Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ta No 1. Puovanlahden kylässä sama na päivänä allekirjoitetun välikirjan 1. kohdassa määrätyttä maaalueelta myyneet mainitulle yhtiölle neljäntuhannen kahdensadan markan kauppahinnasta ja kolmen markan vuosivuokraa vastaan hakattaviksi kahdenkymmenen vuoden aikana sanotusta päivästä lukien kaikki kasvavat petäjät, jotka seitsemän metrin päästä maasta mitaten kuoren päältä puun paksummalta puolen täyttivät kaksitoista senttimetriä tai enemmän, haavat jotka äskensanotulla tavalla me tattuina kuuden metrin korkoudelta täyttivät kommenen senttimetriä tai enemmän, sekä kasvavat närret ja muut lehti puut, paitsi koivut, mitkii erotettiin kaupasta, ynnä kaikenlaiset kuivat ja maassa makaavat puut jotka samoin mitattuina viiden metrin päästä täyttivät vähintään kymmenen senttimetriä, ollen myyjät oikeutetut hakkinajan kuluessa, kin piinempiin tarpeisiinsa, käyttämään edellämainitun mitan täyttä viä haapoja, mutta että Vuokraaja Juho Lehtonen, joka yhtiön asiamiehenä oli kaupan tehnyt ja välikirjan kirjoittanut, oli, kuten Juko ja Justiina Kinnunen, kirjoi tustaidottomina, vasta nyksyllä vuonna 1907 olivat tulleet tietämään laatinutkin välikirjan toisellaiseksi kuin hän sen oli kaupantekotilai suudessa julkilukenut sekä Juho ja Justiina Kinnunen olivat sen hyväksyneet eli sellaiseksi että kauppaan muka kuuluivat kaikki kysymyksessä olevalla alueella kasvävät honka= pitäjä, näre-, lehti sekä myös kuivat maassa makaavat puut joista petäjät seitsemän ja muut mainitut puut kahden metrin korkeudelta maasta mitaten kuoren päältä puun paksummatta puolen täyttivät pitäjät kaksitois ta sekä nänet, lehti- ja kuivat puut kymmenen senttimetriä, me629
tään puita kaupasta erottamatta; ja koska puheenaoleva välikirja näin ollen oli heidän tietämät tään ja heidän vahingaksensa kirjoitettu toisin kuin kaupasta oli sovittu, ovat Juho ja Justiina Kinnunen vaatineet, että tuo välikirja kumottaisiin, ilmoittaen olevansa suostuvaiset yhtiölle takaisin suorittamaan kantamansa kauppasumman neljätuhatta kaksisataa markkaa ja vuokramaksut viisitoista markkaa, minkä ohessa Juho ja Justiina Kinnunen ovat anoneet korvausta oikeudenkäyn tikuluistaan Aänekoski Aktiebolagin vastustettua kannetta sekä Juho ja Juotiina Kinnusen vielä vaadittua että asiassa yhtiön pyynnöstä todistajana kuulusteltu entinen Vuokraaja Vilho Paananen julistettaisiin peräytystodistajaksi, koska Paananen, joka oli ollut läsnä metsänkaupassa ja, Juho Lehtosen lukiessa väärin kirjoittamaansa välikirjaa seurannut lukua myyjäin kappalusta samaa välikirjaa oli syypää pelokseen, ja asian oltua sen menettetyn alaisena kuin asiakirjat lähemmin osottavat, on Kihlakunnanoikeus Lokakuun 12. päivänä 1911 julistanut päätöksen asiaan ja, Vilho Paananen todistukselle täyttä arvoa ja merkitystä antamatta hänellä kun voi olla hyötyä tai vahinkoa todistuksestaan odotettavana, sekä jättäen arioltamiksi todistajina kuulusteltujen Makitupalaisen Elias Hopponen ja Itsellinen Matti Kauranen todistuk ut, koska he olivat osottautuneet sängen käilyviksi ja olivat todistuksiaan kaksi kertaa muuttaneet juuri riitakohdista, katsonut asiassa käyneen selville, että Juho Lehtonen oli myyjille lukenut julki riiheenalaisen metsänhakkuu välikirjan sillä tavoin, että muun muassa ne näret, jotka viiden metrin korkon delta täyttivät kymmenen antti metriä ja enemmän, sisältyivät 630
