Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
samaan hänelle yhtiöltä tulevaa palkkaa kuusisataa kahdeksankymmentä kaksi markkaa kolmetoista penniä korkoineen förekapteeni Snällin vastavaatimuksen johdosta on Taivaesakeyhtiö Altion ainoastaan huomauttanut. että Merikapteeni Snällen kanteen by väksyminen riippui kokonaan siitä, miten yhtiön kanne Svälliä vastaan päättyisi, minkä ohessa yhtiö Noeikapteeni Svällin vastineen johdosta on, muun muassa, kiettänyt Albin laivan olevan heikkorakenteisen Asian, jonka käsitelläessä Raas tuvanoikeutta oli avustunut merinikeusasioihin pirektyneitä asianymmärtävä miehiä, on Raastuvanoikeus, näitten asian ymmärtävien annettua lausuntonsa asiasta, 16 päivänä Heinäkuuta 1906 julistamassaan päätöksessä ratkaissut; ja koska selvitetty oli että Asurikapteeni Sväll oli ottanut puheena olevan lastin Albion laivainsa vasta sen jälkeen, kun laslinantaja oli hyväksynyt Merikaptel ni Snällen luola lasta varten laivaan teettämän aluslavan ja ettei lava joutuessaan matalikolle La Platan verralla ollut voinut saada sellaista vuotoa, että lastin pitääntuminen olisi ollut sen seurauksena, sekä että Me rikapteeni Snåll muutenkin oli pitänyt tarpeellista huolta lastista, joten sen pitääntummen oli katsottava ai hemtuneen, ainakin pääisiallisesti, laivan todistetun heikon rakenteen ja laivaa matkalla Alantin valtamet lä kohdanneen rajulman ja kovan merinkäynnin matkaansaattamasta vuodosta, sen vuoksi ja kun näin ollenäisetä seikkaa, että Merikapteeni lnätt oli laiminlyönyt komnessement tiin nimenomaan merkitä ylempänä mainittua rahtisopimuksessa löytyvää tänän päällikön ja lauvavaen huolimattomuutta koskevaa ehtoa, yhtä vähän kun sitäkään, että hän ole jättänyt pyytämättä laivan isännestöl lä tai vakuuttajalla tai lastenantajalta lähempiä ohjeita matalikolle joutumisen johdosta, voitu pitää asiaan 318
vaikuttavana, on Raastuvanoikeus hyljännyt Laivarsakeyhtiö Albionen asiassa ajaman kanteen sekä velvoittanut sanotun yhtiön Asvikapteeni Skållille heti kuutta vastaan maksamaan hänelle kiistämättä viilä tulevan palkan kuusisataa kahdeksankymmentäkaksi markkaa kolmetoista penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen siitä päivästä jolloin Merikapteeni Snåll oli vireil le pannut kanteensa eli 13 päivästä Maaliskuuta 1906 täydellisen makseen tapahtumiseen asti, mutta asian laatuun katsoen oikeudenkäyntikustan nukset riitakumppaneen kesken kuilattiin. Tämän ohessa määrättiin Laivuosakeyhtiö Alkion asianynmäitäville miehille heidän läsnäolostaan asiata Maastuvanoikeudessa käsi teltäessä suorittamaan Satamakap terne Ludvig Grångvistille viisikymmentäkuusi markkaa, Merikapteeneille Karl Fredrik Lindemanille ja Joel Emil Engblomille kummallekin kahdeksan, Merikapteeni Frans August Lauremille kaksikymmentä markkaa sekä oikeudenkäymme kesläessä kuolleen Merikaptani Frans Herman Lackoivin oikeudenomista jille kolmekymmentäkaksi markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Sairaosakeyhtiö Albion että Nerikapteeni Snått, kumpikin erikseen veloamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa 26 päivältä Tammikuu la 1907 vahvistanut Raastuvanoikeuden mainitun päätöksen Hovioikeuden tuomioen on Lauvaosakeyhtiö Albion hakenut muutosta perustolmalla, jonka Merikop laini Snått on ottanut vastetuksen sa vastakirjelmää kuitenkaan antamatta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo. ettei Laivarsakeyhtiö Albion ole esiin tuonut syytä muuttaa Hovioikeuden mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Silva keyhtiä Albian suorittamaan Merikap lani Svällille maksut hänen kappa319
