Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Kihlakunnanoikeus on Helmikuun 11 päivänä 1914 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Matti Iisakinpoika Perälän ja Juho Tenkun yhteisvastuullisesti suorittamaan Justiina Perälälle tämän vaatimaa lunastusta kaksisataa markkaa neljäkymmentäkuusi penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen oikeudenkäynnin alusta Marraskuun 21 päivästä 1911 siksi kuin täysi maksu tapahtui sekä sen ohessa sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaa maan Justiina Perälän oikeudenkäyn tikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Iisakinpoika Perälä ja Juho Venkku olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Huhtikuun 16 päivänä 1913 antanut tuomion asiaan; ja koskee Justiina Perälä ollut valittanut puheenalaisesta Kaukola-Kainaston jakokunnassa tapahtuneesta isonjaon järjestelystä, joka siis oli saanut lainvoiman, eivätkä Matti Matinpoika ja Justiina Perälä olleet toteensaatta nut, että Matti Iisakinpoika Perälä ja Juho Tenkku olisivat sitoutuneet suorittamaan Justiina Perälälle hänen ilmoitetun manttaaliosuutensa mukaisen osan isonjaonjärjestyn yhtäydessä tapahtuneessa metsäntasauksessa Perälän talolle jaetusta halkometsän lunastuksesta, on Hovioikeus kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Matti Matinpoika ja Justiina Perälän asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Matti Matinpoika ja Justiina Perälä anoneet muutosta perustelmalla, johon Matti Sisakinpoika Perälä ja Juho Tenkku ovat vastannet Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, etteivät Matti Matinpoika ja Justiina Perälä ole esittaneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Matti Matinpoika ja Justiina Perälä suorittamaan Matti Iisakinpoika Perälälle ja Juho Tenkulle, korvaukseksi heillä jutun vuoksi täällä ollista kuluista, 899
kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. "Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Liuksiala B. Anneberg Alfve Riuksiala B. Anneberg A. J. C. Lillelman. Samuli Koski Matti Syrjänen Toukokuun 29 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen, Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullessa, saamista koskevassa ja tussa, jossa ovat Talollisenpoika Juho Rautio, Kolanin kappelin Kolarin kylästä, hakijana sekä samassa kylässä asuva Kauppias Ernst Rundgrén, saapuville tulleena mutta sanotusta kylästä, niinikään kotoisin olevan Talollisenlesken Maria Johanna Kaaskon konkurssi pesän toimitsijamies Talollinen Isak Pellikka poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 29 päivänä Toukokuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä osittelyttänyt juteen kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Kesäkuulla 1908 kuolleen Talollisen Niilo Fredrik Kaaskon lesken, mai nitun Maria Johanna Kaaskon Ylitomion pitäjän sekä Turtolan ja Lämä: W. A. J. P. R. H. K. A A. Sa 100 No 1129. Tog. 85. R. D.
