Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
aflidit samt Häradsrätten hos hvilken Handlanden Nyberg och bemälde aflidnes öfrige sterbhusdelegare anhållit att få af träda den aflidnes qvarlåtenskap till konkurs äfvensom ansökt om urarfvaförmån uti den 26. Februari 1890. afkunnad dom tillerkänt dem sådan förmån, detta och tadt förbundit sig att ansvara för betalningen af sin faders förenämnda skuld, har Leander Flink med förmälan att han, sedan jemväl hans fader med döden afgått, inlöst berörda skuldsedel, yrkat Handlanden Nybergs åläggande att till Leander Flink betala ofvanomförmälda belopp jemte ränta samt ersättning för rättegångskost naden. I saken hörd har Handlanden Nyberg bestridt, det han skulle iklädt sig sådanansvarighet för sin faders ifrågavarande skuld, som öfvan nämts; och har Handlanden Nyberg förty emotsett käromålets förkastande bdan vittnesförhör i målet försiggått har Häradsrätten medelst den 5. September 1900. afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att Handlanden Nyberg, sedan konHerr Senan kylässä, kurs - och urarfvamålet efter Matts Nyberg genom förberörda dom den 26. Februari 1890. afgjorts och oaktadt honom derigenom beviljats urarfvarförmån efter Matts Nyberg, åtagit sig att betala dennes en skuld, som Karl Flink i egenskap af löftesmän nödjats infria; hvarföre och då obestridt vore att Karl Flink utfärdat ofvanomförmälda skuldsedel såsom betalning för sagda skuld, samt Leander Flink sedermera inlöst denna skuldsedel, Häradsrätten ålagt Handlanden Nyberg att emot qvitto till Leander Flink genast utgifva fordrade sexhundra mark jemte fem procents ränta derå från den 1. Mars 1896. tills full betalning följde äfvensom att med trettio mark ersätta Leander Flink för kostnaderna i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Nyberg i vadeväg dragit målet, har uti dom den 21. Maj 1901. funnit det emot Handlanden Nybergs bestridande icke vara styrkt, att han skulle iklädt sig ansva righet för betalningen af sin fader Matts Nybergs ifrågavarande gäld; hvarföre och då Handlanden Nyberg tillerkänts urarfva489 till öfver eller eller samt honomäljarens eller Nymantal skatte hemman kautta hustru 1/24. Skatte hemman i
förmån efter hans bemälde fader, Hofrätten, med upphäfvande af Häradsrättens utslag, förkastat Leander Flinks i saken utförda talan Uti Hofrättens dom har Leander Flinkanhållit om ändring Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Leander Flink icke hafva anfört skäl till ändring i Hof rättens förberörda dom, hvarvid förty kommer att bero. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Emot Forsman. Valentin Gummer. af Andersin._ Evem. Sielmme Ma af koskeus Marraskuun 4 päivänä 1902. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikaudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Insinoöri Matts Södergran, Kivennavan pitäjän Raivolan kylästä, on hakijana ja Tehtailija Robert Paetz, samasta kylästä, tulomatta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, Marraskuun 4. päivänä 1902. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan Insinööri Södergranin Kivennavan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Tehtailija Paetz siinä lausunut, että backs 27. päivänä Huhtikuuta 1895. tehdyllä kirjallisella kontrahdilla oli Jusinööri Södergranilta ostanut kaikki hänen Raivolan kylässä olevassa varastossaan löytyvät, myytäviksi valmistetut huonekalut Ansinööri Södergranin niistä tekemässä luettelossa merkityistä hinnoista viidentoista prosentin alennuksella ja että Södergran sanotussa kontrahdissa oli sitoutunut heti lopettamaan huonekaluLäsnä: E. T. - C. A - H. Ch. Em af J. 790 No 1132.
