Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
helm Gabriel Ruokoja, omasta ja vaimensä puolesta, anonut muutosta perustelmatta, johon Heikki Robert Kokki on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ellei Vilhelm Gabriel Ruokoja ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Vilhelm Gabriel Ruokaja suorittamaan Heikki Robert Pihkille, korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi olleista kuluista, seitsemänkymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset neudattakirKeisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. Helmberg. Walter Andersin. Helmberg. E Nyman K. Auer. Asian bihannen Maaliskuun 30 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa jossa Maanviljelijä Heikki Käki Kiirurin pitäjän Tervajoen kylästä on hakijana sekä Mantasalmen pitäjän Kiltulan kylässä asavä Tilanomistaja Taavetti Tiainen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 30 päivänä Maaliskuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Taavetti Tiaiselle toimitetun haasten pojalla on Heikki Räki Ranlasalmen ja Rangslammin pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Taavetti Tiai nen oli Huhtikuussa vuonna 1909 suullisesti sitoutunut Kauppias Heikki Korhosen puolesta, jonka kanssa Tauvitti Tiainen siihen aikaan oli Säsnä: W. A. B. F. E. N. 3. K. 1. C. No 572. Pag 87. R. D. 1911. 628. 44. R. D. 113.
asioissa, maksamaan Heikki Käelle puolet Wiipurin kaupungin Maan tuvanoikeuden päätöksellä 8. päivältä Joulukuuta 1908 Korhosen maksettavaksi tuomitusta Räen saamisesta 1934 markasta, 6 prosentin korkoineen lukien 7. päivästä mainittua Joulukuuta, mutta koskei Taavetti eli ainen ollut tätä sitoumustaan läyt tänyt, on Heikki Räki vaatinut Tiaista velvoitettavaksi hänelle suorittamaan 967 markkaa korkoineen kuin myös korvaamaan. Räin oikeudenkäyntikulut Sutussa kuulusteltuna on Taavetti Tiainen väittänyt tarjoutuneensa suorittamaan Kauppias Korhosen edestä puolet puheena olevan tuomion sisällyksestä ainoastaan sillä ehdolla, että Heikki Räki siirtäisi Taiselle sanotun tuomion kokonaisuudessaan ja ottaisi sen maksuksi Tiaiselta tunnusteen; mutta kun Heikki Heiki ei ollut tätä tarjoista hyväksynyt, vaan ilse jättänyt tuomion täytäntöön pantavaksi, on Taavetti Tiainen vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus on 18 päivänä Maaliskuuta 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Taavetti Tiäisen, saada saan kysymyksessä olevan tuomion itselleen siinnitynä, suorittamaan Heikki Räelle vaaditut yhdeksänsataa kuusikymmentäseitsemän markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien 7 päivästä Joulukuuta 1908 kuin myös kahdellasadalla kahdellakomme nellä markalla korvaamaan Heikki Käin oikeudenkäyntikulut. Avioikeus, jonka tutkittavaksi Taavetti Tiainen oli vetoamalla saatta nut jutun, on 2 päivänä Helmikuuta 1911 antamassaan luomiossa katsout, ettei Heikki Räki ollut voinut töteensaattaa Taavetti Tiaisen ehdelta masti sitoutuneen suorittamaan Huhti Räille puolta tämän edellämaine lesta saamisesta Kauppias Korhoseltä; minkä vuoksi Hovioikeus, kumeten Kihlakunnanoikeuden puutokun on 326 628. 44. R. D. 713.
