Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tä talonosuudesta olisi maksettava sovitun kauppahinnan, 4000 markan lisäksi vielä 8000 markkaa Kuntaloniemen talonosuuden nykyinen omistaja Matti Wihtori Salonie mi oli edellämainitun kauppakirjan nojalla Elokuussa vuonna 1906 toimituttanut Kottulan talon laillisen halkomisen ja Matti Wihtori Saloniemen omistamaan talon osuuteen sanotussa lainvoiman suanneessa halkomistoimituksessa oli tullut kuuluman enemmän maita kuin puksenalaisessa kauppakirjassa oli määrätty, ovat Kustaa Albert Hottula ja hänen asiakumpanensa vaatineet, että Matti Wihtori Saloniemi edellämainitun kauppakirjassa olevan ehdon mukaisesti velvoitettaisiin Kustaa Albert Hottulalle ja hänen asiakumppaneilleen suorittamaan 8000 markkaa kuuden prosentin korkoineen halkaisujaon päättymisestä 16 päivästä Elokuuta 1906 kuin myöskin konvaamaan Kustaa Albert Ilottu lan ja hänen asiakumppaniensa oikeudenkäyntikulut. Kanteseen on Matti Wihtori Saloniemi vastannut, että Salomimen tila oli vuoden 1865 jälkeen myyty manta kertan kuudennes mantalin veroisena puolikkaa na Kottulan taloa mainitsematta yhdessäkään kauppakirjassa me tään puheenalaisista 8000 markasta minkä vuoksi ja kun Matti Wihtori Saloniemi ei ollut sitoutunut mainittua korvausta maksu maan eikä taloa sen vakuudeksi myöskään oltu kiinnitetty, Matti Wihtori Saloniemi on anonut kunnet ta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on 29 päivänä Huhtikuuta 1907. julistamallaan päätöksellä, siinä mainituilla perusteilla, velvoittanut Matti Wihtori huoniemen kuittia vastaan Kustaa Albert Hottulalle ja hänen asiakumppaneilleen yhteisesti, Ilottulan talon omistajina maksamaan kahdeksantuhatta markkaa kuuden 715
prosentin korkoineen 16 päivästä Elokuuta 1906 sekä korvaamaan Kustaa Albert Kottulan ja hänen asiakumppaniensa oikeudenkäyntikulut neljälläkymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Wihtori Saloniemi oli vetoenalla saattanut jutun on 14 päivänä Maaliskuuta 1910 antamallaan tuomiolla asian ratkaisut ja koska Kustaa Albert Kottula, vastoin Matti Wihtori Saloniemen kieltoa, ei ollut väittänytkään, että Matti Wihtori Saloniemi omistamastaan Saloniemi nimisestä puolikkaasta Uottulan taloa edeltäjänsä kera tekemässään kaupassa olisi sitoutunut vastuuseen kysymyksenalaisesta Ilottulan talon toisen puolikkaan omistajalle suoritettavasta korrauksesta eikä Kustaa Albert Hottulan ja Juho Juhonpoika Yrjölän välillä 2. päiviiniä Toukokuuta 1865 mainitusta konvauksesta tehty sopimus niin ollen ollut Matti Wihtori Saloniemeä sitova, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Kustaa Albert Hottulan ja hänen asiakumppaniensa asiassa aja man kanteen Hovioikeuden tuominen ovat Albertina Hottula ja hänen asiakumppaninsa hakeneet muutosta perustelmatta, johon Matti Wehtori Saloniemi on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Albertina Hottula ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan Albertina Hottula ja asiakumpi paniassa, yhteisesti tai keneltä heistä vara ja on, suorittamaan Matti Wihtori Saloniemelle, korvauksi hänellä jutun vuoksi täällä olleista kustannuksista, seitsemänkymmentä markkaa, Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Santen Saarinen Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. R. Helar A. V. Huusuvaara T. A. tilius. 716
