Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kuusisataa markkaa, jota vastoin oi keudenkäyntikulut kuitattiin asianosais ten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 8. päivänä Kesäkuuta 1907. antamassaan tuomiossa natkaissut asian ja katsonut, ettei Thilda Katteluksen muutoksenhakemus antanut aiketta muuttaa vedonalaista päätöstä. Mitä taas tuli Erik Leppälän vetokanteeseen, niin koska selvitetty oli, että Kustaava Leppälä ilmoitettuna aikana oli. puotipalvelijana ja kirjanpitäjänäkin avustanut Juho Kattelus vainajaa hänen kauppaliikkeessään ja vieläpä osaksi itsenäisesti hoitanut sitä, kuin myös vainajan vakuuttaneen, että Kustaava Leppälä jälestäpäin saisi siitä palkan, saatähden ja koskei Thilda Kattelus ollut voinut toteennäyttää, että Kustaava Leppälälle olisi annettu siitä muuta hyvitystä, kuin mitä Kustaava Leppälä on myöntänyt saaneensa, sekä todistettu oli, että vaaditut palkkamäärät ovat kohtuullisia, on Hovioikeus, muutta malla Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Thilda Katteluksen, Juho Kattebus, vainajan oikeudenomistajana, vaaditussa suhteessa suorittamaan Erik ja Kustaa va Leppälälle kolmetuhatta kaksisataa seitsemänkymmentäneljä markkaa ynnä korvaukseksi heidän oikeudenkäyntikustannuksistaan Kihlakunnanoikeudessa kaksisataa viisikymmentäkahdeksan markkaa kuusikymmentäkuusi penniä, minkä ohessa Thilda Katteluksen tuli viidelläkymmenellä markalla korvata Erik ja Kustaava Leppälälle heillä Hovioikeudessa asian takia olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Thilda Kattelus anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Erik Leppälä on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkivit tämän jutun ja katsoo, samoin kuin tuomioistuimettiin, tuomiotuinten mainitsemille perusteilla Thilda Ketteluksen, Juho Kattelusvainajan oikeuden 489
kuusisataa markkaa, jota vastoin oikeudenkäyntikulut kuitattiin asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 8. päivänä Kesäkuuta 1907. antamassaan tuomiossa netkaissut asian ja katsonut, ettei Thilda Katteluksen muutoksenhakemus antanut aiketta muuttaa vedonalaista päätöstä. Mitä taas tuli Erik Leppälän vetokanteeseen, niin koska selvitetty oli, että Kustaava Leppälä ilmoitettuna aikana oli. puotipalvelijana ja kirjanpitäjänäkin avustanut Juho Kattelus vainajaa hänen kauppaliikkeessään ja vieläpä osaksi itsenäisesti hoitanut sitä, kuin myös vainajan vakuuttaneen, että Kustaava Leppälä jälestäpäin saisi siitä palkan, saatähden ja koskei Thilda Kattelus ollut voinut toteennäyttää, että Kustaava Leppälälle olisi annettu siitä muuta hyvitystä, kuin mitä Kustaava Leppälä on myöntänyt saaneensa, sekä todistettu oli, että vaaditut palkkamäärät ovat kohtuullisia, on Hovioikeus, muutta malla Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Frilda Skatteluksen, Juho Kattelusvainajan oikeudenomistajana, vaaditussa suhteessa suorittamaan Erik ja Kustaa ja Leppälälle kolmetuhatta kaksisataa seitsemänkymmentäneljä markkaa ynnä korvaukseksi heidän oikeudenkäyntikus tannuksistaan Kihlakunnanoikeudessa kaksisataa viisikymmentäkahdeksan markkaa kuusikymmentäkuusi penniä, minkä ohessa Thilda Katteluksen tuli viidelläkymmenellä markalla korvata Erik ja Kustaava Leppälälle heillä Hovioikeudessa asian takia olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Thilda Kattelus anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Erik Leppälä on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, samoin kuin tuomioistuimettiin, tuomionistuinten mainitsemille perusteilla Thilda Skatteluksen, Juho Stattelusvainajan oikeuden 489
