Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
muutosta tänne toimittamallaan perustelnalla, johon osakeyhtiön, Aktiebolaget Granit puolesta on säädetyssä järjestyksessä vastattuKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Henrik Leinonen ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Henrik Leinonen ja hänen asiakumppaninsa velvoitetaan suorittamaan osakeyhtiölle, Aktubolaget Granit, yhtiöllä asiasta täällä ollei den kulunkien korvaukseksi kuusikymmentävi si markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brede. Fredr. Lundenius. A. W. Granström C. J. Timgren lande Kungvisti B. F. bom Tåg. 114. R. D. 1906. No 561. 6 Huhtikuun 22. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa maanomistusta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollisen Heikki Eskonpoika Pyyhtiän oikeuden omistajat, hänen leskensä Maria Paitanen, poikansa Talolliset Esko, Antti Matti, Juho, Heikki ja Pietari Pyyhtiä sekä tyttärensä Helena Pyyhtiä ja hänen miehensä Talollinen Juho Lehvonen, Anna Pyyhtiä ja tämän mies Talollinen Antti Partanen, Eeva Stiina Pyyhtiä ja tämän mies Talollinen Matti Kemppi, kaikki Antrean pitäjän Kuparsaaren kylästä, sekä KatriPyyhtiä ynnä hänen miehensä Salollinen Antti Ruponen, saman pitäjän Keskulan kylästä, hakijoina ja Talollinen Simo Pietarinpoika Pyyhtiä, edellämainitusta Kuparsaaren kylästä, vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 22. päivänä Huhtikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, Sämä: J. Co H. F. K. E. P. W. 36.
saanut tietää seuraavaa: Antrean pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Simo Pyyhtiä Maria Partaselle ja hänen mainituille myötäpuolilleen toimitetun haasteen nojalla laurunut, että Simo Pyyhtiän isän Pietari Eskonpoika Pyyhtiän ynnä tämän veljen edellämainitun Heikki Eskonpoika Ryyhtiän isä Esko Pietarinpoika Pyyhtiä, joka 30. päivänä Joulukuuta 1859. oli saanut perintökirjan neljännelle osalle talosta No 3. Kuparsaaren kylässä, oli 21. päivänä samaa kuuta tekemällään testamentilla määrännyt, että hänen sanottu kiinteimistönsä oli hänen kuoltuaan menevä Pietari ja Heikki Pyyhtiälle puoleksi kummallekin, jota vastoin hänen tyttärensä Anna ja Maria Pyyhtiä jäisivät tilasta osattomiksi sekä että sanottu talonneljännes, Esko Pietarinpoika Pyyhtiän 8. päivänä Tammikuuta 1860. kuoltua sekä Pietari ja Heikki Eskonpoikain Pyyhtiän laillisessa järjestyksessä valvottua edelläkosketellun testamentin, sittemmin vuonna 1878. toimitetussa välijaossa oli jost tu siten että puolet siitä oli tullut Heikki Eskonpoika Pyyhtiälle ja toinen puoli Pietari Eskonpoika Pyyhtiän perillisille, minkä jälkeen tilaa oli aina nykyaikaan asti tämän jaon mukaan hallittu niin että Simo Pyyhtiä, joka vuon na 1895. oli kanssaperillisiltään ostanut heidän osuutensa siitä, hallitsi Pietari Oskonpoika Pyyhtiän perillisille jaettua puolta sekä Maria Kartanen ja hänen myöläpuolensa, Heikki Eskonpoika Ryyhtiän 25. päivänä Toukokuuta 1900. kuoltua hänen puoliskoansa siitä; mutta koska Heikki Eskonpoika Pyyhtiä tästä huolimatta oli tehnyt tilasta kauppoja sisa riensa edellämainittujen Anna ja Maria Pyyhtiän perillisten kanssa siten että, hän kauppakirjalla 25. päivältä Tammikuuta 1898. oli ostanut Anna Eskontytär Pyyhtiän perillisiltä hänen pojiltaan Talollisilta Antti ja Pieturi Tiaiselta sekä hänen tyttäriltään Helena ja Maria Tiaiselta ynnä heidän miehiltään Talollisilta Paavo ja Juho Juhonpojalta Koljaselta sekä kauppakirjalla 21. päivältä Helmikuuta 1898 Maria Eskontytär Pyyhtiän ainoalta perillisel289
