Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
den 5. December 1895, samt Statsrådet von Wahlberg icke ens påstått, att Statsrådet försäkrat sina vid såginrätt ningen anställda arbetare emot olycksfall, Häradsrätten, med stöd af 8 och 9. SS: SS:, jämförda med 15. och 16.SS: SS: i omordade lag, ålagt Statsrådet von Wähberg att emot kvitto till Henrik Johan Långberg utbetala ej mindre godtgördse för försummade nittiofyra arbetsdagar, efter beräkning af en mark tjugu penni om dagen, med etthundratolf mark åttio penni, likväl efter afdrag af redan guldna femtiosex mark, än ersättning för minskad arbetsförtjänst i framtiden årligen, räknadt från den 4 Maj 1900, med fyratio mark, hvilket årliga skadestånd Statsradet von Wahlberg egde säkerställa genom öfverflyttning af ersättningskyldigheten å lifränteanstalt eller liförsäkringsbolag med hufvudförvaltning inom landet; hvarjämte Statsrådet von Wahlberg skyldigkännts att med etthundrasextio mark ersätta Henrik Johan Långberg dennes kostnader å rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i vadeväg dragit målet, har uti dom den 18 December 1905, enär Henrik Johan Långberg genom graf värdslöshet själf förorsakat ifrågavarande kroppskada, i stöd af SS: 1. i ofvan åberopade lag, med upphäfvande af Häradsrättens förenämnda utslag, förkastat Henrik Johan Lång bergs i saken utförda talan. Uti Hofrättens dom har Henrik Johan Långberg sökt ändring medels ingifven deduktion, hvilken Statsrådet von Wahlberg i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom, låta bero vid Häradsrättens utslag i öfrigt utom att beloppet af det Henrik Johan Långberg af Statsrådet von Kahlberg tillkommande årliga skadeståndet, i stöd af 9 SS i ofvanåberopade lag, jämförd med föreskrifterna i kungörelsen af den 9. December 189
1897 angående grunderna för uppskattning af invä liditetsgraden vid tillämpning af sagda lag, af Kejserliga Senaten, efter beräkning af en årsinkomst af sexhundra mark, fastställes till sjuttiotvå mark att förskottsvis gäldas fyra gånger om året med lika mellantid och en fjärdedel i gången samt med skyldighet för Statsrådet von Wahlberg att jämlikt 2. mom. 16. SS: i ännämnde laguti den i 15 SS: af samma lag stadgade ordning säkerställa detta skadestånd genom betalningsskyldighetens öfverflyttande å lifränteånstalt eller lifränteförsäkningsbolag med hufvudförvaltning inom Finland. Ort alle, som vederbör, till efterrättelse länder - Kejserliga Senaten för Finland: Julins Uusmmehi A. Henr. hemmanL. Winkman Vidvard Pardani. L. Winkman Vidvard Pardani. Wolä klander. Itaf Hellen. Maaliskuun 19 päivänä 1907 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutus sa, jossa Pehtori Juho August Aalto, Ylöjärven pitäjän Yläjårven kylästä, on hakijana sekä Toimi nimi samassa kylässä Vahantaniemen tiilitehdas J. Rikala ja kumpp. tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 19 päivänä Maaliskuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä saanut tietää seuraavaa: Pirkkalan ja Ylöjärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden istunnossa 17 päivänä Maaliskuuta 1903 on Toiminimi Vähantaniemen liilitehdas J. Rikala ja kumpp. haasteen nojassa vaatinut, että Juho August Aalto velvoitettaisiin 5 päivänä Tammikuuta 1903 laaditun konttokuranlin mukaan toiminimelle maksamaan 400 markkaa 5 penniä, siitä kuitenkin pois luettua neljän vuo den korot kuuden prosentin mukaan 58 markalle 15 pennille sekä suorittamaan läsnä: f N - H S - G W - Ed - W. T. Hof H. 190 No 381. Pag. 98 RD. 1906