lastansa tätä tuomiota kolmekymmentä markkaa. Tälä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaalle. Julius Nummelin L. H. W. MennemJulius Nummelin L. H. W. MennemWilokinen Eelain kyanden. Widvard Taidavi CAsian Karsten 00 Toukokuun 2. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Talollinen Antti Matinpoika Parikka, Käkisalmen pitäjän Alapuustin kylästä, on hakijana ja Talollinen Juho Heikinpoika Kaikkonen, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 2. päivänä Toukokuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyk sessä, saanut tietää seuraavaa: Käkisalmen ja Kaukolan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Kaikkonen, Antti Parikalle toimituttamansa haasteen nojalla, lausunut, että sittenkun hän 28. päivänä Joulukuuta 1898. oli tunnustanut neljän kuukauden maksuajalle kirjoitetun seitsemänsadan viidenkymmenen markan suuruisen vekselin, minkä Antti Parikka oli myynyt Pohjoismaiden Osakepankin Kauppaa ja Tollisuutta varten haaraLäsnä: J. N. K. S. W. E. P. WäK. (BF. M. 320 No 649. Såg 196 Rd 1906
konttoriin Käkisalmen kaupungissa, olivat Juho Kaikkonen ja Antti Parikka senjälkeen, 14. päivänä Helmi kuuta 1899. selvitellessään keskinäisiä asioitansa, sopineet siten, että Antti Parikka, joka oli yksin kantanut ja hyväkseen käyttänyt sanotulla veksellillä pankista nostamansa rahanäärän, myös aikanaan mainittuun pankkiin suorittaisi sen sisällön; mutta kun Antti Parikka tästä sopimuksesta huolimatta oli antanut puheenalaisen vekselin mennä protestiin ja Juho Kaikkonen tämän johdosta oli vekselin hyväksyjänä ollut pakoitettu uloshäun välttämiseksi lunastamaan sen, on Juho Kaikkonen vaatinut Antti Parikan velvoittamista Juho Kaikkoselle maksamaan Kaikkosen Antti Parikan puolesta siten suorittamat seitsemänsataa viisikymmentä mark kaa korkoineen vekselin lankeamispäivästä 28. päivåstä Huhtikuuta 1899. lukien. Asiasta kuulusteltuna on Antti Parikka kieltänyt Juho Kaikkosen mitään Antti Parikan puolesta suorittaneen sekä väittänyt, että kysymyksessä oleva vekseli Juho Kaikkosen tunnustamana olikin Kaikkosen itsensä maksettava, minkä ohessa Antti Parikka on selittänyt että asianosaiset syksyllä vuonna 1899. olivat keskenään tehneet kaikista väleistään sellaisen lopullisen tilin, ettei heillä enään silloin ollut toisiltaan mitään saatavaa Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat anoneet oikeudenkäynti kulunkiensa korvausta, on 5. päivänä Toukokuuta 1904. julistamassaan päätöksessä katsonut toteensaatetuksi, että Antti Parikka oli sitoutunut yksin suoritta maan kysymyksessä olevan vekselin sisällön, jonka vuoksi ja kun Antti Parikka ei ollut kieltänyt että Juho Kaikkonen siitä huolimatta oli saanut pankista lunastaa tuon vekselin, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Antti Parikan kuitin saa321
dessaan Juho Kaikkoselle suorittamaan vaaditut seitsemänsataa viisikymmentä markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen lukien 28 päivästä Huhtikuuta 1899. kunnes täysi maksu tapahtui, jota paitsi Antti Parikan tuli kahdellasadalla viidellä kymmenellä markalla korvala Juho Kaikkoselle hänen oikeudenkäyntikulun kinsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Parikka oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 30. päivältä Kesäkuuta 1906. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen muutoin paitsi että Antti Parikan Juho Kaikkoselle maksettavaksi tuomittu oikeudenkäyntikulunkien korvaus alennettiin sataan markkaan. Hovioikeuden tuomioon on Antti Parikka anonut muutosta perustelmalla, johon Juho Kaikkonen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Antti Parikka ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Antti Parik ka velvoitetaan suorittamaan Juho Kaikkoselle, hänellä asiasta täällä olleiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot "Keisarillinen Suomen Senaatti Julius Nummelin J. Henl. hemmanJulius Nummelin J. Henl. hemmanE Wintman Eesola klander. Edvard Pardani. 322
