Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
byggnader med fönster mot berörda planqvärstade, bebyggas eller nämnda byggna ders fönster på något sätt förebygas eller fartsättas; men enär Aktiebolaget Wicander i Larsen, som sedermera genom köp blifvit egare af förstnämnda fastighet, hvarken förbundit sig att vidmakthålla omförmälda emellan Byggmästaren Wiklund och Kaptenen Mallen ingångna af tal eller ens vid köpets afslutande haft utskap derom, har Aktiebolaget Wicker Taisen yrkat att, oaktadt å gårdenet: 3. ännu qvarstode byggnader med förester mot berörda trädgårdslan, Anna Sofia Heklund, såsom egare af sistnämnda gård, måtte skiljas från by egenheten att i omförmäldt afseende insvänka Ahtidelagets rätt att för byggnadsändamål i luga ordning begångna nämnda plan I saken hörd har Anna Sofia Wiklund genmält att Aktiebolaget Kiranden Tursen, hvilket den 21 Juni 1898. af aflidne Sjökaptenen Mallans stadhus tillhandlat sig gården No 2, vid köpets ingående egt kännedom om tillvaren af ifrågavarande uti förenämnda köpebref af den 25 Maj 1875 intagna för behåll, hvarföre och då bemälda aktidolag icke kunde med bättre rätt förfoga öfver denna fastighet än belagets fångesman, Anna Sofia Wiklund emotsett käromålets förkastande Medelst den 30. Augusti 1902 afkunnadt utslag har Rådstufvurätten utlåtit sig att, emedan Anna Sofia Wiklund icke gittat styrka det etttieldagd Wiander i Larsson vid förberörda gårdskap af den 21 Juni 1898 blifvit upplyst om eller förbere dit sig att iakttaga bestämningarna uti 4de punkten af omförmälda den 25 Maj 1875 upprättade köpebref, sagda bestämning gar icke vore bindande för Aktiebolaget Wiander i Toisen samt att belaget förty icke kunde förmenas att med iaktta gande af föreskrifterna i allmän lag och Åbo stads byggnadsordning fritt försaga öfver sin ifrågavarande tomtandel för laggnadsändamål. Kapälton, under hvars pröfning etc na Sofia Wiklund i vadera dagit saken, har genom dem den 15 Februari 1905 fastställ Rådstufvurättens dom 631
Uti Hofrättens dem har Anna Tofia Wiklund sökt ändring. Kysesliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Anna Sofia Wiklund icke hafva anfört skäl till ändring i Hopiainens ofvanberörda dom, vid hvilken alltså kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: fl. Tolmman. Bom Laveblad SS: venne Tiehuu Johannes Liltnig. ce: Andersin. Valentin Gammerens J N Bainlund A.F. Malin. Den 13. November 1905 Kejserliga Senatens för Finland tom uti ett på nedsatt sessionskilling från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Handlanden i Helsingfors stad Tuomas Reinikainen, så kande, samt Handlanden Rudolf "Härmedelst och Kammassöranden vid Tullstyrelsen, numera Tullförvaltaren Wilhelm Gabriel Pappills, i egenskap af sysslomän uti Handlanden i sagda stad Axel Parainens konkurs, svarande: Sifven uti Justik edebartementel den 13 November 1905. Keseeliga Senaten här låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, sändt nu är i fråga, inhemtal följande: Sedan Sundlanden Saviainen den 25 Mai 1901 af Rådstuhmallen i Helsingfors stad blifvit försått i konkustillstånd, hafva å den i anledning häraf utsalta inställelsedagen den 24 nästförföljande Seftember, bland andre fordringsegare i konkursen, nedannämnde beroenären beräkut1o Handlanden Kiinikainens konkursförvaltning köpt 15000 mark, hvari land annat inginge beloppet af en utaf Gustaa; G. F. A. B. K. H. R.B. å 1/12. 3. 20. N: 1000. Sag. 94. R. G. 1905
