Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
intussa ajaman kantaa, velvoittanut maksi maneet 1800 markkaa viimeksi ajaman kantan, oikeuttanut maksi saaneet 1900 markkaa viimeksi Viisikäräjänkin lainttamaan ulkakymmentäo velkakirjan astaan, minkä 19 päivältä Pavakuuta 1900. suolittu Taa kuudeksi kiinnitys myöskin oli rii19 päivältä Paackuuta 1800. suvittu Pudakuudeksi kiinnitys myösrika Rosendahlolle kuin myös oikeudenkäyntikulujen korvaamiseksi suorittamaan viimeksimainitulle kahdeksan kymmentä markkaa ja Kustaa Pehrsalain, mutta kun Päästöpankka je Oikeudle viisikymmentä markkaa lakan nimi olevat myynut talon ri Hinnelle ensikymmentä markkaa lakun nimi olevat myneet talon kosksi Kuvernesimisockensa kärvin och antanut Actor Gabriel Reinius on kulutuun etellä 11. päivänä Marvekuuta 1911 velkoAvioikeus, jonka lukettavaksi Kruvan 21 päivältä Elokuuta 1894 mantörmältä vaattanut julan, on 1/2 nen med Tainio eli ostanut ulan naini Huhtikuuta 1911 antamassaan saa Tullmaksua, joka Almojervus ja Antaniin lemnut sekäkkii, että saa tämän oikeudetta kuita niin muuteen, Nenndahl oli 4 päivänä Tammikin kaksi oltu näytette toinen joutekaita 1915 antanut Pääivän kiitty mukaa osoit, kiinnityksestä kiinteään omaielässä, 19 päivänä 9 piskuuta 1800 tämnden 8 päiwälä Marraskuuta 1868 Ombu Päästömänkelle 20. päivänä 30 SS: Viime on Ruurillikuulu 1904 antaman ulkakirjan a¬ päivältä Joulukuuta 1893, tullut jalleksen maksamisen vakuudeksi on pantaluksi sitoumukastaa, jonka kiittä Anomme ja Gustaen Oikeus olen ja kon pelläkerrottu oikeuden hevattamaan velkakirjan sanottua velkakerjaa rastaan, minkä vänä Helmikuuta 1905 vahvistettu Sasparius ja Gustava Charlotta Kaikanssaan silloin omistamaan Wehoniemen kymmentä markkaa ja Mårten Telhoit socken, mutta hän Pördöpankka utmentä markkaa tarkun nämä olevat myynest talon miehen luettuna myöskin hänen oleva afla saapud ja Emilia Naimolle, ekuksia tulevan päivänä Tammikuuta 1900 ulko David kunnan Sääskörande oli erkä sitenmukare, joka Nestor Valden velkakirjan nautiksi et 11imme kuuluu Keisarilkuun antakun 28 SS: pitun, Änijärnes ja Gustina Marleku by, että, niinkuin tämä hänteutetä muta Kuolo oikeukin Teinikijennutilta toinen vakuudeksi tehty parittuna nimel905
sa oli rauennut, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus jutus sa oli johtunut, kuin myös velvoittanut Säästöpankin viidelläkymme nestä markalla korvaamaan "uolitha Fredrika Rönnlahlin jutun takia Hovioikeudessa kärsimät kulut se ki merittamaan Kustaa Vihtori linnelle maksut kaksikymmentäsitsemän markkaa kahdeksankymmentä penniä hänen kaprahustaan Hovioikeuden tuomiota Hovioikeuden tuomiooon on Lopin kunnan Säästöpankki anonut muutesta perustelmalla, johon pidettu Fredrika, i Rosendahl on vastannut Keisarillinen Senaatti on tulee nut tämän jutun ja katsoo, ettei Larin kunnan Säästöpankki ehdo sittänyt syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiala, joka siis jää tynväksi; ja velvoitetaan Säästörandki suorittamaan. Julikka Fredrika Kosenlahdille, korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi olleista kuluista, K. Auer. Asian A. Lauman seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki, asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen. Fr. Anneberg. KR Helanen 906
Marraskuun 23 päivänä 1914 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullassa testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Torppari Iisakki Iisakinpoika Penttilä ja hänen vaimonsa Edla Sofia Antintytär, Parkanon pitäjän Sinnan kylästä, ynnä Salvelijatar Matilda Lovisa Antintytär Tunari, Kurun pitäjän Parkkuun kylästä hakijoina sekä Kruununtorppari Oskari Maja eli tajanmaa ja hänen vaimonsa Emma Eliina Antintytär, ensiksimainitun pitäjän Suorijärven kylästä, ynnä Talollinen Efraim tumunpoika Kärkelä ja hänen vaimonsa Aleksandra Antintytär, saman pitäjän Aukoon kylästä, vastaajina. Annettu Oikeuserastossa 23 päivänä Marraskuuta 1914 Keisarillinen Senaatti on jutun asiakirjat itselleen esittelyttänyt ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Sittenkun Oskari ja Emma Eliina Läsnä. V.t - R. A. B. K. SS: 62. 907 No 1602. Pag. 219. R. S. 1911.