Jonlukuun 6 päivänä 1913. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Mararillisesta Kaasan Hovioikeudesta tullussa korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Talonomislaja Niilo Erkkilä, Raakon kaupungista, hakijana sekä Varatuomari Forsten Grönroos samasta kaupungista, kuolleen Johan Fredrik Tvendelinen lasten uskottuna miehenä, vastaajana: Annettu Oikeusoras tossa 6 päivänä Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Maiken kaupungin Raastuvanoikeudessa ovat Niilo Erkkilä ja hänen vaimonsa Anna Sofin Erkkilä, haasteen nojalla, lausunut että he Helmikuun 1. päivästä 1902 Tammikuun 1 räivään 1907 olivat sanotussa kaunengissa yhdessä hoitaneet sittemmin 5. päivänä Tammikuuta viiLunda: P. E. B. säktä K. H. A. K. 717 1:1/650 Tog 150 R. 2. 1910
meksi sanottuna vuonna kuollutta Marimiehenleskiä Maria Svenforsia ja hänen talonltaan, Anna Sofia Erkkilä toimittaen tavallisia palvelijän tehtäviä, sekä olla Erkkilä puolisot sitä paitsi olivat Tammikuun 1 päivästä 1907 saman vuoden Toukokuun 1 päivään pitäneet kun nossa Maria Pundersin talon katuosan samassa kaupungissa; kiin kuitenkin Erkkilä-puolisoiden näistä töistään vaatimasta korvauksesta yhteensä 1200. markasta, oli suoritettu ainoastaan 750. markkaa, mitkä 16 päivänä Huhtikuuta 1908 oli heille maksettu Torpparin J. Tikkalan tarten puolesta, jotka lapset oli yhdes sä Johan Fredrik Svendelinin lasten kanssa Maria svedorsin testamentissa määrätty hänen yleisperillisiknen, ovat Erkkilä-puolisot vaatineet että Varatuomari Grönroos velvoitettaisiin Svedelinin lasten varoista heille maksamaan jäännös 450. markkaa korkoineen kuusi sadalla vuodessa, luettuna mainitusta Huhtikuun 16 päivästä 1908 Kannetta on Varaluomari Grönroos vastustanut; minkä jälkeen Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin melin olivat anonut korvausta oikeuden käyntikuluutaan, on 23 päivänä Marraskuuta 1908. julistamallaan räätöksellä asian ratkaiset ja katsonut selvite tyksi, että Maria Sundors, joka testa mentissaan oli määrännyt mainitun talonsa Erkkilä-meroille, oli tarkoiltanut sillä tavoin korvala heidän kyseenalaiset työnsä ja heiltä saamansa heiden, minkä vuoksi ja kun sanotun talon arvon oli katsettava täysin riittävän korvaukseksi, Kaartuvanoikeus on hyljännyt kanteen oikeettomana sekä velvoittanut Erkkilä - puolisot korvaamaan Varatuomarin Grönroosin oikeudenkäyntiku lut viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Erkkilä - molisot olivat vetoamalla saattaneet julun, on tuomiolla 12 päivältä Huhtikuuta 1910 Raastuvan ikeuden mainitsemilla syillä sekä 718
koska puheenalainen talo kohta Maria Simonsin kuoltua 5 päivänä Tammikuuta 1907. eli joutunut Niilo ja Anna Sofia Erkkilälle ja talon kuluosan kunnossa pitäminen sen jälkeen oli heidän velvollisuu tenansa, jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Maastu vanoikeus oli jutussa johtunut, ja sen ohessa velvoittanut Niilo ja Anna Sofia Erkkilän kornaamaan Varatuomarille Grönroosille maknut kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä hänen kappalestaan Hovioikeuden tuomiota Hovioikeuden