Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
delle myöntänyt 13000. markan lainan, minkä maasta sittemmin poistunut Asioitsija Toivo Elias Polvi ander oli August ja Fanny Rauhalahden antaman valtakirjan nojalla. 22. päivänä Kesäkuuta 1909. nostanut ja kuitannut, vaatinut että koskee vät August ja Fanny Rauhalahti olleet maksaneet 1. päivänä Helmikuuta 1910. suoritettavaksi joutunut ta puolen vuoden maksaa ja koko laina velkakirjan määräysten mukaan sen takia oli langennut maksettavaksi, August ja Fanny Rauhalax ti velvoitettaisiin Hypoteekkiyhdistyk selle suorittamaan: lainan maksamatta oleva pääoma 12918 markkaa 75. penniä 4 1/2 prosentin vuotuisine korkoineen 1. päivästä Elokuuta 1900 sakkokorkoa 2. prosenttia 1. päivästä Helmikuuta 1910. alkaen ja hoitokustannusten korvausta 3/8. prosenttia mednitusta 1. päivästä Elokuuta 1909. ladnan alkuperäisestä pääomasta 1800. markasta sekä suorittamatta olevan pääoman lyhennys 1 1/2. prosenttia alka peräisestä pääomasta kolmelta ensinmäiseltä vuodelta Asiaan vastaten on August Rauhalahti kieltänyt antaneensa Asioitsijalle Polvianderille valtakirjaa kan teessa mainitun lainan nostamiseen ja väittänyt, ettei hänen nimikirjoitus sensa laina-asiakirjain joukossa olevassa valtakirjassa ollut hänen kirjoittamansa; minkä vuoksi August Rauhalahti on vastustanut kannetta ja anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistansa Kihlakunnanoikeus on 15. päivänä Huhtikuuta 1910. julistetulla päätöksellä ratkaissut asian; ja koskei Suomen Hypoteekkiyhdistys ollut voinut näyttää August ja Fanny Rauhalahden antaneen Asioitsijalle Polviänderille sitä valtakirjaa, jonka nojalla Polviander oli nostanut puheenalaisen lainan Suomen Hypoteekkiyhdistykseltä, sentähden ja kun ei August Rauhalahtea, jonka ei oltu edes väitetty saaneen tuota lainaa, niin ollen voitu pitää vastuunalaisena haun660
alaisen velan maksamisesta, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen toteennäyttämättömänä, mutta oli Rauhalahden kuitenkin asian laatuun nähden itsensä kärsittävä oikeuden käyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suomen Hypoteekkiyhdistys vetoimalla oli saattanut jutun, on 31. päivänä Toukokuuta 1912. antamassaan tuomiossa katsonut puoli näytöstä esitetyn siitä, että August ja Fanny Rauhalahti olivat nimikirjoituksillaan varustaneet sen valtakirjan 23. päivältä Syyskuuta 1907., jonka nojalla Asioitsija Polviander oli August ja Fanny Rauhalahden puolesta 22. päivänä Kesäkuuta 1909. nostanut puheenaolevan kolmentoistatuhannen markan lainan, minkä vuoksi Hovioikeus, nojautuen O. K.n 17. luvun 29 SS:ään, on kumonnut Kihlakunnan oikeuden päätöksen ja velvoittanut Angust ja Fanny Rauhalahden, jos he olivat maineeltaan sellaisia, että se voitiin heille sallia, valallaan puhdistautumaan siitä mitä heitä vastaan räin muodoin oli ilmitullut. Hovioikeuden tuomioon ovat August ja Fanny Rauhalahti anoneet muutosta perustelmalla, johon Suomen Hypoteekkiyhdistys on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät August ja Fanny Rauhalahti ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan August ja Fanny Raupalahti suorittamaan Suomen Hypoteekkiyhdistykselle sillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Sentin Saarinen Matter Andersin. Sentin Saarinen Matter Andersin. Johannes Pesonen. A. E. Ollusuvara Johannes Pesonen A. J. O. Kllisellevaara M. Pakkalag 681
