijaa sen lisäksi yhdelle kiviparille, hankkimatta tähän sellaista lupaa, kuin säädetään vesijohdoista ja vesilaitoksista Maaliskuun 23. päivänä 1868. annetun asetuksen 32. oikeastaan 33. SS: ssä, sellaisena kuin tämä lainkohta on asetuksessa Helmikuun 18. päivältä 1889., sekä Heikki Ara ja hänen asiakumppaninsa olivat tehneet sellaisia muutokria myllyn tokussa, huorussa ja vesisättäässä, että vederkulutus ja vedenkorkensa och teet Kuolusaisen koskessa olivat tulleet toisenlaisiksi kuin ne sitä ennen olivat olleet, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Heikki ja Jooseppi Anran, Eerikki Klemolan ja Heikki Ilmasen ennen 1. päivää Elokuuta 1900. sadan markan sakon uhalla muuttamaan myllyhuoneen siten, että se paikka, missä sanottu huone ulettui Juho Eevert Haapaniemen omistaman tilan aluelle, tulisi vapaaksi, sekä yhtä suuren sakon uhalla asettamaan myllyyn kuuluvat laitokset, joista vedenkulutus ja vedenkorkanssuhteet koskessa olivat riippuvia, samaan kuntoon, jossa ne olivat ollut puheenalaiseen uudiseakennukseen yhdyttäissä, jollei asianmukaista lupaa näihin muutoksiin ennen vastasanettua päivää oltu hankittu; mutta asian laatuun nähden Hans Skatte Hemmans hets937
B: Silfver och aflös 1825. 75. 61/135 dels 33. Herr Senan kylässä, 2/16 dels mantal skatte Nymen kylässä kuoden Skatte hemman i Skatte hemmanet man krono Isoja Maaliskuun 17. päivänä 1902. Keisarillisen Majestatin Korhaessa Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa tuomio osaksi nostorahalla osaksi maksuitta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Kauppias Aaprami Matinpoika Harju, Kittilän pitäjän Kittilä n kylästä, toiselta puolelta, sekä Oulun läänin Lääninkonttori ja Metsänhoitohållitus Suomen Kruunun puolesta, kumpikin erikseen, toiselta puolelta, ovat vuoroin hakijoina ja vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaa tissa ja Sen Oikeusosustossa, Helsingissä, 17. päivänä Maaliskuuta 1902. Keisarillinen Senuutti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot Suomen Kruunulle toimitetun kirjallisen huasteen nojalla on Aupiami Harju Kittilän pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut: että sittenkun Oulun läänin Kuvernööri Heinäkuun 7. päivänä 1891. antamassaan kuulutuksessa oli ilmoittanut, että lähinnä seuraavan EloOfv: t. af 5. - H. B. A. K. V. L. / E. J. H. honomäljarens andel in24o 3/36. Pag. 78. R. D. 1901.
hustru hemman Gammal Bonden kopekola och Silfver och aflag gustaf samt öfver att eller att ekola uti honomäljarens andel inhonomäljarens andel inWilfver samt öfver att uppodla samt Wilfver samt öfver eller att ekola uti kuun 27. päivänä toimitettavassa huutokaupassa Ounasjoen hoitoalueessa olevista kruununmetsistä myytäisiin, muun muassa, Rantataiselän palstalta kolmetuhatta yhdeksänsataa kahdeksankymmentäyhdeksän puuta, joista tuhat kymmenen oli vahingoittunutta, ja Aihikon metsäsaratta, vähentään yhden sekä enintään yhden ja yhiden kolmasosan virstan vetomatkalla lähimmille lauttausveskelle, tuhat yhdeksänsataa kahdeksankymmentä puuta, joista neljäsataa kaksitoista olisi vähingoittunutta, niin oli Aaprami Harju näitten itse huutokauppatilai. suudessakin kerrottujen ilmoitusten mukaan siinä ostanut mainitut puut markan kahdeksankymmenenkuuden pennin hinnasta kappaleelta; että vahingoittuneiksi ilmoitetut puut olivatkin olleet lahoja ja helpaamattomia hylkypuita sekä Aihikon metsässä sitä paitsi ei ollut löytynytkään sitä määrää leimatuita puita, jonka Harju sieltä oli ostanut, minkä tähden hänen oli täytynyt Rantataiselän metsään jättää yhdeksänsataa kahdeksankymmentä kappaletta ja häneltä jäänyt Aihikon palstalta saamatta sata kahdeksankymmentäkuusi puuta, että vetomatka viimeksinimitetystä metsästä lauttausve sistöön oli ollut paljon pitempi kuin oli ilmoitettu eli lykin matka kaksi virstaa kaksisataa kahdeksankymmentä syttä ja piisin matka neljä virstaa viisikymmentä syltä; että Aaprami Harju tämän vuoksi oli kieltäytynyt Kruunulle suorittamasta maksua niistä puista, joita hän ei ollut käyttänyt, vaan että Keisarillinen Senaatti Toukokuun 15. päivänä 1897. antamallaan tuomiolla oli velvoittanut hänet siihen, Harjulle kuitenkin jätetyllä vallalla erikseen Kruunua vastaan tehdä se korvauskanne, johon hän katsoisi syytä olevan Kaikkeen tähän nähden on Aaprami Harju siis vaatinut Kruunun velvoittamista Harjulle palkitsemaan sen vahingon, jonka hän edelläkerrottujen erehdyttävien ilmoitusten 250