hyljännyt Heikki Käen jutussa ajaman, kanteen Hovioikeuden tuomioon on Heikki Käki anonut muutosta perustelmalla johon Taavetti Tiainen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Heikki Räki ole esittänyt syytä muuttaa Hovi oikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Heikki Räki suorittamaan Taavetti Tiaiselle korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi olleista kuluista, seitsemänkymmentä markkaa tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Watten Andersin. R. Annberg Watten Andersin. R. Annberg Nyman K. Auer. Asian Johan Maaliskuun 31 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa, konvausta koskevassa jutussa jossa Talollisenleski Sofia Karoliina Juhontytär Hanhijoki, Pulollisenpoika Frans Eevertti Joosepinpoika Hanhijoki eli Räenpää Talollisentytin Naimi Sofia Joosepintytär Hankijoki, kaikki Kavian pitäjän Suurijärven kylästä, Talollinen Juho Kokko ja hänen vaimonsa Wilhelmina Joosepintylia Hanhijoki, Kiikan kappelin Haapaniemen kylästä, ynnä eräs Kasperi Hanhijoki ja hänen vaimonsa Ida Johanna Joosepen tytär Hankijoki ovat yhteisen li hakijoina sekä Talollinen Kustaa Koskela, sanotusta Saaajärven kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 31 päivänä Maaliskuuta 1914 Keisarillinen Senaatti on Axel leen esittelyttänyt jutun asiakirjat on niisten saanut seuraavat tiesäänä 3. SS: 6. J. P. - R. H. - A. B Matti Stenius 327 Pag 292 SS: D. 1911. No 578. 628. 44. R. D. 113.
dot: Sittenkun Saarijärven kylän Talollinen Frans Jooseppi Eerikinpoika Humhijoki oli kuollut 18 päivänä Elokuu ta 1907. jättäen jälkeensä lesken Safia Karoliina Juhontyttären, pojat Frans Evertti ja Kalle Kustaa Hahijoen sekä tyttäret Tuomio Sofia ja Ida Johanna Hanhijoen ja Wilhelm na Kokon, on Kustaa Koskela Selia Karoliina Juhontyttärelle, FranEevertti, Naimi Sofia ja naimatonna silloin vielä otteelle Ida Johanna Rauhijoille ynnä Juho ja Wilhelmina Kokolle toimituttamansa haasten nojalla Karkun, Noukijärven ja Lainan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Kustaa Koskela ja hänen vaimonsa Haraliina Kortela olivat 7 päivänä Syyskuuta 1003 tehdyllä kauppakirjalla ostaneet Kalle Kustaa Hanhijoelta 4/5 Hanhijoen perintötalosta Saarijärven kylässä 12800 markan kauppahinnasta, mutta että Frans Jooseppi Hankijoki tästä huolimatta oli vasta Kustaa Koskalan tahtoo viljellyt ja hyväksensä käyttänyt näitä talon sasia aina 1907 vuoden suveen saakka, matkaansaittuen Kustaa Koski talle vuosittu 1904, 1905 ja 1006 vahingon, minkä oli arvattu tehneen työkustannukset ja siemenet poisluut tua, 240 heikkiä heiniä 8 markan mukaan hakittu 1090 markkaa, 36 tynnyriä rukiita 25 markan mukaan tynnyrittä SS 75 markkaa, 48 kiikkia rukimalkine 4 markan mukuun häkiltä 102 markkuu, 14 tynnyria 2 kappaa ohria 18 markan mukaan tynnyrittä 953 markkaa 20 penniä, 18 häkkiä oheanettiu 5 markan mukaan häkittä 90 markkaa, 54 tynnyriä kauroja 10 markan mukaan tynnyrittä 550 markkaa, 42 hakkia kauranolkia 6 markan mukaan käkiltä 252 markkaa, 18 kapaa papuja 1 markan mukaan kujättä 18 markkaa, perunamaasta 50 markan mukaan verolelta 150 mark taa, peltavamaasta 15 markan mukuin vuodelta 45 markkaa puutar 328 628. 44. R. D. 713.