Wilför ej äg vid vatten å jen valmistamisen ja myymisen, mutta että Insinööri Södergran, siitä huolimatta, oli jatkenut mainittua huonekaluliikettään ja siten rikkonut asianosaisten välipuheen; ja koska Tehtailija Säitz oli kysymyksessä olevien huonehalujen hinnasta Insinööri Södergranille suorittanut yhteensä yhdeksäntuhatta markkaa eli kolmetuhatta kolmesataa seitsemänkymmentäviisi ruplaa venäjän rahassa, mutta tätä summaa vastaan saanut Södergranilta huonekaluja ainoastaan kahdentuhannen kahdensadan kolmenkymmenenkahden ruplan kuudenkymmenen kopeekon arvosta, joista huonekaluista Insinoöri Södergran, kun Tehtailija Paetz kontrahdin mukaan oli oikeutettu huonekalujen hinnasta lukemaan itselleen hyväksi viidentoista prosentin alennuksen, oli saapa ainoastaan tuhat yhdeksänsataa seitsemän ruplaa seitsemänkymmentäyksi kopeekkaa, on Tehtailija Päetz vaatinut, että Insinööri Södergran velvoitettaisiin Partgille takaisin maksamaan ne tuhat neljäsataa kuusikymmentäseitsemän ruplaa kaksikymmentäyhdeksän kopeekkaa, jotka Södergran niinmuodoin oli Tehtailija Pastzilta kantanut yli Södergranille tulevan rahamäärän. Asiassa kuulustettuna on Insinööri Södergran väittänyt, että Tehtailija Paetz vaikka hän edellä mainitun kontrahdin mukaan oli ollut velvollinen vastaanottamaan kaikki puheeksi tulleet huonekalut ennen 13 päivää Kesäkuuta 1878 ja suorittamaan niistä täyden maksun kuuden kuukauden kuluessa, luettu 27 päivästä Huhtikuuta samana vuonna, ei ollut näitä määräyksiä täyttänyt; ja koska Insinööri Södergran, jolla asianosaisten välillä tapahtuneen kaupan aikana oli ollut varastossa valmiita huonekaluja yhteensä seitsemäntuhannen yhdeksänkymmeneenyhdeksän ruplan seitsemänkymmenenviiden kopeekan arvosta, vasta sen jälkeen, kuin Tehtailija Päutz äskenkerrotulla tavalla oli rikkonut sopimuksen, oli uudestaan ryhtynyt valmistamaan ja myymään huonekaluja, on Insinööri Södergran anonut kanteen kumoamista. Kihlakunnanoikeus on päätöksellä 26. päivältä Toukokuuta 1900 julistanut sel1/3 delar mantal af uppodla i Wilhelmen kylässä och uppodla i honomäljarens andel försonas eller att honomålades eller kopek SilfverPesolan 3/16. m hustru hemman i hustru hemman i Skatte hemman i öfver Silfver samt ägmantal skatte hemman kylässä Wilfver och att eller att uppodla å prt No 9. Korpe
Marraskuun 4 päivänä 1902. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, myötäjäisten takaisin tuomista koskevassa jutussa, jossa on hakijana Talollinen Kaarle Kaarlen poika Koppala, Urjalan pitäjän Urjalan kylästä, ja vastaajana samassa kylässä asuva Talollinen Juho Kantala, Kaarle Koppalan ja hänen edesnenneen vaimonsa Iida Heikintyttären avioliitosta syntyneen alaikäisen pojan Urho Kaarle Kaarlenpojan laillisesti määrättyni oikeudenvahvojana: Annettu Oikeusosastossa, Marraskuun 4. päivänä 1902. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Kaarle Koppalan on Juho Rantala Urjalan ja Äkään pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lauennut, että Iida Heikintytär mennessaan naimisiin Kaarle Koppalan kanssa Huhtikuun 1. päivänä 1886. oli vanhemmiltaan Talolliselta Heikki Paavalinpoika Spilältä ja tämän Läsnä: Hs. - Ef. - El. - V. G. E. H.- W. H H 794 No 1133 40. 2/26. 3/16. Nyryn kauppakirjanskyssky  gerborg säkerhet för hemman i 1831.