Elokuun 20 päivänä 1914 "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa takaisinvoittaa koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen KonstaAnshelminpoika Kulonen ja hänen vaimonsa Lempi Matilda Kulonen Teiskon pitäjän Asuntilan kylästä, hakijoina sekä Maakauppias Fredrik Laurila ja hänen vaimonsa Matilda Kustaantytär Laurila Palkäneen pitäjän Laitikkalan kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 20 päivänä Elokuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja mistä saanut tietää seuraavaa Sittenkun Konsta ja Lempi Matilda Kulonen olivat myyneet viimeksimainitun isältään Juho Henrik Juhonpojalta perintönä saaman neljänneksen Laurilan perintötaloa ylläsanotussa Laitikkalan kylässä ensin kauppakirjalla 9 päivältä Huhtikuuta 1904 Fredrik ja Sarna: 4. G. W. F. P. A. A. S. 662 No 1189. Pag. 243. R. D. 111
Matilda Laurilalle 11000 markan hinnasta sekä sitten 2 päivänä senjälkeistä Toukokuuta tehdyllä kauppakirjalla 15000 markasta Talolliselle Juho August, Kukolle ja tämän vaimolle Maria Antonintyttärelle, oli Juho August Kukko Pälkäneen ja Sahalahden pitäjäin käräj äkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että koska mainittu 9 päivänä Huhtikuuta 1904 tehty talonkauppa oli peruutettu, mutta Laurilan aviopuolisot siitä huolimatta asuivat ja viljelivät sanottua neljännestä Laurilan taloa, Laurilan puolisot velvoitettaisiin muuttamaan pois sieltä ja jättämään tila Juho tugust Kukon nautittavaksi; ja olikin mainittu Kihlakunnanoikeus päätöksellä 2 päivänä Elokuuta 1904 velvoittanut Fredrik ja Matilda Saurilan heti luovuttamaan puheena olevan tilan Juho August Kukolle, minkä päätöksen Turun Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Laurilan aviopuolisot olivat saattaneet asian, oli tuomiolla 28 päivänä Helmikuuta 1908 jättänyt pysyväksi Sitten ovat Fredrik ja Matilda Laurila 31 päivänä Maaliskuuta 1908 Hämeen läänin Kuvernöörille annetussa kirjelmässä anoneet Konsta ja Lempi Matilda Kulosta velvoitettaviksi 11 päivänä Huhtikuuta 1905 laaditun sopimuskirjan nojalla, jonka mukaan Kulosen aviopuolioiden tuli kuuden kuukauden kuluttua maksaa Saurilan aviopuolisoille 2500 markkaa, suorittamaan Saurilan aviopuolisoille tämä summa korkoineen ja lainhakukustannuksien korvauksineen; minkä jolkeen ja sittenkun Konsta ja Lempi Matilda Kulonen olivat antaneet selityksen ja Laurilan aviopuolisot siihen vastannut, Kuvernööri on päätöksella 22 päivältä Kesäkuuta 1908 velvoittanut Konsta ja Lempi Matilda Kulosen Ulosottolain 2 luvun 1 ja 17 SS n nojalla, saadessaan haltuunsa pu663
heenalaisen sopimuskirjan kuitattuna. ulosmittauksen uhalla maksamaan Fredrik ja Matilda Laurilalle 2500 markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 11 päivästä Lokakuuta 1905 kunnes täysi maksu tapahtuisi sekä 49 markkaa lainhakukustannusten korvaukseksi; mutta kuitenkin oli Kulosen aviopuolisoilla valta hakea takaisin heiltä näin tuomittua määrää asianomaisessa Oikeudessa. Sen jälkeen ovat Konsta ja Lempi Matilda Kulonen Kurun ja Teiskon pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa Fredrik ja Matilda Laurilalle toimituttamansa haasteen nojalla lausuneet, ettei Laurilan aviopuolisoilla ollut onut mitaan