hasta 3 markan mukaan vuodelta markkaa, huoneitten vuokrasta 100 markan mukaan vuodelta 300 markkaa, torpanveroista 102 markan mukaan vuodelta 300 markkaa, syötinmaista 100 markan mukaan vuodelta 300 markkaa ja poltinpuista 50 markan mukaan vuodelta 150 markkaa eli yhteensä 5400 markkaa 20 penniä, josta kuitenkin oli vä hennettävä talon veroja 80 markkaa vuodelta eli kaikkiaan 240 markkaa ja on Kustaa Koskela sen vuoksi ja kun Kalle Kustaa Hanhijoki jo oli suorittanut osansa korvausmäärästä 5,160 markasta 20 pennistä 516 markalla vaatineet että sofia Karoliina Juhontytär Frans Levertti, Näimi Sofia ja Ida Johanna Hanhijoki sekä Juho ja Wilhelmii na Kokko Frans Jooseppi Hanhijan oikeudenomistajina velvoitettaisiin yhteisesti tai heltä heistä varaja olisi maksamaan Kustaa Koskelulle 464 markkaa 20 penniä korkoineen. Asiasta kuulustettuina ovat Tofia Karolina Juhontytär ja hänen sanotut asiakumppaninsä väittäneet, ettei Frans Jooseppi Hanhijaki eläissään ollut estänyt Kustaa Koskelaa viljelemästä ostamiansa osia Hanhijoen talosta, vaan että Hankijoki päin vastoin oli tarjonnut Koskelalle tiluksia nautettaviksi kunnes talo saataisiin halotuksi, mikin nähden ja kun Hanhijoen talon vuotuiset tulot ja menot oli Sofia Karoliina Juhontyttären ja hänen asiakumppaniensa toimeenpani massa katselmuksessa 21 päivänä Lokakuuta 1907 arvattu, tulot 1707 markaksi 87 penniksi ja menet niiden joukossa 245 markan arvoinen läke, 1587 markaksi 58 penniksi ja säästö niin muodoin oli 120 markkaa 29 penniä tahi Kustaa Koskelan osältä 90 markkaa 24 penniä, Sofia Karolina Juhontytär ja hänen asia bemppaninsa ovat anoneet kannetta kyljättäväksi taikka, jos Kustaa Koskilalle kuitenkin katsottaisiin tulesen jonkinlaista korvausta, ettei sitä 329 628. 11. R. D. 13.
missään tapauksessa määrättäisi 300 markkaa korkeammaksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosan et molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan sekä Sofia Karoliina Juhontytär ja hänen asiakumppaninsa alistanut Oikeuden harkittavaksi, voituisiinto juttua ratkaista, ennenkuin Kalle Kustaa Hanhijokka oli siinä kuulustettu on 22 päivänä Maaliskuu ta 1909, pitäen Kalle Kustaa Hankijoen kuulustamista tarpeettoma na, katsonut selvitetyksi, että Kustaa Koskela oli kauppakirjalla 7 päivältä Syyskuuta 1903 Kalle RustetHanhijoittu ostanut neljä viidesosii Hanhijoen talosta heti vastaanotetvaksi, mutta että saman talon muun osan omistaja Frans Jooseppi Hansjoki oli pitänyt hallussaan myöske mainitut neljä viidesosaa 1907 vuoden kesään asti eikä ollut antu nut Kustaa Koskelan, vaikka tämä oli sitä vaatineet, viljellä omistamien ren asia talosta ja koska Frans Jooseppi Reinkijoki näin oli oikeudetta masti hyödykseen käyttänyt näitä osia, on Kihlakunnanoikeus katsonut että hänen oikeudenomistajansa, jotka eivät olleet haikenut perinnönluoastusetua Reans Jooseppi-Hankijoen jälkeen, olivat vastuunalaiset siitä vähingosta, jonka Kustaa Koskela Frans Jooseppi Hanligoen kerrotun menettelyn lakia oli kärningt. Mitä utten tuli tämän vahingon suuruuteen niin Kihlakunnanoikeus siihen nähden mitä jutussa oli todistettu ja Kihlakunnanoikeudessa muuten tunnettu, on harkinnut, että sanottu sen neljän viidesosan Hanhijoen tatoa vuotuiset tulot olivat vuosina 1904, 1905 ja jods atteste visikymmentäkuusi heikkiä heiniä, arvoltaan rahdeksun markkaa hakki, neljäsataa neljäkymmentäkuhdeksan markkaa, kaksikymmentiemeljä tynnyriä rukiila kahdenkymmenenviiden markan nekaan tynnyri kuusisataa markkaa ukien olkia kolmekymmentäkaksi häkkäs, kolme markkaa häkki, yhdeksän 330 628. 44. R. D. 713.