omistajana, olevan velkapää Kustaava Leppälän kerrotusta toiminnasta suorittamaan hänelle kohtuullisen hyvityksen, minkä vuoksi ja kun sellaisia syitä ei ole esiintuotu, jotka vähentäisivät Kihlakunnanoikeuden siitä tekemän arvioimisen luotettavaisuutta, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi muuttaen Hovioikeuden tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman päätöksen, kumminkin sillä oikaisulla että Thilda Katteluksen tulee myöskin korvata vastapuollensa oikeudenkäyntikustannukset sekä siinä tarkoituksessa suorittaa Erik ja Kustaava Leppälälle kaksisataa markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Julius Hummelin Arvard Pardani J. Wieshman A. K. Granström. Olofinkmer Lokakuun 23 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, palstatilan erottamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Edvard Juhonpoika Mattila, Talollisentyttäret Eriika, Amanda ja Emma Juhontyttäret Mattila, kaikki Päilahden kylästä, Talollinen Herman Isomaunu, vaimonsa Maria Kristina Juhontyttären puolesta, Tehulan kylästä Rustitilallinen Joonas Juhonpoika Jussila, Suomaseman kylästä, Talollinen Juho Juhonpoika Karppila, Ylikylän kylästä, Talollisentyttäret Laina Amalia ja Lempi. Kustaantyttäret Heikkilä, Vuokraaja Adolf Arvid Kustaanpoika Heikkilä ja Talollisenpoika Julius Kustaanpoika Heikkilä, Pitkäjärven kylästä, sekä TalolliAnna Kustaantyttären puolesta, Kirronkylästä kaikki Oritveden pitäjää, ynnä tekkitehti Fredrik Kustaanpoika Heikkilä, HäSaa: B. K. - C. S. - K. 190 No 2086. Pag. 17. R. T. 1908.
muenlinnan kaupungista, ovat hakijoina sekä Toiminimi Suomon Renkä - ja Nahkatehdas Osakeyhtiö, sanotussa pitäjässä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 23. päivänä Lokakuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Talolliset Matti Juhonpoika Simola ja Heikki Heikinpoika Simola, jotka olivat asukkaina kumpikin. puolellansa isonjaon kautta eri tilaksi erotettua Simolan kruunun uudistaloa No 6. Orihveden pitäjän Voitilan kylässä olivat välikirjalla 31. päivältä Maaliskuuta 1857. Talolliselle Juho Joonaanpoika Mattilalle, Päilahden kylästä, ja hänen perillisilleen ja oikeudenomistajilleen ikiajoiksi luovuttaneet oikeutensa rakantaa veromyllyn Yröhjoen puroon Matti Simolan tiluksille, jossa ennen oli ollut härkinmylly noin 50 kyynärää valtamaantiista, sekä myllypaikaksi 20 kapanalaa maata puron pohjoispuolelta ynnä oikeuden valtamaantieltä pitää myllylle tarpeellisen leviää tietä ehdolla, muun muassa, että Simolan talon haltijat saivat vuosittain myllyssä tullittomasti jauhattaa kotitarpiensa. Kun tilat sitten oli ostettu perinnöksi, oli kiinnitys kerrotun välipuheen vakuudeksi vahvistettu 2. päivänä Helmikuuta 1867. Talollisen Matti Matinpoika Simolan silloin omistamaan Yröhjoki nimiseen puoleen Simolan taloa sekä, Heikki Simolan pojan Johan Efraim Simolan 20 päivänä Tammikuuta 1880. hyväksyttyä puolestaan välipuheen, 29. päivänä samaa kuuta hänen omistamaansa Nummela nimiseen puoliskoon mainittua taloa, jotka kiinnitykset sittemmin olivat aika ajoin ja viimeksi 16. päivänä Marraskuuta 1898. uudistetut. Holempain talonpuoliskojen jouduttua Suomen Renkä- ja Kahkatehdas Osakeyhtiön omiksi, ovat Ed491
vard Mattila ja hänen asiakumppaninsa, Laina Amalia ja Lempi Heikkilä silloin vielä alaikäisinä lakimääräisen holhoojansa Talollisenlesken Aurora Vilhelmina Gabrielintytär Heikkilän kautta, vuonna 1901. kuolleiden Juho Mattilan ja hänen vaimonsa Fredrika Mikontyttären oikeudenomistajina, Hämeen läänin Kuvernöörin luona anoneet määräystä maanmittarille lohkaisemaan ja pyykittämään välikirjassa mainitulle paikalle rakennetulle myllylle kuuluvan kosken ja maaalueen erinäiseksi palstatilaksi; minkä johdosta ja sittenkun Suomen Renkä- ja Nahkatehdas Osakeyhtiö, anomuksesta kuulusteltuna, oli vastustanut sitä, Kuvernööri oli 21. päivänä Maaliskuuta 1903 antamassaan päätöksessä osottanut hakijoita oikeudessa riitelemään erotettavan alueen omistuksesta ja jotka maan anomustaan mainitun alueen erilleen ottamisesta. Tämän jälkeen ovat Edvard Mattila