tä hänen tyttäreltään Riitta Sihvoselta ja tämän mieheltä Talolliselta Antti Kempiltä heille muka perintönä Esko Pietarinpoika Pyyhtiän jälkeen langen neet yhteensä kaksi kahdettakymmenettä neljättä osaa koko talosta, ja sittemmin muun muassa näitten kauppajensa perusteella saanut kolme lainhuutoa ja 21. päivänä Maaliskuuta 1899. kiinnekirjan, kahdelle kolmannekselle edellämainitusta tilan neljänneksestä sekä sen nojalla Maria Partaselle ja hänen asiakumppaneilleen kesällä vuonna 1903. oli SimoPyyhtiän tilasta myöskin halkoistu kolmas osa eli kahdeskymmenesneljäs osa koko talosta, on Simo Pyyhtiä kun Anna ja Maria Pyyhtiä isänsä tekemän testamentin kautta olivat jääneet tilas ta osattomiksi, eivätkä Anna ja Maria Pyyhtiä eläessään enemmän kuin heidän kuoltuaan heidän perillisensäkään kahdenkymmenen vuoden kuluessa sen jälkeen olleet pyrkineet osalliseksi kiinteimistöön, vaatinut, että sanotut lain huudot ja kiinnekirja julistettaisiin metättömikse Sittenkuin Maria Partanen ja hänen myöläpuolensa asiasta kuultuina, olivat kannetta vastustaneet sillä perusteella eller Esko Rietusenpoika Pyyhtiin testamentista oltu annettu osaa hänen muille perillisilleen, on Kihlakunnan oikeus 6 päivänä Lokakuuta 1903 julis tamassaan päätöksessä antanut lausiintonsa asiasta; ja koska Anna ja Maria Pyyhtiä eivät säännön mukaan Kuninkaallisessa selityksessä 14. päivältä Toukokuuta 1805. eläessään eikä heidän edellämainitut perillisensä kakdenkymmenen vuoden kuluessa heidän kuolinpäivistään, olleet laillisessa järjestyksessä moittineet sitä vilpittömässä mielessä tapahtunutta ja todelliseen hallintaan yhdistettyä maansaantia, jota asianosaiset oman myönnytyksensä mukaan todellisuudessa olivat nauttineet ja Anna ja Maria Pyyhtiän perilliset siten olivat menettäneet perintöoikeutensa kysymyksessä olevaan talonneljännekseen; sentähden ja kun siis heidän 25. päivänä Tammikuuta ja 21. päivänä Helmikuuta 1898. Heikki Es290
konpoika Pyyhtiän kanssa tekemilleen tilankaupoille ei voitu antaa mitään arvoa, on Kihlakunnanoikeus julistanut Heikki Eskonpoika Pyyhtiälle annetut lainhuudot ja kiinnekirjan, si käli kuin ne koskivat kahdettatoista osaa puheenalaisesta talosta No 3. Kuparsaaren kylässä, mitättömiksi, oikeuttaen talonosan oikeat omistajat laillisessa järjestyksessä hankkimaan sille lainhuudot ja kiinnekirjan, vaan ovat oikeuden känneskulut asian laatuun nähden kuitenkin kuitatut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maria Partanen ja hänen myötäpuo lensa ovat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 24. päivältä Maaliskuuta 1906 vahvistanut Kihlakunnan oikeuden päätöksen muun puolesta paitsi että mainittu päätös, mikäli sen kautta Maria Partaselle ja hänen myötäpuolilleen myönnetyt lainhuudot ja kiinnekirja suurempuun kuin yhteen kahdenteenkymmenenteenneljänteen osaan puheenalaisesta talosta ovat julistetut mitättömiksi, kumottiin koska Iino Pyyhtiällä ei ollut mitään oikeutta sen suurempään osaan nyt kysymyksessä olevista kahdesta kahdettakymmenettäneljättä osasta taloa Hovioikeuden tuomioon ovat Maria Parlanen ja hänen yllämainitut myötäpuolensä anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Simo Ryyhtia on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettivät Maria Partanen ja hänen myötäpuolensa ole esiintuoneet syystä muuttaa Hovioikeuden mainittua luomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Maria Partanen ja hänen myötä puolensa kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Simo Pyyhtiälle hänen täällä jutussa kärsimänsä kulunget. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Juho Kammelin No 4. i Merv: hemmanJuho Kammelin No 4. i Merv. hemmanJ. Wieskman Levil klander. Edvard Paldani. Oscar Karsten 291
Huhtikuun 22 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Juho Emil Marttinen, Petäjäveden pitäjän Tuivasmäen kylästä, on hakijana ja Keski - Suomen Maanviljelysseura vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22 päivänä Huhtikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis ta saanut tietää seuraavaa: Koski - Suomen Maanviljelysseli jan esimiehelle Jyväskylän pitäjän Jyväskylän kylässä asuvalle Maanviljelijälle Aatos Sekildtille toimitutta mansa haasteen nojalla on Juho Emil Marttinen sanotun ja Petäjäveden pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoi keudessa lausunut, että sanottu Maan viljelysseura keväällä vuonna 1900, kunpaikkunnalla oli yleinen puute siemenkauroista, oli hankkinut ja pitänyt kaupaksi kauransiemeniä, ilmoit täen että niistä ainakin yhdeksänLäsnä: J. N - H S - G W - E P - W. St 292 No 566 Pag. 79. R. D.