kymmentäkuusi markkaa, ohria yhdeksän tynnyriä ja kahdeksantoista kappaa, arvoltaan kahdeksantoista markkaa tynnyri, sata seitsemänkymmentäkaksi markkaa kahdeksankymmentä penniä, ohran olkia kaksitois ta hankkia, viisi markkaa häkki, kuusikymmentä markkaa, kauroja kolmekymmentäkuusi tynnyriä arvoltaan kymmenen markkaa tynnyri, kolmesataa kuusikymmentä markkaa kauran olkia kaksikymmentäkahdet san häkkiä, kuusi markkaa hikkisata kuusikymmentäkahdeksan makkaa, papuja kaksitoista kappaa, yksi markka arvoltaan kappu, kaksitoista markkaa, perunoitus kaksikymmentä neljä tynnyriä, arvoltaan neljä markkaa tynnyri, yhdeksänkymmentäkuusi markkaa, pellavamaasta viisitois ta markkaa, puuturhasta kolme markkaa sekä huoneuksien vuokraa sata markkaa, torpparien veroja yhdeksänkymmentäyksi markkaa kuusikymmentä penniä ja poltinpuusta viisikymmentä markkaa eli yhteensä kaksituhatta kaksisataa seitsemänkymmentäkaksi markkaa neljäkymmentä penniä, sekä että sumojen talonosi en menöihin, kun talosta suoritettu eläke ei rasittanut kysymyksessä ole ria talonosia, oli laskettuna työkustannuksista yhdeksiinsataa kaksikyn mentä markkaa ja yleisistä maksuista ynnä työkalujen kulutukesestä siitä kuusikymmentäneljä mark kaa kuusi penniä eli yhteensä tuhat kahdeksankymmentäneljä markkaa kuusi penniä, tehdän vuotuinen västä siis tuhat yksisata kahdeksan kymmentäkahdeksan manttaa kolme kymmentäneljä penniä. Tuuten perus teiden nojalla ja kun Kalle Kustaa Hanhijoki ja oli suorittanut Kustaa Koskelulle viisisataa kuusitoista markkaa, on Kihlakunnanoi beus velvoittanut Sofia Karoliina Juhontyttären sekä Frans Pemtti Vaimi Sofia ja Ida Johanna Hurlijoen ynnen Juho Koton vaimon ja edusmiehenä, yhteisesti tui bellin varaja oli, Kustaa Koskelalle 331 628. 14. R. D. 113.
puheenalaisilta kolmelta vuodelta maksamaan kaikkiaan kolmetuhatta neljäkymmentäyhdeksän markkaa kaksi penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen lainpakupäivästä 11 päivåstä Helmimaksu tapahtuisi sekä sen ohessa kahdellasadalla markalla korvaa maan Kustaa Koskelan oikeuden käyntikustannukset Movioikeus, jonka tutkittavaksi asaaosaiset molemmin puolin olivat ve taamalla suuttaneet jutun, on 28 päisämä Heinäkuuta 1911 antamassaan tuomiossa katsonut, etteivät Sofin Karoliina Juhontytär ja hänen asiakumppurinnan ollest esittäneet syytä Kihlakunnanoikeuden päiväken muuttamiseen ja ettei Kustaa Käskelänkuun muutoksenkabemus antanut ochettu saman päätöksen oikaisemiseen muun puolesta kuin että, koskei Huhajoen tulon 4/5 tietojen sääistöstä, joka vuosilta 1904, 1005 ja 1906 teke yhteensä kolme kuuta 1908 kunnes täydellinen tuhattu viisisataa kuusikymmentäviisi markkaa kaksi penniä, ollut vähen nettävä Kalle Kustaa Hanhijoen Kustaa Roskelalle sovintona suorittamia vattasataa kuuttatoista markkaa, mankymmenes osa säästöstä, minkä osan Kalle Kustaa Hanhijoki laillisen perintöosuutensa mukaan isävainajansa pesässä olisi ollut velvollinen maksa maan, eli kolmesataa viisikymmentä kuusi markkaa viisikymmentä penniä ja siis siitä viisikymmentäyhdeksan markkaa viisikymmentä penniä vähemman, joten Kustaa Koskelulle tuEva korvausmaara nousi kolmeenten hänteen kahteensataan kahdeksaan markkaan viiteenkymmeneenkahteen penniin, Hovioikeus on velvoittanut Sofia Karoliina Juhontyttären, Frans Evertti, Nämni Sofia ja Ida Johanna Heinkijoen sekä Juho Kokon, nimismainitun Wilhelmiina Hanhijoen edusmiehenä, yhteisesti tvi sen heistä kextä varoja oli yli sen min ka Kihlakunnanoikeus oli määrän nyt kuulut maksamaan, kuittia 332 628. 44. R. D. 13.