toiminimen saatavalle laillinen korko ja korvaamaan toiminimen oikeudenkäyntikulut. sittenkun juttu oli Juho August Aallon pyynnöstä lykätty 1903 vuoden syyskäräjiin, joissa mainitun toiminimen puo lesta on ilmoitettu Juho August Aallon sillä välin suorittaneen konttokurantis sa merkityn 51 markan 35 pennin erän, mutta Aalto on ollut Oikeudesta poissa, on Kihlakunnanoikeus 1 päivänä Syyskuuta 1903 julistamassaan päätöksessä, koska kanne perustui konttokuranttiin, jonka Juho August Aalto on jättänyt kultämällä, velvoittanut Juho August Aal lon heti kuittia vastaan maksamaan Toiminimi Vähäntaniemen liilitehdas J. Rikala ja kumpp. 1/6 konttokurantin jäännössisällön neljäsataa markkaa vi si penniä, siitä kuitenkin lyhennettyä neljän vuoden korot kuuden prosentin mu kaan kolmellesadalle viidellekymmenellekahdekalle markalle viidelletoista pennille ynnä kesällä vuonna 1903 suoritetut viisikymmentäyksi markkaa kolmekymmentäviisi penniä, sekä suorittamaan korkoa jään nössummalle viisi sadalta vuodessa, lukien 17 päivästä Maaliskuuta 1903 siksi kunnes täysi maksu tapahtui, jota paitsi Aallon tuli seitsemälläkymmenellä markalla korvata toiminimen kulut asiassa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho August Aalto vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiossa 24 päivänä Maaliskuuta 1906 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittaen Juho August Antlon sen ohessa suorittamaan Toiminimi Vahantaniemen tiilitehdas J. Rikala ja kumpyimaksut sen kappaleesta Hovioikeuden tuomiota, kymmenen markkaa kahdeksan kymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Juho August Aalto anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho August Aalto, joka Hovioikeuteen jättämässään muuloksenhakemuksessa on myöntänyt kysymyksessä olevan konttokurantin debetpuolella merkityt erät oikeiksi, voimatta näyttää että niistä olisi vähennettävä enemmän kuin mitä hänen hyväksensä ja oli luettu, ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden 191
dellämainittua tuomiota, joka siis jää pyyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhris Nummelin A. Wilskman Edvard Lejander. R.N. M. hemmanEdvard Sandani Häf Hellen Maaliskuun 19. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeulesta tullassa, saatavaa koskevassa vastajutussa, jossa ovat Talollisentytär Matilda Leanderintytär Hannula, Lammin pitäjän Ronnin kylästä, hakijana sekä samasta kyliistä kotoisin olivat Talollinen Adolf Hannula eli Kettula ja hänen vaimonsa Kustaava Hannula tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 19. päivänä Maaliskuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Adolf ja Kustaava Hannulalle toinituttamansa haasteen nojalla on Matilda Hannula Lammin ja Kosken pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hänelle äitivaina jansa Eeva Kristiina Erkintyttären jälkeen 2. päivänä Kesäkuuta 1842. toimitetussa perinnönjaossa oli langennut, pait si muuta irtainta omaisuutta, pari syntLäsnä: J. N. F. G. W. E. S. O. S. SS: 385. Pag. 154. R. D. 1906.
tilänjalkoja, kauppi, tuoli, pata, haaklat, kirves, rautaseiväs, kolme talikkoa, kuokka, viikate, kaksi sirppiä, tiime, saavi, kaksi tynnyriä, pytty, kuulu, puutuoppi, kaukala, talvisilat, kahdet työrättäät, raudoitettu työreki, heinähäkki rekineen, peltoaura, rautaäes, kaksi lehmää, härkämullikka, mullikka kaksi lammasta, kaksi karitsua, sika ja kaksi paria pöytäveitsiä sekä puolet seinäkellosta, kaskiaurasta ja elräästä vaateamruskeasta tammakevosista, vaan että sanottu omaisuusjonka arvo, perinnönjaossa toimite tun arvion mukaan, teki kaikkiaan 52. ruplaa 93. kopekkaa, kumminkin oli jäänyt perillisten Ronnin kyläsja omistamaan Hannulan taloon minkä Matilda Hannulan isä Leander Hannula kauppakirjalla 11. päivältä Lokakuuta 1855. sittemmin oli myynyt toisen tyttärensä Maria Lovisa Hannulan