Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
samana vuonna, mitään syytä ilmoittamatta, lähettänyt koneen takaisin. Näin ollen ja kun ei Isojaakola, huolimalta siitä että tilausta ei voitu peruuttaa ilman myyjän myöntämistä, ollut tai punut suorittamaan koneen hintaa, on Maamiesten Kauppa - Osakeyhtiö vaatinut Erland Isojaakolaa velvoitettavaksi osakeyhtiölle maksamaan sanotut 280 markkaa kuuden prosentin korkoineen maksimääräpäivästä Heinäkuun 3 päivistä 1910. Kanteesta kuultuna on Erland Isojaakola kyllä myöntänyt tilanneensa osa keyhtiöltä Kaasa-nimisen kylvökoneen, mutta kun yhtiö olikin Isojankolalle lähettä nyt aivan toisen mallisen koneen, nimeltä Wasa, mikä laadeltaan oli ollut paljon huonompi sekä sitä paitsi vanha ja ruostunut ynnä kokonaan käyttökelvoton, niin oli Erland Isojaakola lähettänyt koneen takaisin. Tähän nähden on Isojaakola pyytänyt kanteen hylkäämistä sekä korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Sittenkuin Maamiesten Kauppa - Osakeyhtiön puolesta oli kielletty, että kone olisi ollut huono tai käyttökelvoton sekä huomautettu että sen hallisen koneen nimi, josta nyt oli kysymys, kirjoitettiin suomenkielellä Wääsä ja ruot sinkielellä Wasa, on Kihlakunnanoikeus Lokakuun 11 päivänä 1911 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen sekä velvoittanut osakeyhtiön korvaamaan Isojaakolan oikeudenkäyntikulut sadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maamiesten Kauppa - Osakeyhtiö oli vetaamalla saattanut julun, on Joulukuun päivänä 1913 antamassaan tuomiossa katsonut selville käyneen, että kysymyksessä oleva, kaupassa Wasa-nimellä kulkeva riviinkylvökone oli sekä Erland Iso jaakolalle lähetettäessä että Maamiesten Kauppa - Osakeyhtiölle pukautettuakin ollut käyttökelpoisessa ja tarkoitustaan vastaavassa kunnossa, ja ettei Isojaakola ollut voinut näyttää, että kone olisi ollut toista lajia kuin tilauslistassa Haasa - nimellä mainittu; mihin nähden ja kun koneessa havuitut pienemmäl viäl18
olivat olleet niin vähäpätöistä laatua, ettei Isojaakolaa niiden perusteella voitu katsoa oikeutetuksi purkamaan kauppaa, Hovioikeus on, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Isojaakolan, saadessaan kysymyksenalaisen kylvököneen, Maamiesten Kauppa - Osakeyhtiölle maksamaan sen hinnan kaksisataa kahdeksankymmentä markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna Heinäkuun 3 päivästä 1910. Hovioikeuden tuomioon on Erland Isojaakola anonut muutosta perustetmalla, johon Maamiesten Kauppa - Osakeyhtiö on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Erland Isojaakola oli esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Erland Isojaakola suorittamaan Maamiesten Kauppa- Osakeyhtiölle, sillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Valterty Jarvainen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: till SvanbackB. Annberg. Alpen Luksiala. Samuli Koni
Kl Tammikuun 21. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa jutussa toisen haitaksi rakentamisesta, jossa Liikemies Pekka Jantunen, Helsingin kaupungista. on hakijana sekä Maakauppias Isak Nikolai Hartikainen, Kerimäen pitäjän Jouhenniemen kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Tammikuun 21. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Kerimäen ja Enonkosken pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Pekka Jantunen lausunut, että hän hallitsi vuokralla asiintonttia verotalolla No 4. Jouhenniemen kylässä ja että Isak Niholai Martikainen, joka oli vuokrannut rajakkain sanotun tontin kanssa olevan, samaan taloon kuuluvan tontin, oli ilman Jantusen lupaa rakennuttanut puotirakennuksensa ja tavaramakasiininsa osaksi Pekläsnä: F. S. A. L. B.A. - A.B. - S. ik. No 89. Pag. 170. R. D. 1913.