kauppaan vaikka välikirjassa mainittu mittakoskius oli kaksi metriä jota paitsi välikirjan ehdot lehti puista ja kuivista puista myöskin oli kanteessa mainituin tavoin luettu toisin kuin ne olivat välikirjaan merkityt; minkä tähden ja kun välikirja siis ei ollut tehte sen mukaiseksi kuin se oli luettu julki ja lopullisesti oli sovittu jolla menettetyllä Juho ja Justii na Kinnusessa, jotka olivat kirjo tustaidettomat, oli saatu aikaan erehdys välikirjan ehdoista, Kihla kunnanoikeus on julistanut välikirjan mitättömäksi sekä velvoitta nut Juho ja Justiina Kinnunen myönnytyksensä mukaan suorittamaan Aänekoski Aktiebolagille takaisin kantamansa kauppahinnan neljätuhatta kaksisataa markkaa mutta tuli Aänekoski Aktiebolagin kahdeksallasadalla markalla korvata Juho ja Justiina Renric selle heidän kulenna asiasta levioikeus, jonka tutkittavaksi osakeyhtiö Aänekoski Aktiebolag osteamalla oli saattanut jutun. on tuomiossa 26. päivältä Heinäkuuta 1912, jättäen Vilho Paanasen, Elias Hopposen ja Matti Kaurasen todistukset täyteen voimaan kun ei oltu esitetty näytöstä heidän ei raluotettavaisuudesta katsonut, ettei vät Juho ja Justiina Kinnunen, olleet voineet näyttää, että puheen alainen välikirja Lokakuun 16 päivältä 1897 oli toisin kirjoitet tu kuin asianosaisten kesken oli asiasta sovittu tahi tekotilai suudessa Juho ja Justiina Kinnuselle toisin luettu kuin se oli kirjoitettu, jonka vuoksi Hovioikeus en, kumotin Kihlakunnanoikeuden päätöksen hyljännyt Juho ja Justiina Kinnunen asiassa ajämän kanteen Hovioikeuden tuomioen ovat Juho ja Justiina Kinnunen hakemet muutosta perustelmalla, johon osakeyhtiö, länekoski Aktiebolag on vastannut 631
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole viitetty syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, mikäli todistajien Vilho Taananen, Elias Hopposen ja Matti Kaurasen todistukset on ja tetty voimaan. Mitä sitten itse asiaan tulee niin Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi kumoten Hovioikeuden tuomion siinä kohden, jättää asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, ollen Juho ja Justiina Kinnunen kuitenkin myönnytyksensä mukaan velvolliset takaisin suorittamaan Aän koski Aktiebolagille myöskin kantaman ja vuokrahat viisitoista markkaa Tiiti kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen, Senaatti. Felis Saarikoski B. Anneberg K. Auer. Alfred Luuksiala. K. R. Helanen. Alfred Sarva. Heinäkuun 11. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullees sa, konkurssissa valvotun saatavan vahvistamista koskevassa jutussa, jossa Pyhämaan Manlarekunnan Säästöpankin kirjuri Talollinen Juho Micha Mattila, Pyhärannan pitäjän Rohdoisten kylästä, on hakijana sekä Liikemies Viktor Lindberg, Kruununvouti Carl Fagerlund ja Maanviljelijä Enok Nohteri, kaikki Salon kauppalasta, toimitsijoina Viktor Lindbergin konkurssiin luovutetussa pesässä sekä sitä paitsi Lindberg velallisena ja Kruununvouti Fagerlund ynnä Enok Nohteri konkurssipesän saamamiehinä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 11. päivänä Heinäkuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkun Juho Micha Mattila PyhäLäsnä: F. S. B A. R. H. K. A 632 No 1069 Pag 29 Rd 1914