miehelle Erkki Matinpoika Hannulalle ja mikä talo, näiden kuoltua, oli langennut perintönä heidän lapsilleen Johannes, Olga Maria ja Kustaava Hannulalle sekä sitten kauppakirjalla 15. päivältä Maaliskuuta 1899. siirtynyt kokonaan Kustaava Kannulalle; ja kun Kustaava Hannula, vastaanottaessaan talon, oli ottanut huostaansa, paitsi muuta talossa olevaa irtainta omaisuutta, myös kin kaikki talossa löytyvät elukat, nimittäin kolmetoista aikaalukkaa, kolme vasikkaa, viisi sikaa, ja kuusi toista lammasta, joista, kun Erkki Hannula vainajan jälkeen 4. päivänä Toukokuuta 1898. toimitetun pesänkirjoituksen mukaan pesässä oli kuolinresälle kuuluvaa karjaa ainoastaan kahdeksan lehmää, neljä sikaa ja kuusi, oikeustaan kymmenen lammasta, jälellä olevat viisi lehmää, siku ja kuusi lammasta ovat olleet Matilda Hannu lalle kuuluvia, on Matilda Hannula, väittäen 1. päivänä Syyskuuta 1901., kunmuutti talosta pois, jättäneensä sinne kaiken omyisuutensa, vaatinut Adolf ja Kustaava Hannulan velvoittamista Matilda Hannulalle luovuttamaan vastamainitut eläimet ja muun Ma193
tilda Hannulalle yksinään kuuluvan edelläluetettiin irtaimen omaisuuden sekä suorittamaan korvaukseksi puoles ta hevosesta 250. markkaa ja puolesta kellosta 4. markkaa, ilmoittaen kummin kin suostuvansa eläimistä ottamaan kohtuullisen korvauksenkin, minkä ohessa Matilda Hannula on anoneet korvansta oikeudenkäyntikuluistaan. Sittenkun Adolf ja Kustaava Hannu la, kanteesta kuulustettuina, olivat sitä vastustaneet väittäen ettei heidän hallussaan ollut mitään Matilda Hannulan omaisuutta, on Kihlakunnan oikeus 27. päivänä Huhtikuuta 1903. julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että Matilda Hannulalle 2. päivänä Kesäkuuta 1842. toimitetussa perinnönjaossa äitivainajansa Eeva Kristiina Erkintyttären jälkeen oli langenneet erityistä Kihlakunnanoikeuteen jätetyssä luettelossa mainittua omaisuutta yhteensä kuudenkymmenen kuuden ruplan viidenkymmenenviiden kopekan arvosta ja että tästä omaisuudesta ainakin kaksi lehmää yhteensä kymmenen ruplan, hinkämeellikka kahlen ruplan, mullikka kahden ruplan kaksi lammasta yhteensä ruplan viidenkymmenen kopekan, kaksi karitkaa yhteensä ruplan, sika ruplan kakdenkymmenen kopekan ynnä puoli vaateanruskeata tammahevosta kahdenkymmenen ruplan arvosta eli siis kaikkiaan omaisuutta kahdenkymme renseitsemän ruplan seitsemankymme nen kopekun edestä oli jäänyt Kustaava Hannulan nyttemmin omistamaan Hannulan taloon, jota vastoin Kihlakunnanoikeus on katsonut selvitystä puuttuvan siitä, missä määrin samassa luettelossa mainittu muu irtaimisto oli jäänyt taloon, erittäinkin kun suuri osa siitä oli ollut sitä laatua, että Matilda Hannula, joka viime aikoihin asti oli asunut Hannulan talossa, ilmeisesti oli sitä itse käyttänyt ja kuluttanut; mihin nähden ja kun Kustaava Hannula perintöoikeuden nojalla oli ottanut haltuunsa kolmannen osan Hannulan talossa olleesta irtaimistosta, Kihlakunnanoikeus, samal194
la kuin kanne muissa osissa hyljät tiin, on velvoittanut Kustaava Hannu lan suorittamaan Matilda Hannulalle kolmannen osan edellä lueteltujen eläinten arvosta yhdeksän ruplaa kaksikymmentäkolme ja kolmasosa kopekkaa sitä vastaavalla kolmellakymmenelläkuudella markalla yhdeksälläkymmenelläkolmella ja kolmas osa pennillä viiden prosentin vuotuisine korkoineen lainhakupäivästä 15. päivåstä Huhtikuuta 1902, kunnes täysi maksu toimitettiin. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Matilda Hannula oli vetoamalla saat tanut jutun, on 26. päivänä Toukokuuta 1906. antamassaan tuomiossa katsonut, ettei Matilda Hannula ollut esiintuoneet syytä muulla tavalla muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstå, kuin että, koska niiden eläimien, jotka Kihlakunnanoikeus on kutsonut Matilda Hannulalta jääneen Hannulan taloon, yhteenlaskettu arvo teki oikeastaan kolmekymmentäseitse män ruplaa seitsemänkymmentä kopekkaa sekä Adolf ja Kustaava Hannula olivat päätökseen tyytyneet, Kustaava Kannula velvoitettiin Matilda Hannulalle suorittamaan kolmannen osan tästä summasta eli kaksitoista ruplaa viisikymmentäkuusi ja kaksi kolmattu osaa kopekkaa sitä vastaavalla viidelläkymmenellä markalla kahdellakymmenelläkuudella ja kahsella kolmannella osalla pennillä, jota vastoin Kihlakunnanoikeuden päätös muutoin, eli mikäli koski siinä tuomittuja korkoja, jäi voimaansa. Kovioikeuden tuomioon on Matilda Hannula anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Matilda Huunula ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiotajoka siis jää pysyväiseksi - Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Johris Hummelin Kapell. KunnaslJohris Hummelin Kapell. KunnaslC. Widsman Edvard Sandmi. Osian Lötanen 195
la kuin kanne muissa osissa hyljättiin, on velvoittanut Kustaava Hannu lan suorittamaan Matilda Hannulalle kolmannen osan edellä lueteltujen etäinten arvosta yhdeksän ruplaa kaklikymmentäkolme ja kolmas osa kopekkaa sitä vastaavalla kolmellakymmenelläkuudella markalla yhdeksälläkymnenelläkolmella ja kolmas osa pennillä viiden prosentin vuotuisine korkoineen lainhakupäivistä 15. päivästä Huhtikuuta 1902, kunnes täysi maksu toi mitettiin. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Matilda Hannula oli vetoamalla saat tanut jutun, on 26. päivänä Toukokuuta 1906. antamassaan tuomiossa katsonut, ettei Matilda Hannula ollut esiintuoneet syytä muulla taval la muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä, kuin että, joska niiden eläimien, jotka Kihlakunnanoikeus on kutonut Matilda Kannulalta jääneen Hannulan taloon, yhteenlaskettu arvo teki oikeastaan kolmekymmentäseitse män ruplaa seitsemänkymmentä korekkaa sekä Adolf ja Kustaava Hannula olivat päätökseen tyytyneet, Kustaava Kannula velvoitettiin Matilda Hannulalle suorittamaan kolmannen osan tästä summasta eli kaksitoista ruplan viisikymmentäkuusi ja kaksi kolmatta osaa kopekkaa sitä vastaavalla viidelläkymmenellä markatla kahdellakymmenelläkuudella ja kahdella kolmannella osalla pennillä, jota vastoin Kihlakunnanoikeuden päätös muutoin, eli mikäli koski siinä tuomittuja korkoja, jäi voimaansa. Kovioikeuden tuomioon on Matilda Hannula anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Matilda Hannula ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi - Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Johris Nummalen - Merl. KunnulJohris Nummalen - Merl. KunnulC. Wieskanen David Sandmi. C. Wieskanen David Sandmi. Ossian tilallan 195
Den 22 Mars 1907 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsulla sessionsskil lingar från Ilo Hofrätt inkommit mål angående klander af arfskifte mellan Viidandskamreraren Jakob Wäner Holmberg, från Helsingfors stad, på den ena, samt aflidne stadsfiskalen i Björneberg, Tall kamreraren Jakob Holmbergs enka förny Amanda Gustava Holmlag och hennes söner i äktenskapet med Tiittkänreraaren Holmberg Kontori sten Hage Hjalmar Holmlag och Studeranden Wladimir Aikolas Holmberg eller Salvi, alla jämväl från Helsingfors, gemensamt på den andra sidan, ömsem sökande och svarande: gifven uti Justitid departementet den 22 Mars 1907. Köpesliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig förebragas och 1 dem, såvidt nu är i fråga, en hämtat följande Medels den 4 Mars 1901. gifvet utlag hade Magislåten i Björneberg, på yrkande af tillhandskommaren skr. J. A. G. H. E. T. - W. K. V. Tes 196 No 395. Pag 6. R. D. 1906.