oikeutettua saatavaa yllämainitun 11 päivänä Huhtikuuta 1905. tehdyn sopimuskirjan perusteella, sillä ensiksikin se oli tehty ainoastaan Matilda Saurilan kanssa, joka miehensä edusmiehyyden alaisena ei ollut oikeutettu sovintoa tahi muuta pätevää välipuhetta tekemään ilman miehensä valtakirjaa, jollaista Matilda Laurilalla ei ollut ottut, ja toiseksi olivat Kulosen aviopuolisot allekirjoittaneet puheena olevan asiakirjan sillä nimenomaisella ehdolla että Laurilan aviopuolisot, jotta Kulösen aviopuolisot heti saisivat Juho August Kukolta nostaa Laurilan talon neljänneksen hinnan, lopettaisivat edelläkerrotun Hovioikeuden tutkittavaksi saattamansa jutun ja ilmoittaisivat Hovioikeudelle että se oli sovittu. Sitä paitsi oli sovintokirjassa mainittuun 2500 markan summaan luettu myöskin ne 750 markkaa, minkä määrän Kulosen aviopuolisot olivat jääneet velkaa Laurilan aviopuolisoille ennennmainitun Juho Henrik Juhonpojan jälkeen 27 päivänä Joulukuuta 1904 pidetyn perinnönjaon mukaan ja minkä summan Konsta Kulonen oli Kudrik Laurilalle maksanut 21 päivä664
nä Maaliskuuta 1908. Näin ollen ja koska Fredrik Saurila hänelle tehtyihin kysymyksiin oli vastannut ettei hän hyväksyisi kysymyksessä olevaa sovintokirjaa eivätkä Laurilan aviopuolisot olleet ryhtyneet mihinkään toimenpiteisiin saadakseen Hovioikeuteen toimittamansa siitä - asian Juho August Kukkoo vastaan peruutetuksi ja he siten olivat aikaansaattaneet ettei Kukko ollut suostunut maksamaan Kulosen aviopuolisoille sanottua talon hintaa ennenkuin Hovioikeuden tuomio tuossa talonriidassa tuli lain voimaiseksi, eivätkä Laurilan aviopuolisot missään tapauksessa olleet oikeutetut Kuvernöörin luona hakemaan nöita 750 markkaa, jotka Konsta Kulonen ja oli heille suorittanut, ovat Kulosen aviopuolisot, jotka 29 päivänä Elokuuta 1908 olivat asianomaiselle ulosottomiehelle suorittaneet Kuvernöörin edelläkerrotun päätöksen nojalla yhteensä 30008 markkaa 70 penniä, vaatineet että sopimuskirja 11 päivältä Huhtikuuta 1905. julistettaisiin mitättömäksi ja Laurilan aviopuolisot velvoitettaisiin suorittamaan Kulosen aviopuolisoille takaisin kaikki mitä he olivat Kuvernöörin päätöksen johdosta joutunut maksamaan kuuden prosentin korkoineen maksupäivästä 29 päivåstä Elokuuta 1908, siitä kuitenkin vähennetyä 570 markkaa 19 penniä, jonka määrän Fredrik Saurila oli haasteen saatuaan Joulukuussa 1908 lähettä nyt Kulosen aviopuolisoille katsoen vaatineensa sen liiaksi Kuvernöörin luona; minkä ohessa. Kuloren aviopuolisot ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Fredrik ja Matilda Saurila ovat vastustaneet kannetta selittäen, että he kumpikin olivat alusta pitäen hyväksyneet puheenalaisen sovinnon sekä katsonut sopimuskirjan patevaksi ja sitovaksi huolimattu siitä ettei Fredrik Suurila sopimusta tehtäessä ollut olleet saa665