honomäljarens hustru 6/16. takia oli tullut kärsimään ja siinä tarkoituksessa suorittamaan niin hyvin yllämainituista yhdeksästäsadasta kahdeksastakymmenestä Rantataiselän metsään jääneestä puusta, markan kahdeksankymmenenkuuden pennin jälkeen kappaleelta, ja viisi penniä kunkin puun latvan karsimisesta, tuhat kahdeksansataa seitsemänkymmentäyksi markkaa kahdeksankymmentä penniä sekä Aihikon metsästä vielä ottamatta olevista sadasta kahdeksastakymmenestä kuudesta puusta ja niiden karsimisesta samojen hintojen mukaan kolmesataa viisikymmentäviisi markkaa kaksikymmentäkuusi penniä kuin myös, pitemmän ajornatkan vuoksi, kuudenkymmenen pennin korvaus jokaises tu Aihikon metsästä otetusta tuhannesta seitsemästä sadasta yhdeksästäkymmenestäkuudesta rungosta, tuhat yksisataa seitsemänkymmentä seitsemän markkaa kuusikymmentä penniä eli siis yhteensä kolmetuhatta neljäsataa neljiä markkaa kuusi kymmentäkuusi penniä korkoineen. Kannetta on Kruunan puolesta vastustettu seuraavilla perusteilla, nimittäin: että Aaprami Harjun mainitseniä kelpaamattomia puita edellä sanotussa kuulutuksessa tosin oli kutsuttu ainoastaan vahingoittuneiksi, mutta huutokauppatilaisuudessa oli niiden ilmoitettu olevan kyskipuita, joiksi ne myöskin oli merkitty siinä laaditussa pöytäkirjassa, minkä Harju nimikirjoituksellaan oli hyväksynyt ja joka yksin oli noudatettu va tutkiessa välipuhetta asiallisten kesken; että jos Harju, kuten hän olisi voinut, huutokaupassa olisi tehnyt ainoastaan kuutionittaisen tarjouksen, hän olisi päässyt ottamasta hylkypuita, mutta että Harju oli ostanut puut kappaleettain ja siis sitoutunut maksamaan tarjoamansa hinnan kelpaamattomistakin puista; että, kun Aaprami Harjun tuli kukkauttaa ja poisvedättää kylkysuutkin, hän oli ollut velvollinen suorittamaan myöskin näistä mene vät karsimiskustannukset; että pui1h 1/4 eli 3/64 m Hansing. Hansing Hans Skatte hemman Skatte hemman Skatte Skatte hemman Hansing andelst Hansing andelst Hemmans Hansing andel salmen kylässä ran kylässä prt No 9. Korpesalmen kylässä salmen kylässä. Hansing andel mantal Hansing andelst =
böter samt ägandens åklaganmantal skatte hemman i öfver samt i samhustru hemmanet No 9. Kuhmoni Wilhel 32/16 dels mantal Herr Senan kylässä, prt No 9. Korpelakunnanoikeus katsoi selvitetyksi, että useinsanotussa huutokaupassa matkan pituus Aihikon metsästä lähimmälle lauttausvedelle oli ilmoitettu olevan yhden sekä enintään yhden ja kolmannesosan virstaa, ehkä se todel lisuudessa olikin ollut vähintään kaksi ja seitsemän viidettatoista osaa sekä enintään neljä ja puoli virstaa, ja että Harju siis oli, kun vetopalkka siihen aikaan oli kustakin puusta ollut kolmekymmentäviisi penniä verstalta, saanut Ahikosta ottamainsa puiden vedätyksestä maksaa ainakin kuusikymmentä penniä puulta eli siis tuhannesta seitsemästä sadasta yhdeksästäkymmenestäkuudesta puusta tuhat sata seitsemänkymmentäseitsemän markkaa kuusikymmentä penniä enemmän kuin hän tehdessäiin tarjouksensa oli laskenut, minkä tähden ja kun ei voitu katsoa että tuommoisissa, Kruunun myytävistä metsäntuotteista toimittamissa huutokaupoissa tarjoojain oli tarkastaminen, olivatko myyjän puolesta niissä ilmoitetut seikat todenperäiset Kruunu velvoitettiin kuittia vastaan Aaprami Harjulle korvaukseksi tämän yllämainitusta syystä kärsimistä kuluista, suorittamaan