ja hänen asiakumppaninsa, Laina Amalia Heikkilä täysi -ikäiseksi tultuaan itse kohdastaan, Orihveden pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa uudistanut Kuvernöörin luona niin muodoin tekemänsä vaatimuksen. Suomen Renkä- ja Nahkatehas Osakeyhtiön vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus 26 päivänä Huhtikuuta 1904 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla kyljännyt Edvard Mattilan ja hänen asiakumppaniensa kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Edvard Mattila ja hänen asiakumppaninsa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 28 päivänä Marraskuuta 1907. antamassaan tuomiossa katsonut tosin selville käyneen, että Matti Juhonpoika ja Heikki Heikinpoika Simola, heidän hallitsemain sa Yröhjoen ja Nummelan talonpuoliskojen vielä ollessa kruununluontoisia, olivat sanotulla luovutuskirjalla 31. päivältä Maaliskuuta 192
1857. yllämainituilla ehdoilla Juho Joonaanpoika Mattilalle ynnä hänen perillisilleen ja oikeudenomistajillein luovuttaneet oikeutensa veromyllyn rakentamiseen Yröhjoen puroon, samalla määräten, että tätä myllypaikkaa piti kaikkina vastaisina aikoina suurata kaksikymmentä kapanalaa maata sanotun puron pohjoispuolelta ja oikeus yleisestä maantiestä ylläpitää myllylle tarpeellista tietä, kuin myös että kosketeltujen tilojen tultua veromaanluontoisiksi, niiden silloiset omistajat olivat hyväksyneet tämän luovutuskirjan myöntämällä tiloihinsa kiinnitykset sen vakuudeksi; vaan kun jutussa ei oltu näytetty puheenalaisen vesi- ja maa-alueen olevan rajoittaan niin määritellyn, että se 12. päivänä Kesäkuuta 1895. maatila jen osittamisesta annetun armollisen asetuksen 41 SSn mukaan olisi Simolan talosta erilleen otettavissa, sentähden on Hovioikeus vahvistanut sen loppupäätelmän, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut; ja velvoitettiin Edvard Mattila ja hänen asiakumppaninsa Suomenkenkä- ja Nahkatehdas Osakeyhtiölle korvaamaan maksut sen kappaleesta Hovioikeuden tuomiota kaksikymmentä markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon ovat Edvard Mattila ja hänen asiakumppaninsa. Lempi Heikkilä täysiikäiseksi tultuaan itse kohdastaan, hakeneet muutosta perustelmalla, johon Suomen Renkä- ja NahkatehSas Osakeyhtiö on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Edvard Mattila ja hänen asiakumppaniusa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä kerrottua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Edvard Mattila ja hänen myötapuolensa suorittamaan Suomen Renkä- ja Nahhatehdas Osakeyhtiölle korvaukseksi 193
Yhtiön täällä asiaa valvoissaan kärsimistä kustannuksista seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. "Keisarillinen Suomen Senaatti: Julm. Nummelin L. Wilsman Julm. Nummelin L. Wilsman Edvard Pardani. A. W. Granström Edvard Pardani. A. W. Granström Iisalmiul. Lokakuun 23. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa torpan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Wiipurin pitäjän Nurmen kylässä asuvat Talolliset Aleksander ja Mikko Vilpinpojat Nurmi ovat hakijoina sekä Torppari Antti Eliaksenpoika Lautala, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 23. päivänä Lokakuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä evittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Wiipurin pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Aleksander ja Mikko Nurmi vaatineet, että koska Antti lautala, joka hallitsi Aleksander ja MikNo Nurmen yhteisesti omistamaan yhdekjannekseen verotalosta No 2. edellämainitussa kylässä kuuluvaa torppaa, oli 13. päivänä Joulukuuta 1903. irtisanottu tuon torpan hallinnasta, sieltä sittemmin laillisen lähtöajan umpeen kuluttua poismuuttamatta, Antti Lautala velvoitettaisiin häätämisen uhalla lähtemään torpasLäsnä: J N. G. W. E P. A. 494 No 2094. Sivu 153 RD 197.