vastaan suorittamaan Kustaa Koski lalle sata viisikymmentäyhdeksän markkaa viisikymmentä penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen 11 päivästä Helmikuuta 1908. Hovioikeuden tuomioon ovat Sofia Karoliina Juhontytär, Frans Eivertti ja Saami Sofia Hanhijoki, Juho ja Wilhelminu Kokko sekä Kasperi ja Pela Johanna Hanhijoki anoneet muutosta perustelmalla, johon Kustaa Koskela on vastannutKeisarillinen Senuutti on tutkinut tämän juteen, ja kaskitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Sonter Karinen Alfred Liiksiälä. Sonter Karinen Alfred Liiksiälä. Johannes Pesonen. A. V. Ollleltvaan K. R. Helanen Huhtikuun 1 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, vuokraa ynnä muuta koskovassa jutiissa, jossa ovat toimi nimi E. Math Benn, Keuruun pitäjän Keuruun kylästä, hakijana ja Suomen Valtionrautatai den Hallitus vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 1 päivänä Huhtikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää: Kirjallisen haasteen nojalla on Rautatuhallituksen puolesta Keuruun, Multian ja Pihlajaveden pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa esiintuotee että toiminimi E. Math. Benn oli Kolhon asemalla Keuruun pitäjän Loilan kylässä käyttänyt noin kuudensadan ne tiömetrin laajuudelta rautatien aluottavarastopaikkana Elokuun 1 päivästä 1908 Huhtikuun 30 päivään 1909 sekä että toi minimi niin hyvin sinne kuin myös muu unne sanotun rautatienaseman alueelle, läsnä: F. S. H. A. - R. t. - E. N. K.t. B. F. M. 334 No 584. No 584. Pag. 277. R. D. 1911.
missä toiminimellä niinikään oli ollut varastopaikkoja, oli jättänyt rullavannu raitoita ynnä rinoja ja lautatapulien rohjiä; ja koska toiminimi ei ollut suosiolla maksanut ensinmainitusta aluees ta määrättyä vuokraa viittätoista pennia neliömetriltä eikä kokoituksesta korsannut pois riittavannurainitaan, rimo ja ja lapulienpohja, on Rautatuhallituksen puolesta vaadittu, että toiminimi E. Math. Benn ochoitettaisiin suorittamaan varastopaikan vuokraa yhdeksänkymmentä markkaa korkoineen lainhakupäiväs tä sekä korjaamaan pois sanotut rulla. vaanuraiset, lautatapulien pohjat ja muut jälteet kaiketta muutta raututien puheenäolevalta alalta paitsi sittä, jota toimi nimi oli oikeutettu vuokravälipuheen nojalla pitämään hallussaan vuoteen 1259 asti uhalla että, jos toiminimi sen laiminlöisi, Rautatuhallitus oikeutettaisiin tekemään se toiminimen kustannuksella. Toiminimi E. Math. Bennin puolesta on väitetty, että omistusoikeus siihen alue seen, josta vuokraa vaadittiin, eli riidana lainen, joten Rautatiehallituksella ei ollut oikeutta vaatia siitä vuokraa, ennenkuin omistusoikeus tuohon alueeseen oli selvitetty, sekä että toiminimi oli saanut. Rau tatiehallituksella luvan käyttää tätä samoin kuin muitakin kysymyksenalaisia maa-alueita varastopaikkana niin kauan kuin toiminimi niitä tarvitseisi, min kä vuoksi ja kun toiminimi edelleenkin tarvitsi puutavaroilleen varastopaikkaa a rättävävirataa, toiminimen puolesta on vaadittu kannetta hyljättäväksi. Sittenkun asianosaiset olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungus taan, on Kihlakunnanoikeus Huhti kuun 21 päivänä 1910 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että loiminimi E. Math. Renn oli käyttänyt varastopaikkana kahta yhteensä kuudensadanneljän neliömetrin laapiista, Korhon rautatieaseman alueeseen kuuluvaa maakappaletta Elokuun 1 päivästä 1908 Huhtikuun 30 päivään 1909 ja että vuokra näistä voimassa olevan lutennetuksan mukaan oli ainakin yhleksänkymmentä markkaa, minkätähden kihlakunnanoikeus, vartemottamatta toi335