tuomioon on kilo Erkkilä hakenut muutosta perustelmalla, johon Varatuomari Grönroos on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, että Niilo Erkkilä ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan. Niilo Erkkilä suorittamaan Varatuomarille Grönroosille sitsemän kymmentä markkaa korvauksesi hänellä täällä jutun vuoksi olleis ta kustannuksista. Tätä kaikki a sianomaiset neudattakoot Keisarillinen Suomen Annatti. kanteri Karinen Aspediuksiala. kanteri Karinen Aspediuksiala. Johannes Pesonen K. R. Helanen A. J. Ollusuvaara T. 6. tilus. 719
Joulukuun 10. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevussa jutussa, joskylästä, on hakijana sekä Henkipitäjän Pyhäkylän kylästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 10. päivänä Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt intun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Henkikirjoittajalle Berghille toimituttamansa haasteen nojalla on Simo Roininen Pyhäjärven pitälän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Henkikirjoittaja Bergholi vuonna 1902. Simo Roinisen omistamalta puolelta Javanaisenmäki nimistä perintötaloa No 3, Salitsaurannan kylässä, ilman Roinisen suostumusta, myynyt Toiminimelle Margolin 8 Keinarille 222. tukkipuuta, jotka saLäsnä: S.S - A. L. J. P. A. R. A: 720 No 1640. Pag. J. R. D. sa Talollinen Simo Roininen, Pyhäjärven pitäjän Selitsamrannan kirjoittaja Albin Bergh, sanotun 1910.
nottu toiminimi sittemmin keväillä vuonna 1907 oli Simo Roinisen kiellosta huolimatta hakkauttanut ja poisvedättänyt; minkä vuoksi Simo Roininen on vaatinut Henkikirjoittajaa Berghiä velvoitettavaksi maksamaan Roiniselle korvaukseksi mainituista puista 5. mark kaa kappaleelta eli yhteensä 111. markkaa korkoineen, siitä kuitenkin lyhennettyä 151. markkaa 92. penniä, jotka Henkikirjoittaja Bergh oli Simo Roinisen pojalle Matti Roiniselle puiden hinnan maksuksi suorittanut, jota paitsi Simo Roininen on anonut korvausta oikeudenkäynti kuluistaan. Vastaten kanteseen on Henkikirjoittaja Bergh väittänyt, että Matti Roininen oli Simo Roinisen pesän hoitajana isänja puolesta valtuuttanut Henkikirjoittajan Berghin tekemään edellämäinitun metsänkaupan, jonka nojalla Simo Roininen myöskin oli aikanaan Henkikirjoittajalta Berghiltä käsirahoiksi kantanut 155. markkaa 33. penniä, mistä maarasta Renkikirjoittaja Pergh kuitenkin nipäältäpäin vähentänyt hänelle sovituksi välityspalkkirksi tulevat 13. penniä kultakin myydyltä ruulta; johon nähden ja kun Simo Roininen ottamalla vastaan käsirahat oli hyväksynyt Henkikirjoittajan Berghin tekemän puheenaolevan metsänmyyntikontrahdin, on Henkikirjoittaja Bergh, myöntäen Toiminimen Margolin sönerin vedältäneen Ame Roinisen metsästä tuon kontrahdin nojalla Roinisen ilmoittaman määrän puita, vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on, kuulustettuansa jutussa myöskin Matti Roimistupäätöksellä 6. päivänä Helmikuuta 1908 rata kaissut asian ja mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Henkikirjoittajan Berghin suorittamaan Simo Roiniselle mainittujen puiden hinnan kahdeksansataa kihdeksankymmentäkahdeksan markkaa, siitä kuitenkin lyhennettyä Simo Koinisen vähennettäväksi myöntämät sata viisikymmentäyksi markkaa yhdeksänkymmentäkaksi penniä, eli siis maksamaan seitsemänsataa kolmekymmentäkuusi markkaa kahdeksan penniä viiden prosentin korolla, lukien oi721