ka Jantusen tontille siten, että edellinen oli tullut olemaan yhden metrin ja makasiini 2,13. metriä Jantusen tontilla; ja on Pekka Jantunen sen vuoksi vaatimut, että Isak Nikolai Hartikainen velvoitettaisiin sakon uhalla määräajan kuluessa muuttamaan sanotut rakennukset pois Jantusen tontilta lain määräämään etäisyyteen asianosaisten tonttien välisestä rajasta sekä korvaamaan jantusen oikeudenkäyntikulut. Isak Nikolai Hartikainen on kiiltänyt, että hänen rakennuksensa olisi osaksi rakennettu Pekka Jantusen tontille, ja sen tähden anonut kannetta halfljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on Lokakuun 28. päivänä 1910. julistamassaan päätöksessä katsonut tulleen näytetyksi, että niitä vuokrasopimuksia tehtäissä, joitten nojalla asianosaiset hallitsivät tonttajaan, oli puheenalaisten tonttien välinajaksi määrätty ja sen jälkeen rajana pidetty tontisen valillä ollutta, nyttemmin havitettyä aitaa, jonka paikalla tätä nykyä sijaitse Pekka Jäntusen lontilla olevan värjäystyohuoneen pohjoinen ulkoseena ja että mainittuna välinajana siis oli pidettävä tuon seinän Isak Nikolai Hartikaisen tontille päin, haton räystäitä lukuunottamatta, ulkonevinnon pinnan kautta kulkeva ja seinän pääsumman kanssa yhdensuuntainen linja, jälkettuna asianosaisten vuokratonttien itä- ja länsirajoihin saakka, mihin nähden ja kun myöskin oli selvitetty että Isak Nikolai Martikainen oli rakennuttanut kysymyksessä olevat rakennuksensa lähemmäksi tontteen rajaa kuin puolentoista kyynärän itäisyyteen, Kihlakunnanoikeus on Rakennuskaaren 1. luvun 1. SS:n ja 2. luvun 1. SS:n nojalla velvoittanut Isak Nikolai Martikaisen viidensadan markan sakon uhalla ennen Kesäkuun 1. päivää 1911. muuttamaan mainitut rakennukset puolentoista kyynärän eläisyyteen asianosaisten tonttiin välisestä rajasta; mutta 21
asian laatuun nähden sai Pekka Jantunen kuitenkin itse kärsiä oikeuden käyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolin ja toisin vetoamalla olivat saattaneet jutun, on Toukokuun 15. päivänä 1913. antamastaan tuomiossa katsonut tosin selvitetyksi, että asianosaisten tontteen valinen raja oli määrätty täyväksi kuten Kihlakunnan oikeus oli lausunut ja että Isak Nikolai Hartikaisen puheenalaiset sakennukset sijaitsevat lähempänä rajaa kuin vuolentoista kyynärän eläisyydellä, mutta koskei Kihlakunnanoikeuden mainitsema lainpaikkoja oritu sovelluttaa samalla tilalla olevien vuokomaiden välisiin rakennussuhteisiin on Hovioikeus kumonnut Kihlakunranoikeuden päätöksen ja hyljännyt Pekka Jantusen kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Pekka jäntunen anonut muutosta perustelmalla, johon Isak Nikolai Karlikainen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Pekka Jantunen ole esittänyt syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiota muulen, paitsi että, koska on selvitetty 3 och Nikolai Hartikaisen Pekka Jan tusen luvatta kesällä vuonna 1908. rakennuttaneen puheenalaisen puoti varastohuoneensa niin, että sen katto ulottuu jantusen vuokralontilla jo aikaisemmin olleen ulkohud nerakennuksen katon yli, Isak Nikelai Martikainen velvoitetaan viidensadan markan sakon uhalla ennen Heinäkuun 1. päivaa 1916. siirtamaan pois sanotun rakennuksensa hatto mikäli se ulottuu yli Pekka Jäntusen ulkohuonerakennuksen käton; ja velvoitetaan Isak Nikotai Martikainen sen ohessa suorittamaan Pekka Jäntuselle, borvaukseksi hänellä jutun vuoksi Kihlakunnanoikeudesja olleista tarpeellesmmeta kuluista, neljäsataa mark kall. Tätä kaikki asianomaiset 22
noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Arics konkork: Alfred Luksiala. Herr Svenkosk: Alfred Luksiala. Henr Isaarikosk. Ting  A. J. Ollimaa B. Annberg A. A. Ollikkalla berg  A. N. Lillhuudalle Samuli Koski. 1. Harrj Bergrotte Tammikuun 21 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulteessa velkakirjan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Fredrik Laurisilta eli Åhman Nurmijärven pitäjän Nummenpään kylästa, on hakijana sekä Taratuomari Gustaf Herman Palmas ja hänen konkurssiin luovutetun pesänsä toimetsijamies Varatuomari John Grenman molemmat Helsingin kaupungista sekä sanotussa kaupungissa asuva Liikemies Johan Edvard Hänninen, saapuville tulleina mutta Osakeyhtiö Redit Aktiebolag niminen osakeyhtiö, niinikään tilsingin kaupungista poisjääneenä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Tammikuun 21 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen 23 No 91. Pag 65. R. D. 1914.
enttelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut seuraavat tiedot: Varatuomari Palmrosille Maaliskuun 1 päivänä 1910 toimitetun haasteen nojalla on Fredrik Laurisilta Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut että, kunhän syksyllä vuonna 1903 tarkoittaen hankkia itselleen lainan oti sääntynyt Varatuomari Palmrosen kuoleen tämän avustuksella oli laadittu paitsi muuta, Lokakuun 10 päivälle 1903 pälvätty haltijatle asetettu Fredrik Laurisillan ynsä hänen vaimonsa da Maria Laurisellan allekirjoittama ja kolme kuukautta irtisanomisen jälkeen maksettava 3000 markan suuruinen velkakirja, jonka sisällyksen vakuudeksi Nurmijärven pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeus oli saman kuun 26 päivänä vahvistanut kiinnityksen Fredrik Laurisellen ja hänen mainitun vaimonsa omistamaan Kukkaraja eli Laurisilta nimiseen 1/2 manttaalin taloon No 14 Nummen pään kylässä, sekä että velkakirja lainan hankkimista varten sitten oli jäänyt Varatuomari Palmrosin haltuun. Sen jälkeen ei Fredrik Sausisilta ollut saanut mitään ilmoitusta, että hän olisi saanut lainaa tuolla velkakirjalla eikä muutakaan tietoä siitä ennenkuin Helmikuun 16 päivänä 1910 jolloin Nurmijärven piirin nimismies oli Laurisillalle ilmoittanut, että käratuomari Palmros Laurisillan asiamamiehenä puheeksi tulleen velkakirjan nojalla vaati sen ei sällystä maksettavaksi. Mutta koskei Varatuomari Salmas ollut saanut sanottua velkakirjaa haltuunsa Laurisillan saamamiehenä vaan hankkiakseen sillä lainan Laurisillalle, eikä Palmjos niin ollen ollut velkakirjan nojalla oikeutettu velkomaan mitään Laurisillalta, niin Fredrik Laurisilta on vaatinut että 31