3 päivänä Toukokuuta 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, tilankaupan purkamista koskevansa ja lunsa, jossa Korsmarkan pitäjan Töörmärken kylässä asuva Talollinen Erik Alfred Alinen ja hänen vaimonsa Hilda Josefiina Juhontytär wäl hakijoina sekä Talollinen Okar Rantanen, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusorastossa 5 päivänä Toukokuuta 1907. Kapellinen Senanille on ilselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksensä, manut lidässä seuraavaa. Sittenkun Söörmärkun kylässä asuva Talollinen Juho Eron strand ja hänen vaimonsa Fredriika Wilhelmiina Grönstund 25 päivänä Marraskuuta 1900 tehdyllä kauppakirjalla olivat seitsemänluhannen markan hinnas krono: R. A. G. P. B. C. C, C. A-S E. Thesleff. 23 No 650. Pag. 131. R. D. 1906
ta myyneet vävylleen Erik Alfred Aliselle ja Hilda Josefiina Juhon tyttärelle mainitussa kylässä ole van Uusitalo nimisen tilan, on Juho ja Fredriika Wilhelmiina Grönstrandin poika Oskar Rantanen 19 päivänä lokakuuta 1903 Noinarkun pitäjän sekä Bomärken ja Ahlaisten kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Juho ja Fredriika Wilhelmiina Grönstrand kauppakirjalla 17 päivällä Elokuuta 1897 olivat myyneet saman talon Oskar Rantanelle ja tämän vaimolle Maria Ranta nelle, ensiksi sanottu kauppa purettaisiin sekä Erik Alfred Alinen ja Hilda Josefiina Juhontytär velvoitettainen Oskar Rantasen hallittavaksi luovuttamaan puheenalainen tila. Asiasta kuulusteltuina, ovat Erik Alfred Alonen ja Hilda sonfiina Juhontytär, ilmoittaen. päivänä Joulukuuta 1900 saaneensa ensimäisen lainhuudon Uuritalon tilalle, väittäneet ettei Osikar Rantanen, vaikka hän heti kaupan päätyttyä tai ainakin mainitussa Joulukuussa oli saanut tiedon siitä, ollut moittinut tuola kauppaa yön ja vuoden kuluessa sen jälkeen; minkä väitteen johdosta Kihlakunnanoikeus, kuulusteltuansa asiasta myöskin Juho Grönstrandia, on päätöksen sa sanottuna 19 päivänä lokakuuta 1903 julistanut selvitetyksi, että Erik Alfred Alinen joennenkuin hän 25 päivänä Marraskuuta 1900 Juho Gronstrandin kanssa teki kaupan kysymyksessä olevasta talosta, oli tien nyt toisen kauppakirjan samassa tilasta laadituksi Oskar Kanlanelle, joten Erik Alfred Alanen ja Hilda Josefiina Juhontyttären saanto ei ollut tapahtunut vilpittömässä mielensä, minkä vuoksi ja kun Juho Kronstrand. vielä ollut luovuttanut talon 324
hallintoa Erik Alfred Aliselle ja Hilda Josefiina Juhontyttärelle Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kerrotun väitteen Sittemmin ovat Erik Alfred "Minen ja Hilda Josefiina Juhontytär lausuneet, ettei se kirja, johon Oskar Kantanen perusti oikeulensa, ollut kauppakirja vaan lastamentti, sekä sen vuoksi vastustaneet kannetta ja pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikustannuk sistaan, jota vastoin Juho Eron strand en ilmoittanut olevansa vuostuvainen Oskar Rantaselle heti luovuttamaan Uusitalon tilan. Ennentmainittuna 19 päivänä lokakuuta 1905 julistamassaan lopullisessa päätöksensä on Kihlakunnanoikeus katsonut toteen näytetyksi, että Juho ja Fred riika Wilhelmiina Grinsband välikirjalla 17 päivällä Elokuu ta 1897 olivat Oskar Rantaselle myyneet omistamansa Uusila lo nimisen tilan, joka oli seitse mänkymmentäneljä neljäsataa kahdeksankymmentäkuudesessa puolesta Ingemärin talosta