puvilla; ettei mainitussa tilaisuudessa oltu pantu ehdoksi että Hovioikeudessa silloin vireillä oleva talonriita heti olisi ollut keskäytettä va; etteivätkä Laurilan aviopuolisot ymmärtäneet että silloinen peruutus voisi tapahtuakaan, vaan olivat jääneet siihen käsitykseen sovinnosta että Kulosen aviopuolisoiden ja Juho August Kukon välinen talonkauppa olisi pysyvä, huolimatta siitä millaiseksi Hovioikeuden tuomio talonriidassa olisi tullut; ettuivat Laurilan aviopuolisot mielestään olleet vastuussa siitä ettei Juho August Kukko ollut suostunut riidan vireillä ollessa talonhintaa maksamaan, varsinkaan kun hinnasta oli kaiken aikaa juossut korko; ja että kun Kulo sen aviopuolisot olivat sovintokirjan mukaan ottanut maksaaksensa puolet oikeudenkäyntikuluista useinsanotussa talonriidassa ja neolivat nousseet 399 markkaan 11 penniin, Fredrik Laurila oli 26 päivänä Maaliskuuta 1908 saamistaan 750 markasta pidättänyt puolet noista kustannuksista 199 markkaa 70 penniä ja palauttanut Kulosen aviopuolisoille loput 550 markkaa 30 penniä ynnä kuuden prosentin koron niistä 26 päivästä Maaliskuuta 1908. seuraavan Marraskuun 3 päivään 19 markkaa 89 penniä eli yhteensä 50 markkaa 19 penniä Kihlakunnanoikeus on 9 päivänä Syyskuuta 1909 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska sovintokirja 11 päivältä Huhtikuuta 1905 ei sisältänyt sitä nimenomaista ehtoa että Fredrik ja Matilda Laurilan sekä Juho August Kukon välillä Hovioikeudessa silloin vireillä ollut talonriita oli Laurilan aviopuolisoiden puolesta peruutettava, vaan sovintokirjasta muuten kävi selville että Kulosen aviopuolisot olivat suostuneet Alatilda Laurilalle maksamaan kuuden kuukauden kuluttua kaksituhatta viisisataa markkaa eikä 666
riidan peruuttamisen laimiinlyöminen ollut tuottanut Kilosen aviopuolisoille minkäänlaista vahinkoa, koska Hovioikeus tuomiolla 28 päivänä Helmikuuta 1908 oli jättänyt Palkanien ja Sahalahden pitajien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden päätöksen pysyväksi, Kihlakunnanoikeus ei ole katsonut Kulösen aviopuolisoilla olevan laillista perustusta saada takaisin sitä rahäirää, mikä Kuvernöörin päätöksellä 22 päivältä Kesäkuuta 1908 oli heiltä ulosmittauksella otettu; ja mitä tuli Kulosen aviopuolisoiden vaatimukseen että Laurilan aviopuolisot velvoitettaisiin maksamaan takaisin vielä puuttuva eräpuheenalaisista seitsemästäsadasta viidestäkymmentä markasta, niin kun sovintokirjan mukaan oikeudenkäyntikulut olivat asianosaisten kesken täran jaettavat ja Laurilan aviopuolisot olivat laskulla. osottuneet niiden kulujen noussan kolmeensataan yhdeksäänkymmeneenyhdeksään markkaan neljääNkymmenenyhteen penniin, josta Kulösen aviopuolisoiden osalle siis tuli sata yhdeksänkymmentäyhdessän markkaa seitsemänkymmentä penniä olivat Laurilan aviopuolisot oikeutetut laskemaan itselleen hyväksi tämän erän sekä palauttamaan Kulosen aviopuolisoille ainoastaan viisisataa seitsemänkymmentä markkaa yhdeksäntoista penniä. Tähän nähden on Kihlakunnanoikeus hylännyt kanteen kokonaan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Konsta ja Lempi Matilda Kulonen vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiolla 31 päivältä Toukokuuta 1911 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Konsta ja Lempi Matilda Kulosen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Fredrik ja Matilda Laurilan Hovioikeudessa asian vuoksi kärsimät kulut Hovioikeuden tuomioon ovat 667