Holmberg, som är son till Tallkomne jaren Holmberg från dennes tidiga re äktenskap, ålagt Tällkännerare nkan Holmberg, såsom innehafvare af Tällkamreraren Holmbergs efterlämne de bo, att på grund af en utaf Fäll kamreraren Holmberg i lifstiden den 15 Februari 1894. till till Finlandskamvaren Holmlag utfärdad skuldsedel till Viidandskamreraren Holmberg, emelsterfående af emordade skuldebref behörigen qvitteradt, genast utgifva dess innehåll tjugutvåtusen mark jämle sötprocents årlig ränta derå från den 31. Januari 1901. tills full betalning skedde samt attiofem mark i godtgörelse för lägrekningskostnaden, med Tallkamrera enkan Holmberg dock öppen lemnad rätt att i laga ordning söka återvinning af hvad sålunda blifvit utdömdt; och hade Åbo Hofrätt, under hvars pröfning Tillkanderneenkan Holmberg i besvärsväg dragit saken, medels den 19 Juli 1901 gifvet utslag fastställt Magistratens berörda utslag samt tillika ålagt Tillkamrerarenkan Holmberg att till Viulandskamreraren Holmberg gälda afgifterna för hans exemplar af Köpällens utslag med elfva mark allio penni Emellertid hade parterne redan där förinnan eller den 10. Juni 1901. låtit erkställa arfskifte efter Tallkanderaren talmberg samt därvid, enär Tallkom wäarenkan Holmberg och hennes med parler motsagt riktigheten af Finlands kamreraren Holmlags ofvanemordade fordran och dessutom med tilllandskamre raren Holmbergs bestridande påstålt, att boet hos honom hade tillgodo ett belopp af 14,80. mark, ingått sådan öfverenskommelse att parterne egde särskildt i lagsökningsväg deroende af arfskiftet görasina förenämnda anspråk gällande hvar utom för gäldandet af förberörda af Sicelandskamreraren Holmberg utsökta lopp, utgörande sammanlagdt 22,563 mark 53 penni, därret detsamma komme att till betalning förklaras, aflagts följan de värdspapper, nämligen: en af Bonden Oskar Jaakka utfärdad skuldse del, motsvarande jämte upplupen ränta 197
20,768 mark 88 penni, 11. stycken Björnebergs stads kyrkorlligaver å 100 mark samt manlagdt 100 mark, 2 dyrken aktila i Björneborgs Baderrättning å 25. mark 50. mark en af Mekonisverbetaren Johan Lehtonen utfärdad skuldsedel jemte ränta inalles 577 mark 69 penni samt en af Poliskonstapeln Berndt Olof Toivonen utsärdad skuldsedel, motsvarande 62 mark äfvensom 9 mark 96 penni penningar sedermera hafva Tiillkamreraerkan Holmberg och hennes medparter efter stämning å Vielandskamreraren Holmberg vid Rådstufvurätten i Björneborg yrkal ej mindre återvinning af än nämnda, medels Hofrättens utslag af den 19. Juli 1901. Vicelandskamreraren Holmberg utdömda 22000 mark jämte 6. procents ränta från den 31. Januari 1901 och 108. mark 60. penni i korhmoder, enär Fullkammaren lehnlag emot emordade, af honom utfärdade skuldsedel icke bekommit någon valuta, utan skuldse deln endast vore ett markeradt testamen te, hvilket såsom hvarken lagligen upprättadt eller behörigen bevakadt vore ogilligt, än och att, alldenstund Fält kamreraren Holmlag, enligt hvad hans poslbok utvisade, i märne parter till sändt Viidandskamreraren Holmberg öfver 14,800 mark samt dessutom betalal af den sistnämndes skulder 5,220 mark, icelandskamreraren Holmberg måtte skyldigkännas att af berörda medel, hvilka icke lämnats honom såsom gäpa, till skifte återbära ett belopp af 14,400 mark samt återstoden vid skiftet tillgodoberäknas ticelandskamreraren Helmberg såsom åt gångna till hans nödlerfliga föda, klader och upptuktelse, hvarjemte Tillkomradeenkan Holmberg och hennes med parter vidare anmärkt, att för gäldandet af Viadandskamreraren Holmberg före nämnda fordran, på sätt ofvan anbjöds egendom ur boet blifvit vid skiftet afsatt för 22, 363 mark 53 penni, oaktadt för samma ändamål redan tidigare utmätts tvänne skuldsedlar utfärdade, den ena af Rusthållaredottern Maria Lovisa Ala Matikkala å 9,260 mark och den andra af Rusthållaren Gustaf Wilhelm Erk kilä å 14, 140 mark; och hafva Fält198