Handlanden Reinikainen utstäld och af Handlanden Pariainen uppbud vad å 47500 mark med sex procents ränta derå från den 8 Juni 1901, och 2. Sakföranfirmen Castrén Inillman, på grund af en utaf Handlundene Purviainen och Reinikainen den 9. November 1000. till innehafvaren utfärdad och uti dem och Handlanden Parviainens hustru Ellen Parviainen tillhöriga, å Alita lo hemmans i Kaukola by och Wichtis socken mark belägna ängsåg och hefleri intecknad skuldsedel, densammas innehåll bemark med sex procents ränta derå från sistsagda dag, såvidt detta belopp ej utginge ur den intecknade fastigetens värde. Vid sedermera den 17 Oktober 1901 i målet för sig gånget upprop hafva Kamllanden Purmoinen och särskilda fordringsäre i hans konhus anmärkt mot Tirman Castrén Amumans bevakning, att, i fall Handlanden Reinikainen emot den till grund för kafvit åberopade skuldsedeln uppburit penningar, sådant skett utan Handlanden Turväinens begifvande, i anseende hvartill och då Parviainen met summa förskrifning ej heller erhållit någon valuta, utdömande af denna fordran metsagts. I anledning wias hafva Pirman Castrén, Snellman och Handlanden Reinikainen uppgifvit ett den sistbemälde för att säkerställa sig för betalning af särskilda utaf honom för Kamllanden Parviainen ingångna förbindelser omhänderfritt omordade skuldseckt såsom pant samt att förskrifningen af Handlanden Reinikainen förr än han upplåtit sin egendom till konkurs öfverlemnats åt firman Castrén emellnan endast för beräkning, hvarhos fesman yrket att en värdet för den till säkerhet för skuldsedeln intecknade egendomen med förmansrätt utså det belopp, hvartill Havullanden Reinikainen konkursmassus fordran hos Handlanden Parviainen af Rådstufvanden faststäldes. Sedermera har Rådstufvurätten genom den 28 December 1901 i målet afkunnad dom på upptagna skäl meisut Kanellunden Niinikainens konkursförvaltning att särskildt med Handlanden Parviainens konkursförvaltning tvistu om förberörda fordran å högst 1500 mark, men deremot förkustut 333
tinnan Castrén Snellmans fordrings enspråk. På erlagdt vad emot Rådstufinmittens dom här Handlanden Reinikainen deri sökt ändring i Åbo Hofrätt, som härå uti den 16. April 1902 gifven dom på särskilda skäl, med ändring af Rådstufvurättens dom, jemlikt gl SS: i kenkungstadgan af den 9 November 1868 hänvisut Handlanden Reinikainen att särskildt, på stämning å Handlanden Forviainens konkursförvaltning, med densamma tiista om gittigheten af den å omordade skuldsedel grundade fordran, jemte det utlåtande meddelades om den rätt, hvarmed det belopp, som genom laga kraft egande utslag eller dem i den särskilda rättegången möjligen kunde Handlanden Reinikainens konkursman tillerkännas, borde ur Parviainens kenpursmassa utgå. Emellertid hafva Handlanden Sarvillinens och Reinikainens konkursförrättningar vid ofvanbemälda Rådstufvurätt den 26. Mars 1902 emot hvarandra anhängiggjort ett mål angående fastställande af Parviainens och Reinikainens nassons ömsesides hos hvarandra egande fordringar, men då målet den 18 påföljande Juni änyo till behandling vid Rådstufvurätten förekommit anmält att fordringsegarene i bägge konkurserna vid den 9 i sistnämnda månad hållet gemensamt sammanträde träffat sådan förlikning i saken, att ej mindre ett den 10 Maj 1901 af en utaf Handlanden Parviainen och Ranihållen för slitande af särskilda dem emellan i anledning af deras gemensamma sågoch kärdellaffär uppkomna tvistigheter tillrätt komförde missätt afkunnadt utslag, hvarigenom Pariniainens och Kiinikainens mellan kapanden till den 1 Januari 1901 utredts, skulle godkännas och läggas till grund för uppgoulsen, än äfven bekslut för år 1901 till den dag Reinikainen ingifvit sin konhusansökan borde upprättas, samt att, för såvidt enighet vilkommande 1901 derilovisning emellan konkursmassarne icke kunde vinnas, sistemännen egde antingen hanskjuta det tvistiga till afgörande af gede man eller ock sammankalla fordringsegarene för att i saken höras; och härdennu förlikning blifvit af Rådstufvurätten 634