Kolarin kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vireillä ollessä konkursissa oli Juho Rautio yänsä Talollisen Juho Erkki Raution Niilo Fredrik Kaaskon kuolinpesälle asettaman 25 päivänä Huhtikuuta 1911 Juho Rautiolle nirtämän laskun nojalla, johon oli vat merkityt seuraavat saamisirätElatus Erkki Lanton velkakirja. 259 markkaa 70 penniä, Ernst Rundgrinen velkakirja ja laskut 50. markkaa 74 penniä, " Elatus Erkki Lanton velkakirja" 87 mark kaa. Erik Pukholmelle kirjoen mukaan 10/10 1894 "1000 markkaa, " lesken Johannan lääkärissäköyttö. Muoniosia " 50 markkaa, " 1901- 1907 eli 7 vuoden herostyöt taloudessa "700 markkaa, " samalta ajalta maantien korjuu " 140 markkaa, " 1907 2 miestä 1/2 viikkoa heinänteossa "56 markkaa " kuitin mukaan 15/12 1892 N. Lindgrenille 11/14 markkaa, vuodella 1898 "4 1/2 tynnönä siemeniä "1/112 markkaa 50 penniä ja "28 kiloa lihaa " 14 markkaa, vuodelta 1899 35 kiloa kahvia " 70 markkaa, " 48 kappaa nimenohria "38 mark kaa, 1/3 lammasta 11 markkaa. 29 1/2 kiloa lihaa " 14 markkaa ja " 250. kiloa ruisjauhoja "67 markkaa 50 penniä, vuodelta 1890, rahaa ulosto koihin "40 markkaa 65 penniä, vuodetta 1900 " känyt " 28 markkaa, vuodella 1903 " 150 kiloa mesjauhoja 48 markkaa sekä, vaävien kulomisesta 11 markkaa, valvonut yhteensä 2828 markkaa 12 penniä kuuden prosentin korkoineen 259 markan 70 pennin erälle 1 päivästä Tammikuuta 1909, 60 markan 74 pennin erälle 6 päivästä Heinäkuuta 1908, 87 markan erälle 5 päivästä Kesäkuuta 1899. 100 markan erälle 10 päivästä Lokakuuta 1894 sekä laskun muille erille yhteensä 1420 markalla 68 pennille 25 päivästä Huhtikuuta 1911 alkaen; ja oli Kihlakunrandikeus 14 päivänä Syyskuuta 1911 konkussiluomiolla oikeuttanut Juho Raution mainituista saamiseristä vaadittuine korkoineen mak9901
siinsaantiin konkurssipesän omaisuudesta kuitenkin ainoastaan sikäli kuin nuo saamiset vahvistettaisiin suoritettaviksi eri oikeudenkäynnillä: Sen jälkeen on Juho Rautiohaastalettuaan niin Maria Johanna Kaaskon konkussipesän kuin Kauppias Rundareninkin edellä mainitussa Kihlakunnanoikeudes sa vaatinut, että konkussipesä ja Kauppias Rundgrén, jälkimäinen Niilo Fredrik Kaasko-vainajan perillisenä, velvoitettaisiin, yhteisesti tahi kummalla varoja oli, hänelle maksamaan ylläkenotun laskun sisältö 2828 markkaa 12 penniä korkoineen sekä korvaamaan hänen oikeudenkäyntikustannuksensa. Kannetta on Isak Pellikka Maria Johanna Kaaskon konkurssipesän puolesta vastustanut, huomauttaen että kaikki pesän varat jo olevat käytetyt sen etuoikeutet tujen saamisten suorittamiseen Kauppias Rundgrén puolestaan on myöntänyt ne Juho Raulion vaatimat saamiserat oikeaksi, jotka olivat syntyned Niilo Fredrik Kaaskon Rund Grönille olleiden velkain ja Erkki Lantolle olleen 259 markan 70 pennin velan maksamisesta, mutta väittänyt että mainitun laskun muut erätolivat hänelle tuntomattomat ja että niistä 87 markan, 1000 markan; 50 markan, 112 markan 50 pennin, 14 markan ja 40 markan 68 pennin meruiset saalarat sekä kaikki modetta 1899 velotut saamiset olivat rann hemtunet Kihlakunnanoikeus on 24 päivänä Syyskuuta 1912 julistanut päätöksen ja koska Kauppias Rundgrén oli ottanut perintöä Sulo Fredrik Kaas kon jälkeen eikä ollut tehnyt perinnönluovutusta, sentähden, ja samalla kuin allamainitut saamiserät ovat vahvistetut myös Maria Johanna Kaaskon konkursupenastä maksettaviksi, on Kihlakunnanoikeus tuomennut Kauppi as Rundgrönen Juho Rautiolle suoullamaan Juho Erkki Raution 302