Konsta ja Lempi Matilda Kulonen anoneet muutosta perustelmalla, johon Fredrik ja Matilda Laurila ovat vastannut. "Käsarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo etteivät Konsta ja Lempi Matilda Kulonen ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Konsta ja Lempi Matilda Kulonen suorittamaan Fredrik ja Matilda Laurilalle, heillä jutun vuoksi täällä olleiden kustannusten korvaukseksi seitsemänkymmentäviisi markkaa, Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Lentin Saarinen Waller Andersin Lentin Saarinen Waller Andersin Johannes Pesonen. A. W. Rullvara. 1. Matti Lenius Elokuun 20. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, omaisuuden takaisinsaantia konkurs sipesään koskevassa jutussa, jossa ovat Osakeyhtiö Credit Aktiebolag, Tampereen kaupungista, hakijana sekä Kauppiaat Anders Gustaf Skogster, Johan Konstantin Lindqvist ja Johan Verner Fredriksson, Hämeenlinnan kaupungista, yhteisesti vastaajina: Annettu Oikeus osastossa 20. päivänä Elokuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt pitun asiakirjat ja niislä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Osakeyhtiö Credit Aktiebolag on, toimitettuansa Kauppiaille Skogsterii le, Lindqvistille ja Fredrikssonille 18. päivänä Huhtikuuta 1912 haasteen, josta seuraavana päivänä on annettu tieto Kauppias Hjalmar Andelinin konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehelle Kaupunginvoudille Eetu Syrjälälle, Hämeenlinnan kaupunLäsnä: S.S. W.F. J. P. Ä R - N. P. 668 No 119o. Såg SS 7 82 1914.
gin Raastuvanoikeudessa lausunut että Kauppias Andelin 13. päivänä Marraskuuta 1911. tehdyllä kauppakirjalla oli myynyt kauppalavarastonsa Janakkalan pitäjän Leppäkosken kylässä Skogsterille ja kauppayhtiölle Lindqvistille & Fredrikssonille, jonka osakkaina olivat Kauppiaat Lindqvist ja Fredriksson, 11,177 markan 39. pennin hinnasta, millä Andelin oli maksanut velkansa Skogsterille 3943. markkaa 74. penniä ja mainitun yhtiön saatavasta 4938 markkaa 36. penniä, sekä että Andelin seuranneen Joulukuun 12. päivänä oli antanut Vanajan, Janakkalan ja Hausjärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden puheenjohtajalle hakemuksen saada luovuttaa velkojilteen omaisuutensa, minkä hakemuk sen johdosta Kihlakunnanoikeus oli asettanut Andelinin konkurssiin ja määrännyt valvontapäiväksi 20. päivan Maaliskuuta 1912; ja on Osakeyhtiö Credit Aktiebolag, koska Skogsterin sekä Lindqvisten & Fredrikssonin suuteat Andelinilta eivät olleet maksettaviksi erääntyneet ennen konkurssen alkua, konkurssipesän velkojana vaatinut että Andelinin edellämainitut suoritukset, jotka olivat tapahtuneet viimeisinä kolmenakymmenenä päivänä ennen konkurssen alkua, julistettaisiin peräytyviksi sekä että Skogster ja Kauppaiyhtiö Lindqvist 8 Fredriksson velvoitettaisiin konkurssipesälle takaisin maksamaan mitä olivat kerrotulla tavalla Andelinilta saaneet Kanteen johdosta ovat Kauppiaat Skogster, Lindqvist ja Fredriksson selittäneet, että Skogsterin ja kauppayhliön Lindqvistin i Fredrikssonin maksettaviksi erääntyneet saatavat olivat edellä mainitun kaupan tapahtumisen aikana tehneet, Skogsterin 3943. markkaa 74. penniä ja kauppayhtiön Lindqvistin & Fredrikssonen saatava 5939. markkaa 58. penniä, kuten Kihlakunnanoikeuteen tuodut konttokuranttilaskut osoittivat, mistä saatavista Andelin oli suorittanut Skog669