minimen väitöstä että omistusoikeus tähän alueeseen olisi riidanalainen, on velvoittanut toiminimen Rautaliehallitukselle heti kuittia vastaan maksamaan vaaditut yhdeksänkymmentä markkaa viiden prosentin korkoineen Maaliskuun 2 päivästä 1910, jolloin haaste oli toiminimelle annettu, kunnes täysi maksu tapahtui; ja kun myöskin oli selville käynyt, että toimi nimi liikonteensa holpottamiseksi oli rintoilla täyttänyt sanotun ja suuren alan muutakin rautatien aluotta sekä laittanut alueelle rullavänneraiteita ja sinne jättänyt lautatapulien pohjiä, sentähden ja kun toiminimi ei ollut näyttänyt saaneensa oikeuta pitää puheenalaisesta alueesta edelleen hallussaan muuta kuin sen osan johon vuokraoikeus loppui vuonna 1939, on Kihlakunnanoikeus velvoitta nut toiminimen E. Math. Rennin kolmen kuukauden kuluessa siitä kuin päätös oli saanut lain voiman rai vaamaan ja korjaamaan pois rulla. vannuraitiensa, lautatapulien pohjatrimat ynnä muut täytteet kaikella muulta kysymyksessä olevalta rauta tienala lta, paitsi äskensanotulla vuokrapaikalla, uhalla että, jos se laimin lyötäisiin, Rautatiehallituksella oli oikeus toimituttaa se toiminimen kustannuksella, minkä ohessa toiminimi velvoitettiin kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Rautatie hallituksen oikeudenkäymiskulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Toiminimi E. Math. Benn oli vetell malla saattanut jutun, on tuomiolla Heinäkuun 18 päivältä 1911 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioen on Toiminimi E. Math. Benn anonut muutosta perustötmalla, johon Rautatiehalli tuksen puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Toinimimi E. Math. Benn ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja on toi minimen Oikeuksien määräämällä 336
uhalla ennen 1 päivää Lokakuuta 1914 toimitettava puheenalainen raivaamistyö. Tätä kaikki asianomaiset not dattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Eni Svankoski. Waller Andersin. Peni Svankoski Häller Andersin. B. Anneberg. E Nyman. B. Anneberg. E Nyman. K. Auer O. F. Mönnö Huhtikuun 1 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, velvoittamista tilin antamiseen koskevassa jutussa, jossa Tehtailija Karl Fredrik Lunderberg, Sampeseen kaupungista, on hakijana sekä Kauppias Rudolf Winter, myös kin Tampereelta, vastaajana: Annetty Oikeusosastossa 1 päivänä Huhtikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niis tä saanut seuraavat tiedot: Haastateltuansa Tehtailija Lunder bergin Tampereen kaupungin Raas tuvanoikeuden istuntoon Lokakuun 24. päivänä 1906. on Kauppias Winter sillä lausunut, että hän oli Toukokuun 25. päivänä 1903 tehdyssä kirjallisessa välipuheessa sitoutunut 1905 vuoden loppuun saakkapunderbergille pyydettäessä toimitta maan kaiken Dunderbergin perusta massa prässinaulatehtaassa tarvilla van naularaudan omasta ostakinLäsnä: F. S. A. E. N. W. ANo 585. Sivu 309 R. D. 1910.