medelst utslag redansagda 18. Juni 1902 till starrättelse faststäld. Uti nu ifrågavarande mål har Handlanden Reinikainen på stämning å Handlanden Mamfeldt och Tullförrättaren Toppius i deras ofvanangifna egenskap vid Rådstufvurätten anfört, att Handlanden Karviainen med anledning deraf att Aktiebolaget Suomen Maanviljelys- ja Teitlisuuspankki Osakeyhtiö på hösten är 1000. uppsagt ett af bemälda bolag åt Pariniainen beviljadt kassakutiliolän, för hvilket Reinikainen stilt i borgen, föreslagit Handlanden Reinikainen att emedan Parviainen ärende upptaga ett vedellån, stort 30,000 mark, hos Aktielelaget Kansullis - Osake - Pankki samt därmed gälda, utom berörda kassakreditielän, hvarjehanda löpande utgifter för Parviainens och Reinikainens gemensamma afför, Reinikainen skulle ikläda sig ansvarighet för vexellånet emot det att Reinikainen finge såsom säkerhet behålla inskuldsedel å 6000 mark, stäld å innehafvaren och intecknad uti Reinikainens och makarna Parviainens förberörda sag, äfvensom att Reinikainen samtyckt till Pariainens framställning och den 3 November 1900. fritt från Kansullis - Osake-Pankki emot en af Reinikainen utstäld och af Parviainen godkänd samt med öfverlåtelse af Filosofiemagistern O: E. K. Selvin och en innan person försedd vid lyfta 50.000 mark, hvilka Reinikainen derefter den 7 i summa månad emot kvitto tillställ Parviainen, som aftalsenligt åt Reinikainen öfverlemnat den par dagar senare eller den 9 November 1900 upprättade skuldsedeln å 60,000 mark, hvarefter Magistern Sylvin, sedan nämnda emellan å 3000 markemsatts tillsammans med ett annat lån å 17.500 mark, medelst en vexel å 47500 mark, till hvilket belopp Parviainens och Riinikainens gemensamma vardskuld till Belaget Kansullis - Osake-Raukki vid tiden för början af Parviainens konkans uppgått, inlöst sistnämnda växel och i Riinikuinens konkurs bevakat nades innehåll samt jemväl fått detsamma sig tilldömdt. Och som häraf framgick, att Handlanden Parviainen bekommit 30.000 mark i valuta för oftanämnda 635
af honom gemensamt med Reinikainen utfärdade skuldsedel, men icke gittat visa att Parviainen användt dessa medel för sin och Reinikainens gemensamma räkning, har den sistbemälde yrkat att Parnäinens konkurslo måtte förpligtas att till Kiinikainens konkursmassa utgifva sagde belopp 3000 mark samt att ersätta Reinikainen dennes umgälda i målet Öfver häromålet hörde hafva Kamlanden Hamfelt och Tullförvaltaren Toppius genmält förmämligast, att Handlanden Reinikainen icke i någon händelse borde få utsträcka sin talan på grund af ifrågakomna skuldsedel utöfver det anspråk, hvartill Herman Castrén i Snellman vid andra uppropet i Handlanden Parriainens konkurs begriinsut sin bevakning på grund af omförmälda skuldsedel, samt att Handlanden Parviainen icke fått niigare valuta för sagda skuldsedel och Handlanden Reinikainen ej heller omhänderbekommit densamma såsom pant, utan velan han ombesörjt dess inteckning i förberörda sig och hafleri egenmäktigt behållit skuldsedeln. Så grund häraf och då Handlanden Reinikainen sålunda icke kunnat visa att han egde någon fordran i Handlanden Purviainens konkurs eller att Reinikainen omhänderfått skuldsedeln såsom pant hafva Handlanden Hamfeldt och Tullförvaltaren Pappius anhållit om käromålets förkastande. Rådstufvurätten, hvarest äfven Jurisutriusgukandidaten Aksel Castrén i egenskap af syssloman i Handlanden Reinikainens konkusto blifvit hörd, har medelst utslag den 12. November 1902 på anförda skälförkastat Handlanden Reinikainens i målet utförda talan såsom obefogad. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Reinikainen i vadeväg dragit målet, har medelst dom af den 31. Mars 1905 utlåtit sig i målet; och emedan Firman Gastrén & Snellman, som å Handlanden Reinikainens vägnar i Handlanden Parviainens konkurs bevakat ifrågavarande skuldsedels innehåll, vid andra uppropet derstädes, med ändring af sin gjorda beakning, yrkat att en värdet af den till säkerhet för skuldsedelse intecknade egendomen med förmånsrätt utfä det be636
lopp, hvartill Reinikainens konkursmassus å högst etthundra femtiotusen mark bevakade fordran i Parminens konkurs tilläfventyrs blifve faststäld samt Nämnkainens anspråk på grund af nämnda skuldsedel icke kunde utsträckas längre eller omjalta med än hvad å hans vägnar beräkats, by och då Kiinikainens och Suviainens konkursmassa emellertid den 18. Juni 1902 ingått förlikning angående sina mellanhafvanden, hvilken förlikning af Rådstufvunnitten behörigen fastställs samt Reinikainen icke styrkt att han på grund af omordade skuldsedel skuld le hafva någon fordran i Parviainens till konkurs upplåtna bo, har Kopullen fästetidt det slut, hvari Råtstufvaren medelst förenämnda utslag i saken stannut, jemte det Handlanden Aanikainen sketeligkändes att med vinter mark godtgöm, Nämäländen Sampell och fullförande ren Toppius deras i målet uti Möfrätten hafda kostnader Uti Alofallens dom här Namnlanden Reinikainen sökt ändring medelst het ingifven dertuktion, hvilken Handlanden Hannfeldt och fullförrättaren Pappills i föreskrifven ordning bemätt. Rysisliga Senaten hin laget må let i öfvervägande och finnes Handlanden Kunikainen icke hafva anfört skäl till änling i Hofrättens uti saken gifna dom vit hvilken förty sall förblifva; och ålägoch Handlanden Reinikainen att med sjuttiojem mark ersätta Handlanden Hamall och Tullförvaltaren Poisius deras härstädes målet hafda restnader. Ort alle, vore viktor, till efterrättelse lander i Kejserliga Senaten för Enlund lf. Tohunan Andersin. A; Kumlin. Den Lagerlas som Februariere Johan Rönnlund Johannes Zittius Ahdellalin Johannes Zitting Ahdollalin. Johannes Zitting Ahdellalin Oscar Karsten 637
Den 14. November 1905. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Åbo Hofrätt inkommit revisionmål emellan Jernvägstyrelsen i Finland, sökande, samt Trätselkammaren i Helsingfors stad, svarande, angående klander af uppropratensvärdering: Gifven i Justiliedepartementet den 14 November 1905. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Sedan Kejserliga Senaten den 3 November 1899 förordnat, att ett Helsingfors stad tilllydande jordomräde invid Fredriksbergs rängeringskangård borde för Statsjernvägarnes räkning uppropieras samt anbefalt Guvernören i Åylands län att vidtaga å Guvernören i sådant syste ankommande åtgärder, har Yngre. Kommissionslandtmåtaren Frans Oskar Immell, jemlikt honom meddeladt förordnande, den 12, 13 och 14. Juni 1900 utpålat och rörlagt samt å karta affattat ifrågavarande omräde, som befunnits omfatta ett ylinnehåll af 36,700 krodratmeter, hvarefter nämnd för områdets värdering i behörig ordning tillsatts Enför den fd: J. G.S. 1. R. B. 1/14 - 64. s. 8. Sr. SS. H. /48 338 No 1001. Sag 45. R. 1905.