maan Manterekunnan Säästöpankin puolesta oli saapumispäivänä Viktor Lindbergin Halikon, Uskelan ja Perttelin pitäjien, Angelniemen, Muurlan ja Kuusjoen kappelien ynnä "Salon kauppalan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vireillä olleessa konkursissa Kesäkuun 20. päivänä 1911. valvonut kymmenentuhatta markkaa, mitkä Lindberg i Yli-Karro niminen kauppayhtiö, jossa Viitor Lindberg oli toisena osakkaa na, oli velkakirjalla Marraskuun 16. päivältä 1906. saanut lainaksi mainitulta säästöpankilta, mutta Lindberg Kruununvouti Fagerlund ja Enok Nohteri olivat konkurssijutussa pidetyssä esiinhuudossa Elokuun 5. päivänä 1911. vastustaneet sanottua valvontaa sillä perusteella, ettei kauppayhtiön Lindberg & YliKärron toinen osakas Talollinen Kustaa Wilhelm Yli-Kurro, joka oli yhtiön puolesta allekirjoittanut edellämainitun velkakirjan, Lindbergin ja Yli-Karron välillä Marraskuun 13. räivänä 1903. laaditun yhtiösopimuksen mukaan ollut oikeutettu kirjoittamaan yhtiön toiminimeä, eikä velkakirjan sisällys ollut tullut yhtiön tai Lindbergin hyväksi, joten velkakirja ei ollut Lindbergiä sitova, niin oli Kihlakunnanoikeus konkurssi jutussa Marraskuun 2. päivänä 1911. julistamassaan tuomiossa katsonut puheenalaisen kymmenentuhannen markan saatavan kerrotun muistutuksen johdosta käyneen riitaiseksi ja osottanut Mattilan eri oikeudenkäynnillä toteen näyttämään säästöpankin saatavan, määräten samalla, että niinmuodoin vahvistettava saatava oli konkurssipesän varoista suoritettava kuten muut etuoikeudettomat saatavat, kuitenkaan ei suurempana kuin mitä oli valvottu. Tämän johdosta on Juho Micho Mattila Pyhämään Manterekunnan Säästöpankin kirjurina haastatta. nut mainittuun Kihlakunnanoikeu teen Viktor Lindbergin ja hänen asia333
kumppaninsa sekä siellä vaatinut lia, Lössä toiminimi Lindberg 4 si-Kärro oli ollut avonainen yhtiö ja kumpikin sen osakas siis oikeutettu tekemään oikeustoimia, joista molemmat olivat yhteisvastuussa kysymyksessä oleva kymmerentuhannen markan saatava vahvistettaisiin maksettavaksi Lindbergin konkurssista, minkä ohessa Mattila on anonut säästöpankille tuomittavaksi korvausta oikeudenkäyntikulungeista Kanteesta kuulluina ovat Viktor Lindberg ja hänen asiakumppanensa sitä vastustaneet; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on Marraskuun 25. päivänä 1912. julistetussa päätös sessa mainitsemittään perusteilla vahvistanut saastopankin saatavan Viktor Lindbergin konkussipesästä kymmeneksi tuhanneksi markaksi joka oli konkurssipesän varoista maksettava sillä oikeudella kuin konkurssituomiossa määrättiin, jonka ohessa konkurssipesä velvoitettiin LauPesolan 3/16. m delläsadalla markalla palkitsemaan säästöpankin oikeudenkäymiskulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Viktor Lindberg ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet nitun, on 15. päivänä Joulukuuta 1913. antanut tuomion asiasta; ja kun puheenalaisessa Viktor Lindbergin ja Kustaa Wilhelm Yli-Korron" välisessä yhtiösopimuksessa oli määrätty, että Viktor Lindberg kirjoittaisi Lindberg & Yli - Karro yhtiön toiminimen sekä tämän seikan oli katsoltava tulleen Pyhämään Manterekunnan Säästöpankin tiedoksi sen kautta, että se oli merkitty kaupparekisteriin ja asianmukaisesti kuulutettu, sentähden ja koska kysynyksessä olevaa, Kustaa Wilhelm Yli-Kärron ilman Viktor Lindbergin suostumusta yhtiön nimessä antamaa velkakirjaa näin ollen ei voitupitää yhtiötä sitovana, varsinkin kun selvitystä puuttui siitä, ettei velkakirjan määrä olisi tullut yhtiön 634