Varatuomari Palmros velvoitettaisiin hänelle antamaan takaisin kysymyksessä oleva velkakirja minkä ohessa Laurisilta on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Sittenkuin Varatuomari Palmros oli vastannut kanteseen ja juttu ollut asiakirjoista näkyvän käyttelyn alaisena sekä Varatuomari Salmras sillä välin joutunut konkurssitilaan on Fredrik Laurisilta, haasta tettuaan Varatuomari Grenmanin ja Liikemies Hännisen sekä Osakeyhti Credit Aktiebolagin, konkussipesäävastaan toistanut asiassa ennen tekemänsä kanteen sekä ilmoitta en että Varatuomari Palmros oli Liikemies Hänniselle olevan velkansa vakuudeksi pantannut puheenalaisen velkakirjan ja että se oli ulosmitattu Osakeyhtiö Credit Aktiebolagin Palmrosilta olevan saatavan maksuksi, vaatinut että sanottu velkakirja tuomittaisiin luovutettavaksi Lauri sillalle ilman vastiketta Varatuomari Grenmanin, Liikemies Hännisen ja Osakeyhtiö Credit Ahtiebolagin vastustettua kannetta, on Raastuvanoikeus, jossa Varatuomari Palmas myös on ollut kuultavana Maaliskuun 12 päivänä 1913 julistanut asiaan päätöksen ja siinä mainitsemillaan perusteilla kyljännyt Fredrik Laurisillan jutussa ajaman kanteen Hovioikeus jonka tutkittavaksi Fredrik Laurisilta oli vetoamalla saattanut jutun on Helmikuun 4 päivänä 1914 antanut siihen tuomion; ja koskei Fredrik Lauri silta ollut näyttänyt, ettuvät Varatuomari Palmros ja Liikemies Hänninen olisi vilpittömässä mielessä saaneet haltuunsa puheena laista velkakirjaa, eikä Lamisilta niin ollen ollut oikeutettu ilmän vastiketta saamaan sitä haltuunsa Hovioikeus on jättä nyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastuvanoikeus päätöksessään oli johtunut, sekä 25
velvoittanut Fredrik Laurisillan korvaamaan Varatuomarien Grenmanin ja Palmasin sekä Liikemies Hännisen, kunkin, jutun vuoksi Hovioikeudessa kärsimät kustannukset viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Tredrik Laurisilta anonut muutosta perustelmalla, johon Varatuomarit Palmros ja Grenman, yhteisesti sekä Liitemies Hänninen, erikseen ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Fredrik Laurisilta ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomata, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Fredrik Lauriselta suorittamaan Varatuomareille Palmasille ja Grenmanille yhteisesti seitsemänkymmentäviisi markkaa sekä Lieke mies Hänniselle niinikään seitsemänkymmentäviisi markkaa heillä täällä jutun vuoksi olParviainen. lesiden kulujen korvaukseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot "Keisarillinen Suomen Senaatti: Felis Isaavikoski B. Annberg. Aihed Ziuksiala Samuli Koski. 20
Tammikuun 21 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla, Keisarillisesta Vaasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Palstatilallinen Aapo Nevala Keuruun pitäjän Suolahden kylästä, on hakijana sekä G. t. Serlachius Aktiebolag - niminen osakeyhtiö Filppulan pitäjän Keuruun kylästä, vastaajana: Annettu Oikeus osastossa Tammikuun 21 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Keuruun, Multian ja Pihlajare. den pitäjäin käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Aapo Nevala lausunut, että hän Joulukuun 18 päivänä 1909 tehdyllä kauppakirjalla oli G. A. Serlachius Aktiebolagilta lohkotilaksi ostanut osakeyhtiön omistamaan Ala- Jouhtimäen perintötaloon No 10 mainitussa Suolahden kylässä kuuluvan Kivisuo - nimisen läsnä: F.S. A. L. B. t. S. K. K. S. Pag. 97. R. D. 1914.