Niilo Fredrik Kaaskon kuolinpojan puolesta Erkki Lantolle maksaman velkakirjan sisällön kaksisataa viisikymmentäyhdeksän markkaa seitsemänkymmentä penniä kuuden prosentin korkoineen 1 päivästä Tammikuuta 1909, Juho Erkki Raution Kauppias, Rund. grenille suorittamat, 4 päivänä Heinäkuuta 1904 tehdyn velkakirjan sisvillän viisitoista markkaa kahdeksankymmentäkuusi penniä kuuden procentin korkoineen 16 päivästä Heinäkuuta 1903, kuitin nojalla viimeksisanotulta päivältä seitsemän markkaa kaksitoista penniä yhtäliisine korkoineen samasta päivästä, kuitin mukaan seuranneen Elokuun 2 päivällä kolmekymmentäkolme markkaa yhdekänkymmentäviisi penniä samoin kuuden prosentin korkoineen kuitin antopäivästä sekä Maria Johanna Kaaskon lääkärin luona käyttämisestä viisikymmentä markkaa, minkä ohessa Kihlakunnanoikeus, hyljäten Juho Raulion muut saamesvaatimukset toteennäyttämättöminä ja vanhentuneina, on velvoittanut Kauppias Rundgrénin yhdeksälläkymmenellä markalla palkitsemaan Juho Raution asiassa kärsimät oikeuden käyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Juho Rautio että Kauppias Rundgrén olivat vetoamalla saattaneet ja tun, on 13 päivänä Maaliskuuta 1914 antamasiaan tuomiossa katsonut Juho Raution N. Lindgrinen ylläsanotun kuitin mukaan vaatiman 14 markan suuruisen saataran sekä kaikki Juho Raution vuosilta 1898 ja 1899 velkomat kuin myös 87 markan ja 1000 markan suuruut saamiset vanhentuneeksi, minkätähden ja Kihlakunnanoikeuden päätöksessään muuten esiintuomilla perusteilla Hovioikeus on jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli asiassa johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Juho Rautio anonut muutosta perustelmad la, johon Kauppias Rundgrén on vastannut, ja on Juho Rautio sen jälkeen, 003
Keisarillisen Senaatin myönnettyä hänelle tilajuuden kuulustuttaa todistapa Kihlakunnanoikeudessa, Kauppias Rundgrönin ollessa saapuvilla toimituttanut sellaisen kuulustetun ja sitten antanut tänne otteen kuulustelupöytäkirjasta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo selvitetyksi, että Niilo Fredrik Kaasko vainaja pari vuotta ennen vuonna 1908 tapahtunutta kuolemaansa oli. Juho Erkki Raution velkoessa häneltä saaminaan, tunnustanut olevansa Rautiolle velaselle sekä että Rautio silloin oli ollut Kaaskolta saamassa, yli sen minkä alioikeudet ovat tuomenneet maksuun, edellämainittuun laskuun merkityt Raution Kaaskon puolesta maksamasta Erkki Lanton saatavasta kahdeksankymmentäseitse män markkaa, Erik Pukholmin saamisen lyhennykseksi antamat tuhat markkaa ja N. Lindgrenille maksamat neljätoista markkaa sekä Kaas kon hyväksi suorittamista hevostoistä vuosena 1901-07 seitsemänsataa markkaa ja maantien korjuusta samana aikana, sataneljäkymmentä markkaa, mutta että laskeen muut erät ovat toteuttamatta, minekä vuoksi ja kun edellä lueteltu ja saamiseriä Kaaskon kerrottuun tunnustukseen nähden ei ole pidettävä vanhentuneena, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi velvoittaa Kauppias Rundgrönen, Niilo Fredrik Kaasko vainajan perillisenä, nuorittamaan Juho Rautiolle, alioikeuksien tuomitsemain erien lisälsi, edellämainitut määrät yhteensä tuhat yhdeksänsataa neljäkymmentäyksi markkaa viiden prosentin korkoineen oikeudenkäynnin alusta 26 päivästä Tammikuuta 1912 sekä vahvistaa Juho Rautiolle maknettavaksi Maria Johanna Kaas kon konkursipesän varoista samat erät konkursituomiossa määrättyine korkoineen; jääden Hovioikeuden tuomio muuten pysyväksi. Tälä kaikki asianomai904
set noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersson. Johannes Pesonen Walter Andersson. Johannes Pesonen Walter Andersson. Johannes Pesonen K. R. Helanen. K. Auer. Acker Sarva. Toukokuun 29 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisasta Turun Hovioikeudesta tuthessa testamentin moittimista korkevassa jutussa, jossa ovat Talollisenpoika Manasse Ojakoski, Jämijärvon pitäjän Tykköön kylästä, hakijana sekä Mäkitupalainen Juho Juhonpoika Mäentausta, Ikaalisten pitäjän. Kovalahden kylästä, Räätäli Heikki Mäkelä, Ikaaliston kauppalasta, vaimonsa Maria Juhontyttären edusmiehenä ja Ame rikassa olevan Torpparinpojan Juho Frans Mäkysen oikeudenvakojana, Uudistalollinen Frans Oskari Kärrysoja, Jämijärven pitäjästä, vaimonsa Miina Juhontyttären edusmiehenä, Torppari Frans Mettälä, Kovalahden kylästä, Itsellinen Kalle Välisalo, Kankaanhään pitäjästä, vaimonsa Hulda Maria Mäkysen eli Kuusiston edusmiehenä, Torppari Juho Vihtori Huhtasalo, Jämijärven pitäjästä, Itsellisentyttären Fanny Maria OjaW. A. J. R. K. B.G. t. C. H. af 905 No 1130. Råg. 20. R. S. 1915.
kosken holhoojana, samasta pitäjästä oleva Palstatilallinen Anton Vihtori Jokela, vaimonsa Hilma Juhontyttären edusmiehenä, ja Torppari Juho Eljaksenpoika Kivimäki, Jämijärven pitäjän Kihun kylästä, Talollisenpojan Nestor Rikhard Ojakosken uskottuna miehenä, saapuville tulleina, mutta Talollisentytär Helja Maria Juhontytär Ojakoski, viimeksisanotusta pitäjästä, ja Talollinen Johan Edvard Mikkola, Tiojoen pitäjästä, vaimonsa Alma Maria Juhontyttären edusomiehenä, poisjääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, Toukokuun 29 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Sittenkuin Manasse Ojakoski, joka on syntynyt Tammikuun 24 päivänä 1884, oli niin hyvin asianomaisen tuomarin luona Heinäkuun 13 päivänä 1912 kuin myös Ikaalisten ja Jämijärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa sitä seuranneen Elokuun 30 päivänä valvomista varten ilmoittanut että hänen Lokakuun 12 päivänä 1902 kuollut isänsä Talollinen Juho Kustaa Ojakoski oli eläessään tehdyllä suullisella testamentilla, josta Hamassa Ojakoski oli saanut tiedon vasta Tammikuun 15 päivänä 1912, säätänyt että hänen omistamansa Ojakosken 1/16 manttaalin suuruinen perintötila Tykköön kylässä, ynnä yksi hevonen olivat hänen kuolemansa jälkeen lankia vat Manasse Ojakoskelle ovat Juho Mäentausta, Heikki Mäkelä, Frans Johan Kärrysoja, Frans Meltälä, silloin vielä naimaton Hutda Maria Mäkynen, Juho Vihtori Huhtasalo, Anton Vihtori Jokela, Juho Kivimäki, Hilja Maria Ojakoski ja Johan Edvard Mikkola Manasse Ojakoskelle toimitetun haasteen nojalla mainitussa Kihlakunnanoikeudessa, esitta en selvityksen siitä että Juho Mäentausta Maria Heikilä, Miina Kärrysoja, Frans Mettälä Hilja Maria Ojakos ki, Alma Maria Mikkola, Hilma Jo306
kela ja Nestor Rikhard Ojakoski ovat Juho Kustaa Ojakoski- vainajan lapsa, Juho Frans Mäkynen ja Hulda Maria Mäkynen hänen kuolleen tyttärensä Severriina Juhontyttären lapsia sekä Fanny Maria Ojahoski Juho Kustaa Ojakoskivainajan niinikään edesmenneen tyltären Selma Juhontyttären tytär, vaatineet että, kun ei Manasse Ojakoski valvontatilaisuudessa ollut ilmoittanut missä ja milloin ei suullinen testamentti oli tehty, jonka hän oli valvonut, sekä koskei niitä tyhjiä puheita, joita Juho Kustaa Ojakoski vainaja eläessään oli tilaisuuksessa oli lausunut, voitu pitää testamenttina, Manasse Ojakosken valvoma uullinen testamentti