hyväksi, eikä Lindbergiä siis myöskään vastuunalaisena sanotusta lainasta, Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Juho Micha Mattilan asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Juho Micha Mattila anonut muutosta perustelmalla, johon Viktor Lindberg ja hänen asiakumppaninsa ovat vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, Kauppakaaren 15. luvun 2. SS:n ja kauprarekisteristä 2. päivänä Toukokuuta 1895. annetun Keisarillisen asetuksen 15. SS:n nojalla, kumolen Hovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman loppupäätöksen varaan Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Eric Snikoski Asped Liuksiala. Eric Snikoski Asped Liuksiala. B. Anneberg. K. Auer. K. R. Helanen Alfred Sarva. 633 No 1072. Siv. 150 A. D. 1913. och Heinäkuun 11 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa välinajankaiynnin moittimista koskevassa nostojutussa, jossa Sortavalan maalaiskunta on hakijana ja Wolomon luostari vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 11 päivänä Heinäkuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensa esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niista, mikäsi nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkuin asianomainen maan, mittari 25 päivänä Huhtikuuta 1906 oli lopettanut Sortavalan pitäjän jakokunnan vesialusen jakoa varton toimittamansa piirisajain päälutuksen ja pyykyksen sekä Wiiperin läänin Kuvernöörinvirasto. jenne Sortavalan maalaiskunta, eräiden sanottuun jakekuntaan kuuluvain kiinteimistöjen omisräjankäyntitoimituksesta, 30. päivänä Kesäkuuta 1906 antamalLäsnä: F. S. A. L. B. t. R. H. st. F. /T./. tajana, oli valittanut mainitusta
laan päätöksellä oli osottanut sanotun kunnan kuuden kuukauden kuluessa viimeksi sanotusta päivästä lukien riitapuolilleen toimitettavan. haasteen nojalla asianomaisessa Kihlakunnanoikeudessa nostamaan sellaisen kanteen, johon kunta luuli syytä olevan, uhalla että valituksenalainen toimitus muuten jäisi voimaan, on Sortavalan maalaiskunnan puolesta Walamon luostarille Sortavalan pitäjän käräjäkunnan 1906 vuoden varsinaisiin. syyskäräjiin toimitetun kirjallisen haasteen nojalla Kihlakunnanoikeudessa vaadittu että, koska luosta nin omistamaa, hallinnollisesti Sortavalan pitäjään kuuluvaa Walamon saarijhmää ympäröivä vesialus, jolla Sortavalan jakokunnan osakkaat ylimuistoisista ajoista olivat harjoittaneet kalastusta, maantieteellisen asemansa takia ja siihen nähden, ettei itse saaria oltu pantu verolle tahi muuten erotettu eri jakokunnaksi, kuului sanottuun jakokuntaan, edellämainittu rajan käynti, jossa piiriraja aavalla menellä jakokunnan saariston ulkopuolella, oli jätetty avaamatta, määrättäisiin oikaistavaksi siten, että jaettavan vesialusen piirin tulisi sisällytelyksi myöskin sanotun säärryhmän rannikot. Kanteeseen vastattaessa on Walamon luostarin puolesta väitetty, että Wälamon säärryhmä kuulunut Sortavalan jakokuntaan, sekä senvuoksi ja kun puheenaolevien saarien rannikkovisia siis ei voitu sisällyt tääi mainitun jakokunnan vesialue, seen vastustettu kannetta; minkä jälkeen ja kuulustettuaan asiasta Sortavalan kaupunkikuntaa, Sortavalan jakokunnan osakkaana, sekä Suomen kruunun ja Wiipurin kaupungissa olevan kaikkalaiskatolisen Henriallisen hallituksen edustajia, Kihlakunnanoikeus on 27 päivänä Lokakuuta 1908 julistämassaan päätöksessä katsonut, ettei kanteen tueksi oltu esi636