Maja sekä Efraim ja Aleksandra Kärkelä olivat Parkanon pitäjän käräjkunnan Kihlakunnanoikeudessa valvonut 22 päivänä Marraskuuta 1908 kuolleen, sanotun pitäjän Linnan kylässä asuneen Talollisen Matti Antinpoika Ylilammintaustan saman Marraskuun 15 päivänä tekemän suullisen testamentin, jossa tämä oli määrännyt, että Majan aviopuolisot ja Kaikolan aviopuolisoiden alaikäinen tytär Saima Aleksandra Efrais mintytär saisivat Matti Ylilammintaustan kuoltua tasan periä tämän omistaman Ylämmintaustan talon irtaimistoineen ynnä Matti Ylilammentaustan saatavat, sittenkun olat ensin oli maksettu, Kärkelän aviopuolisot ilmoittuen että heidän sanottu tyttärensä Saima Aleksandra oli kuollut 9 päivänä Helmikuuta 1909, ovat Iisakki ja Edla Sofia Penttilä sekä Matilda Lovisa Tienari, joista kaksi viimeksi mainittua ovat Matti Ylilammintausta - vainajan sisaria, haastattanut Oskari ja Emma Eliina Majan sekä Efraim ja Aleksandra Kärkilän mainittuun Kihlakunnanoikeuteen ja sillä lauruneet, että testamentti ei ollut laillisessa järjestyksessä tehty ja ettei sille valvannalle, minkä Kärkelän aviopuolisot tyttärensä Saima Aleksanderan kuoltua yllä kerrotuin tavoin olivat toimittaneet voitu antaa mitään arvoa, koskii valvomisoikeus voinut mennä perintönä testamentin valvomiseen oikeutetun henpilän perillisille; ja ovat Penttilan aviopuolisot sekä Antilda Lovisa Tienari sen vuoksi vaatineet, että puheksitullut testamentti julistettäisiin mitattomaksi ja testamentissa mainittu omaisuus tuomittaisiin luovutettavaksi sellaiseen jakoon, että Penttilan aviopuolisot ja Matilda Lovisa Tienari saisivat siitä heille perintönä tulevan osuuden, minkä ohessa Penttilän aviopuolisot ja Matilda Lovisa Tienari ovat anoneet korvausta oikeudenkäymiskuluistaan. Oskari Maja ja hänen asiakump908
paninsa ovat vastustanut kannetta ja onkin Kihlakunnanoikeus 29 päivänä Lokakuuta 1909 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perustöilla sen hyljännyt. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Iisakki Penttilä ja hänen asiakumppaninsa vetoamalla olivat saattanut jutun, on 16 päivänä Toukokuuta 1911 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että Matti Ylilammentausta oli tervellä ja täydellä ymmärryksellä sekä vapaasta tahdosta Oskari ja Emma Eliina Majan sekä Efraim ja Alefsandra Kärkelän tyttären Kaima Aleksandra hyväksi tehnyt kysymyksessä olevan testamentin, jonka Majan aviopuolisot omasta puolestaan ja Karhilan aviopuolisot sillä välin kuolleen Saima Aleksandran oikeudenomistajina olivat laillisessa järjestyksessä valvonut, minkä vuoksi ja kun Kärkelän aviopuolisot olivat ollut oikeutetut omaksi hyväkseen valvomaan testamentin, mikäli se sisälsi heidän mainitun tyttärensä eduksi tehdyn säädöksen, Hovioikeus on vahvistanut sen loppupäätöksen, johon Kihlakunnanoikeus oli asiassa johtunut. Hovioikeuden tuomioon ovat Iisakki ja Edla Sofia Penttilä sekä Matilda Lovisa Tiinari anonut muutosta perustelmalla, johon Oskari Maja ja hänen asiakumppaninsa ovat vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jätun ja katsoo, ettivät Sirakki Penttilä ja hänen asiakumppaniinsa ole erittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Iisakki Penttilä ja hänen asiakumppaninsa yhteisesti tai se heistä, jolla varoja on, suorittamaan Oskari Majalle ja hänen asiakumppaneilleen seitsemänkymmentä markkaa korvaukseksi heidän täälla jutun vuoksi kärsimistään kustannuksista. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. B. Amberg. Walter Andersin. B. Amberg. Johannes Pesonen K. R. Helanen. Johannes Pesonen K. R. Helanen. T.o. hans. 909
Marraskuun 23. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasari Hovioikeudesta tulleessa valtaväytän auhaisemista koskevassa jutussa, jossa ovat Keminkruununkalastus - arentiyhtiö hakija na sekä Alatomion pitäjän Ittaakamon kylässä asuva Talokas Johan Iisakka, saapuville tulleena. ja sannasta ynnä mainitun pitäjän Ruotsalan kylästä olevat muut Kaskamoiemen lohipadon osakkaat, tulematta jääneinä, vastaa jina: Annettu Oikeusvastossa 21 päivänä Marraskuuta 1914. Keisarillinen Svarasti on itselleen isittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt jon kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kemin kruununkslastus arentightiö sa Alatssonion ja Storungin pitäjäin käräjiäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että erinäiset tilanomistajat edellämainituissa Kaakamon ja Ruotalan kylissä pitivät lohipatso Tlemijoen Skolaara nimisessä mukaarassa ja Läsnä: R. A. D. F. B. M. 16. No: 1605 Pag. 138. R. D. 1910.
että tähän Maakamonniemen lohipadoksi ninnitettyyn paloon, joka oli rakennettu Kaakamon kylän puoleisesta läntisestä joensannasta Rajakari -nimiseen saareen oli valtaväylän kohdalla jätetty kahden kymmenen sylen bevijinen aukko, mutta kun tämä ei vastarinut kolmannesta vesijaksson beveyttä ja pato, ollen ensimäinen Klemijoen suutta sekä joen suurimmassa ja ainoassa kulkuväytäksi kelpaavassa kivuhaarassa, uti sekä halän nousua jokeen että yhdysliikettä. on yhtiö vaatinut, että palonorahkaas velvoitettaisiin palon kohdalla ankaisemaan valtaväytä sen koko berydeltä. Kanteista kuulustettuina ovat padonosakkaat selittäneet muun muassa että erinäisille Vuokamen ja Ruoka lan kylien tilanomistajille oli jo vuosi sataja sitten myönnetty oikeus rakon taa puheenalainen pato; että Kemin kruununkalastuksen silloisten vuokraa jain ja palonosakkaiden välillä vuonna 1642. tehdyn. sovinnon mukaan tuli padossa, jonka paikaksi määrättiin benykyinen paikka olla syvimmällä kakdolla kahdenkymmenen sylen levijinen aukko; sekä että erityinen, mainittujen vuokraajain ja palonosakkaiden välillä padon johdosta syntyneitä riitaisuuksia ratkaisemaan asetettu käräjäoikeus sittemmion, toimitettuaan tarkastuksen, jossa oli hamoittu että pato oli entiseltä paikaltaan siirretty oli, asianomaisten suostuttua palautumaan asiassa entiselleen. 18 päivänä Elokuuta 1739. vahvistaen tuonsovinnon, määrännyt että pato oli rakannettava vuonna 1642. tehdyn sopimuksen mukaisesti; minkä vuoksi, ja kun peto, joka sitäpaitsi oli meräi kuolella Stemijoen asuin ja misen välistä rajaa ei estänyt yhdyssliikettä eikä kalan nomassa jokeen, joka Monikaaraisena laski mereen, halonosaakkaa ovat vaatineet kannetta kyljättäväksi sekä kervausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kihlakunnanoikeus är 17. päivänä Marraskuuta 1908 julistamallaan päätössellä siinä mainituille perusteilla hyljännyt kanteen, mutta asian teetuun nähden kuitannut oikeudenkäyntikulut, asianomaisten kesken. 921