kymmentäviisi prosenttia oli itäviä minkätähden Juho Emil Marttinenkin oli samana kevänna Kauppias Juho Rossilta, jota Maanviljelysseura oli käyttänyt siemenkaurogen myyjänä Peläjä voden pitäjässä, ostanut naita siemeniä rahaa väille yksitoista hehtolitraa sadan kuudentoista markan hahdenkymmenenviiden pennin hinnas ta sekä kylvänyt siemenet osaksi peltoon osaksi kytömaahan; mutta kun tästä kylvösta korkeintaan kolmaso sa oli itänyt ja Juho Emil Marttinen siten oli joutunut vahinkoon, joka pidetyssä katselmuksessa oli arvioituneljäksisadaksi kuudeksi markaksi, on Juho Emil Marttinen vaatinut KeskiSuomen Maanviljelysesuran velvoittamista takasin maksamaan hänelle kaksi kolmasosaa kaurain hinnasta eli seitsemänkymmentäseitsemän markkaa viisikymmentä penniä sekä siliipaitse Marttiselle korvaamaan hänen vahinkonsa jo mainituilla neljällä sadalla kuudella markalla ynnä hänen kulunkinsa arvion pidosta neljällä markalla ja hänen oikeudenkäyntikustannuksensa. Maanviljelijä Schildtin vastustettua kannetta ja sittenkun jutussa oli niin menetelty, kuin asiakirjat lähemmin osoittavat, on Kihlakunnanoikeus 9 päivänä Helmikuuta 1904 julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta ja siinä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Keski - Suomen Maanviliclysseuran Juho Emil Marttiselle he ti kuittia vastaan vaaditussa tarkoituksessa maksamaan kolmesataa kolmekymmentäkahdeksan markkaa neljäkymmentäviisi penniä sekä sen o hessa palkitsemaan Marttiselle hänen kustannuksensa arvion pidosta neljällä markalla ja oikeudenkäynnistä kahdellasadalla kohdellakymmenelläviidellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maanviljelijä Schildt oli vetoamalla saattanut jutun on tuomiossa 16 päivällä Helmikuuta 1906 katsonut kyllä selville käyneen, että Keski - Suomen Maanviljelysseura Ju293
ho Emil Marttisen pyynnöstä oli hankkinut Marttiselle puheena olevat tiemenkaurat ja että, Marttisen kylvettyä ne peltoonsa, ainoastaan kolmas osa niistä oli itänyt; mutta kun Juho Emil Marttinen vastoin Maanviljelijä Schildtin kieltoa ei ollut voinut toteennäyttää, että Maanviljelysesuran puolesta olisi taattu niiden itävyys, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Juho Emil Marttisen jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Juho Emil Marttinen anonut muutosta lanne toimittamalla perustelmalla, johon Maanviljelijä Schildt on Keski - Suomen Maanviljelysseuran puolesta säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Emil Marttinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Juho Emil Marttinen suorittamaan Keski - Suomen Maanviljelysesuralle, sillä täällä olleiden oikeuE. Thesleff denkäyntikustannusten korvauksena, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julim Nummelin. Abel. hemmanJulim Nummelin. Atsell-tervaranJ. Wiskman Helavaksijander. Vidvard Paldani. 294
Huhtikuun 22 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Kaasan Hovioikeudesta tulleessa, kaupan purkamista koskevassa. jutussa, jossa Kauppias Elis Adolf Tuisku, Rovaniemen pitäjän Korkalon kylästä, on hakijana ja Kauppias Kalle Wilho Pöykkö, Kemijärven pitäjän Alakylan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusostossa 22 päivänä Huhtikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kemijärven ja Kuolajärren pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kauppias Tuisku lausunut, että hän oli kauppakirjalla 16 päivältä Tammikuuta 1902 kymmenestätuhannesta markasta, jotka heti maksettiin, Kauppias Pöyköltä ostanut kaksitoista osaketta päraikaa perustettavaksi aiotussa läsnä J.S. - G. W. - E. P. - W. R. 295 No 567. Säg. 113. R. D. 1906.