sanotut tuhat sata seitsemänkymmentäseitsemän markkaa kuusikymmentä penniä viiden prosentin koron kanssa päätöksen antopäivästä, 11. päivåstä Marraskuuta 1899., sekä palkitsemaan Harjun kulut oikeudenkäynnissä ja sitä varten maksamaan hänelle tuhat markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi se kä Aaprami Harju että Oulun läänin Lääninkonttori ja Metsänhoitokollitus Suomen Kruunun puolesta olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla Helmikuun 20. päivältä 1901. antanut siitä lausuntonsa; ja sen ohessa että Aaprami Harjun Hovioikeuteen jättämässään vastauskirjassa tekemät muistutukset siitä ettei Oulun läänin Lääninkamreeri Hjalmar Lang ollut näyttänyt obe
Herr Sena eller i by år uppod å Skatte hemman i hustru hemman genom No 4. i Wilhelmen kylässä Wilfver samt å hustru hemman i Hansing andelst honomäljaren 25. 2/16 dels mantal af skatte hemMaaliskuun 17 päivänä 1902 Keisarillisen Majesteetin Korkassa Simessä sa, elatusaviin suorittamista koskevason hakijana, sekä Helsingin kaupungissa asuva Rouva Maria Sofia von Romy, vastaajana: Annettu Keisaril lisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Maaliskuun 17 päivänä 1902. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Wiipurin pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Rouva von Remy lokakuun 29 päivänä 1900 vaatinut että koska Everti Tudens, jonka kanssa Rouva von Remy 21 päivänä Helmikuuta 1853 oli mennyt avioliittoon, mikä kuitenkin sittemmin oli laillisessa järjestyksessä piirettu, oli sen jälkeen 16 päivänä Tammikuuta 1879 päivätyssä asiakirjassa sitoutunut maksamaan Mauva von Mennylle hänen elatuksensa avuksi läsnä: J. G. S. E.F - E. A - RG. 259 No 371 Kanen Suomen Senaattinsa tuomio nestorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa virasta eronnut Eversti Viktor Tuderus, Wiipurin pitäjästä,
kanskilling andelst medelst hans dan ålagan33. 33 1/3 mantal skatte hemman 96. 33. 2/3 33 5/9 33 1/3 „ 13. 13. 20. böte kopek Silfver samt öfver Böterne Socken kopek Silfvervuosittain, luettuna 1 päivästä Tammikuuta 1899, tuhat kaksisataa markkaa jotka olivat suoritettavat puolivuosittain 1 päivänä Heinäkuuta ja 1 pkivänä Tammikuuta, mutta Everti Tuderus oli laiminlyönyt täyttää tämän sitoumuksensa, Everti Tuderus velvoitettai siin Rouva von Remylle suorittamaan maksettaviksi langenneet tuhat kahdeksansataa markkaa kuuden prosentin vuotuisen koron kanssa, luettuna kuudellesadalle markalle 1 päivästä Heinäkuuta 1899, yhtä suurelle summalle 1 päivästä Tammikuuta 1900 ja jälellä oleville kuudellesadalle markalle 1 päivästä Heinäkuuta viimeksi mainittuna vuonna Asiassa kuultuna on Everti Tuderus vastustanut kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat vaatineet korvausta oikeudenkäynnistä johtuneista kuluistaan, edellä mainittuna 29 päivänä Lokakuuta 1910 julistamallaan päätöksellä on lausunut, että koska Rouva von Romy 11 päivänä Tammikuuta 1899 päivätyssä kirjoituksessa oli sitoutunut, muun muassa, olemaan käymättä Everti Tuderusen asunnossa tahi muuten häiritsemättä häntä, sillä uhal la että, jos Rouva von Kemy rikkoisi tätä vastaan, Everti Tuderus vapautuisi siitä maksuvelvollisuudesta, johon hän Rouva von Kemin elatusaviin suhteen oli sitoutunut ja josta sitten asiakirja saman kuun 16 päivältä oli tehty, sen vuoksi ja kun oli tullut selvitetyksi, että Rouva von Korny viimeksimainitun ajan jälkeen oli käynyt Everti Tuderusen luona hänen asunnossaan ja siellä aikaansaattanut häiriötä, ja Reuva von Remyn, joka ei ollut voinut näyttää saaneensa Everti Tude ruselta lupaa käydä hänen luonaan niinmuodoin oli katsottava rikkoneen mainitun sitoumuksensa, Kihlakunnanoikeus hylkäsi Rouva von Mervyn asiassa tekemän kanteen sekä velvoitti Rouva von Kemin neljälläkymmenellä markalla horvaamaan Everti Tuderusen oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Nou260 395. R. D. 1901.