vaimolta Liisa Israelintyttäreltä saanut myötäjäisiksi, kaksituhatta viisisataa markkaa, jotka Iida Heikintyttären kuollessa Huhtikuun 9. päivänä 1888, olivat lain mukaan jääneet hänen ainoalle lapselleen Urho Kemle Kaarlenpojalle sekä sittemmin, Heikki Sipilän Helmikuun 9. päivänä 1896. tapahtuneen kuoleman jälkeen, langenneet takaisin Heikki Sipilän kuolinpesään. Tähän nähden ja kun mainitut myötäjäiret Maaliskuun 2. päivänä 1897. Heikki Sipilän jälkeen toimitetussa perinnönjaessa oli jaettu Urho Kaarle Kaarlenpojalle, on Juho Rantala edelläsänotun toimensa puolesta vaatinut, että Kaarle Korpala, jonka hallussa puheenalaiset varat vielä olivat velvoitettaisiin heti Juho Rantalalle suorittamaan kaksituhatta viisisataa markkaa viiden prosentin vuotuisen koron kanssa Iida Heikintyttären kuolemasta eli Huhtikuun 9. päivästä 1888. sekä korvausta Kantalan oikeudenkäyntikuluista. Asiasta kuulustettuna on Kaarle Koppala väittänyt, että Heikki Sipilä oli Koppalalle ja Iida Heikintyttärelle heidän minnessään naimisiin lahjaksi eikä myötäjäisiksi antanut mainitut kaksituhatta viisisataa markkaa, jotka sen jälkeen olivat Koppalan hallussa; ja on Kaarle Koppala sen vuoksi anonut kanteen hylkäämistä, huomauttaen ettei hän, vaikka sanotut varat olisivatkin katsottavat myötäjäisiksi, missään tapauksessa ollut velvollinen suorittamaan vaadittua korkoa niistä. Kihlakunnanoikeus on Toukokuun 4. päivänä 1900. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Kaarle Koppala Huhtikuun 1. päivänä 1886, mennessään avioliittoon Iida Heikintyttären kanssa, oli vaimonsa edusmiehenä Iida Heikintyttä, ren yllänimitetyiltä vanhemmilta saanut kaksituhatta viisisataa markkaa, jotka, koskei Kaarle Korpala ollut toteennäyttänyt että sanotut rahat oli annettu Iida Heikintyttärelle lahjaksi, olivat katsottavat Iida Heikintyttären myötäjäisiksi sekä, Naimiskaaren 16. luvussa olevain sääntöjen mukaan, Iida Heikintyttären kuollessa, jääneiksi Urho Kaarle Kaarlenpojalle samalla ehdolla kuin ne oli vielä Heikintyttärelle annettu; jonka vuoksi ja kun saivat honomäljarens andel inrahat Heikki Sipilän Helmikuun 9. päivänä honomäljarens eller eller Ny795 Wilfver samt No 9. i WitGustaf Johan Henriksdotter och aflösning Nummer Söner prt No 9. Korperan kylässä. Skatte hemman i
seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: J. G. Sohman. Ernst Forsman. J. G. Sohman. Ernst Forsman. Andersin. Valentin Gummeras. Everns Fjalainen 7 Herr Lignblad E. Jorssell. Karl Handertskjöf Marraskuun 4. päivänä 1902. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeutetyistä kustannuksista koskevassa jutussa, jossa ovat Torpparinpoika Juhaha Kallenpoika Sjöholm. Luumäen pitäjän Anjalan kylästä, hakijana ja Luumäen seurakunnan nyttemmin kuolleen Kirkkoherran, Rovasti Karl Selim Frithiof Bergroihin oikeudenomistajat, hänen sanotussa pitäjässä asuva leskensä Kristiana Bergroth, poikansa Apteekkari Edvin Bergroth, Lammin pitäjästä, Kauppias Carl Bergroth ja Pankinvirkamies Michael Bergroth, kumpikin Helsingistä, sekä tyttärensä Ilmi Bergroth ynnä hänen miehensä Vakuutuksentarkastelijä Onni Hallsten, Helsingin kaupungista, tyttärensä Ida Bergroth ynnä hänen miehensä Kruununnimismies dotter iheten, Keuruun pitäjästä, tyttärensä Frene Bergroth ynnä hänen miehensä Professori Georg Gustaf Rosenqvist, Helsingistä, ja tyttärensä Ingrid Bergroth, Porin kaupungista, poisLäsnä: JGS. - ÄK. - V. - E. B. SS. 6. 797 No 1134. Såg. 224. R. desta tulleessa palkintoa torppaan käyhonomäljare Svaranden Michel Wilfver samt öfverens eller Åklagarens 1/3 33 1/3 Wilhelmina No 9. Pesolan 3/24. hustrun krono
jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, Marraskuun 4. päiväpä 1902. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Luumäen pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juhana Sjöholm Rovasti Bergrothille toimituttamansa haasteen nojalla, lausunut että Juhana Sjöholm in isävainaja Kalle Sjöholm oli aikanaan Luumäen seurakunnan kirkkoherran virkataloon kuuluvalle Petäissäari nimiselle alueelle perustanut torpan, jota hän oli viljellyt vuoteen 1892, ja että Rovasti Bergroth mainittuna vuonna, Kalle Sjöholmin jouduttua kykenemättömäksi enää hallitsemaan torppaa, oli jättänyt sen Juhana Sjöhelmin ja hänen veljensä Herman Sjoholmin viljeltäväksi, puoleksi kummallekin, sekä että Juhana Sjöholm, Rovasti Bergotkin hänet irtisanottua, oli Toukokuun 1 päivänä 1899. muuttanut torpasta; ja koska Juhana sjöholm oli torppaan rakentanut, yhdessä Herman Sjöholmin kanssa tuvan, tallin ynnä liitirin ja yksin, viljelemälleen puolelle torppaa, navetan ja perunakellurin, sekä torpan tiluksilla pannut 1771. metriä aitaa ja kaivanut 20006. metriä ojaa kuin myös kymmenen päivää raivannut torpan peltoa ja siihen vuonna 1898. kylvänyt 90. litraa rukiita saamatta korjata siitä kasvua, jota paitsi torppaan oli aikaisemmin rakennettu neljä aittaa, sanna, ruumenkorsu, navetta ja kaivo, sentähden ja kun Juhana sjoholm pakollisen poismuuttonsa tähden ei saanut mainitusta työstään eikä torpan entisistä rakennuksista nauttia täyttä hyötyä, on Juhana sjöholm vaatinut Rovasti Bergrothin velvoittamista palkitsemaan Juhana Sjöholmille mainitut torppaan käytetyt kuitannukset katselmuksen mukaan ja siinä tarkoituksessa suorittamaan Juhana Sjöholmille puolet Juhana ja Herman Sjöholmin yhteisesti tekemiin sekä torpassa jo aikaisemmin löytyneisiin rakennuksiin käytetyn työn arvoa, eli tuvasta 600. markkaa, tallista ynnä liiteristä 135. markkaa, kahdesta aitasta 50. markkaa; kahdesta vanhemmasta aitasta 10. markkaa, samnasta 37 markkaa 50. penniä, ruuhustru hemmanet No 9. i Witprt No 9. Skatte hemman i Witkän 56. 32 5/16 33 1/3 48 2/3 honomäljare Svaranden Michel Michelshonomäljaren till säker25 gustaf samt äganden tillgånges kopek 708 Wilfver kylässä och aflägga samtumme
menkorsusta niinikään 37. markkaa 50 penniä, vanhasta navetasta 5. markkaa ja kaivosta 5. markkaa, sekä täyden palkan Juhana Sjoholmin yksin tekemistä toistä, nimittäin, uudesta navetasta 150. markkaa, perunakellarista 50. markkaa aidasta 270. markkaa 85. penniä, ojista 73. mark kaa 83. penniä ja kymmenestä työpäivästä 20. markkaa, kuin myös yllämainitun ruiskasvun korvaukseksi 4. hehtolitraa 89. litraa rukiita,720. kilogrammaa olkia ja 3. hehtolitraa ruumenia, minkä ohessa Juhana Sjöholm on pyytänyt oikeudenkäyntikulujensa palkitsemista. Kanteesta kuulustettuna on Rovasti Bergroth siihen vastannut, että puheenaolevaa torppaa oli hallinnut Kalle Sjöholm vuonna 1895. tapahtuneeseen kuolemaansa asti ja sen jälkeen hänen leskensä Maria Sjöholm jonka hallussa torppa vieläkin oli, että Roasti Bergroth tosin oli sallinut