"Kerkelän kultakasosakeyhtiö Pohjola" nimisessä yhtiössä, mitkä osakkeet tulisivat vastaamaan Kauppias Pöykön omistamaa ja samalla kertaa Kauppias Tuiskulle luovuttamaa yhtä osaketta vanhassa, jo vuosia en nen perustetussa Pohjola nimisessä kultakaivosyhtiössä; mutta kun tuosta uudesta osakeyhtiöstä ei tullutkaan mitään ja Kauppias Tuisku siis jäi saamatta ostamansa osakkeet, on Tuisku vaatinut, että edelläkerrottu kauppa parettaisiin ja Kauppias Pöykkö velvoitettaisiin Tuiskulle takasin maksamaan kantamansa kymmenentuhatta markkaa korkoineen kaupantekopäivästä. Kanteesta kuulustettuna, on Kauppias Pöykkö selittänyt, ettei hän ollut Kauppias Tuiskulle myynyt muuta, kuin Pöykön omistaman yhden osakkeen eli osuuden vanhassa Pohjola nimisessä kulta. kaivosyhtiössä, joka ei ollut osakeyhteö vaan tavallinen avoin yhtiö, jaettu sataankymmeneen osuuteen, mitkä tulisivat vastaamaan, kukin osuus, kahtatoista osaketta uudessa kultakaivosososakeyhtiössä Pohjola, jos se perustettaisiin; ja kun vanhaa yhtiötä ei oltu lakkautettu sen vuoksi, ettei aiottua osakeyhtiötä perustettukaan, vaan se päinvastoin vielä oli täydessä toimessa, on Kauppias Pöykkö vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan, on 26 päivänä Tammikuuta 1904 julistanut päätöksensä asiaan; ja koska Kauppias Tuisku puheenaolevalla kauppakirjalla 16 päivältä Tammikuuta 1903 oli Kauppias Pöyköltä ostanut yhden osuuden vanhassa kultakairos yhtiössä Pohjola, joka olisi vastannut kahtatoista osaketta aiotussa uudessa Kerkelän kultakaivososkeyhtiö Pohjolassa, jos tämä osakeyhtiö olisi tullut perustetuksi, eikä se seikka, ettei niin tapahtunut, vaikuttanut Kauppias Tuiskun ei296
keuteen vanhan, vielä toimessa olevan yhtiön osakkaana, on Kihlakunnan oikeus, siihenkin nähden, ettei Kauprias Tuisku ollut näyttänyt, että häneltä olisi kielletty niitä oikeuksia joita osuus vanhassa yhtiössä tuotti hyljännyt kanteen ja velvoittanut Kauppias Tuiskun korvaamaan Kauppias Pöykölle hänen oikeudenkäyntikustannuksensa seitsemälläkymmenelläviidellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Tuisku oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 19 päivältä Maaliskuuta 1906 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä sen ohessa velvoittanut Kauppias Tuiskun neljälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Kauppias Pöykölle hänen jutun takia Hovioikeudessa kärsimänsä kulungit. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Tuisku anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppias Pöykkö on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Tuisku ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Kauppias Tuisku suorittamaan Kauppias Pöykölle hänellä täällä olleiden oikeudenkäyntikulunkien korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julin Nummelin A. Wiukman Wala klander. A. Henr. IngmanEdvard Pardan E. Tredff 297
Huhtikuun 24 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa Talolliset Juho Heikki ja Jaakko Abram Niskala, Kuolajärven pitäjän Käsmän kylästä, yhteisesti, ovat hakijoina sekä Oulun kaupungessa toimiva osakeyhtiö Trävaruaktiobolaget Kemi vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 24 päivänä Huhtikuuta 1907 Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Juho Heikki ja Jaakko Abram Niskalalle toimitetun haasteen nojalla on osa keyhtiön Trävaruaktiebolaget Kemi puolesta Kemijärven ja Kuolajärved pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuttu, että yhtiö 1. päivänä Lokakuuta 1894 laaditulla kauppakirjalla oli Juho Heikki ja Jaakko Abram Niskalalta kahdenkymmenenkolmentuhannen markan hinnasta ostanut näiden omistamaan Hietajärven verotilaan No 15 sanotussa KasLäsnä: R. A. b. G. F.S. - C.A. - A.G. 298 No 601. Pag. 135 R. 2. 1906.
