Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
oli Santeri Wilkiltä ostanut koko Suikinsillan rälssitalon No 1. yllämainitussa Suikinsillan kylässä; mutta kunAlfred Heimolainen, joka aikaisen min oli omistanut sanotun talon, edelleen, olematta siihen oikeutettu, piti hallussaan erästä taloon kuuluvaa koskea ja siihen rakennettua vesimyllyä ynnä molemmin puolin omaa koskea sijaitsevaa, kahden hehtaarin suuruista maa-aluetta, on Maanviljelijä von Assendelst vaatinut, että Alfred Heimolainen velvoitettaisiin Maanviljelijä von Anendelst in vapaaseen hallintoon luovuttamaan niinhyvin tuo koski kuin myös puheenalainen mylly ja maaalue. Kanteesta kuulustettuna, on Alfred Heimolainen väittänyt, että hänmyydessään kauppakirjalla 5. päivältä Marraskuuta 1895. Suikinsillan talon Taivuri Daniel Klamille, oli kaupasta erottanut itselleen omistusoikeuden kysymyksessä olevaan myllyyn vesioikeuksineen sekä myllylle vanhuudestaan kuuluneen kahden hehtaarin alan suuruisen tonttimaan, jonka vuoksi ja kun Alfred Heimolainen, vaikkei hän ollutkaan siihen velvollinen, useamman kerran oli koittanut saada sanotun maa-alueen asianmukaisessa järjestyksessä emätilasta erotetuksi, siinä kuitenkaan omistumatta, Alfred Heimolainen on anonut kanteen hylkäämistä. Kuulustettuaan asiasta myöskin Daniel Klamia ja Santeri Wilkkia, on Kihlakunnanoikeus 23. päivänä Marraskuuta 1904. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Alfred Heimolaijen puolipaastona vuonna 1906. haadön uhalla muuttamaan pois rakennuksensa puheenalaiselta maa-alueiltä sekä luovuttamaan saman maa-alueen ja kosken Maanvilje lijä von Asrendelften vapaaseen hallintoon. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Alfred Heimolainen oli vetoamalla 479
saattanut jutun, on 20. päivänä Huhtikuuta 1907. antamassaan tuomiossa lausuneet, että koskei Alfred Heimolainen ollut laillisessa järjestyksessä emätilasta erotuttanut kysymyksessä olevaa maa-aluetta, sentähden ja kun Maanviljelijä von Assendelft, ostettuaan Tuikinsillan talon, ei ollut hyväksynyt Alfred Heimolaisen ja Daniel Klamin välistä, myllystä tonttimaineen tehtyä sopimusta, on Hovioikeus, nojaten maatilojen osittamisesta 12. päivänä Kesäkuuta 1895. annetun asetuksen 14. 40. ja 42. SS:ään, vahvistanut sen loppupäätöksen, johon Kihlakunnanoikeus oli asiassa johtunut; ja tuli Alfred Heimolaisen siis häädön uhalla heti muuttaa pois yllämainitut rakennuksensa sekä luovuttaa tuo maa-alue Maanviljelijä von Assendelftin sillä välin konkurssiin luovutetun pesän vapaasti hallittavaksi kuin myös luopua Alfred Heimolaisella edelläsanotun 5. päivänä Marraskuuta 1895. tehdyn välikirjan perusteella olleesta puhemalaisen kosken hallinnosta. Hovioikeuden tuomioon on Alfred Heimolainen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Santeri Wilkki ja Wilhelm Ogård sekä Talolliset Matti ja Juho Pyyhtiä, kaksi viimemainittua ilmoittaen. nyttemmin ostaneensa Suikinsillan tilan Maanviljelijä von Asendelstin konkursipesältä, ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska puheenaoleva maapalsta ei ole erotettu luikinsillan talosta eikä Alfred Heimolainen ole hankkinut kiinnitysvakuuttakaan tukrakseen oikeuttaan. mainittuun maahan, sentähden ja kun Maanviljelijä von Asendelst ei ole hyväksynyt Alfred Heimolaisen ja Daniel Klamin välistä, Heimolaiselle pidätettyjä etuja koskevaa sopi musta, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, Hovioikeuden mainitsemien lainkohteen nojalla, jättää asian sen loppupäätekmän varaan, johon Hovioikeus on asiasta johtu480