kamrerarenkan Holmberg och hennes med parter påyrkat kompellering och rättelse af ifrågakomna skifte genom nytt så lant, hvarvid bland annat de för Vice landskamereraren Holmbergs föregifna för dran såväl afvalla som i mät lägna till gångarna skulle skiftas samt förenamn da 14,400 mark likaledes till skifte åter baras Isaken hörd har Viidandskanne raren Holmberg i likhet med Tallkamre äreenkan Holmberg och hennes med narder ansett att, då omförmälda för till landskamreraren Holmbergs fordran i mål tagna tvänne skuldsedlar ingått i skiftet, detsamma borde rättas i så mälte, att de för samma gäld afsatta valuberna lorde fördelas emellan de skiftesdotter, som fått sig nämnda skuld sedlar tilldelade, men har Vicelands kamreraren Holmberg däremot, tryggande sig vid ifrågakomna af Fällkämvaren Holmberg utfärdade skuldsedel, motsagt ofvanbeskrifna återvinnigstalan samt beträffande krafvet å 14,400 mark besridt det han någonsin sig till godo fått emottaga de af Tallkomreraren kan Holmberg och hennes medparter uppgifna belopp Efter det parterne ömsesides anhållet om godtgörelse för sina rättegångskostnader, har Rådstufvurätten medels den 7 Augusti 1902 afkunnadt utslag utlåtit sig i saken; och som framlidne Fällkomreraren Holmberg i lifstiden den 15. Februari 1894 uti tvänne vittnens när varo erkänt sig vara Vicelandskane raaren Holmberg skyldig tjuguträdel sen mark samt å detta belopp vid samma tillfälle i laga förre utfärdat ifrågakomna skriftliga förbindelse, allt så och då Tillkamrerarenkan Holmberg och hennes medparter icke gittat styrka, att Viidandskamreraren Helm berg vid Tillkänreraren Holmbergs dödstillfälle stått i skuld ull boet, har Rådstufvarätten förkastat Fällkamrera reenkan Holmberg och hennes medfde lers härutinnan gjorda yrkanden; men enär af handlingarna i målet framginge att i skiftet ingått jemväl de skuld sedlar, som blifvit lägna i måt till gäl199
dande af Vicelandskamreraren Holmbergs hos lut egande fordran å tjuguqvåtusen mark, har Rådstupurätten bland annat på sådan grund upphäst ifrågakomna skifte samt förordnat till nytt skifte i boet med iakttagande jämväl af särskilda andra omständigheter, om hvilka dock nu ej är fråga; och har Rid stufvurätten därhos i anseende till så kens beskaffenhet qvittat rättegångskostnaden parterne emellan. Hofrätten, under hvars pröfning parleme ömsesides i väderäg dragit må let, har uti dem den 25 November 1905 utlåtit sig; och emedan Vicelandskom varen Holmberg icke kunnat utreda, att han emot ifrågakomna skuldsedel af den 15 Februari 1894 lämnäl Fallkamreraren Holmberg någon valuta, utan fastmer ådagalagts att denna skuld sedel endast afsåg en testamentarisk disposition från den sistbemäldes sida till förmån för Virelandskamreraren Holmberg och således, enär densamma hvarken upprättats i den för det afsed da förfogandet föreskrifna som eller behörigen berakats, vore ogillig, har Hofrätten pitagit Tallkamrerarenkan Holmberg, såsom innehafvare af Tallkamreraaren Holmbergs le, från erläggande till Viidandskamme åren Holmberg af i lofrättens utslag för den 19 Juli 1901 utdömda tjugutiotre en mark jämte ränta och rättegångs kostnadsättning, i följd hvaraf jämväl frågan om ändring i skiftet beträffande förenämnda, till betalning af sagda utdags innehåll i mät lagna, men för andamålet sålunda icke behöfliga egen dom förfalle jemte det de vid skiftet förbetalningen af samma utslags innehåll undantagna värdepappen och penningarne borde gå i skifte parterne emelson. Vidkommande åter Taltkamera deenkan Helmelags och hennes medfärters emordade med Kulandskamreraren Holmberg riklade anspråk, har Hofrätten väl funnit det vara utredt, att tilllands kamreraren Holmberg af Tallkannera nu Holmberg i dennes lifstid fall emottaga integare berörda omkring fjor lentusen åttahundra mark utan att hafva redogjort för dessa medel, men eme200