nän kylässä Hietajärven eli Niskalan lohkokuntaa kuuluvat tukkipuut, jotka täyttivät välikirjassa mainitun mitan, kaaadettaviksi ja poisvietäviksi kahdeksan vuoden aikana kaupantekopäivästä lukien; mutta kun ei yhtiö määräajan kuluessa ollut saanut hakkauttaa puheenaolevia tukkipuita syystä että lohkokunnan metsä oli joka maton siihen kuuluvien talojen kesken, joiden joukossa myös oli kruununtiloja, eikä Juho Heikki Niskala, joka kaupan jälkeen oli yksin joutunut Hietajärven talon omistajaksi, ollut suostunut pidentämään hakkunnikaa eikä ryhtynyt semmoisiin toimenpituisiin että yhtiö olisi voinut hyväkseen käyttää tuota metsää, vaan hän oli myynyt sen muille, on yhtiön puolesta vaadittu, että Juho Heikki ja Jaakko Abram Niskala, jotka yhteisesti olivat nostaneet kauppasumman, velvoitettaisiin yhtiotti takaisin maksamaan kaksikymmentäkolmetuhatta markkaa korkoineen. Asiasta kuulusteltuina, ovat Juho Heikki ja Jaakko Abram Niskala vastustaneet kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on päätöksessä 3 päivänä Syyskuuta 1904 katsonut selvitetyksi, että Juho Heikki ja Jaakko Abram Niskala, jotka puoleksi kumpikin omistivat Hietajärven talon, kauppakirjalla 1. päivältä Lokakuuta 1894 olivat myyneet osakeyhtiölle Trävarvaktiebolaget Kemi kahdeksan vuoden aikana kaupan päivästä lukien hakalta viksi ja poisvedettäviksi kaikki sanottuun taloon kuuluvat Niskalan lohossa kasvavat tukkipuut välikirjassa mainittua kokoa kahdenkymmenenkolmentuhannen markan hinnasta, joka oli maksettava kauppakirjassa määrättyinä aikoina, sekä että yhtiö, joka riidattomasti oli sovitulla tavalla umpeen suorittanut tuon hinnan, hakkuunajan kuluessa ei ollut päässyt hakkauttamaan ja poisvedältä mään nosta puita; minkä vuoksi ja kun Juho Heikki ja Jaakko Abram Niskala eivät olleet näyttäneet velvollisuutensa mukaan ryhtyneensä sellaisiin toimenpiteisiin, että hakkuu suostutun ajan kuluessa olisi voinut tapahtua, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Juho Heikki ja 299
Jaakko Abram Niskalan, jotka puoleksi kumpikin olivat saaneet yhtiön puista maksaman hinnan, niinikään puoleksi kumpikin, kuitin saadessaan, suorittamaan yhtiölle takaisin sanotun hinnan kaksikymmentäkolmetuhatta markkaa ynnä viiden prosentin koron niistä, lukien 1 päivästä Lokakuuta 1902. kunnes täysi maksu toimitettiin, jota paitsi Juho Heikki ja Jaakko Abram Niskalan tuli yhteisesti taise heistä, jolla varoja oli, seitsemälläsandal la viidelläkymmenellä markalla korvala yhtiölle sen oikeudenkäyntikulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 8 päivänä Toukokuuta 1906 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen muun puolesta paitsi että Juho Heikki ja Jaakko Abram Niskala vapautettiin maksamasta tuomittua korkea pitemmältä ajalta kuin 26 päivästä Tammikuuta 1904 alkaen, jolloin kanne asiassa yhtiön puolesta oli nostettu. Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Heikki ja Jaakko Abram Niskala anoneet muntosta tänne toimittamallaan perustelmalla, 300 johan osakeyhtiön Trävaruaktiebolaget Kemi puolesta on säädetyssä järjestyksessä vastattu "Keisarillinen Senaatti on tutkinut jutun ja katsoo, etteivät Juho Heikki ja Jaakko Abram Niskala ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Juho Heikki ja Jaakko Abram Niskala velvoitetaan yhteisesti suorittamaan osakeyhtiölle Trävaruaktiebolaget Kemi, yhtiönlä jutussa täällä olluden kulunkien korvaukseksi, sata markkaa. Tätä kaikki asiaomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brede. Pehr Lundenius. A. W. Granström C. J. Timgren Carl Augusti Uno Strömsten