Juhana ja Herman Sjöholmin vanhempiensa puolesta viljellä torppaa sekä tehdä siitä päivätöitä, mutta ettei mitään sopimusta ollut olemassa Rovasti Bergrothin sekä Juhana ja Herman Sjöholmin kesken; ja kun Rovasti Bergrothilla siis oli ollut oikeus poiskäskeä Juhana Sjoholmin torpas ta, semminkin kun tämä oli viettänyt huonoa elämää ja laiminlyönyt päivätöiten tekemisen määrääikoina eivätkä kysymyksessä olevat rakennukset ja ruiskasvu tulleet Rovasti Bergrothin vaan Maria Sjoholmin ja torpassa asuvan Haman Sjöholmin hyväksi, on Rovasti Bergroth vastustanut kannetta. Sittenkun Maria ja Herman Sjöholmja oli jutussa kuulusteltu on Kihlakunnanoikeus 17. päivänä Toukokuuta 1900. julistamassaan päätöksessä katsonut selville tulleen, että Rovasti Bergroth, sittenkun hän vuonna 1892. oli Juhana Sjöholmin viljeltäväksi jättänyt puolen puheenaolevaa torppaa ja Juhana Sjöholm sen jälkeen oli rakentanut torpalle, yhdessä Herman Sjöholmin kanssa tallin ja liiterin, sekä yksin navetan ja perunakellarin, kuin myös kylvänyt torpalle kuuluvaan peltoon selitraa ukiita, oli irtisanomalla pakoittanut Juhana Sjöholmin 1. päivänä Toukokuuta 1899. muuttamaan torpasta pois ja siten estänyt Juhana Sjöholmia nauttimasta etua Herr Senats och att uppodla i Witmåsan å honomäljarens andel inPesolan 3/16. Skatte hemman Skatte hemman Wilhelagas andelst 499 nuksia Wiittyä Hyyjiä osan kautta 35. mantal skatte hemman i Witby krono Häradets Skatte hemman i Skatte hemman i
sanotuista rakennuksista ja ruiskasvusta, jotka jäivät Rovasti Bergrothin hyväksi; johon nähden ja samalla kun Juhana Sjöholmin kanne, mikäli se koski korvausta niistä rakennuksista, jotka oli torpalle rakennettu ennen vuotta 1892. torpan aidoista ja ojista sekä yllämainituista ruisodjista ja ruisruumenista, kunottiin, koska Juhana Sjoholmin oli katsettava käyttämällä hallintoajallaan äskensanottuja rakennuksia saaneen niistä riittävän hyödyn ja kun Juhana Sjöholm lain mukaan oli ollut velkapää voimassa pitämään mainittuja aitoja ja ojaa eikä hänellä myöskään ollut oikeutta torpalta poisviedä olkia ja ruumenia, Kihlakunnanoikeus velvoitti Revasti Bergrothin korvaamaan Juhana Sjöholmille hänen yksin ja yhdessä Herman Sjoholmin kanssa tekemiin rakennuksiin käytetyn työn ja kyseessäolevan ruiskasvun arvon sekä siinä tarkoituksessa, paikalla toimitetun katselmukseen mukaan, maksamaan Juhana Sjöholmille tallista ja liiteristä sata kolmekymmentäviisi markkaa, navetasta sata kahdeksankymmentä markkaa, perunakemarista viisikymmentä markkaa ja rukiista, kahdentoista markan jälkeen hehtolitralta, viisikymmentäkahdeksan markkaa kuusikymmentäkahdeksan penniä, eli siis yhteensä neljäsataa kaksikymmentäkolme markkaa kuusikymmentäkahdeksan penniä, minkä ohessa Rovasti Bergroth velvoitettiin viidelläkymmenellä markalla palkitsemaan Juhana Sjöholmille hänen oikeudenkäyntikuluusa. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä tuhana Sjöholm että Rovasti Bergroth ja tämän kuoltua hänen yllänimitetyt oikeudenomistajansa olivat vetotietä alistaneet jutun, on tuomiossa Elokuun 30. päivältä 1901. katsonut ettei Juhana Sjöholm ollut esiintuonut syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä. Mitä sitten tuli Rovasti Bergrothin vetokanteeseen, on Hovioikeus katsonut ettei Juhana Sjöholm, kosk'ei hän ollut näyttä nyt toteen että Rovasti Bergroth oli otta nut häntä puheenaolevan torpan omintakeiseksi viljelijäksi, lainmukaisesti ollut oikeutettu Revastinleski Bergrothilta ja hänen asiakumppaneiltaan saamaan korSkatte hemman salmen 5/54 Skatte hemman i Gustaf CajansSkatte hemman i Gustafsson Cajanshonomäljem eller eller samt ägBöterne Kasevan krono Hansingfdingen ägandes kopek SilfverNyttio neljät elättning och 1825. 