julistettaisiin milättömäksi näillä perusteilla ja vielä siitäkin syystä ettei Manasse Oja koski, vaikka hän oli ollut saapuvilla useassakin niistä tilaisuuksista, joissa Juho Kustaa Ojakoski oli lau ennut Manasse Ojakosken testamenttina valvomia määräyksiä, ja hän siis oli niistä saanut tiedon jo ennen Juho Kustaa Ojakosken kuolemaa, oli lut laillisessa ajassa valvonut voita määräyksiä 907 Kantaesta kuultuna on Marasse Ojakoski väittänyt valvoneensa laillisessa järjestyksessä kysymykseen tulleen laillisesti tehdyn testamentin ja sentähden vaatinut kannetta hyljättäväksi sekä korvausta oikeudenkäyntikuluistaan; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on päätöksellä Helmikuun 20 päivältä 1913 siinä mainituilla perusteilla julistanut moitteenalaisen testamentin mitättömäksi Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Manasse Ojakoski vetoamalla oli saattanut juteen, on Heinäkuun 9 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla katsonut toteennäytetyksi ittä Juho Kustaa Ojakoski-vainaja oli eläissään Huhtikuussa 1900 ja mijärven pitäjän Suurimaan kylässä kahden yhtaikaa saapuvilla olleen todistajan läsnä ollessa terveellä ja täydellä ymmärryksellä
sekä vapaasta tahdosta suullisesti määrännyt että hänen omistamansa Ojakosken talo ynnä yksi hevonen olivat hänen kuolemänsa jälkeen lankeavat Manasse Ojakoskelle, mutta kun ei Manasse Ojako ki, vaikka hänen oli todistettu olleen saapuvilla mainitussa tilaisuudessa ja hän siis silloin oli saanut tiedon sanotusta määräyksestä, ollut lain säätämän ajan, kuuden kuukauden kuluessa Tammikuun 24 päivästä 1905, jolloin hän oli tullut täysi-ikäiseksi ja tilaisuuteen vahomaan puheenaolevaa Juho Kustaa Ojakosken tekemää määräystä, valvonut sitä testamenttina, niin on Härvikeus, nojautuen Perintökaa ren 18 luvun 1 SS: ään, jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut. Hovioikeuden tuomioen on Manassa Ojakoski anonut muutosta perustelmalla, johon Juho Mäentäusta ja hänen täällä saapuvilla ole vat asiakumppaninsä ovat vastanneet: Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo luotettavaa näytöstä puuttuvan siitä, että Juho Kustaa Ojakoski Hovioikeuden tuomiossa mainitussa tilaisuudesja olisi tehnyt laillisen testamen tin Manasse Ojakosken hyväksi. jonka tähden Keisarillinen Senaat ti harkitsee oikeaksi jättää jutun sen loppupäätöksen varaan johon Oikeudet ovat johtuneet; ja velvoitetaan Marasse Ojakoski suorittamaan Juho Mäentaustalle ja hänen Senaattiin saapuneitle asiakumpaneillensa heiltä täällä jutun vuoksi menneiden kulujen korvaukseksi kuusikymmen tä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. Haf Hellen 908
Toukokuun 30 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa osakkuutta ojitushankkueseen koskevassa jutussa, jossa lampulan pitäjän Purolan kylästä oleva Talollinen Erland Erlandinpoika Jonkka on hakijana sekä Säkylän pitäjän Isosäkylä n kylässä asuva Talollinen Evert Klemola vastaajana: Annettu Oikeusosaston sa Toukokuun 30 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää. Sittenkuin asianomaiset maanomistajat, joilla oli tiluksia Köyliin ja Tampulan pitäjiin kuuluvassa Mathis suo - nimisessä vuossa olevan Salmen ojan varrella, olivat keskenään keskustellut tuon ojan avaamisesta ja virkaatoimittava Maanviljelysinsinööri A. A. Schroeder Kesäkuun 16 päivänä 1903 Talollisen Kustaa Vilhelm Uusitalon pyynnöstä tutkinut, miten Läsni: K. C. H. P. B. K. E. Thesleff Pag. 21/5 l.D. 1915 No 141.