na nämnd, som sammanträdt den 6 December 1900 och den 8. Januari 1907, har Trätselkammarens ombud Stadsingeniören Gabriel Faström meddelat, att det till exemplation afsedda området, hvilket för tiden icke för något särskildt ändamål af staden användes, vid den 14 Juli 1899 af två ledamöter i Trätselkammaren och Stadsingeniören hållen syn ansetts väl lämpa sig för bostadsanläggningar och efter verkstäld indelning böra betinga sig ett pris af minst 10 mark per hvadratheter bostadstomt, men dock kunna af staden öfverlåtas till statsjernvägarne efter ett pris af 3 mark 25 penni hvadrat. meters, enär staden i detta fall icke komme att hafva några utgifter för gatuplaneringar, kloakledningar, betysning, vägaunderhåll med mera samt vid tomtindelningen utlemnade gator och öppna platser äfven inginge i den areal, för hvilken betalning skulle erläggas af kronan, hvarföre och då området, derest det icke blefve extraprieradt, med hänsyn till sitt läge utan tvifvel skulle i den närmaste framtiden blifva mycket eftersökt såsom bostadsplats och kunna af staden försäljas till det vid berörda syn åsatta pris, Stadsingeniören Idström yrkat, att nämnden måtte uppskatta den staden tillkommande ersättningen för änsagda område till 3 mark 25 penni hvadratintern, utan afseende å olikheterna emellan särskilda delar deraf. Häremot har Bantingeniören Hugo Raimund Bremer, i egenskap af ombud för statsjernvägarne framhållit, att förenämnda område med afseende å terranoförhållandena syntes mindre lämpligt att planeras till bostadstomter samt att det fordrade ersättningsbeloppet vore för högt, emedan staden icke kunde påräkna ett så stort medeluettobelopp för hvarje hvadratheter af hela omradet, om detsamma af staden upplåtes till bostadstomter efter 10 mark hvadratnetern tomtyta, hvarjemte Boningsnioren Bremer upplyst, att vid år 1878 verkstäld exprocaration för statsjernvägarnes behof af två till nu i frågavarande område granrande jordstycken, det ena öster derom och det andra på vastra sidan, samt af ett tredje norrom. Törnäs bibana beläget område, det förstnämnda jordstycket, der märken varit fullkomligt jemn, om och 639
ställvis samt, värderats till 2 mark 50 penni, det andra, som varit mera bergigt uppskattats till 75 penni och det tredje jordstycket åsatts ett värde af 1 mark hvadratmetern. Sedermera har nämnden förberörta 8 Januari 1901 afgifvit yttrande i saken och, med afseende å det till extrapratnon anbefalla egoonradets belägenhet å stadens mark icke långt ifrån Berghåll och villan ets, invid Fredriksbergs rängeringslängård med dess dels redan färdiga dels under anläggning varande eller till uppförande beslutna jernvägsverkstädes och andra inrättningar, funnit ersättningen för nämnsa område, oberoende af att detsamma, såsom till största delen bestående af berg och stenbunden mark, vore till odling otjenligt, böra bestämmas till högsta gångfara priset för marken såsom bostadsplats; och emedan denna mark utan svarighet kunde användas till bebyggande med bostäder och densamma för detta ändamål med sannolikhet inom en icke aflägen framtid skulle blifva mycket eftersökt och betinga sig vidpass det vid synen den 14 Juli 1799 angifna pris, ty och då värdet af jordområdet i fräga sedan år 1892, då tilldetsamma angränsande jordstycken upproprierats för stalsjernvägarnes behof, i allmänhet sligit samt utsigten för staden att framdeles kunna fördelakligare än vid tiden för exioprialiansvärderingen använda berörda område mäste anses redan då omverka på dess gångbara pris, har nämnden som jemväl beaktat att egaren af området kunde derifrån tillgodogöra sig sten och den derstädes växande skogen, hvilken om och gamska klen och yles dock icke vore utan att värde, pröfvat den Helsingfors stad tillkommande ersättningen för meranämnda område böra bestämmas till 3 mark för hvardratmetsen eller således till inalles komark derefter har Guvernörsembetet i Nylands lån genom utslag den 19 Augusti 1907, med stöd af SS 39 i lagen om eberoparation af fast egendom för allmänt behof, gifven den 14 Juli 1895, faststält det af Kejserliga Senalen i förberörd måtto till uppropnation föreskrifna omrädets andel till den vidd, Kommissionslandtmätaren Samuel vid verkstäld kartläggning funnit det samma innehålla och här ofvan angifvits samt be