nastaan kahden prosentin forotuksella kuin myöskin olemaan Tehtailija Dunderbergille avullisena luoton hankkimisessa tarpeellisten rahavarain ja tavarain saamiseksi naulatehtaan käyttämistä varten, sitä vastaan että Kauppias Winter saisi yhtä suuren osuuden eli 25 prosenttia tehtaan tuottamasta puhtaasta voitosta kuin Tehtailija Lunderberg oli Winterille näytetyssä välikirjassa sitoutunut suorittamaan Tehtailija August Koivuselle myöskin tämän sanottua naulatehdosta varten hankkimasta liikepääomasta, työväestä, koneista ynnä muusta; koska Kauppias Winter senjälkeen, kuin puheenalainen välipuhe oli asianosaisten kesken tehty, oli hankkinut Tehtailija Dun derbergille vakseloillä rahaa, paitsi muita eriä, kerran seitsemäntu hatta kolmesataa markkaa sekä tehdasta perustellaessa allanut Dunderbergiä kondiden hankkinnijossa ilmoittamalla Dunderbergille tehtaita, joista hän oli harvinaisen halvalla hinnalla saanut ostaa konsi sa, ja Kauppias Winter muutenkin kaikin puolin oli täyttänyt välipuheen mukaiset velvollisuutensa, on Kauppias Winter anonut että Tehtailija Lunder berg velvoitettaisiin antamaan Winterille tili prässinaulatohtaan liikkeosta ja sen tuottamasta voitosta. Kanteessen on Tehtailija Dunder berg vastannut: että Kauppias Winter joka edellämämitulle 25 päivälle Toukokuuta 1903. päivätyssä välikirjassa oli sitoutunut samallaisiin velvollimuksiin kuin August Koivunenkin puheenalaiseen tehtaassen nähden eli siis päässiallisesti hankkimaan Dunderbergille liikkeeseen kymme nentuhatta markkaa pääomaa ja samassa suhteessa kuin Koivunenkin vastaamaan liikkeen mahdollisesta tappiosta, tosin oli noilla ehdoilla oi keutettu saamaan kaksikymmentä viisi prosenttia liikkeen puhtaasta voitosta; vaan että Kauppias Winter joka tätä paitsi oli suostunut hankki maan liikkesseen tarvittavan nau338
laraudan alhaisimpiin tarjolla ole viin hintoihin, lisättyinä kahdella prosentilla mikä olisi Winterin voitto hankinnasta, sekä myöntämään raudan hinnan suoritukseen niin pitkän maksuajan kuin Tehtailija Dunderbergille oli tarpeen, ei kuitenkaan ollut. Tehtailija Dunderbergin useista kokoituksista huolimatta hankkinut mitään pääomaa liikkoseen eikä myöskään kertaakaan voinut myydä naularantaa siitä hinnasta, jolla Dunderberg oli saanut ostaa rautaa ulkomailta; minkä vuoksi ja kun Kauppias Winter, joka puolestaan näin oli laiminlyönyt täyttää sitou muksensa, ei saattanut olla oikeutet tu saamaan mitään osaa puheeksi tulleen liikkeen tuottamasta voitosta eikä siis myöskään mitää n tiliä liikkeestä, on Tehtailija Dunderberg anonut kannetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat muistuttaneet oikeudenkäyntikulunkiensa korvaamisesta, on 8. päivänä Toukokuuta 1907 julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla velvoitta nut Tehtailija Lunderbergin sadan markan sakon uhalla kuukauden kuluttua siitä kuin Raastuvan oikeuden päätös oli voittanut lain voiman Kauppias Winterille vaaditussa suhteessa antamaan tilin, minkä ohessa Tehtailija Dunderbergin tuli kahdellasadalla kahdeltakymmenelläviidellä markalla korvata Kauppias Winterille hänen oikeuden käyntikulunkinsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tehtailija Lunderberg vetoamalla oli saattanut julun, on 15 päivänä Syyskuuta 1910 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että Kauppias Winter kysymyksessä ole valla välikirjalla oli sitoutunut hankkimaan Tehtoilija Dunderbergille aijottua prässinaulatehdosta varten sen perustamis- ja liikepää omaksi kymmenentuhatta markkaa joko rahassa määrättyä korkoa vastaan tahi joko asettamalla tahi hyväksy339