tämän Röyliin pitäjän Kantaanpään kylässä omistamaan Uusitalon taloon kuuluvat, mainittuun ojaan rajoittu vat maat olisivat ojaa aukaisemalla kuivattavat ja mitkä talot tulisivat moittensa puolesta velvollisiksi otta maan osaa tuohon lyöhön, niin oli Insinööri Schroeder Maaliskuun 20 päi vänä 1904 antamassaan lausunnossa, mikäli nyt on kysymyksessä, ehdot tanut että puheenaolevaa kuivatta mista varten Salmenoja joko suuren nettaisiin niinkuin Schroellerin laatimat toimituskirjat tarkemmin osottivat taikka vaihtoehtoisesti syvennettäisiin ainoastaan Köyliön ja Tampulan pitäjien välisille rajalle, josta ojaa sitten jatkettaisiin rajaa pitkin ja että työkön, jonka kustannukset Schroeder Salmennajaa koko mainitulta pituudeltaan avallaessa oli arvostellut 963 markaksi 50 penniksi, tulisi vat ottamaan osaa Uusitalo sekir Kankaanpään kylän Sepän ja Murtin talot ynnä Simolain kylän Jonkan, Isopunen, Vähäpunen ja Isomaan talot semmoisessa suhteessa, että Uusilala maksaisi 467 markkaa 50 penniä Seppä 168 markkaa 57 penniä, Martti 12 markkaa 73 penniä, Jonkka ja Iso puno yhteisesti 168 markkaa 10 penniä täkäpänä 98 markkaa 40 penniä ja Iso maa 53 markkaa 20 penniä Tämän jälkeen on Kustaa Vilhelm Uusitalo Talollisille Erland Kuuskos kelle ja Erland Vähäpunolle toimitut tamansa haasteen nojalla Huittisten Vampulan ja Purkulaitumen pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että Erland Kuuskoski ja Erland Vähäpund, jotka omistivat, dellinen Jonkun ja Isopunon talot sekä Vähäpuro Päkäpunon talon velvoitettaisiin Insinööri Schroederin ehdottamalla tavaller Uusitalon kans su ottamaan osaa Salmenajan kaivamiseen ja vastedes kunnossa pitumiseen sekä yhtäläisen laskuperusteen mukaan suorittamaan Uusitalolle osansa Pehvederin betselmuksen kustannuksista 89 markasta 50 pennistä Kustaa Vilhelm Uusitalon ja hänen 910
vaimonsa Eliina Uusitalon oikeudenkäyn rin kestäessä kuoltua ja Erland Jonkon ostettua Jonkan, Isopunon ja Vähäjunon talot on Evert Klemola, joka Uusita lon aviopuollen oikeudenomistajilta oli ostanut Uusitalon tilan ja oikeuden pesiä kerrotut katselmuskustannukset, uudislanut jutussa ajetun kanteen Erland Jahkaa vastaan. Kanteesta kuulusteltuna on Erland Jonkku väittänyt Insinööri Schroederin puheena olevaa toimitusta annottomaksi syystä että se oli pidetty ilman läänin Kuvernöörin määräystä eikä käsittänyt kaikkia maita, joilla oli hyötyä Schroe derin ehdottamasta kaivaustyöstä, mihin nähden Erland Jonkka on anonut kannetta hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on asian oltua sen menettetyn alaisena kuin asiakirjat lähemmin osottavat Syyskuun 2 päivänä 1912 julistamallaan päätöksellä, siihen nähden mitä Ansinööri Schroeder paikalla pitämässään katselmuksessa asianosaisille ojittamisesta tulevan hyödyn perusteilla oli esittänyt ja muuten asiassa oli selvitetty määrännyt, että kysymyksessä olevan, Matkussuon pohjoisessa