niittypalstan muun muassa sellairin sopimuksin, että Nevala saisi kaupantekopäivästä maapalstan hallittavakseen ja nautittavakseen. Mutta koska osakeyhtiö oli sitä ennen vuokrannut saman palstan eräälle Juho Honkaselle, joka kesällä 1910 oli korjannut palstalta heinät sekä estänyt Nevalaa sitä viljelemästä, on Aapo Nevala anonut osakeyhtiötä velvoitettavaksi Nevalalle korvaamaan siten syntynyt vahinko sekä siinä tarkoituksessa Nevalalle suorittamaan paikalla toimitetun katselmuksen mukaisesti menetystä heinäsadosta 309 markkaa 15 penniä ja syöttööikeudesta 13 markkaa sekä siitä, eltä Nevalan, joka oli ollut pakoitettu ottamaan vastaava määrä eli 26. kuormaa heiniä kauempana olevasta paikasta, oli täytynyt suorittaa niiden kuljetuksesta 2 markkaa kurmalta eli yhteensä 52 markkaa, kuin myöskin siitä, ettei Nevala heti saanut laittaa puheenalaista palstaa uuteen viljelykseen, 50 markkaa eli kaikkiaan 424 markkaa 15 penniä ynnä katselmuskustannukset 21 markkaa 95 penniä, molemmat erät 5 prosentin vuotuisine korkoineen haastepäivästä Syyskuun 23 päivåstä 1910. Kanteeseen on osakeyhtiö vastannut, että kaupantekotilaisuudessa ole nimenomaan sovittu, että Aapo Nevala vasta Marraskuun 1 päivänä 1910, jolloin Juho Honkasen vuokraoikeus mainittuun palstaan päättyi, saisi palstan viljeltäväkseen, vaikka kauppakirjaan erehdyksestä oli merkitty, että Nevala kaupantekopäivästä saisi palstan hallittavakseen ja nautittavakseen, minkä vuoksi jakoska Juho Honkasen vuokraoikeus muutenkin oli Nevalalle tunnettu osakeyhtiö on anonut kannetta hyljättäväksi. Sittenkuin jutussa oli menetelty kuten asiakirjat osottavat on Kihlakunnanoikeus, jossa Aapo Nevala on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, Lokakuun 28 päivänä 1912 julistamallaan päätöksellä sii28
nä mainituilla perusteilla velvoittanut G. A. Serlachius Aktiebolagen maksamaan Aapo Nevalalle korvauksena menetystä heinäsadosta vuodelta 1910. kolmesataa yhdeksän markkaa viisi- toista penniä ja saman vuoden syyssyötöstä kolmetoista markkaa eli ynteensä kolmesataa kaksikymmentäkaksi markkaa viisitoista penniä viiden prosentin korkoineen haastepäivästä Syyskuun 23 päivästä 1910 kunnes täysi maksu tapahtui, samalla kuin osakeyhtiön tuli palkita Nevalalle koituneet syynikustannukset kahdellakymmenelläyhdellä markalla yhdeksälläkymmenettäviidellä pennillä ja oikeulenkäyntikulut sadalla seitsemättäkymmenettäviidellä markalla; mutta on Kihlakunnanoikeus hyljännyt näyttämattomana Aapo Nevalan kanteen muissa kohden eli mitä tuli korvausvaatemuksiin heinäin velopaikoista. ja siitä, ettei Nevala ollut saanut kohta viljelykseen laittaa Kivisuon niittyä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianisälsel puolen ja toisen olevan vuoa malla saattaneet julun, on Maaliskuun 31 päivänä 1914 antamassaan tuomiossa katsonut toteensaatetuksi asianosaisten kaupantekotilaisuudessa Joulukuun 18 päivänä 1909 sopineen, että Aapo Nevala saisi kysymyksen alaisen niittypalstan nautittavakseen västa Juho Honkasen vuokra-ajan umpeenkultua eli Marraskuun 1 päivänä 1910; minkä vuoksi ja koska kauppakirjassa löytyvä määräys, etta Aapo Nevala saisi palstan hallittäväkseen ja nautittavakseen kaupantebopäivästä alkaen, siis ole joutu nut kauppakirjaan erehdyksestä, eikä niinmuodoin voinut muuttaa asimosaanen rakenmaa alkuperässä sepimistä, Hovioikeus on, kumolen Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Aapo Nevalan jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Aapo Nevala anonut muutosta perustelmalta, johon C. A. Serlachius Kalleböran on vastannut. 73
"Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, että Aapo Nevala ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan tapo Nevala suorittamaan G. A. Serlachius Aktiebolagille, sillä täällä julun vuoksi olleiden kulujen korvalle. seksi, kahdeksankymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudatta. koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Kiukkiala tensbrukork. Nytäkselälä H. Anneberg Sameli Koski. H. Anneberg Sameli Koski. Valtero Järmäinen. 7,5 Den 22. Januari 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet revisionsmål, angående ryggande af köp och återbörande af köpeskilling, emellan Bagareenkan Maria Matilda Söderbom från Kärkölä sockens kyrkoby. sökande, samt Skräddaremästaren Juho Omström, från Helsingfors stad, svarande. Gifven i Justitiedepartementet den 22. Januari 1916 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter stämning å Juho Örström och dennes hustru Amalia Matilda Oriström har Maria Matilda Soderbom vid Rådstufvurätten i Kelsingfors anfört, att hon medels köpebref den 15 Mars 1911 af makarne Omström tillhandlat sig dem tillhöriga, å ett Kärkölä församling underlydande jordområde befintliga bonings- och uthus jämte gud. F. S. R.G.S.S - R. B. 30 No 93. Pag 202. R. T. 1915.
arrenderätten till sagda jordområde för 2500 mark, å hvilken köpeskilling Maria Matilda Söderbom redan erlagt 1500 mark. Emellertid hade Maria Matilda Söderbom senari fått erfara att Juho Omström vid öfvertagandet af omförmälda arrenderätt utryckligen förständigats att, i händelse i framtiden fråga uppstode om försäljning af förenämnda bonings- och uthus, han egde därtill utverka sig församlingens tillstånd; men emedan sådant af Orrström uraktlåtits och Kärkölä församling afslagit Maria Matilda Sederboms anhållan att få öfvertaga makarne Orströms arrenderätt, har Maria Matilda Söderbom yrkat att ifrågakomna köp måtte förklaras ogiltigt och makarne Omström skyldigkännas att till Maria Matilda Söderborg återbetala de 1500 mark hon å köpeskillingen erlagt. I saken hörda hafva makarne Öruström genmält att de vid afslutandet af omordade köp till Maria Matilda Söderbom försålt endast förberörda byggnader jämte å tomton upplagda, makarne Arström tillhöriga stockar samt att makarne Öruström någon dag därefter på Maria Matilda Söderboms anhållan samtyckt till ett sådant tillägg till köpebrefvet att makarne Oriström vore villiga att för sin del åt Maria Matilda Söderbom afstå jämväl arrenderätten till marken där byggnaderna voro uppförda men tillika framhållit att Maria Matilda Söderborg själf egde utverka sig Kärkölä församlings medgifvande till öfverlåtelsen. På grund häraf hafva makarne Omström emotsett käromålets förkastande. Medels den 16 Februari 1912 afkunnadt utslag har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides anhållit om godtgörelse för sina rättegångskostnader, på anforda skälupphöft ifrågakomna köp och ålagt makarne Arrström att emot kvitto till Maria Matilda Söderbom åter71