keudenkämmin alusta 6. päivästä Syyskuuta 1907. makseen tapahtumiseen saakka; minkä ohessa Henkikirjoittajan Berghin tuli sadalla kahdellakymme nellä markalla korvata Simo Roiniselle oikeudenkäynnistä oikeutuneet kusut. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Henkikirjoittaja Bergh vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla 20. päivältä Marraskuuta 1909. ratkaisut asian ja katsonut jutussa tosin näytetyksi, ettei Matti Roininen oikeuttaessaan Henkikirjoittajan Berghin Simo Roinisen puolesta myymään metsäntuolteita Simo Roinisen edellämainitulta tilalta, ollut ollyut siihen laillisesti valtuutettu, mutta koska Simo Roinisen, Henkikirjoittajan Berghin myytyä Toiminimelle Margolin SS Keinerille puheenaolevat puut, sallimalla toiminimen toimituttaa puiden leimaamisen ja vastaanottamalla Henkikirjoittajalta By heltä toiminimen hänelle sanotusta kaupasta maksamat käsirahat, oli katsottava hyväksyneen kaupun, niin Hovioikeus, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Simo Reinisen asiasta ajaman kanteen. Kovioikeuden tuomioon on Simeroininen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo siinä selvitetykei, että Matti Roininen, joka, asuin isänsä Simo Roinisen kodissa, jo pitemmän ajan oli esiintynyt talon edeskärijänä, li Simo Roinisen puolesta antanut Henkikirjoittajalle Bergselle toimeksi myydä Toiminimelle Margolin 8 Vinterille kotitalonsa metsästii tukkipuita, jotka sitten olikin metsästä otettu; johon nähden ja kun Simo Roininen, joka ei ollut voineet kieltää tiennensä kaupanteesta ja siinä sovituista ehdoista kohta sen tapahduttua sekä Matti Roinisen vastaanottamista käsirahoista, oli vallinut puheenalaisen kaupan nojalla toimittaa puitten leimaamisen talonsa metsässä ja vasta Lokakuussa vuonna 1906. ilmoituttanut kieltäytyvänsä ottamasta Matti Roiniselta vastaan tälle puista suoritettuja käsirahoja, ja hän siis on pidet722
tävä aikanaan hyväksyneenä kysymyksenalaisen puidenmyynnin, Keisarillinen Senaatti katsoo ettei Simo Roininen ole esittänyt syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus on jutussa johtunut ja jonka varaan asia siis jää. siitä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen SenaattiSanten Saarinen Albed Kiuksiala Johannes Pesonen. A. E. O. Ollusuvaara K. Auer. 5.o. litens. Joulukuun 10 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, pesänselvittä misen toimittamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Siikaisten pitäjän Petkeleen kylästä Oskar Erkkilä, vaimonsa Matilda Erkkilän edus miehenä ja entisen Talollisen Berndt Erik Nygårdin holhoojana, on hakijana sekä Talollinen Merikarvan pitäjän Riispyyn kylästä Oskar Nygård, alaikäisen Talollisen pojan Viktor Nikolai Nygårdin eli Österlundin holhoojana, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosas tossa 10 päivänä Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjut ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Merikarvian ja Siikaisten piLäsnä: S.S. - A. L. - J. P. A. R. E. Th. 723 25 No 1642. No 3 No 1642. Pag. 287. R. D. 1911.
täjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Oskar Nygård vaatinut että, koska 21 päivänä Heinäkuuta 1907 kuolleen Talollisen Berndt Viktor Nygårdin iså Berndt Erik Nygård ja sisar Matilda Erkkilä ynnä Oskar Erkkilä olivat haltuunsa ottaneet Berndt Viktor Nygårdin kuolinpesän vaikka tämä eläessään tekemällöän testamentilla li määrännyt kaiken omaisuuten sa Viktor Nikolai Nygårdille, joten siis koko kuolinpesä kuului hänelle, Erkkilä puolisot velvoitettasiin toimittamaan laillinen selvitys kaikesta Berndt Viktor Nygårdin omaisuudesta sekä sen ohessa korvaamaan Oskar Nygårdin oikeudenkäyntikulut. Erkkilän aviopuolisoiden vastustettua kannetta on Kihlakunnan oikeus 9 päivänä Heinäkuuta 1909 julistetussa päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa; ja koska Berndt Viktor Nygården koko omaisuus oli lainvoiman voittaneella testa mentilla määrätty Viktor Nikolai Nygärdille sekä Erkkilä puolisot olivat tietäneet testamentin saaneen lainvoiman, kun vetoa, jonka Berndt Erik Nygård oli maksanut Kihlakunnanoikeuden samaisen testamentin meittimista koskevassa jutussa Marraskuun 12 päivänä 1908 julistamasta pääjöksestä, ei oltu jatkettu eivätkä Eskkilä ruolisot, joiden hallussa. Berndt Viktor Nygårdin omaisuus li, olleet edes väittäneet, saatikka näyttäneet tehneensä mainitusta omaisuudesta asianmukaista selvi tystä Oskar Nygårdille hänen holhoojatoimessaan, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Oskar Erkkilän, Berndt Erik Nygårdin holhooja na, sekä Matilda Erkkilän, Berndt Viktor Nygårdin perillisenä, kuukauden kuluessa Kihlakunnanoikeuden päätöksen julistamispäivästä. kummankin heistä, kahden sadan markan sakon uhalla, toimittamaan Oskar Nygårdille sellaisen selvityksen, kuin myöskin yh224
teisesti tai kummalla heistä varoja oli, kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Oskar Nygårdin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Oskar Erkkilä oli veteamalla saattanut jutun, on 28 päivänä Heinäkuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, ollen kuitenkin se kuukauden aika, jonka kuluessa edellämainittu selvitys oli Oskar Nygårdille toimitettava, luettava Hovioikeuden tuomion antopäivästä, minkä ohessa Oskar Erkkilä on velvoitettu suorittamaan Oskar Nygårdille maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penpiä. Hovioikeuden tuomioon on Oskar Erkkilä anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Oskar Erkkilä ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, kuitenkin siten että Oskar ja Matilda Erk kilän tulee Oikeuksien määrää. mällä uhalla viimeistään 1 päivänä Maaliskuuta 1914 toimittaa Oskar Tygärdille puheeksi tullut pesän selvitys. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti" Penten Karinen Ared Kiuksiata Penten Karinen Ared Kiuksiata Johannes Pesonen. A. J. Ollusuvaara. 725
Den 10 December 1913 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Abo Hofrätt inkommet afträdesoch urarfvamål emellan Vicehäradshöfdingen Georg Jägerhorn från Helsingfors stad, i egenskap af fordringssegare uti af lidne Fabrikanten Carl Johan Lindholms till konkurs upplåt na bo, sökande samt sysslo männen i berörda konkurs, Vicehäradshöfdingarne Arvid svarander och Gösta Palmros, bägge från Helsingfors, tillstädeskomne, och konkursmassans öfriga borgenärer äfvensom Fabrikanten Lindholms jämväl i Helsingfors bosatta änka Hilda Katarina Lindholm för egen del och såsom förmyndare för sina omyndiga barn Svante Ragnar Viking, Knut Helge Arros, Ada sylviä Katarina och Hjördis Elna Alice, samt myndige W. A. B. Ä. E. N. - R. H. - 75. Ai726 No 1645. Pag 94. R. D. 1913