No 6 Soimarkan kylässä, kaikkiansa kymmenentuhannen viidensadan maikan hinnasta heti omistettavaksi, vaikka Oskar Ranlanen oli saapa haltuunsa ensin ainoas taan puolet tilasta sekä toinen puoli oli jääpä Juho ja Fredric ka Wilhelmiina Grönstrandin hallittavaksi heidän elinajakseen, ehdolla että Juho Grönsbrand de ei edelleenkin vasttuunalainen edelläjällensä Sigfrid Uusitalo le maksettavasta kauppahinnan jäännöksestä seitsemästätuhat sesta viidestäsadasta markasta jota vastoin Oskar Rantanen eli saapa toisen puolen tilaa täylillisesti omistettavaksensa ja hallittavaksensa vasta myyjäin kuoleman jälkeen, jolloin Oskar Rantasen tuli maksaa Hilda Josefiina Juhontyttärelle kolmetu125
hatta markkaa; minkä vuoksi ja kun Juho Grönsteland kuitenkin oli 25 päivänä Marraskuuta 1900 myynyt saman tilan Erik Alfred Aliselle ja Hilda Josefiina Juhontyttärelle, Kihlakunnanoikeus, nojaten M. K. 4 luvun 4 SS:ään on kumonnut viimeranotun kaupan sekä velvoittanut Erik Alfred Alinen ja Hilda Josefiina Juhontyttären heti jättämään kysymykjessä olevan tilan Oskar Ranlasen vapaasti omistettuvaksi ja hallittavaksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Erik Alfred Alinen omasta puoles laan ja Hilda Jouliina Juhon tyttären edusmiehenä oli vetoa malla saattanut jutun, on tuomiossa i päivänä Toukokuuta 1906 hyväksynyt Kihlakunnanoikeuden edelläkerrotun vastepää löksen; ja koska Juho ja Fredin ka Wilhelmiina Grönskund kauppakirjalla 17 päivältä Elokuuta 1597 olivat siitä hinnasta ja niillä ehdoilla, kuin samassa kauppakirjassa mainittun myyneet Oskar ja Maria Rantanelle puheenalaisen tilan, jonka Juho Grönstrand Kihlakunnanoikeudessa oli mortunut heti kokonaan luovut lamaan Oskar ja Maria Rantanelle, sentähden ja Kihlakunnanoikeuden mainitsemilla pepuoleilla on Hovioikeus vahvista nut sen loppupuätelemänkin, johon Kihlakunnanoikeus lopulli nensä päätöksenään oli johtunut Hovioikeuden tuomioon ovat Erik Alfred Alonen ja Hilda son liina Juhontytär anoneet muulosta tänne toimittamallaan perustelemalla, johon Oskar Rantanen on säädetyssä järjestykses ni vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julun ja katsoo, että ovat Erik Alfred Alinen ja Hilda Josefiina Juhontytär ole eniin tuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuo326
miota, joka siis jää pysyväiseksi; minkä ohessa Erik Alfred Alinen ja Hilda Josefiina Juhontytär velvoitetaan suorittamaan Oskar Rantaselle, hänellä asiassa täällä olleiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentä mark kaa. Tälä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen SenaalliR. A. Brod. C. J. Timgren Fredr. Lundenius. Carl Kungvist. A. W. Granström. E. Thesleff. Toukokuun 7. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovi oikeudesta tulleessa torpankontrahdin uudistamista ynnä muuta koskevassa jutussa, jossa Ruovuden pitäjän Kurkijärven kylässä asuvät. Torppari Juusi Jeremianpoika Kankaanpää, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Hilela Mariän ja Niklas Joosepin holhoojana, ynnä hänen täysiikäiset lapsensa, poika Manu Juusenpoika ja tytär Hilja Juusentytär, yhteisesti ovat hakijoina sekä Talolliset Maria Akkala ja Herman Järvenpää, Talollisenpoika Antti Antinpoika Kuik kula ynnä Talollisenleski Juliitta Hermanintytär. Kurkkula, viimemai nittu omasta puolestaan ja alaikuisten lastensa Kusenin. Antilan tina Justiinan, Impi Helenan Antti Rikhardin ja Akseli Gabrielin holhoojana, kaikki sanotusta. Kurki järven kylästä Talollinen Juho Auponpoika Mantila ja hänen vaimonsa Katriikka Antintytär MantiSämä: J. N. H. G. W. R. B. J. Savonius. N: 656. 3dje 656 327 Sivu 5. R.D 1907.