nut, minkä ohessa Alfred Heimolainen velvoitetaan suorittamaan Santeri Wilkille ja Wilhelm Ogårdille, heillä tualla jutun vuoksi olleiden kulunkien korvaukseksi, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A: Brode. - 1. Nens. hemman- R. A: Brode. - 1. Nens. hemman- C. J. Timgren Sandtmqvist C. J. Timgren Sandtmqvist Edala klander Sokakuun 8 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Songatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa, takaisinvoittaa koskevassa nostojutussa, jossa tiedon pitäjän Pahkan kylässä asuva Torppari Kaarle Ulrik Lindgren. Wälikkälä on hakijana ja Talollisenpoika Henrik Ulrik Juhonpoika Ylitalo, Paattisten kappelin Kinnarin kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 8 päivänä Lokakuuta 1907 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Turun ja Porin läänin Kuvernöörinvirasto oli päätöksessä J. päivältä Elokuuta 1902 Henrik Ulrik Ylitalon hakemuksen johdosta velvoittanut Kaarle Ulrik Lindgrenin hänen 11 päivänä Lokakuuta 1901 antamansa velkakirjan perusteella suorittamaan Henrik Ulrik Ylitalolle 735 markkaa ynnä kuuden prosentin koron viimeksisanotusta päivästä sekä lainhakukulujen korLäsnä: R. A. H. S - C. J. T. C. F. W. B. /Ab. R. No 1132. Pag. 212. R. 1906
vausta 48 markkaa, on Kaarle Ulrik Lindgren Liedon ja Maarian pitäjäin sekä Punkkalan ja Paattisten kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Lindgren tosin oli allekirjoittanut mainitun velkakirjan, mutta että Henrik Ulrik Ylitalon oli määrä vasta jälkeenpäin Lindgrenille toimittaa velaksi kirjoitetut rahat, minkä lupauksensa Ylitalo kuitenkin oli jättänyt täyttämättä; ja koska Kaarle Ulrik Lindgreniltä oli Kuvernöörinviraston kerrotun päätöksen nojalla ulosotettu 67. markkaa 25 penniä, on Kaarle Ulrik Lindgren vaatinut, että Henrik Ulrik Ylitalo velvoitettaisiin Lindgrenille takaisin maksamaan vastasanottu summa ja sen ohessa korvaamaan Lindgrenillä sekä Kuvernöörinvirastossa että Kihlakunnanoikeudessa olleet kustannukset. Kanteesta kuulustettuna, on Henrik Ulrik Ylitalo vastannut, että hänen nykyään kuollut isänsä Talollinen Juho Kristian Ylitalo oli eläessään ollut takauksessa erinäisten Kaarle Ulrik Lindgrenin velkojen maksamisesta, minkä takauksen vakuudeksi Lindgren oli myynyt omaisuutensa Juho Kristian Ylitalolle, saaden kuitenkin edelleen pitää tuon omaisuuden hallussaan, mutta että, kun Juho Kristian Ylitalo ei enää tahtonut olla missään sitoumuksissa, asianosaisten ja Juho Kristian Ylitalon kesken oli tehty sopimus, jonka mukaan Henrik Ulrik Ylitalo oli ottanut maksaaksensa kaikki Juho Kristian Ylitalon Kaarle Ulrik Lindgrenin puolesta takaamat velat, jota vastoin Lindgren oli Henrik Ulrik Ylitalolle antanut puheenaolevan velkakirjan ja samalla saanut takaisin omaisuuttansa koskevan kauppakirjan; minkä vuoksi ja kun saksi Juho Kristian Ylitalo osaksi Henrik Ulrik Ylitalo sittemmin olivat suorittaneet Kaarle Ulrik Lindgrenin mainitut velat ja Lindgren niinmuodoin oli saanut antamansa velkakirjan arvon, Henrik 182
Ulrik Ylitalo on vastustanut kannetta Tämän johdosta on Kaarle Ulrik Lindgren myöntänyt aikoinaan olleensa velassa Juho Kristian Ylitalolle, mutta väittänyt tämän velkansa ennen kysymyksessä olevan velkakirjan tekemistä tulleen suoritetuksi siten, että Lindgren oli maksanut osan siitä rahalla ja Juho Kristian Ylitalo antanut loput anteeksi Kihlakunnanoikeus on 21 päivänä Lokakuuta 1903 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla kyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarse Ulrik Lindgren oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 25. päivänä Elokuuta 1906, koska Kaarle Ulrik Lindgren puheenalaisessa velkakirjassa oli myöntänyt saaneensa sen arvon täydelleen, vahvistanut sen lopputuloksen, johon Kihlakunnanoikeus oli päätöksessään johtunut; ja velvoitettiin Kaarle Ulrik Lindgren suorittamaan Henrik Ulrik Ylitalolle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Ulrik Lindgren anonut muutostaKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Kaarle Ulrik Lindgren 11 päivänä Lokakuuta 1901. Henrik Ulrik Ylitalolle antamassaan velkakirjassa on myöntänyt saaneen sa sen arvon, mutta Lindgren ei oli näyttänyt kuitenkaan jääneensä saamatta vastiketta tuosta velkakirjasta, katsoo Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää pysyväiseksi sen loppupäätöksen, johon Hovioikeus on asiasta johtunut. Tätä kaikki asianomaiset, noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. R. A: Borde. - WenhemmanR. A: Borde. - WenhemmanC. J. Timgren J. All. August Wäerkijander. 1. Rautaväärä 483
Den 17. Oktober 1907. Kejserliga senatens för Finland dom uti ett, på nedsätt revisionsskilling, från Alo Hofrätt inkommet mål, än gående undanskaffande af sparväg, emellan Fårgas Kålkbergs Aktiebolag och Sandthushållareänkan Edla Molag, från Färgas socken, sökande, samt Landthushållaren Karl Theodor Forsström, från Finnby kapell, svarande. gifven uti Justiliedopartementet den 17 Oktober 1907. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Häradsrätten i Pargus sockens tingslag hafva Färgas Kålbergs. Aktie bolag och Edla Mbergs under rättegan gen aflidne man Landthushållaren Otto Emanuel Åberg, i egenskap af delegare uti Pursby samfällighet i sagde socken och Sandthushållaren Moberg därjämte såsom medlane i bemälda belags derek lion, efter stämning å landthushållaren Forsström anfört, att Forsskom, som eger Norrgård hemman i Passby by af namnga - R. 14 - 1. SS - J. F. Å. 1. N.K. M. R. No 1160. Råg. 173. R. s. 1906.
da socken, för försling af kalk och kalkden uti vägnar, hvilka framdrefros med handkraft, anlagt en sparväg, som vidtoge från hemmanets kalkstensbrott och sedermaa i markens plan korsa de en år 1787 vid storskifte uti Lars by samfällighet, hvartill hörde Passby och Storgård byar samt Lindberg ensta ka hemman, till gemensamt begagnande utlagd fårråg samt genom Norrgård hemmans egor och ett af Forsström från Södergård hemman arrenderadt område förlginge till ett ställe på Norrgård hemmans mark, där denna mot sjönbildade väll, samt att Landthushållaren Torrström för spårds ledande öfver såväl n vid berörda storskifte för allmän omfördsel utmed stranden utlagd får väg som tillandningar anlagt en bro, hvilken uppförts på pålar och denut fyllning i sjon samt utmynnade i enför lästning inrättad bygga, hvarjem le Forsström från sparvägebom, där den na skäkte sig förbi Pargas Rälkbergs Ahtiebolag tillhöriga Lindberg hemmans bättens, utbyggt en med sagda båttens vellande vidobygga samt jämväl där städes verkställt utsyllningar, och emelan ifrågavarande spårvåg och hafiken å densamma ej mindre förorsaka de hinder och skada vid begagnandet af nämnda förrägar än medförde lara för männskor och kreatur, samt Landthushållaren Forsström, ehuru han gt rätt att anlägga utskoppningsbyggör endast utansör tvenne vid år 1878 föregånget kompefteringsskifte Norr gård hemman utlagda kalkugnsplat er, emellertid för omordade parvägstre upptagit såväl skifteslagets tilländningar, hvilka undergått blott prosoriskt, till år 1903 gällande skifte, som som lällighetens oskiftade fiskevatten, by och då ifrågakomna bro blifvit uppfördra nära intill Lindberg hemmans lastningsbygga och så långt ut i sön att utlöpandet från närlagda brygga, på grund af bristande svängrum, i hög grad försvarades, samt den mot förberörda luthus verkställda utfyllningen förorsakat att huset tagit skada och tillträdet till detsamma omöjliggjorts, haf485