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolin ja toisin olivat vetoa malla saattaneet jutun on 12. päivänä Huhtikuuta 1910. antanut siinä tuomion; ja koska oli käynyt selville, että puheena olevan padon väyläaukko 18. päivänä Elokuuta 1739. tehdyssä ja asianomaisen käräjäoikeuden samana päivänä vahvista massa sovinnossa oli määrätty kahdeskymmenen sylen levyiseksi; sentähden ja kuin pädonosatkaat niinmuodoin ladlisesti olivat saaneet oikeuden mainitulla tavalla sulkea valtaväylää ja hinsiis Rehennuskaaren 17. luvun 13. SS:ssä olevan säännöksen mukaan, sellaisen kuin tämä lainkohta oli 23. päivänä Henäkuuta 1902. annetussa laissa, edelleen kin saivat nauttia tätä oikeutta hyväkseen, on Hovioikeus, mitä pää asiaan tuli jättänyt voimaan sen loppupäätöksen, johon Kihlakunnanoikeus tässä kohden oli jutussa johtunut, mutta kumoten Kihla kunnanoikeuden päätöksen oikeudenkäyEkulunkeihin nähden velvoittanut arenti yhtiön korvaamaan paimonosakkaiden kulut, Kihlakunnanoikeudessa tuhannella kahdellasadalla markalla ja Hovioikeudessa viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Kemin kruununkalastus-arentiyhtiö anonut muutosta perustelmalla, johon Johan Iisakka on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kemin kuumunkalastus arentyhtiön muutoksenhakemus oikeuta Hovioikeuden tuomion muuttamista muulla tavoin kuin että, koska Haakamonniemen lohipadon osakkaat ovat oleet muutoksenhakijoina Hovioikeudessa, yhtiö vapautetaan suorittamasta sen maksettavaksi määrättyä konvausta paderosakkaille Hovioikeudessa olleista kuluista viittäkynmentä markkaa. Tätä kaikki asianomai set noudattakrot. Keisarillinen Suomen Senarti: suin samtember Alpe Luksiala. K. Amberg A. J. Lillisubla Gusti Asila 912
Marraskuun 23 päivänä 1914 Keisarillisen Suomen Senaalin luomio nostorahalla Keisarillises la Waasan Hovioikeudesta tulleessa saamista koskevassa julussa, jossa Kauppias Gustaf Svanljung, Nikolainkaupungista on hakijana sekä Helelin pitäjän Pulkkisen kylässä asuva Talollinen Juho Vihtori Pulkkinen samasta kylästä kotoisin olevan Talollisen Matti Matinpoika kesisenahon konkussipesän toimitsijamiehenä vastaajana ilmottu Oikeusosastossa 23 päivänä Marraskuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on edselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedol: Sittenkuin Keklin, Kuuslisen ja Pekon pitajain sekä Ullavan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus 14 päivänä Kesäkuuta No oli asettanut Matti Kesimähen konkunnetetuun ja Kauppias Kanljung velventäpäivänä kenkurssissa seuranneen Lokakuun 30 päivänä eli valvonut erityisiä saamisia sekä Kihlakunnanoikeus 20 päivänä Helmikuuta 1903 julistetussa konkuessituomiossa ole tehtyjen Läsnä: R.S. - A. L. A. R. B. K. t. v. 20. P. 913 No 1606 sivu. 32 R2. 1914.