söner Kontoristen Johan Gunnar Leopold Lindholm och Harala Edvin Les Lindholm, ute blifna svarande: Gifven i Justitie departementet den 10 December 1913. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: sedan Fabrikanten Lindholm den 26 Februari 1912 aflidit samt bouppteckningar efter honom verkställts i Borgå socken den 20 och i Helsing fors stad den 30 påföljande Mars, vi hafva uti en den 18 Maj samma är till Rådstufvurätten i Helsingfors ingifven skrift änkan Lindholm, för egen del och i egenskap af förmyndare för sina ofvan uppräknad de omyndiga barn, äfvensom Kontoristen Lindholm och Harald Edvin Les Lindholm, med förmälan att särskild gäld, hvilken vid tiden för sagda bouppteckningars förrättande icke varit känd, efteråt yppat sig, anhållit att få med åtnjutande af urarfvarförmån till konkurs upplåta boet efter Fabrikanten Lindholm därå och efter det änkan Lindholm samt Kontoristen Lindholm och Harald Edvin tio Lindholm tillåtits aflägga stadgad gäldenärsen, Vicehäradshöfdingen Jägerhorn, som i konkursen bevakat särskilda fordringar, motsätt sig änkan Lindholms och hon nes medsökandes anhållan om urarfvaförmån, för såvidt denna af säige den i bouppteckningen upptagna gälden, enär deras ansökan inlämnats senare är trettio dagar efter bouppteckningens slutförande samt bemälde sterbhusdelegares personliga ansvarighet i följd af nygälds framträdande icke kunde hafva upphört med afseende å den känula gälden, för hvilken de blifvit ansvariga genom att icke inom laga till anhålla om årendstämning. Sedan änkan Lindholm samt Kontoristen Lindholm och Harald 727
Edvin Leo Lindholm bemött den af Vicehäradshöfdingen Jägerhorn gjorda anmärkningen, har Rådstufvurätten genom den 23 November 1912 afsagd dom sig utlåtit; och enär boet af ter Fabrikanten Lindholm blifvit laga tid och ordning upptecknadt samt obestridt vore att detsamma, sedan förut okänd gäld yrpats, inom trettio dagar efter dörom erhållen kännedom till konkurs afträdts alltså och utan af seende å hvad af Vicehäradshöflingen Jägerhorn i sådant hänse ende påståtts, hafva Fabrikanten Lindholms barn och änka enligt 18 och 19 SS: i Kejserliga förordningen den 9 November 1868 om gälds betalning vid dödssall samt om urarfvägörelse och undanskiftan de af egendom i död mäkes bo, frikallats, barnen från skyldig het att med sin egendom betala den dödes gäld och änkan från all gäld, hvarför hennes män en som bort svara, och jämväl från den gäld som vare under äktenskapet gjord, såframt hon ej med man nen till gäldens betalning förbundet sig eller gälden annars borde såsom hennes enskilda anses. Hofrätten, under hvars pröfning Vicehäradshöfdingen förejerkom i vädeväg dragit målet, har genom däri den 10 Mars 1913. gifven dom låtit vid Rådstufvurättens dom beUti Hofrättens dom har Vicehi ro. radshöfdingen Jägerhorn anhållit om ändring medels deduktion hvar af Vicehäradshöfdingarne Svarander och Palonros uttagit dugletten, utan att de dock sedermera inkommit med bemötande Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Vicehäradshöfdingen Jägerhorn icke haf va anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, hvarvid förty skall förblifva; och ålägges Vicehäradshöfdingen Jägerhorn att till Vicehäradshöfdingarne Svarander och Palm 728
nos, i deras omförmälda egenskap erlägga afgifterna för deras exemplar af denna Kejserliga Senatens dom, tjuguåtta mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. B. Amberg. Walter Andersin. B. Amberg. Wyman K. R. Helanen Wyman K. R. Helanen K. Auer. O. F. Mölle Joulukuun 11. päivänä 1913. lessa määriitaa koskevassa jutussa, jossa Mäntyharjun pitäjän Pastiimaan kylästä kotoisin olevat Talollisenleski tyttärensä Hilda Koitto, edellinen sekä omasta puolestaan että alaikäisten lastensa Eioch Boiton holhoojana, ovat hakijoina sekä samassa kylässä asavat Talollinen Kustaa Karhu ja hänen poikansa Herastuomari Juhana Karhu vastaajina: Annettu Oikeusolastossa 11. päivänä Joulukuuta 1913 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan Kustaa ja JuLäsnäs F. S. - W. et. - R. H. - SkatA. Lm. No 1046. Pag. 27. R. D. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tehEeva Tiisa Boitto ja hänen mil, Lempi, Aino ja Eino Ee1911.