ta ja jättämään sen tilukset Aleksander ja Mikko Nurmen vapaaseen hallintaan; minkä ohessa Aleksander ja Mikko Nurmi ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistansa Asiasta kuulustettuna, on Antti Lautala selittänyt, että Wiipurin läänin Kuvernööri oli päätöksellä 6. päivänä Heinäkuuta 1872. myöntänyt Antti Lautalan isälle Elias Antinpoika Lautalalle oikeuden perustaa Antti Lautalalla nyttemmin olevan torpan puheenalaiselle, siihen aikaan kruununluontoiselle tilalle ja samalla oikeuttanut Elias Lautalan vaimoneen ja lapsineen heidän elinaikansa viljelemään torppaa; minkä vuoksi ja kun mainittu päätös lain mukaan oli ollut sitova Aleksander ja Mikko Nurmen isää vuonna 1897. kuollutta Klippi Nurmea, joka yhdessä veljiensä Juhana ja Matti Nurmen kanssa oli ostanut tilan perinnöksi, eikä Aleksander ja Mikko Nurmella, jotka olivat saaneet tilan Vilppi Nurmelta, nyt puheena olevassa suhteessa ollut parempaa oikeutta kuin tällä, Antti Lautala on vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus on 11. päivänä Toukokuuta 1905. julistamassaan päätöksessä, koska Antti Lautalan edelläkernotuin tavoin saavuttama oikeus mainittuun torppaan oli Aleksander ja Mikko Nurmaa, Vilppi Nurmen oikeudenomistajina, sitova, hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aleksander ja Mikko Nurmi olivat vetoanulla saattaneet jutun, on tuomiossa 28 päivänä Syyskuuta 1907. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Aleksander ja Mikko Nurmen suorittamaan Antti Lautalalle maksut, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä renniä, hänen kappaleestaan Hovioikeulen tuomiota Hovioikeuden tuomioon ovat Aleksander ja Mikko Nurmi anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Antti Lautala on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Aleksander ja Mikko Nurmi ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, 495
joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Aleksander ja Mikko Nurmi suorittamaan Antti Lautalalle, häneltä täällä juttuun menneiden kulunkien korvaukseksi, viisikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhin Nummelin L. Wiskman Juhin Nummelin L. Wilsman Edvard Paldani. A. W. Granström. 496 No 2095. Sivu 156 Rd 1907. T. Jämstedt Lokakuun 23. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa kauppakirjan luovuttamista ynnä muuta koskevassa nostojutussa, jossa Talollisenpoika Vilho Friman, Laukaan pitäjän Nurmijärven kylästä, on hakijana ja hänen isänsä, Talollinen Juho Friman, samasta kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 23. päivänä Lokakuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Laukaan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Vilho Friman kertonut, että hän oli Heinäkuun alussa vuonna 1903. tehdyllä kauppakirjalla Juho Frimanilta ostanut tämän omistaman Myllylä nimisen osuuden, veroltaan seitsemän seitsemäskymmeneskahdes osaa manttaalia, Mannilan perintötaloa No 1. mainitussa Nurmijärven kylässä viidentuhannen markan hinnasta, josta Vilho Friman oli heti maksanut viisisataa viisikymmentä markkaa ja jäännökläsnä: J. N. G. W. El. M.