la, Leppäkosken kylästä, Torpparin poika Johannes Nieminen ja tämän vaimo Hilda Maria Åbo seksentytär Nieminen ynnä Torp pari Juuse Juusenpoika Rajala ja hänen vaimonsa Hilda Antintytär Rajala, Pohjaslahden kylästä, Torppari Manu Antinpoika Suomäki Elämäntaipaleen kylästä Ruveden pitäjään, sekä Työmies Antti Heikinpoika Mäkinen ja hänen vai monsa Miina Antintytin Mäkinen, Oriveden pitäjän Uukilan kylästä, saapuville tulleina, mut la Torppari Herman Palonen ja tämän vaimo Tilda Antintytär Salonen, Ruoviden pitäjän Pitkälän kylästä, tulematta jääminä vastaa jina: Annettu Oikeusastossa 7. päivänä Toukokuuta 1907 Keiswillinen Senuulti on ilrellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvut kirjat ja niistä saanut tietiin saaraa vaa: Maaliskuun 20. päivänä 1852 tehdyllä kauppakirjalla olivat mainitussa Kurkijärven kylässä sijaitsevan Kurkkulun talon silloiset omistajat Aleksanlari Kaarlenpoika ja hänen vaimon sa Saara Martintylär myydessään sanotun talon Torppari Jooseppi Murtinpoika Hammolle pidättäneet itselleen taloon kuuluvan Kankaanpää nimisen torpan viideksikymmeneksi vuodeksi määrättyä vuotuista veroa vastaan sekii ehdoilla, muun muassa, että, jos tulonomistaja vastuisuu dessa ilman syötä tahtoisi Aleksanteri Kaarlenpojalta ja Saara Martintyttäreltä tahi heidän perillisiltään voittaa pois torpan, heidän tuli saada korvaukseksi siitä 10. ruplaa hupentu ja että mainittujen viidenkymmenen vuoden kuluttua joka Aleksen loi Kaarlenpojan perillisistä olisi oikeutettu oma Kankaanpään torppaa silloin uudestaan tehtavaa kortraklin ja määrättävää kohtuullesta veron vastaan; minkä jälkeen Aleksanteri Kaarlenpoika ja Saara Martin tytär olivat välikirjalla 31 päivältä Lokakuuta 1874 luovuttaneet oikeutensa 328
Kankaanpään torppaan viivylleen yllämainitulle Juuse Kankaanpäälle Sittenkun Aleksanteri Kaarlen poika, Saara Martintytär ja Juuse Kankaanpään vaimo Miina Aleksanterintytär olivat huollut, viimemainittu jättäen perillisinään aviolutessaan Juusi Kankaanpään kanson syntyneet lapset Manu ja Niklas Jooseppi Juusenpojat sekä Hilja ja Hilda Maria Juusentyttäret, ovat Juuse. Kankaanpää, omasta puolestaan ja alaikäis ten lastensa Hiljan, Hilda Marian ja Niklas Joosepin holhoojana, ynnä Mume Juusenpoika Ruoviden pitäjän käjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa 4. päivänä Maaliskuuta 1903 vaatineet että, koska edelläkeroitussa kauppakirjassa Kankaanpään torpan hallin nosta mainiitty viidenkymmenen vuoden vuokra-aika jo oli umpeen hulanut, Manu Ikkala ja hänen myös täpuolensa, joista Manu Ikkala ja Hernan Jurvenpää nykyään omistivat kumpikin kolmanneksen sekä Reit rikka Mantila, Hilda Maria Nieminen, Hanni Tuomäki, Hilda Rajala, Maria Miikinen, Aatu Kukkula, Tilda Palonen ja Juliittu. Kaikkulan edellämainitut lapset, edesmenneen Talollisen Antti Fimonpoika Karkkulan oikeudenomistaji na, yhteisesti kolmanneksen. Kurkkulan taloa, velvoitettaisiin Juuse Kankaan päälle ja hänen lapsilleen joko teke mään uusi kontrahti puheenalaisen terpan hallintooikeudesta, tahi suoritta maan kauppakirjassa 20 päivältä. Maaliskuuta 1852. määrätyt lunastus rahat. keusisataa ruplaa eli kaksituhatta neljäsataa markkaa korkoineen, jonka ohessa Juuse Kankaanpää ja hänen myötäpuolensa ovat anoneet korvausta oikeuden käyntikuluistansa Asiassa kuulusteltuina ovat Manu. Ikkala ja hänen myölupuolensa vastustaneet kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 7. päivänä tokakuuta 1903. julistamussaan päätöksessä antanut lausuntonsa; ja koska Aleksanten. Kaarlenpoika ja Saara Murtintytär olivat kuolleet ja heidän ainout lapsensa Selma ja Miina 329