bära å köpeskillingen erlagda ettusen femhundra mark, men i anseende till sakens beskaffenhet hafva rättegångsumgälderna parterne emellan kvittats Hofrätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i vadeväg dragit målet, har medels dom den 30 Juni 1913 utlåtit sig i målet; och emedan Maria Matilda Söderbom icke kunnat visa, att makarne Arström förbundit sig att utverka Kärkölä församlings medgifvande därtill att besittningsrätten till grunden, därå ifrågavarande byggnader vore uppförda, finge af Maria Matilda Södersom öfvertagas, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkastat Maria Matilda Söderboms i saken utförda talan samt ålagt henne att ersätta makarne Buström deras kostnader för målet vid Rådstufvurätten med femtio mark Uti Hofrättens dom har Maria Matilda Söderborg anhållit om andring medels deduktion, den Juho Orström bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Maria Matilda Söderbom icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges Maria Matilda Söderbom att till Juho Ruström, i ersättning för hans härstädes hafda kostnader i målet, utgifva sjuttio mark. Pet alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Kun hinpoika Alfred Luksiala. Kun hinpoika Alfred Luksiala. Kun hinpoika Alfred Luksiala. B. Annberg Samuli Koski. A. V. Illmenskap 32
Tammikuun 25 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa Tehtailija Ernst Mattsson Lahden kaupungista on hakijana sekä Lohjan pitäjän Wihloisten yksinäiseltä tilalta kotoisin oleva Puutavara kauppias Kaarlo Tilan der vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 25 päivänä Sammikuuta 1916 "Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää: Sittenkuin Ernst Mattsson 6 päivänä Marraskuuta 106 tehdyssä vailikirjassa oli sitoutunut Kaarlo Tilanderin laskuun seuraavan besan kuluessa Päijänteen Ruotsalaisen ja Ilonneveden annoilta hesijärven rautatisanamalle kuljettamaan 1000 metristä yltä koivuhalkoja muun muassa sellaisin Läsnä: A. L. B. A. K. S. W. U. A. SS: 109. Pag. 165. R. D. 1912.
sopimuksin, että halkojen tuli olla hyvissä lastauspaikaissa lähellä rantaa, vähintään poomunlästi kussakin paikassa ja sellaisella väylällä, jonne laiva ja proonut hyvin pääsisi vät täydessä lastissa ollessaan, sekä että Kaarlo Tilander niiden kuljetus palkkana maksaisi 3 markkaa 70 penniä jokaiselta Päijänteen ja Ruotsalaisen rannoilta tuodulta syleltä ja 5 markkaa 50 penniä kultakin Konneveden rannoilta kuljetetulta syleltä, niin on Ernst Mattsson Lahjan, Nummen ja Pusulan pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän edelläkerrottua välipuhetta täyttääkseen oli kesällä vuonna 1907 kullettanut mainittuja halkoja Päijänteen rannoilta 5,267 syltä ja Konneveden rannoilta SS 24 1/2 syltä mutta että Päijänteen rannoilta tuoduista paloista oli 26172 syllä sekä Konneveden rannoilta suljetetuista haloista 474 syltä ollut tuokse pääsemättömisä saikoissa ja niin kajallaan, että niitä täyden suomunlastin saantia varten oli täytynyt keräillä useasta eri paikasta, joten viimeksimainittujen halkomäärien kuljetus oli tullut, Päijänteen rannoilta tuotujen 2 markkaa 10 penniä ja Konnevedeltä kuljetettujen 3 markkaa 70 penniä syltä tahti halliinmaksi kuin jos halot olisivat olleet sopimuksenmukaisilla paikoilla ja Mattsonille niiden kuljettamisesta siis oikeutunut 7,250 markan 55 pennin vahinko. Näin ollen ja kun Ernst Mattsson Oikeuteen jättämänsä 1 päivälle Joulukuuta 1907 päivätyn konttokuranttilaskun mukaan oli Kaarlo Tilanderilta saamassa: koko halko määrän kuljettamisesta sovitun hinnan mukaan 24022 markkaa 65 penniä, proomun vuokrana remojen kuljettamisesta 200 markkaa, reinojen lastaamisesta puomuun 45 markkaa 75 penniä halkojen sisälästauksesta 75 markkaa, kaapojen kuljettamisesta Niemestä 31.