hana Karhun sekä edellämaini tussa Partzimaan kylässä niinikään asuvan Talollisen Antti Karheen Mäntyharjun pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat Eeva Liisa ja Hilda koitto siellä lausuneet, että Eeva Liisa Roiton mies Talollinen Erik Juhana Koitto, joka kauppa kirjalla 1. päivältä Kesäkuuta 1895. oli Talolliselta Eerik Juhana Paasoselta ostanut "Autio" nimisen neljänneksen verotaloa No sanotussa Partaimaan kylässä, oli myynyt sanotusta tilasta osan, joka lohkomalla oli vuonna 1903. erotettu itsenäiseksi tilaksi, sekä että lohkomistoimituksessa oli Eerik Juhana Roitolle jääneelle häntatilalle jaettu kuuluvaksi muun maassa Väliniemen 10,32. hehtaarin suuruinen suopalsta; mutta koska Kustaa, Juhana ja Antti Karhu ilman laillista oikeutta hallitsevät sanottua maapalstaa, ovat Eeva Liisa ja Hilda Roitto, ilmoittaen että Eerik Juhana Koitto oli kuollut Toukokuussa vuonna 1007. jättäen oikeudenomistajikseen seva Liisa Koiton ja hänen asiakumppaninsa, vaatineet, että Kustaa, Juhana ja Antti Karhu velvoitettaisiin heti luovuttamaan nuheenaoleva maapalsta Eeva Liisa Maiton ja hänen asiakumppaniensa vapaaseen hallintaan sekä sen ohessa korvaamaan Eeva Tiisa ja Hilda Hoiton oikeudenkäyntikulangit. Ranteesta kuultuina ovatikuitaa, Juhana ja Antti Karhu sitä vastustaneet; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 15. päivänä Huhlikuuta 1909. julistamallaan päälöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Kustaa, Juhana ja Antti Karhun, joiden hallussa puheenaolevan maapalstan oli ilmoitettu olevan, heti luovutta naan sanotun palstan Eeva Tiisa Boiton ja hänen asiakamppaniensa vapaaseen hallintaan 730
sekä viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Eeva Liisa ja kilda roiton oikeudenkäyntikirlunget. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa ja Juhana Karhu oli vat utaamalla saattaneet jutun, on 24. päivänä Marraskuuta 1910. on tamallaan luonnolla sen ratkaisvit; ja koska Kustaa ja Juhana Karhu olivat saattaneet toteen, että Kustaa Karhu, oitettuaan välikirjalla 22. päivällä Heinäkuuta 1876. puheenaolevan Väliniemen maapalstan Eeva Liisa Koitelle ja hänen asiakumppaneilleen kuuluvan tilan silloisilta omistajilta, oli saanut sanotun palstan laillisesti erteluksi emätilasta siinä järjestyksessa kuun 19. päivänä Joulukuuta 1864. tilusten lohkomisesta ja maan erottamisesta annetussa Keisarillisessa asetuksessa oli saadetty, on Hovioikeus, huuden Kihlakunnanoikeuden päätöksen, työjännyt Eeva Liisa ja Hilda Korton kanteen. Henriksuuten tuomioon ovat Oeva Liisa ja Hilda Roitto anoneet muutosta perustelmalla, jopon Kustaa ja Juhana Karhu ovat vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettavät Eeva Tiisa ja Hilda Boitto ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jaa pysyväksi; ja velvoitetaan Eeva Piisa ja Hilda Koitto suorit tämään Kustaa ja Juhana Karkulle, heillä pitiin vuoksi täällä Heiden kustannusten borvauksesei, kuusikymmentäviisi markkaa. tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaattitill Svarikoski. Walder Andersin till Svarikoski. Walder Andersin till Svarikoski. Walder Andersin K. R. Halonen K. Auer K. R. Halonen K. Auer Alfred Lindström 731