Aleksanterintyttäret, joista viimeksimainittu myös oli kuollut, oli vat syntyneet vasta vuonna 1854. eli siis jälkeen kauppakirjan 20. päivältä Maaliskuuta 1832 tekemistä on Kihlakunnanoikeus katsonut saman kauppakirjan, voimassa eltuaan viisikymmentä vuotta, kadottaneen vaikutusvoimansa, min ka vuoksi ja kun ovat Juuse Kankaanpää ja Manu Juusen poika myöskään ollut näyttäneet perusteellisia syitä vaatimuksellen on saada tuo välikirja uudiste luksi, kanne siinä osassa hyljät tiin, ja kun vaaditun lunastus rahan maksaminen oli useen kosketettiin kauppakirjan mukaan riippuva siitä, millä perusteella Jusi Kunkaanpää ja Manu Juusenpoika velvoitettaisiin puheena. olevan torpan asumisesta luopumaan ei Kihlakunnanoikeus voinut esillä olevan asian yhteydessä antaa lauruntoa tiistu kanteen osasta; niin ka ohessa käräjäkulut julun laatuun nähden asiallisten kesken kuilulliin Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juusi Kankaanpää ja Manu Juusenpoika yhteisesti olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 22 pni vältä Marraskuuta 1906 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, sen ohessa velvoittaen Juusi Kankaanpään, edellä herrotussa holhoojaominaisuu. dessaan, ja Manu Juusenpojan yhteisesti laki kelloi heistä varoja. li, viidelläkymmenettä markalla korvaamaan Manu Ikkalan ja hänen myöläpuollensa Hovioikeudessa kirsimät kulut Herioikeuden tuomiooon ovat Juusi Kankaanpää, Manu Jun venpoika ja Hilja Juuventytär, vii memainittu tultuaan täysiikaiseksi monut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Manu Ikkala ja hänen muut myötäne lensa, paitsi Herman ja Tilda Palonen ovat säädetyssä järjestyksessa vastannut 330
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei ole näytetty, että Manu Ikkala ja hänen myötäpuolensa olisivat hyväksyneet sitä määräystä ylempänä mainitussa välikirjassa 20. päivältä Maaliskuun la 1852, minkä mukaan Aleksanteri Kaarlenpoika ja Saara Matintytär olivat pidättäneet perillisillensä oikeuden myöskin edelläkerrotun viidenkymme nen vuoden vuokra ajan umpeen kuluttua silloin tehtävää uutta kontrahlia ja kohtuullista veroa vastaan edelleen hallita ja viljellä puheena olevaa torppaa, eikä myöskään että sanottu määräys muun perusteen nojalla olisi Manu Ikkalaa, ja hänen myöläpuoliansa lain mukaan sitova, harkitsee Keisarillinen Inaalle oikeaksi juttua asian, mikäli se koskee Juusi Kankaanpään ja hänen myöläpuoliensa vaatimusta Mani Ikkalan ja hänen myötäpuoliensa velvoittamisesta mainitun määräyksen perusteella tekemään uutta kontrahta puheena olevan torpan hallintooikeudesta, sen loppapäätetmän varaan, johon tuomioistuimet tässä osassa asiala ovat johtuneet, ja kun Juuse Kunkaanpää ja hänen myötäpuolensa ei vat ole esiintuoneet syytä muuttaa