terin saatavan kokonaan ja Lindqvisten Fredrikssonin saatavasta 4938 markkaa 76. penniä, Näin ollen ja kun Osakeyhtiön Credit Aktiebolagin olisi ollut näytettävä mainittuihin konttokuranttilaskuihin merkittyjen saatavien joukossa olevan sellaisiakin, jotka eivät olleet maksettaviksi langenneet, Kauppiaat Skogster, Lindqvist ja Fredriksson ovat pyytäneet kannetta hyljättäväksi. Jutun oltua asiakirjoista nähtävän menettetyn alaisena, on Raastuvanoikeus, jossa riitapuolet myöskin ovat anoneet korvausta oikeuden käyntikustannuksistaan, 22. päivänä Syyskuuta 1913. julistetussa päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Kauppias Andelin, myytyään 13. päivänä Marraskuuta 1911. kauppatavarastonsa, oli maksanut Kauppias Skogsterille velkansa kolmetuhatta yhdeksänsataa neljäkymmentäkolme markkaa seitsimänkymmentäneljä penniä sekä velastaan kauppauhtiölle Lindqvistille Fredrikssonille neljätuhatta yhdekjänsataa kolmekymmentäkahdeksan markkaa seitsemänkymmentäkuusi penniä, kuin myös että Andelin 12. päivänä seuraavaa Joulukuuta oli Janakkalan tuomiokunnan tuomarille ättämässään hakemuskirjassa pyytänyt saada luovuttaa omaisuuten, sa konkurssiin, jonka hakemuksen ohdosta konkurssi sittemmin olikin tapahtunut; minkä vuoksi ja kun Kauppiaat Skogster, Lindqvist ja Fredriksson eivät olleet Osakeyhtiön tredit Aktiebolagin kieltoa vastaan voineet näyttää, että ne saatavat, joista he olivat maksun saaneet, olivat maksettaviksi erääntyneet, mutta Osakeyhtiö Credit Aktiebolag sitävastoin oli todistanut, että aina kin osa sanotuista saatavista oli maksettavaksi erääntynyt vastamyöhemmin, vieläpä Andelinin konkurssin alkamisen jälkeenkin, sekä kerrottu suoritus oli tapahtunut kolmenkymmenen päivän kuluessa ennen konkurssin alkua, Raastuvanoikeus on, nojautuen 9. päivänä 670
Marraskuuta 1868. annetun Keisarillisen konkurssisäännön 46. SS:n d. kohtaan, velvoittanut Kauppiaat Skogsterin Lindqvistin ja Fredrikssonen maksamaan takaisin Kauppias Andelinin konkussipesälle, Skogsterin kolmetuhattayhdeksänsataa neljäkymmentäkolme markkaa seitsemänkymmentäneljä penniä sekä Lindqvistin ja Fredrikssonin yhteisesti tai kellä heistä varoja oli neljätuhatta yhdeksänsa taa kolmekymmentäkahdeksan markkaa seitsemänkymmentäkuusi penniä; jota paitsi Kauppiaat Skogster Sindqvist ja Fredriksson ovat velvä tetut yhteisesti tai kellä heistä varoja oli, kahdellasadalla markalle korvaamaan Osakeyhtiön Credit Attiebolagin oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppiaat Skogster, Lindqvist ja Fredriks sen olivat vetoamalla saattaneet ja tun, on 19. päivänä Maaliskuuta 1914 antanut tuomion asiasta; ja koska Osakeyhtiö Credit Aktiebolag ei ollut näyttänyt että edellämainitut Kauprias Andelinin viimeisinä kolmenakymmenenä päivänä ennen konkurssinsa alkua maksamat velat olivat sellaisia, jotka ennen konkurssin alkua eivät olleet maksettaviksi erääntyneet, on Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, hylännyt Osakeyhtiön Credit Aktiebola gin asiasta ajaman kanteen sekä velvoittanut yhtiön kolmellasadalla markalla korvaamaan Kauppiaiden kogsterin, Lindqvistin ja Fredrikssonin nitun takia Raastuvanoikeudessa kärsimät kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Osakeyhtiö bredit Aktiebolag anonut muutosta perustelmalla, johon Kauppiaat Skogster, Lindqvist ja Fredriksson yhteisesti ovat vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja koska Osakeyhtiö Credit Aktiebolag ei ole esittänyt nåytöstä siitä, että Kauppias Skogsterin ja hänen asiakumppaniensa Kauppias Andelinille myymien tavarain mak671