muistutusten johdosta oikeuttanut Kauppias Svanljungen eri oikeudenkäynnillä näyttä mään saalavansa, oli Kauppias Svanljiena Juho Vihtori Pulkkiselle konkussipesan tumetsijamiehenä annetun haastun nojalla mainitussa Kihlakunnanoikeudessa 4 päivänä Syyskuuta 1903 annut, että hänen saatavansa vahvistillaisiin maksettaviksi. Kihlakunnanoikeuden päätöksellään 11 päivältä Helmikuuta 1907 ratkaistua asian oli Keisarillinen Kaasan Hainoikeus, jonka tutkittavaksi asia velleltä ole saatettu, tuomiolla 31 päivältä Maaliskuuta 1909, niinkä Keisarillinen Suomen Senaalle 22 päivänä Marraskuuta 1911 antamallaan tvennolla oli jättänyt pysyväiseksi vahvistanut Kauppias Svanljungin Matti Wasisenaholla olevat seuraavat saatavat: riidattomat 11,555. markkaa 43 penniä 120 markkaa korkoineen 1 päivästä Maaliskuuta 1901, 1862 markkaa 6 penniä korkoineen 16 päivästä Heinäkuuta 1901, 150 markkaa korkoineen 17 päivästä Mukokuuta 1901,3500 markkaa korkoineen 11 päivästä Heinäkuuta 1901 175 markkaa korkoinen 21 päivästä Lokakuuta 1902 ja 100 markkaa korkoineen viimesuodun kuun 27 päivästä, mutta samalla oikeuttanut konkussipessän Kauppias Svanljungin äskenmainittuja saatavia vastaan kuittaamaan seuraaval määrät: viidattomat /10457/ markkaa 17 penniä, 12918 markkaa 15 penniä ja 990 markkaa 51 penniä, molemmat viimemainitut korkoineen 8 päivästä Toukokuuta 1901,120 markkaa 30 penniä korkoineen samasta päivästä, 1785 markkaa 9 penniä korkoineen 15 päivästä Tammikuuta 1902, 384 markkaa 32 penniä korkoineen 31 päivästä Joulu kuuta 1901., 972. markkaa 80 penniä korkoineen 15 päivästä Tammikuuta 1902, 5070 markkaa 7 penniä 2502 markkaa 96 pennia ja 70. markkaa, kolme viimeksi mainittua erää korkoineen 16 päivästä Heinäkuuta 1902, 5516 markkaa 75 penniä korkoineen 17 päivästä Toukokuuta 1903, 242 markkaa korkeineen päivästä Toukokuuta 1911. ja 4% markkaa korkoineen 11 päivästä Heinäkuuta 1902. ja koska Kauppias Svanljungin vahvistettuja saatavia, toiselta ja Merisenahon kurssipesän niitä vastaan kuitattavaksi hyväksyttyjä vastasaatavia, toisella puolen yhteen laskettaessa, jolloin myönnetty korko oli luettava kuuden prosentin mukaan 914
vuodessa, havaittiin, että Svanljungin saatavat eivät noussut edes vasta saata vien yhteenlaskettuun määrään, ei siis Ivantjugille niiden hänen saatavainsa perusteella, jotka yllämainitulla konkussiluo miolla olivat jäletyt eri oikeuden kämmillä todistettaviksi, jäänyt mitään saamista kenkurssipesästä. Kirjallisesti haastateltuaan Kauppias Svanljungin Nikolainkaupungin Raastuvan oikeuteen on Juho Vihtori Pulkkinen ennen sanotussa toimessaan vaatinut että, koska Keisarillisen Senaatin kenotulla tuomalla oli vahvistettu, että Matti Kesisenahon konkurssipesä oli, korkoja lukuunettamat ta, saamassa Kauppias Svanljungella 1898 markkaa 63 penniä, mutta Svanljung ei ollut tätä summaa suosiolla suorittaneet, Ivan ljung velvoitettaisiin konkussipesälle kuittia vastaan maksamaan vastamainittu rahamäärä korkoineen. Sittenkuin Kauppias Svanljung, asiassa kuultuna, oli väittänyt, että Juho Vihtori Putkkinen ollut oikeutettu yksen asiaa ajamaan, koska paitsi häntä Kauppias Svanljunken eli konkurssipesän toimitsijamies, eikä Tulkkinen ollut toimittanut asianmukaista määräystä toiselle henkilölle väliaikaisesti loimimaan toisena toimitsiamiehenä, on Kaastuvanoikeus 17 päivänä Tammikuuta 1913 