Honoikeuden tuomiota muissakaan kohelin, jää sanottu tuomio siis niissä kin osissa pysymään. Sen ohessa velvoitetaan miesi Kankaanpää ja hänen myöläpuolensa suorittamaan Manu Ikkalalle ja hänen toinne saapuneille myölupuolilleen korvaukseksi heillä tuultei asiassa ollasta kustunnuksista kuusi kymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattuheet Keisarillinen Suomen Senaatti Julius Mummelin A. Hahl. KallmanL. Wiesman Ettola kijanden. Edvard Paudani. Savonius. 331
Toukokuun 7 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusta koskerassa nostajutussa, jossa Ruokolakden kunta on hakijana ja Suomen Valtio tulemalta jääneenä 332 vastaajana: Annettu Oikeusosaston ja 7 päivänä Toukokuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Ruokolahden kunnalle toimitetun haasteen nojalla on Valtion puolesta Ruokolahden ja Rautjärven pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaadittu että, koska Ruokolahden kun ta, joka Elokuussa vuonna 1902 oli pyyntönsä mukaisesti Valtion viljavaroistä kunnan yhteistä maksuvelvollisuut ta vastaan saanut lainaksi viisisataa hehtolitraa siemenrukiita, mitkä Heisa rillisen Senaatin Valtiovarain toimitus kunnan kirjeen mukaan 22 päivällä Elokuuta 1902 olivat ennen Lokakuun loppua vuonna 1903 Valtiolle rahassa Läsnän R. A. W. C. f. T - F. L. B.  No 668 Siv. 160. R. D. 1906
suoritettavat viidentoista markan mukaan hehtolitralta, ei ollut velkaansa maksa nut muuta kuin 13 päivänä viimeksi sanottua kuuta Wiipurin lääninrahastoon suoritetut kuusituhatta kaksikymmentäviisi markkaa Ruokolahden kunta velvoitettaisiin maksamaan Valtiolle lainasta vielä jälellä olevat tuhat neljäsataa seitsemänkymmentävii si markkaa ynnä kuuden prosentin korko 1 päivästä Marraskuuta 1903. Ruokolahden kunnan puolesta on kannetta vastustettu sillä perusteella, ettei kunta ollut valtuuttanut hetään kunnan puolesta ottamaan Valtiolta puheena olevaa siemenviljalainaa, minkä ohessa kunta on pyytänyt korrausta oikeudenkäyntikulungeistaan; ja on Ruokolahden kunnan kunnallislau takunnan esimies Talollinen Juhana Klettanen asiasta kuulusteltuna, lausunut, että hän, saatuansa tiedon etta Tampereen kruununjyvästöstä oli Ruokolahden kunnalle sen esimiehen vastaanotettavaksi saapunut Vuoksenniskan rautatienasemalle viisisataa hehtolitraa siemenrukiita oli syksyllä vuonna 1902 ottanut nuot rukiit haltuunsa ja, kunlähetystä seuranneessa maksukäskyssä ukiiden hinta oli ilmoitettu ainoas taan kahdeksitoista markaksi viideksi penniksi hehtolitralta, jakanut ukiit niitä haluaville kuntalaisille kunnalle aseteltuja velkakirjoja vastaan, joissa hinta oli laskettu äsken mainituksi määräksi, sekä ilman kun nan valtuutusta antanut rukiista kunran puolesta valtiolle sanotun hinnan mukaisen velkakirjan, minkä sisällön kuusituhatta kaksikymmentä viisi markkaa Juhana Kettanen sitemmin 13 päivänä Lokakuuta 1903 oli suorittanut lääninahastoon. Kihlakunnanoikeus on 12 päivänä Syyskuuta 1904 julistamassaan päätök,essä mainitsemillaan perusteilla kyljännyt Valtion jutussa ajaman kanteen sekä velvoittanut Kallion suoritta maan Ruoholahden kunnalle kymmenen markkaa korvaukseksi kun nalla asian vuoksi olleista kustan nuksista. 333