sestä antanut Juho Frimanille velkakirjan; mutta koska Juho Friman, saatuaan Vilho Frimanilta nähtäväksensä sanotun kauppakirjan, jota oli tehty ainoastaan yksi kappale, sittemmin ei ollut suostunut jättämään sitä VilhoFrimanille takaisin eikä myöskään luorumaan myymänsä tilan hallituksesta, vaikka Vilho Frimanin kaupassa tehdyn sopimuksen mukaan olisi pitänyt saada tila haltuunsa heti kaupan jälkeen, on Vilho Friman vaatinut, että Juho Friman velvoitettaisiin heti antamaan Vilho Frimanille takaisin puheenalainen kauppakirja tohi, jos se olisi hävitetty, laatimaan VilhoFrimanille uusi samanlainen kauppakirja sekä luovuttamaan Myllylän tila hänen vapaasti hallittavaksensa - Juho Frimanin vastustettua kannettä on Kihlakunnanoikeus, jossa VilhoFriman myöskin oli anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistansa, 20. päivänä Joulukuuta 1905. julistamassaan päätöksessä katsonut asiassa tosin käyneenselville, että Juho Friman, myytyänsä Heinäkuun alkupäivinä vuonna 1903. viiden tuhannen markan hinnasta Vilho Frimanille Myllylän tilan, oli, kun VilhoFriman joka aika sen jälkeen oli jättänyt kauppakirjan takaisin Juho Frimanille, hävittänyt tuon kauppakirjan; mutta koska sen ohessa oli selvitetty että Vilho Friman siinä tilaisuudessa, jolloin hän oli antanut kauppakirjan takaisin Juho Frimanille, oli ilmoittanut siten purkavansa asianosaisten välisen tilankaupan, johon Juho Frimankin oli suostunut, senvuoksi ja kun tilankauppa niinmuodoin oli käynyt mitättömäkse on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen, jättäen kumminkin Vilho Frimande oikeuden hakea takaisin, mitä hän eli tilan hinnasta maksanut - Hovioikeus, jonka tutkittavaksi VilhoFriman oli vetoamalla saattanut jutunon tuomiossa 28. päivänä Syyskuuta 1907. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Vilho Frimanin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Juho Frimanille hänen jutun vucksi Hovioikeudessa kärsimänsä kulut497
Hovioikeuden tuomioon on Vilho Frinan anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Vilho Friman ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Julin Nummela Edvard Paldani 2. Widsman A. K. Granström. /5. framfalt 20 Den 24. Oktober 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål angående ersättning emellan Körsnärerne Anton Fredrik Wilhelm Lundqvist och August Hejekiel Lundqvist samt ogifta Helena Lundqvist, alla från Helsingfors stad, sökande, äf vensom Sakförarefirman i berörde stadHelsingfors Advokatbyrä, svarande. Gifven i Justitiedepartementet den 24. Oktober 1908. Kejerliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Helsingfors har Sakförarefirman Helsingfors Advokatbyrå anfört, att Körsnären Anton Fredrik Wilhelm Lundqvist och hans medparter hade jämte numera aflidne Protokollssekretera ren Johan Alexander Lundqvist medels skriftligt kontrakt af den 4. November 1901. åt firman förkyst en kontorslokat uti Frvisnären Lundqvist och hans bemälda syskon tillhöriga gården No 13. vid Alexandersatan i Helsinglors för en tid af fem och 7°: J. 5. - E. J. T. - G. V. E. P. - A. G. 498 No 2098. Pag. 13. R. D. 1908.
ett halft år, räknadt från den 1. Januari 1902., men att firmon emellertid redan den 1. påföljande Juni nödgats från går den afflytta af orsak att syskönen Lundqvist, utan att gifva Helsingfors Advocokattyrå något meddelande därom, upplåtit såväl lokalen ofvanom som likalen invid firmans lokal för industriell verksamhet med merkindrift, hvilken åstadkommit ett så starkt buller, att begagnandet af den utaf firman förhyrda lägenheten för det därmed afsedda ändamålet omöjliggjorts; och som Helsingfors Advokatbyrå i följd af sagda flyttning fått vidkännas, fönutom annan skada, för lust därigenom, att de värdefulla skyltar, hvilka firman låtit uppsätta å byggnaden i förenämnda gård, för firman i dess nya lokal blifvit oanvändberg, har firman yrkat, att syskonen Lund qvist måtte åläggas att ersätta firman för sagda förlust och i sådant afseende till firman utgifva ej mindre priset för omförmälda skyltar än ersättning för katnaderna vid desammas uppställande med inalles fyrahundra åtta mark. I saken hörde hafva Körsnären Lundqvist och hans medparter förmält, att ifrågavarande kontrakt upphört att gälla den 1. Juni 1902. på grund af godvillig öfverenskommelse samt att då Körsnären Lundqvist och hans medparter lemnat sitt