utistamallaan väitepäätöksellä, koska 9 ävänä Marraskuuta 1868 annetun Kärarillisen konkurssisäännön 70 SSn 2 kohdan mukaan jokainen konkussipesän toimitsija miehistä, joilla hallintoleimi oli jakamatta, ole yhtä oikeutettu ryhtymään niihin toimiin, osta huutetun omaisuuden oikeata hoitoa a selvitystä varten tarvittiin, eikä Kauppias Rantjung ollut voinut väillääkään, että puheena oleva hallintolaini olisi asian osaisten välillä jaettu, sekä kanne lässä asiassa koski konkurssipesän toista lainetsijamiestä, kyljännyt tuon väilleen. Vastalosvaan kanteesien on Kauppias Franlung sittemmin kullanyt, että konkurssi pesällä olisi hänellä mitään tuomiolla vahvisteltua saamista, sillä Keisarillisen Sinaalin ennenkauttu luemio ei ollut vahvistanut konkurssipesän väitettyä ja kuittaukseksi käytettyä saamista suuremmalta esälta kuin mikä vastasi Svanljungin siinä oikeudenkäynnissä vahvistettua 120/2 915
markkaan 49 penniin nousvaa saataraa konkussipesältä; ja on Kauppias Svanljung tällä perusteella vaatinut kanteen hytkäämistä, mutta siinä tapauksessa, että Kaas tuvanoikeus katsoisi, että konkussipesän kusessa oleva saaminen oli vastamainitulla tuomiolla vahvistettu on Svanljung tahtonut kuitata tämän saatavan vastasaatavellaan konkussipesältä, mikä saatava laskun mukaan teki 1543 markkaa 48 penniä Jaitepäätöksellä 14 päivältä Maaliskuuta 1913 on Raastuvanoikeus, koska ne saatavat, joilla Kauppias Svanljiena oli tahtonut kuitala kenkussipesän puheena olevan saata van, koskivat sanotun kenkussipesän hallintoa ja siis olivat esiteltävät siinä tilissä joka Kauppias Svanljungin piti mainitun konkurssiperän hallinnosta antaa ja sellaisen tilin moittimista koskeva asia hukeisissäännön 107 SSn mukaan oli käsiteltävä ennemainitussa Kihlakunnanoikeudessa, jossa Matti Wesisenahon konkurssiasiaa ole kasitetty, lausunut ei voivansa ottaa sanot tua kuittausvaatimusta tutkittavakseen Asianosaisten puolin ja toisin anottua oikeudenkäyntikulunkiensa korvaamista enRaastuvanoikeus 14 päivänä Maaliskuuta 1913 ulistanut asiassa päätöksensä, ja koska Keisarillinen Senuatti oli tuimiollaan 22 päivältä Marraskuuta 1911 selittänyt Kauppias Svanljungillä olevan Matti Wesisenahon konkussipesällä ennenluotollut saatavat, mutta samalla oikeutta neet konkurssipesän hoita saatavia vastaan kuittaamaan edellämainitut vastasaatuvat, sekä konkussipesän saatavat nousivat Svanljungin saataviin yhteen lasketun määrän yli ja olivat oikeusvoi maisella luomioilla vahvistetut on Raastuvanoikeus velvoittanut Kauppias Ivan pungin Juho Vihtori Pulkkiselle Matti Wesisenähen konkurssipesän toimitsijamiehenä kuittia vastaan maksamaan satatuhatta neljäsataa viisikymmentäseitsemän markkaa seitsemäntoista penniä, kaksitoistatuhatta yhdeksänsataa kahdeksantoista markkaa viisitoista penniä ja kaksituhatta yhdeksänsataa yhdeksänkymmentä markkaa viisikymmentäyksi penniä, kaksi viimemainittua erää korkoineen 8 päivästä Toukokuuta 1901, tuhat sata kaksikymmentä markkaa viisikymmentä penniä 916