tetty laillisia perusteita, ja senvuoksi hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Sortavalan maalaiskunta vetoamalla oli saattanut jutun, on, asian oltua asiakirjoista lähemmin näkyvän käyttelyn alaisena, 8 päivänä Toukokuuta 1913 antamallaan tuomolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Sortavalan maalaiskunta anonut muutosta perustelmalla, johon Walomon luostarin puolesta on vastattu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Sortavalan maalaiskunta ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jaa pysyväksi; ja velvoitetaan Portavalan maalaiskunta suorittamaan Walamon luostarille; sillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemänå /1/1. Järnefelt kymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaattitila Saarikoski. Alfred Liuksiala. tila Saarikoski. Alfred Liuksiala. R. Amberg. K. Auer. K. R. Helanen. 637
Heinäkuun 16 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa on tinen Pääpoli Jefim KirilowitsehPiihonho ja hänen vaimonsa Ustinja Alexejevna Piihonko, Hämeenlinnan kaupungista, ovat hakijoina sekä samasta kaupungista olevat Varatuomari Hanne Kankaanpää ja Kauppias Aukusti Laurila tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 16 päivänä Heinäkuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Hausjärven, Janakkalan ja Vanajan pitäjäin käråjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Varatuomari Kankaanpää ja Kauppias Laurila kirjallisen haasteen nojalla vaatineet Jefim ja Urtinja Prihodkoa, jotka silloin asuivat Kanajan pitäjän Kankaantaan kylässä, velvoitettaviksi neljän konttokuranttilaskun perusLäsnä: A. L. B. t. - R. H. K. A. A. D. No 1078. Pag. 214 R. D. 1912.
teella, joista yhden oli antanut kauppatoiminimi A. M. Fredriksson, toisen kauppatoiminimi Lindqvist & Fredriksson, kolmannen Kauppias A. Gust. Skogster ja neljännen Kauppias Laurila ja joista kolme ensimäistä oli siirretty Kankaanpäälle ja Laurilalle, suoritukseksi laskuissa mainituista Ustinja Puhodkon omistamaan ja hänen poikansa Feodor Jefimoff Priholkon hoitamaan haarakauppaliikkee seen Mäkelän talon maalla Hämeenlin nan maaseurakunnan Parolan kylässä myydyistä kauppatavaroista Kankaan päälle ja Laurilalle maksamaan lasku jen saldomäärät yhteensä 1571 markkaa 6 penniä korkoineen. Jefim ja Ustinja P rihodko ovat myöntäneet Ustinja Piiholkon harjoittaneen kauppaliikettä Mäkelän talon maalla, kunnes hänen kauppakartanensa siellä oli talvella vuonna 1909. ralanut, mutta kun tulipalon jälkeen teodor Piihodko oli ryhtynyt kauppaa harjoittamaan omassa nimessään Jefin Rihoilhon palaneen sijalle rakennuttamassa kartanossa ja kysymyksessä derat kauppatavarat oli Feodor Piiholkon tilauksesta ja nimeen lähetetty hänen omaan liikkeeseensä, eivälka Jefim ja Urtirija Prihodko siis ollat vastuunalaiset niiden maksamisesta, mikä ilmeni siitäkin että toiminimet t. M. Fredriksson ja Lindqvist & Fred riksson sekä Kauppiaat Skogster ja Laurila olivat Feodor Piiholkon konkurs sissa valvoneet yllämainittuihin laskuihin perustuvat saatavansa, niin ovat Jefim ja Ustinja Piihodko ano neet kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 15 päivänä Elokuuta 1910 julistanut päätöksen asiaan, ja koska Kihlakunnanoikeudessa esitetty, asianomaisen kruunun voudin kirjoittama todistus osetti, et tä puheenalaisen, Mäkelän talon maalla olleen haarakauppaliikkeen. omistajaksi ja harjoittajaisi oli ilmoitettu Ustinja Piiholko ja hänen poikansa Feodor Pihodko sen hoitajaksi eikä sittemmin, kuten Jefim ja Urten639