suajat ovat olleet toisin kuin minkä Skogster ja hänen asiakumppaninsa ovat osottaneet esiintuomillaan konttokuranttitiliotteilla, jotka on todistettu olleen yhtäpitävät alkuperäisten lukekirjain kanssa, katsoo Keisarillinen Senaatti, huomioon ottaen Kauppias Skogsterin ja hänen asiakumppaniensa puolesta asiassa esitetyn muun selvityksen, ettei Osakeyhtiö Credit Aktiebolag ole esittänyt syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut ja jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Osakeyhtiö Credit Aktiebolag suorittamaan Kauppias Skogsteris le ja hänen asiakumppaneilleen, heillä jutun vuoksi täällä olleiden kuluen korvaukseksi, kahdeksankymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: kanten Saarinen Walter Andersin. Johannes Pesonen. M. P. Ulluurain. Johannes Pesonen. M. P. Ulluurain. A. Pakkalm No 1254. Pag. 92. R. D. 1914. Syyskuun 7. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisestä Turun Hovioikeudesta tullessa, velkakirjan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Toimitusjohtajan Frans Tabian Pohjannoron konkurssipesän toimitsijamiehet Toimitusjohtaja Pohjannoro ja Varatuomari Yrjö Pulkkinen, molemmat Tamperän kaupungista, hakijoina sekä samassa kaupungissa aJuva Lääketietun lisensiaatti Johan Perhard von Schrowe poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 7. päivänä Syyskuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Haastatettuaan Sääketutunli. sensiaatin von Pehronen ovat Toimitusjohtaja Pohjannaro ja Varatuomari Pulkkinen yllämainitussa toimessaan Tampereen kaupungin Rautämä: F. A. B.t. J. P. K. et. ./. V. O. L. P.
tuvanoikeudessa lausuneet että, kun Toimitusjohtajan Pohjannoron talon dellinen asema, hänen sitoumustensa johdosta Tampereen kirjansitomotehdas Luukkonen ja Kumppinimisen Tampereella olevan toiminimen hyväksi, oli alkanut käydä vaikeaksi, Sääketietunlisensiaatti von Schrowe oli Pohjannoron saamamihenä 17. päivänä Joulukuuta 1912. saanut haltuunsa Pohjannoron ja tämän vaimon Erika Pohjannoron 15. päivänä Maaliskuuta 1909. haltijalle asettaman ja viime mainittuna päivänä Pohjannoron omistamaan taloon ja tonttiin No 15. Tampereen viidennenätoista kaupunginosassa kiinnitetyn 10,000. markan velkakirjan varmuudeksi siitä ettei Pohjannoro ottamalla uutta lainaa tahi antamalla velkakirjaa muille velkojilleen vahingoittaisi von Schroivin asimaa Pohjannoron saamamiehenä. Ja kun Sääketieteentisemisäätti von Schroin, Toimitusjohtajan Pohjannoron jonduttua konkurssiin, oli kieltäytynyt luovuttamasta puheena olevaa velkakirjaa Pohjannoron konkurssipesälle, vaikkei Pohjannoro ollut antanut sitä von Schrowelle pantiksi eikä saanut siitä von Schrowelta vastiketta, niin ovat Toimitusjohtaja Pohjannoro ja Varatuoma ri Pulkkinen vaatineet Sääkötie teenlisenniaattia von Schrowa velvoitettavaksi luovuttamaan puheenalaisen velkakirjan Pohjannoron honkurssipesälle ja korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa. Kanteeseen vastaten on Sääketieteentisensiaatti von Schrowe selittänyt, että kun Tampereen kirjan sitomotektaan Luukkosen ja Kauppataloudellinen tila 1912. vuoden lopulla oli käynyt korjuvaksi, olivat muutamat toiminimen velkojista, niiden joukossa Toimitusjohtaja Pohjannoro, pyytäneet von Schrowilta toiminimelle liikepääomaksi 25,000. markan lainaa, sitoutuen Pohjannoro von Schrowelle antumaan, pait473