va Pargas Kalklags Aktiebolag och Landt hushållaren Moberg yrkat Landthushållaren Forsströms förpliktande att icke alle rast undanskaffa det å den förstnämnsa af ifrågavarande vägar utlagda spå ret samt den öfver strändvågen och til landningarna utlyggda sparvägsbren jämte bygger och omförmälda stenut fyllningar utan ock i ersättning för skadan å Lindberg hemmans bällens till Pargas Kalkbergs Aktiebolag utgifva behundra mark med fem procents ränta. därå från den 15 December 1902 samt därhos godtgöra Pargas Kalkbergs Aktiebolag och Landthushållaren Moberg de as rättegångsummgälder. Isaken hörd, har Sandthushålla gen Tornström genmält hufvudsakligare att sparvägen och hasaken å densamma nedförde hvarken hinder vid begagnan del af ifrågakomna fårdagar eller fära för männerkor och kreatur, hvarför och da Torsström genom all draga sparva gen öfver ofvanberörda fördagar, antag ga sparvägsbrom och verkställa förenämnda utfyllningar icke öfverskridet den rätt honom tillkomme såsom ega re af Norrgård hemman och delegare i skifteslaget, samt Forsström ej heller för orsakat någon skada å Lindberg hemmans böthus, landthushållaren Forsström motsagt befogenheten af häromålet Härå har Häradsrätten medels den 11 September 1903 afkunnadt utslag utlåtit sig saken; och hvad först anginge frågan om undanskastande af förenämnda spår väg, där densamma gick öfver hyvägen i Pauly samfällighet, och om spånägens hinderlighet för trasiken å byvägen samt den föra häraf kunde uppstå för männeskor och kreatur, så och då förslingen af vägnar å sagda påiväg ledrefs med handkraft och dylik försling således icke kunde likställas med driften på järnevägar och andra låner, å hvilka angå eller annan nekanisk kraft användes, samt ifrågavarande sparväg icke vore att bekaktas annorlunda än som van lig förväg, hvarå sladgandena i B. B. borde tillämpas, fördenskull och enär nå get förbud att korsa fåväg med annan väg icke förefanns samt omordade 486
spåiväg till hela sin längd löpte genom Landthushållaren Forsström tillköriga Norrgård hemmans egor och dl från Södergård hemman arrenderadt jordom rade samt jämväl vid vägöfvergången på ömse sidor hade Norrgård hemmans mark, har Häradsrätten förkastat påstå endet om Landttushållaren Forsströms förpliktande att undanskaffa ännämnda sparväg, helst af den i saken föreställda bevisningen främginge att träsiken på spånågen, hvarå samtliga väg nar kunde brensas, ej vore mera hin derlig för samfärdseln å byvägen än om denna kensades af en korväg samt gerem sparvägen hvarken någon fära uppkomme för månneskor och kreatur eller byvägen fördärfvades. Beträffande åter den det erkiftade vattnet under Paroby som fällighet utbyggela påmagström, hade väl sagda bro, som ej utgick från någon af borgårds hemmans enskilda eller som fällighetens gemensamma kälkegriplat ver, hvilka vid storskifteskompelberg år 1878 utskiftats, samt vidare blifvit ledd öfver gemensam tilländning, som icke undergått slutligt skifte, tillkommit utan tillstånd af öfriga deligare i samfällig heten; men emedan emordade bro vidlage från fast mark, som vid storskifte tillagts Norgård hemman, och fortsatte i göre öfver tilländning, hvilken därintills på grund af provisoriskt skifte tillhört vist sagda hemman, samt grunden och vallnet, lar opamagskren befunne sig, vid blifvande skifte, hvarom Landthushållaren Fors ström anhållit, enligt då gällande lag stadganden med all sannolikhet komme att tillfalla Norrgård hemman, ty och då ej ådagalagdt blifvit att endast kalk ugnplatsena vid stranden, med utestulande af andra emeräden, vid skiften i samfälligheten bestämts till lastningsplätter lar brygger finge inrättas, samt förbud mot uppförande af brygga under egen mark, om annans rätt därigenom icke förnämades, ej heller funnes i lag stad gadt, äfvensom genom sakkunniga personers utlåtande fastställs att nämnda bro med därunder verkställd utfyllning icke utgjorde hinder för seglationen i Pargas hanne eller vore till förfång 187