800 honomäljägga uppbudet; äfmantal skatte hemmanet ma kopio och Silfver samtte Nyryn kylässä, Nummer Nyyhustru hemman i hustru hemman i
vausta ylläkerrotuista rakennuksista ja ruiskasvusta; minkä tähden Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Juhana Sjöholmin kanteen tässäkin osassa. Hovioikeuden tuomioon on Juhana Sjöholm anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juhana Sjöholm ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: fl. Johannan A. L. B. nimiä. fl. Sokennan. A. Finnin. J; Em. Lupblad Af Etsoisell. af Axel Charpentag Den 5. November 1902 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionskilling från Åbo Hofrätt inkommit forkingsmål emellan Fardsegaren Karl Helander, från Tammerfors stad, sökande, och Tingsegarinnan Karolina Alenius, äfven från Tammerfors, uteblifven svarande: Silfver uti Justitiediparlementet, den 5 November 1902. Kejserliga Senaten här låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Vid Rådstufvurätten i Tammerfors har Karolina Alenius, på Karl Helander ågången stämning, anförl: att Kurokna Alenius genom ett emellan henne och Karl Helander den 7. December 1896 skriftligen upprättadt kontrakt förbundit sig att före den 1. April 1807 från Rauvo hemmans i Luhdenkylä by af Lempiälä socken skog första tvåhundra fyratio kubekfamnar ved till Karl Helander, eganle Ruolimatka kallade tegelbruk emot en laga af sju mark tjugufem penni för famnen: att Karl Helander efÖfver E. F. E. A. - V. G. - P. H. En. Em. af F. under 2. 33 1/3 8 1/32 42. 33. 2/26 dels mantal mantal skatte hemman kylässä och att Silfver samt öfver eller att ejsertill äganden till sä801 N° 1157. Pag 148. R. D. 1901. hemman i KasevanPå 32. Wilhelagas andel hustru hemmanet No 4. i WitSkatte Hemmans nummer med 48 5/16 dels Skatte hemman i salmen kylässä Skatte hemman spöyt No 5. Skatte hemman i Wilhelmina No 5. Skatte hemman i
Påhl samt åt elätt hustru hemman till öfverlagan åt samt äg eller samt gustaf samt öfver eller att ejserter upprättandet af nämnda kontrakt godvilligt höjt försellegen för ifrågavarande ved till sju mark femtio penni för fann ren och dessutom åtagit sig att med egd folk och egna hästar släpa en del af veden, på det att Karolina Alenius icke komme att lida förlust genom sitt omförmälda åtagande; att Karolina Alenius härå låtit under vintern 1896 1897; från omordade skog till ifrågavarande kgodbruk första åttationio famnar ved och derför bort bekomma i försellega sexhundra sextiosju mark femtio penni, men att vid den 7 Maj 1897 parterne emellan gjord liqvid om nyssberörda bega etthundra mark lemnats innestående hos Karl Helander tills Karolina Alenius under följande vinter lätit utsläfva återstoden af veden, samt att Karolina Alenius sedermera under vinten 1897-1898 lutit från skogen lertköra tretton famnar ved, för hvilken släfning hon full full liqvid af Helander. Och emedan Helander vägrat att till Karolina