ja Puhodko itsekin olivat myöntäneet, mitään ilmoitusta kaupparekisteriin ottu tehty siitä että mainittu liike, johan Jefim ja Ustinja Pihodken ilmoituksen mukaan kaikki Varatuomari Kankaanpään ja Kauppias Lauri lan velkomuksen perusteena olevissa konttokuranttilaskuissa luetellut tavarat olivat otetut, oli Feodor Piiholkolle luovutettu, sentähden ja kun Jefim ja Ustinja Piihonko eivät muu tenkaan olleet tehneet mitään muistutusta sanottuja laskuja vastaan, joiden mukaan Kankaanpään ja Laurilan saatava oli kaikkiaan 137/11 markkaa 6 penniä, tahi väittäneet niissä mainittuja tavaroita maksetuiksi, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Jefiin ja Ustinja Piihodkon, jotka niin ollen olivat pidettävät puheenalaisen haaralikkeen veloista vastuunalaisina, kuitin saadessaan Taratuomari Kankaanpäälle ja Kauppias Laurilalle suorittamaan vaaditut kolmetoistatuhatta seitsemänsataa yksi toista markkaa kuusi penniä viiden prosentin vuotuisella korolla, lukien haastyräivästä 22 päivistä Kesäkuuta 1910 täyden maksun tapahtumiseen, sekä kahdellasadalla markalla korvaamaan Kankaanpään ja Laurilan oikeuden käyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Jefim ja Ustinja Piiholko olivat vetoa malla saattaneet jutun, on 28 päivänä Kesäkuuta 1912 antamallaan tuomiolla, koska. Jefim ja Ustinja Piiholko eivät olleet näyttäneet toiminimiin A. M. Fredrikssonin ja Lindqvist & Fredrikssonen sekä Kauppiaitten Skogsterin ja Laurilan silloin kuin nämä olivat myyneet puheenalaiset kauppatavarat Mäkelän talon maalla harjoitettuun haarakauppaliikkeeseen tietäneen ettei "Ustinja Piiholko enää Alut sanotun haarakaupan omistaja, jättänyt tällä sekä Kihlakunnanoikeuden päätöksessä mainituilla perusteilla asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut, sekä velvoittanut Jefim ja Ustinja Piiholkon suorittamaan 640
Varatuomari Kankaanpäälle ja Kauppias Laurilalle, heillä Hovioikeudessa olleiden kulujen korvaukseksi, yhteisesti viisikymmentä mark kaa. Hovioikeuden tuomioon ovat Jefim ja Urtinja Piihoneeet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettäivät Varatuomari Kankaanpää ja Kauppias Laurila ole näyttäneet puheen alaisten tavaroiden olleen Jefim ja "Ustinja Piiholkon ostamia tai vastaanottamia taikka muuttakaan perusteella heidän maksettavia, jonka vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoton Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Varatuomari Kankaan pään ja Kauppias Luurilan jutussa ajaman kanteen. Tiitä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Luksiala. B Annuerg. Alfred Luksiala. B Annuerg. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. man Dahlberg 611 No 1142. Såg 226 RD 1912 Elokuun 6. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa velkomusjutussa, jossa ovat Kerimäen pitäjän Kulennoisten kylässä asuva Talollinen Johan Adolf Purhonen hakijana sekä Talollinen Pekka Rinkinen, Päämingin pitäjän Särkilahden kylästä, saapuville tulleena, mutta Talolliset Heikki Hannikainen, Kiilanmäen kylästä, ja Erik Forss, Siistonsaaren kylästä viimeksi mainittua pitäjää, poisjäaneinä vastaajina. Annettu Oikeusosas tossa 6. päivänä Elokuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Säämingin pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Johan Adolf Purhonen haasteen nojalla lausunut että, sittenkun Talollinen Antti Sairanen ja hänen vaimonsa Aviina Juuti olivat velkakirjalla 28. Läsnä: A. S. A. B A. R. H. K. A