för öfriga delegare i samfälligheten eller medförde fära på land eller i sjönhar Häradsrätten, med fästadt afseende äfven därå att Landthushållaren Forsström icke genom inrättandet af emorda de tre tagit sig större andel i vattnet än hvartill han efter lyamålet varit beättigad, jämväl underkänt yrkandet om Forsströms åläggande att undan skaffa spånågström jämte förenämnda utfyllningar. Vidkommande sedan ifrå gavarande båthus, har Häradsrätten enär Landthushållaren Forsström genom föranstaltade utsyllningar vållat ej mindre att tillträdet till detsamma i följd af uppgrundning försvarats än att båt huset, ehuru redan förut förfallet, tagit skada, samt sagda bållens i mannämnne stått på den plats detsamma nu innehade, ålagt Landthushållaren Forsström såväl att återställa tillträdet till sagda balkus i det skick att man obe hindradt kunde inkomma det med vån lig bit som att med etthundra mark godtgöra Fargas Kalkbergs Aktiebolag skadan å båthuset. Vid denna utgång af saken och med hänsikt till densammas beskaffenhet blef Pargas Kalkbergs Aktiebolags och Sandthushållaren Mobergs anspråk på rättegångskostnadsersättning förkastadt lofrätten, under hvars pröfning Par gas Kalklags Aktieldag och landthushållaren Moberg i vaderåg dragit målet, har medels den 26. Juni 1906 gifven dom enär Pargas Kålkbergs Aktiebolag och Landthushållaren Moberg behäffande det af ifrågakomna sparvägsbro upptagna tilländningsenrådet icke ens påstått att detsamma vid tillvidare gällande pros eriska tilländningsskifte skulle till någon del tillagts belaget eller Meling, fastställt del slut Häradsrättens moträdjade utslag innefattade. Uti Hofrättens dem hafva Pargas Kalkbergs Aktiebolag och Edla Moberg sökt ändring genom hit ingifven deduktion, som af Sandthushållaren Forsström i föreskrifven ordning bemälts. Kejserliga Senaten har tagit må del i öfvervägande; och emedan utredning icke förebragts därom att landthushålla ren Forsström, genom att imalla och an486
randa ifrågavarande sparväg, förorsakathinder eller skada vid begagnandet af vare sig den å Norrgård hemmans eger befintliga vägen, hvilken icke ens visals hafva blifvit vid storskifte till farväg ut lämnad, eller den utmed stranden redan de farvägen, ly och då ej heller ådagalagdt blifvit att Landthushållaren Torström genom uppförande af förberörda parvägbro och brygga öfverskridet den honom såsom delegare i skifteslaget tillkommande rätt all använda tillandningsmarken och väll ret invid densamma, samt Pargas Kalkbergs Aktiebolag icke styrkt att den skada landthushållaren Forsström vållat å förenämnda båthus uppgått till högre belopp än etthundra mark, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist fastställa det slut, hvari Hofrätten i saken stannat, jämte det Tar gas Kalkbergs Aktiebolag och Edla Moberg åläggas att med sex tio mark godtgöra Sandthushål laren Forsström hans här för me let hafda umgälder. det alle som vederbör, till efterrättelse A. Rantavara länder Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Bonde. J. WensmanmälC. J. Timgren Jau. August Edan klander. 189
Sokakuun 19. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Kansallis-Osake-Pankki, Helsingin kaupungissa, on hakijana ja Tampo Oulun kaupungin ja maalaiskunnan säästöpankki, vastasanotussa kaupungissa, vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 19. päivänä Lokakuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Oulun kaupungin Raastuvan oikeudessa on Ransallis- Osake-Pankin puolesta lausuttu, että Oulun kaupungin ja maalaiskunnan Sampo-nimisellä säästöpankilla useampia vuosia oli ollut Kansallis- Osake - Pankista kassakreditiivilaina, joka viimeksi oli vuodeksi uudistettu 15. päivänä Huhtikuuta 1903., sekä että tuo niin muodoin 15. päivänä Huhtikuuta 1904. maksettavaksi lanläsnä: J. N. T. L. - C. P. A. E. (Hj. T. No 1166 Pag. 227. S. 20. 1906.