begifvande därtill, sådant skett under förutsättning att kontrahenterne ömsesides afsagt sig all vidare talan i anledning af sagda kontrakt; och hafva Körsnä ren Lundqvist och hans medparter förty motsagt käromålet; därå Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides anhållit om ersättning för sina rättegångskostnader, medels den 22. Oktober 1904. afkunnadt utslag utlåtit sig; och jämte det Förs nären Lundqvists och hans medparters invändning därom att förman Helsingfors Advokatbyrä skulle genom öfverenskommelse med Storsnären Lundqvist och hans medparter afsagt sig anspråk på ifrågavarande ersättning såsom ostyrkt förhastats, har Rådstufvurätten ansett utredt vara, att omordade af syskonen Lundqvist åt firman Helsingfors Advokatbyrä till kontorslokal förkyrda lägenhet blifvit 499
för det därmed afsedda och i kyreskontraktet jämväl angifna ändamål obrukbar i följd däraf att särskilda angrämsande lokaler i samma hus upplåtits till industriella inrättningar, vid hvilkas bedrifvande störande oljud uppstått, samt att firman förty nödgats från lägenheten afflytta; i anseende hvartill och då syskonen Lundqvist, hvilka vällat af flyttningen, jämväl mäste anses vara skyldiga att ersätta Helsingfors Advokat byrå den härigenom förorsakade skadan, utgörande, enligt föreställd utredning, för två af firman för dess affårsrörelse i lägenheten anskaffade och uppställda, men i följd af flyttningen vanvåndbära skyltar fyrahundra åtta mark, Rådstufvurätten ålagt syskonen Lundqvist att emot qvitto och omhänderfående af omförmälda skyttar, genast till firman Helsingfors Advokatbyteri utbetala nämnda belopp fyrahundra åtta mark samt att med tvåhundra femtio mark godtgöra firman dess umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning sysknen Lundqvist i vadeväg dragit målet, har genom dom den 28. November 1907. fastställt Rådstufvurättens utslag, jämte det syskonen Lundqvist ålagts att ersätta förmån Helsingfors Advokatbyrä dess umgälder i målet i Hofrätten med femtio mark. Uti Hofrättens dom hafva Körsnären lundqvist och hans medparter, såväl för egen del som i egenskap af ende rättsinnehafvare efter Protokollssekreteraren Lundqvist, anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den finnan Helsingfors Advokatbyrå i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner, i likhet med denstolarne, Försnären Lundqvist och hans medparter väl icke hafva förebragt utredning därom, att den godvilliga uppgörelse, hvarigenom omordade hyres aftal före legostämmans utgång häfts, hade, på sätt Körsnären Lundqvist och hans medparter i målet invändt, tillika innefattat, att alla af hyres aftalet tilläfventyrs härflytande anspråk på skadestånd af parterne eftergifvits; men i medan uppställande af ifrågavarande 500
skyltar icke varit en nödvändig följd af hyreskontraktets afslutande och sådant ej heller i kyreskontraktet förutsatts, ty och då Körsnären Lundqvist och hans medparter sålunda ej kunna åkräffvas ansvarighet för ofvanberörda kostnad, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist med ändring af Hofrättens dom och Rådstufvurätens utslag, förkasta Helsingfors Advokatby - ras i målet anställda talan samt i följd däraf frikalla Körsnären Lund qvist och hans medparter från all betalningsskyldighet i saken; dock få, med hänsigt till målets beskaffenhet, Frörmären Lundqvist och hans medparter själfva vidkännas sina däri hafda umgälder. Det alle, som vederbör, till efterrättelse lånder. Kejserliga Senaten för Finland: Juhris Nummelin J. Widsman A. W. Granshom C. J. Tingren. Edvard Padani Wavonul. 5 Lokakuun 24 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, takaisensaantia koskevassa jutussa, jossa Karttulan pitäjän Juurikkaniemen kylästä kotoisen olevan Talollisen August Pulkkisen konkurssipesän toimitsa. mies Talollinen Juho Snellman, sanotun pitäjän Kemppaanmäen kylästä, on hakijana ja Talollisentytär Selma Pulkkinen, ensiksi sanotusta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 24 päivänä Lokakuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Karttulan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Snellman, edellämainitussa toimessaan lausunut, että Selma Pulkkinen oli kauppakirjalla 5 päivältä Maaliskuuta 1905 ostanut veljeltänsä August Säsnä: Rät. W. H. S. - C. J. T.- C. et.- W. A. Haf R. 50 No 2100 50 No 2100. Påg. 169. R.D. 1908.