Alenius utgifva omordade vid den tidigare liqviden innehållna ett hundra mark, har Karolina Alenius yrkat Helanders förpligtande att till henne utbetala sagda belopp. Häröfver hörd har Karl Helander mergifvit riktigheten af Karolina Alenius uppgifter i öfrigt, men bestridt att Helander skulle lofvat deltaga i vidslöfningen; dock som Helander i följd af Karolina Alenius försummelse att under vintern 1896-1897 utsläpa det öfver enskomma partiet vid lidit betydlig förlust bland annat derigenom, att Helander i följd af brist på vid nödgats läta med bränningen af två agnar tegel enstå till vintern 1898, då bränningen medtagit för hvardera agnen femton famnar mera ved än som erfordrats, om densamma kunnat försiggå under samma ren, hur Helander, på Karolina Alenius ågången genstämning, med förmälan att priset för nästnämnda ved de räknadt förstingskostnaden till Tuolimatka tegelbruk, utgjort elfva mark tio penni för famnen, påstått Karolina Alenius förpligtande att ersätta Helander omförmälda trettio famnar ved samt att förma kopio och Silfver samt ägke mantal skatte hemman i Witte 800 honomäljaren 25. 2/3 52 och Silfver samt under skatte gandens undergå ensag ägandes andelst för uteblifvit ålaganBonden kopekola SilfverNummer Sysprt No 9. Korpefyra 3/16. med 40. 1/3 dels mantal
ty åt Helander utgifva trehundra trettiotre mark efter afdrag dock af de etthundra mark, som Alexander hade innestående af den Karolina Alenius i förestående måtte tillkommande försillegan, hvarutom Helander gjort anspråk på ersättning för umgälderna i målet. Efter det Karolina Alenius blifvit öfver Karl Helanders omordade yrkande hörd och motsagt befogenhetens af detsamma, har Rådstufvurätten medelst den 23 Augusti 1900 afkunnadt utslag utlåtit sig i saken; och alldenstund Karl Helander medgifvit sig hafva lemnat Karolina Alenius anstånd med utsläkandet af den våren 1897 uti Rauvo hemmans skog qvarblifna veden samt Karl Helander förty icke vore berättigad till ersättning för skada, som drubbat honom i följd deraf, att Karolina Alenius under vintern 1866 - 1867; icke uppfylt det parterne emellan ingångna aftulet; för denskull har Rådstufvurätten förkastat Karl Helanders i målet utförda talan och ålagt honom att till Karolina Alexius utgifva fordrade etthundra mark. Ilofniitten, under hvars pröfning Karl Helander i väderäg dragit målet, har medelst den 30. April 1901 gifven dom, enär Karl Helander icke isat sig vara berättigad att för skadersättning innehålla omförmälda etthundra mark, faststält det slut, hvarvid Rådstufvurätten genom dess utslag i saken stannat, hvarhos Karl Alexander ålagts att med fyratio mark ersätta Karolina Alenius hennes kostnader i molet uti Hofrätten. Uti Hofrättens dem har Karl Helander anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner väl utredt vara, att Karolina i Alenius, som genom kontrakt den 7 December 1896 förbundit sig att föreden 1. April påföljande år åt Karl Helander från Raavo hemmans skog till Helander egande Puolimatka benämnda tegelbruk släpå tvåhundra fyratio famnar ved och att, i fall af bristande fullgörelse af kontraktet, ersätta Helander att honom degenom tillskyndad skada icke inom Skatte Skatte Skatte 803 803 honomäljaren till ekomma och afläsning honomäljag eller kopek Silfvermålsägandens undergångs andel för eller att gära