gennut laina silloin oli tehnyt kymmenentuhatta viisisataa markkaa korkoineen; ja koskei säästöpankki, jonka virkaa toimittava kamreeri Kauppias Fredrik Gideon Lundström oli Kansallis - Osake - Pankin haarakonttorista Oulun kaupungissa nostanut ja säästöpankin puolesta kuitannut tuon summan, ollut suosiolla maksanut sanottua lainaansa, on Kansallis-Osake-Pankin puolesta vaadittu, että sääntöpankki asiallisten välillä tehdyn kontrahdin ja viimeksisanottuna päivänä tapahtuneen tilin mukaan velvoitettaisiin Kansallis - Osake-Pän kille heti maksamaan ylläkerrottu summa ynnä korkoa 1903. vuoden loppuun kaksisataa kolmekymmentäseitsemän markkaa, vähennettynä kuitenkin 29. päivänä Huhtikuuta 1904. maksetuilla kolmellakymmenellä yhdellä markalla kahdellakolmatta pennillä, sekä viiden ja puolen prosentin korko sanotuille kymmenelle tuhannelle viidellesadalle markalle vastamainitun vuoden alusta 16. päivään Huhtikuuta samana vuonna ja siitä päivästä kuusi prosenttia siksi kunnes velka tulisi kokonaan suoritetuksi kuin myöskin korvaamaan Kansallis - Osake - Pankille pankin oikeudenkäyntikulungit. Kanteen johdosta on säästöpankin puolesta vastattu, ettei säästöpankki koskaan ollut siltä veloltua summaa hyväkseen saanut eikä sen kantamiseen ketään valtuuttanut, ja siis vaadittu kannetta kumottavaksi; minkä jälkeen Raastuvanoikeus 12. päivänä Syyskuuta 1904. julistamassaan päätöksessä on asiasta lausunut ja koskei säästöpankin kamreeri säastöpankin 29. päivänä Kesäkuuta 1897. vahvistettujen sääntöjen mukaan ollut ollut oikeutettu säästöpankin puolesta kantamaan ja kuittaamaan vahoja eikä Kansallis - Osake-Pankin puolesta myöskään oltu näytetty että säästöpankin silloinen virkaa toimittava hamreeri Kauppias Sundström oli ollut siihen erityisesti valtuutettu; sen vuoksi ja kun Kansal491
lis-Osake - Pankin puolesta ei oltu edesväitetty että kysymyksessäolevat Sundströmin Kansallis-Osake-Pankista hantamat rahat olisivat joutuneet saastöpankin hyödyksi, on Raastuvanoikeus kumonnut kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi juttu oli Kansallis - Osake - Pankin puolesta vetoamalla saatettu, on tuomiossa 30. päivänä Elokuuta 1906. vahvistanut. Raastuvanoikeuden päätöksen, sen ohessa velvoittaen Kansallis - Osake-Pankin korvaamaan säästöpankille sillä asian vuoksi Hovioikeudessa olleet kulungit neljälläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Kansallis-Osake-Pankin puolesta anottu muutosta tänne toimitetulla perustelmalla, johon säästöpankin puolesta on säädetyssä järjestyksessä vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kansallis - Osake - Pankki ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis U; föruk; eller jää pysyväiseksi; minkä ohessa Kanjallis - Osake - Pankki velvoitetaan suorittamaan säästöpankille, sillä asian ta täällä olleiden kulunkien korvaukseksi, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Juhin Nummelin Fredr. Luudenius. Juhin Nummelin Fredr. Luudenius. Edvard Sandan. A. V. Granström 492
Lokakuun 21 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa perityn omaisuuden ja holhoustilin antamista koskevassa jutussa, jossa Parikkalan pitäjän Joukion kylässä asuva entinen Talollinen Heikki Juhonpoika Saukkonen on hakijana, sekä samasta kylästä kotoisin olleen edesmenneen Talollisen Kaarle Siitosen leski Riitta Saukkonen ja lapset Matti, Juho, Antti ja Anni Siitonen sekä viimemainitun mies Työmies Matti Pitkänen poisjääneinä vastaajina: Annetty Oikeusosastossa 21 päivänä Lokakuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Parikkalan pitäjän käräj äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Heikki Saukkonen muun muassa vaatiSäsnä: J. N. F. L. - E. P. - A. G. BNo 1170. Pag. 39. R. D. 1907.