päivältä Toukokuuta 1900. sitoutuneet Johan Adolf Purhoselle suorittamaan 8000. markkaa korkoineen, oikeuttaen Purhosen tuon saamisensä maksamisen vakuudeksi kiinnityttämään heidän omistamansa koko verotalon No 14. Saamingin pitäjän luoriniemen kylässä, Alviina Juudille kuuluva puoli sanotusta talosta oli 7. päivänä Huhtikuuta 1902. kiinnitetty velkakirjan sisällöstä ja, Alviina Juudin saatua pesäeron miehestään, Johan Adolf Purhosen, hakemuksesta Mikkelin läänin Kuvernöörin 11. päivänä Marraskuuta 1902. antaman päätöksen nojalla 9. päivänä Helmikuuta 1903. toimitetulla pakkohuutokaupalla myyty puheena ole van velan ynnä sille 1. päivästä Kesäkuuta 1900. maksettavaksi määrätyn 6. prosentin koron sekä lain hakukulunkaina tuomittujen 40. markan ja ulosottokustannusten suorittamiseksi. Tästä talonosasta eli 6. päivänä Huhtikuuta 1903. toimitetussa kauppahinnan jaossa velan suoritukseksi tullut ainoastaan 2214. markkaa 89 penniä, ja kun talon toisestakaan puoliskosta, joka Antti Sairasen ja Alviina Juudin jouduttua konkurssi tilaan myös oli suurimmaksi osaksi käytetty Johan Adolf Purhosen kysymyksessä olevan saamisen maksamiseksi, eikä muustakaan velallisten omaisuudesta ollut luota saamista vastaan kertynyt enempää kuin Antti Sairasen konkurssipesästä 30. päivänä Syyskuuta 1907. maksettuna jako osuutena 1423. markkaa 81. penniä. ja Alviina Juudin konkussipesästä 13. päivänä Syyskuuta 1910. suoritettuna esinkona 576. mark kaa 47. penniä, on Johan Adolf Purhonen vaatinut, että Pekka Rinkinen, Heikki Hannikainen ja Erik Forss, jotka muiden muassa olivat sitoutuneet yhteisvastuulliseen ominaiseen täytetakaukseen puheenaolevan velkakirjan sisällön 612
maksamisesta, velvoitettaisiin yhteisesti tai se heistä, jolla varoja li, suorittamaan Johan Adolf Purhoselle sanotut 8000. markkaa 6. prosentin vuotuisine korkoineen 1. päivästä Kesäkuuta 1900. tukien ynnä Kuvernöörin määrdä na edellämainittu lainhakukulujen korvaus 40. markkaa, vähentäen kuitenkin velkaa vastaan jo suoritetut edelläluetellut rahamäärät, minkä ohessa Johan Adolf Purhonen on anonut korvausta oikeudenkäyntikulungaistaan Pekka Rinkisen ja hänen asiakumppaniensa vastusteltua kannel ta, on Kihlakunnanoikeus 26. päivänä Lokakuuta 1910. julistamassaan päätöksessä lausunut asiassa käyneen selville, että muiden nuassa Pekka Rinkinen, Heikki Hannikainen ja Erik Toiss olivat menneet kysymyksessä olevan velle kirjan sisällön maksamisesta täytetakaukseen sillä edellytyksellä, 643 että Johan Adolf Purhonen Antti Sairason ja Alviina Juuden samassa velkakirjassa hänelle myöntämän oikeutuksen nojalla hakisija saisi velan vakuudeksi kiinnityksen koko taloon No. 14. edellämainitussa Tuoriniemen kylässä, mutta että Purhonen, annettuaan velkakirjan määrän 8000 markkaa Antti Sairaselle ja Alviina Juudelle, oli saanut kiinnityksen ainoastaan puoleen sanotusta talosta, mihin nähden ja kun näin ollen Pekka Rinkinen, Heikki Hannikainen ja Erik Forss olivat katsottavat vapautuneen takauksestaan, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johan Adolf Purhonen oli velvamalla saattanut jutun, on 11. päivänä Heinäkuuta 1912. antanut siihen tuomion; ja koska Pekka Rinkisen ja hänen asiakumppaniensa oli katrottava sitoutuneen puheenalaiseen takaukseen Kihlakunnan oikeuden mainitsemalla edellytyksellä ja Jo