ställvis samk, värderats till 2. mark 50. penni, det andra, som varit mera bergigt, uppskattats till 75 penni och det tredje jordstycket åsatts ett värde af 1 mark hvadratmetern. Sedermera har nämnden förberörda 8 Januari 1901 afgifvit yttrande i saken och, med afseende å det till exemplation anbefalda egoområdets belägenhet å stadens mark icke långt ifrån Berghåll och villan As, invid Fredriksbergs rångeringsbangård med dess dels redan färdiga dels unter anläggning varande eller till uppförande beslutna jernvägsverkstäder och andra inrättingar, funnit ersättningen för nämnda område, oberoende af att detsamma, såsom till största delen bestående af berg och stenbunden mark, vore till odling otjenligt, böra bestämmas till högsta gångbara priset för marken såsom bostadsplats; och emedan denna mark utan svärighet kunde användas till bebyggande med bostäder och densamma för detta ändamål med sannolikhet inom en icke aflägsen framtid skulle blifva mycket eftersökt och betinga sig vidpass det vid synen den 14 Juli 1899. angifna pris, ty och då värdet af jordområdet i fråga sedan år 1898, då till detsamma angränsande jordstycken exproprierats för statsjernvägarnes behof, i allmänhet stigit samt utsigten för staden att framdeles kunna fördelaktigare än vid tiden för expropricationsvärderingen använda berörda område måste anses redan då inveska på dess gångbära pris, har nämnden, som jemväl beaktat att egaren af området kunde derifrån tillgodogöra sig sten och den derstädes växande skogen, hvilken om ock gånska klen och yles doch icke vore utan alt värde, pröfvat den Helsingfors stad tillkommande ersättningen för meranämnda område böra bestämmas till 3 mark för hvadratintern eller således till inalles 110, 100 mark. Derefter har Guvernörsembetet i Nylands lån genom utslag den 19 Augusti 1901, med stöd af SS: 39 i lagen om extraprignation af fast egendom för allmänt behof, gifven den 14 Juli 1898, faststält det af Kejserliga Senaten i förberörd måtto till extrapriation föreskrifna områdets areal till den vidd, Kommissionslandtmätaren Immell vid verkstäld kartläggning funnit detsamma innehålla och här ofvan angifvits, samt be640
stämt den Helsingfors stad tillbörande ersättningen för marken i enlighet med extrapriationsnämndens uppskattning till 3. mark för hvadratintern eller inalles 100, mark. Missnöjd med Guvernörsembetets ofvansagda utslag beträffande ersättningsbeloppet får Jernvägstyrelsen, efter utverkad stämning å Helsingfors stad genom dess Drätselkammare, vid Rådstufvurätten dersammastädes i afseende å vinnande af nedsättning i den utdömda lösesumman anfört, att extropriationsnämndens hufvudskäl för less värdering, nämligen att marken för bebyggande med bostäder enligt all sannolikhet inom en icke aflägen framtid blefve mycket eftersökt och derför borde högre uppskattas, direkte strede emot föreskriften i 8 SS: af ofvanåberopade lag: att det af nämnden uppgifna skälet att ifrågavarande område likasom jord i allmänhet stigit i pris sedan år 1898, då särskilda angransande jordstycken senast för statsjernvägarne exproprierats, vore oriktigt; att den omständigheten att å platsen ställvis funnes litet, i det närmaste af buskar bestående, klen skog och för stenen, som i och för bebyggande måste utsprängas, något kunde erhållas, icke gjort området mera eftersökt och ej heller höjt dess värde såsom nämnden antagit; att i fall området indelats till tomter, dessas ylinnehåll skulle omfattat endast 22,623 kvadratheter, medan återstoden 14,077 hvadratmeter upptagits af gator och andra öppna platser, hvarföre och då staden för planering, vattenledning, klocker, betysning med mera skulle nödgats utgifva minst 145,036 mark, staden, i fall den nu för området, utan att hafva derå nedlagt några kostnader, erhölle 110,100 mark, i sjelfva verket skulle derför bekomma ett pris, som motsvarade 11 mark 27 penni för kvadratintern af de tomters areal, hvilka å omradet kunde inrättas, eller således mera än stadens ombud vid expropritionsförrättningen ansett för tomterna kunna begäras, att, då staden i Augusti månad år 1901. föryttrat nio tomter i det nära till expropriationsområdet belägna kvarteret 374, för de sämre tomterna i detta hvarter, hvilka dock till beskaffenhet och läge varit vida bättre än tomter å extrapriationsområdet, betalts 8 och 9 mark hvadrat341