korkoineen viimesanotusta päivästä, tuhatseitsemänsataa kahdeksankymmentäviisi markkaa yhdeksän penniä korkoineen 15 päivästä Tammikuuta 1902, kolmetuhatta kahdeksansataa kuusikymmentäneljä markkaa kolmekymmentäkaksi penniä korkoineen 31 päivästä Joulukuuta 1911 yhdeksän sataa seitsemänkymmentäkaksi markkaa kahdeksankymmentä penniä korkineen 15 päivästä Tammikuuta 1902, viisituhatta seitsemänkymmentä markkaa kahdeksankymmentäseitsemän penniä, kaksituhatta viisisataa kuusikymmentä kaksi markkaa yhdeksänkymmentäkuusi penniä ja seitsemänkymmentä markkaa, kolme viimeksimainittua määrää korkoineen 16 päivästä Heinäkuuta 1902. viisituhatta viisisataa kuusitoista markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä korkoineen 17 päivästä Toukokuuta 1903, kaksi sataa neljäkymmentäkaksi markkaa korkoineen 8 päivästä Toukokuuta 1901 ja neljasataa kaksikymmentä markkaa korkoineen 16 päivästä Heinäkuuta 1902, luomitut korot laskettuina kuuden prosentin mukaan ja luettuina täyden suoriluksen tapahtumisen saakka, mainituista määristä kuitenkin vähennettyä seuraavat Kauppias Ivan ljungin saatavat: satakuusitoistatuhatta viisisataa kahdeksankymmentäviisi markkaa neljäkymmentäkolme penniä, sata kaksikymmentä markkaa korkoineen 1 jäivästä Maaliskuuta 1901, ensituhatta kuusisataa kuusikymmentäkaksi markkaa kuusi penniä korkoineen 16 päivästä Heinäkuuta 1901, sata viisikymmentä markkaa korkoi neen 17 päivästä Toukokuuta 1901, kolmetuhatta viisisataa markkaa korkoineen 11 päivästä Heinäkuuta 1901, sata seitsemänkymmentäviisi markkaa korkoineen 21 päivästä Lokakuuta 1902 ja sala markkaa viimesanotun kuun 27. päivästä, tuomitut korot laskettuina kuuden prosentin mukaan, minkä ohessa Kauppias häntjungin tuli sadallakolmellakymme nellä markalla korvala Juho Vihtori Pulkkisen oikeudenkuintekustannukset asiassa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Transjung oli och anmalla saattanut julun, m 18 päivänä Joulukuuta 1913 antamallaan tuomiolla vahvistaen Kaastuvanoikeuden edeltämainitut väitepäätökset, jättänyt jutun Ruasluvunoikeuden lopullisen päätöksen varaan 917
sekä velvoittanut Kauppias Svanljungin kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Juho Vihtori Pulkkisen Hovioikeudessa julun vuoksi kärsimät kulut. Henoikeuden tuomioen on Kauppias Svanljieno anonut muutosta perustelmatta, johon Juho Vihtori Pulkkinen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut timan jutun ja katsoo että Kauppias manberg de esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja viteri tetaan Kauppias Svanljana suorittamaan Juho Vihtori Pulkkiselle hänellä täällä jutun vuoksi olluden kulujen korvaukseksi, sala kymmenen markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tuin Saarikoski Alfred Luksiala tuin Saarikoski Alfred Luksiala A. J. Lillkuvara. K. Auer. K. V. Kuhkuvara. K. Auer. Valteröf Parviainen Den 23 November 1914 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsätt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Handlanden Julius Bjustorff, från Helsing fors stad, sökande, samt i samma stad besatte Kontoristen Johan Edvard Mujava, svarande: Gifven å Justitiedeparte mentet den 23 November 1914. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter Johan Edvard Majava å gången stämning har Handlan den Bursterff vid Rådstuhvurätten i Helsingförs anfört att sedan Majara enligt kontrakt af den 8 Januari 1907 för samma är antagits i Rustorffs tjenst med skyldighet för Majava, bland annat, att föreståden af Bustrift i Helsingfors bedrifna, under benämning "hemaffar" bokförda handelsrörelsen samt därvid alla afseenden serafälligt bevaka fond: F. S. - A. G. B. A. R. F. 0. 2. 918 No 1607. Pag. 140. Rdr. 1911.