301 No 604. Pag. 185. R. T. 1906 Den 25 April 1907 Kejserliga Senalens för Finland dom uti ett, på nedsatt revi sionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Handlanden Gustaf Svanljung, från Nikolaistad, sökande, och Aktiebolaget Åg ros i Helsingfors stad, svarande: gifven uti Jusbladeparlementet den 25. April 1907 Kejserliga Senaten har lätit handlingarna i målet sig fordragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inräntal följande Vid Rådstufvurätten i Nikolai tad har Aktiebolaget Agros anfört, att bolaget under de fem första månaderna af år 1902 tilländt Handlanden Svanljung i afseende å åter försäljning kronsepäräloin af Svenka Contrifogaktiebolagets i Stockholm till verkning samt att, enligt parterne emellan träffad öfverenskommelse priset för de under föregående må nad hvarerade svaratorerne bort af Svanljung erläggas den 1 i påföljan Rdr: R. B - C, l. B. C. l. S. 61 - C. U S
de månad, men att Svanljung ur aktlåtit att till Aktiebolaget Agros gälda fyratusen etthundra sjuttiotre mark åttiotvå penni, utgörande friset för de svaratorer Svanljung under Mars, April och Maj månader 1902 emottagit, hvadan Aktiebolaget Agros yrkat Handlanden Svanljungs förpliktande att till bolaget utbetala nämnda penningebopp jämte ränla Isaken hörd, har Handlanden Svanljung invändt att, enär ifrågavarande beverans grundade sig å ett emellan parterne den 28 November 1910 ingånget kontrakt, hvarigenom Akbebolaget Agras, i egenskap af genom ralagent för bolaget Tho Blomo Manefattning Company i Chieago och tvenska Contrafogaktiebolaget, anta git Handlanden Ivanljung till en som försäljare i Wasa län af råg da uttändska belags tillverkningar, samt tvist, som tilläfventyrs härflyte af kontraktet, enligt SS 16 i det samma borde slilas af kompromissrätt domstol icke tillkomme att handlägga målet Sedan Aktiebolaget Agros anmärkt, att Handlanden Svanljung uti bref af den 11 September 1901 uppsagt om förmälda kontrakt, hvilket förty, jämlikt bestämningen i SS: 15, upphört att gälla med utgången af sagda år, har Rådstufvurätten medels utslag den 14 November 1902 på anförda skäl ansett sig icke kunna upptaga målet till pröfning Hofrätten, under hvars pröfning Ahtiebolaget Apras i besvärsväg dragit saken, har uti utslag den 11 Juli 1903 funnit Handlanden Svanljung hafva genom ofvanberörda bref af den 11 September 1901 uppsagt ifrågakomna hon trakt, såvidt angick återförsäljning af slättermarkiner, tillverkade af bolaget The Alano Manifestarina Company, samt denna uppsägning, enär kontrak tet icke kunnat af Handlanden Svanljung emot Aktiebolaget Agros vilja endast till en del uppsagas, böra gälla kontraktet i dess helket, hvarför 302