osassa olevien maitten kuin gamista tarkoittavan laskuojan kaivamiseen oli Jonkan, Isopunon ja Vähäpunon talojen omistajan ottaminen osaa kartalle merkitystä paalusta O lähellä Sepän talon rajaa Salmenajaa myöten paaluun 10, sillä tavoin kuin Schroeder oli ehdottanut, sekä sen vuoksi Heinäkuun 23 päivänä No 2 annetun Kesioikeuslain 3 luvun 5 ja SS:n ynnä 6 luvun 2 SS:n nojalla velvoittanut Erland Jonkan vastamainittujen tilojen omistajana käymään osalliseksi ajan kaivamistyöhön niin kuin Insinööri Schroederin kustannus arviossa ja osittelyssa noitten talojen osaksi oli laskettu eli kahdellasadalla kuudellakymmenelläkuudella markalla viidelläkymmenellä pennillä kokonais summasta yhdeksästasadasta kuudesta kymmenestäkolmesta markasta viidestä kymmenestä pennistä, sekä samassa 911
suhteessa ottamaan osaa myöskin kan teessa mainittuihin katselmuskustannuksiin ja niistä suorittamaan kaksikymmentäneljä markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä; jota paitsi Öland Jonkan tuli neljättäsadalla seitsemällä kymmenellä markalla korvala Evert Kleemolan oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Erland Jonkka oli vetoamalla saattanut jutun, on Heinäkuun 14 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Erland Jonkan så dalla markalla korvaamaan Evert Kleemolan kustannuksel Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Erland jonkka anonut muulosta perustelmalla johon vastatakseen Osittelijäsikteeri Syvälin on tänne antanut Evert Klemulan nimiin laaditun kirjoituksen Keisarillinen Senaatti on tuttinut tämän jutun; ja sen ohessa ettei Keisarillinen Senuatti ota huomioen, mitä Evert Klemolan puolesta on viimeksi mainitussa kirjoituksessa lausuttu, koska Esittelegäsihteeri Paqva lin, niinkuin asiakirjoista käy ilmi on Syyskuun 10 päivänä 1904 Kihlakunnanoikeuden puheenjohtajana käsitellyt kysymyksessä olevaa juttua eikä Paqvalin siis, O. Hem 15 luvun 3 SS:n mukaan, niinkuin se on Keisarillisessa tsetuksessa Helmikuun 24 päivältä 1873, de ollut oikeutettu Evert Kleema lan asiamiehenä tänne antamaan sanottua kirjoitusta, katsoo Keisarillinen Tenaatti, koska Insinööri Schroederin ojitussuunnitelmasta käy selville, että se maa-ala, jonka kuivattamista puheenalainen ojitushanke tarkoittaa, on suurimmaksi osaksi suota, johon eri iloille on kullakin osansa, ettei Erland Jonkkaa Vesioikeuslain 3 luvun 11 SS:ssä oleviin säännöksiin nähden voida vastoin tahtoansa velvoittaa ojan kaiva miseen osalliseksi, ja harkitsee sen vuoksi oikeaksi, kumaten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä jutussa ajetun kanteen sekä velvoittaa Evert Klemolan kolmella 912
sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Erland Jonkan oikeuden käyntikulut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen SenaattiWallev Andersson P. Annberg Wallev Andersson P. Annberg K. R. Helanen. Johannes Pesonen. K.F. Samuli Koski. E. Thesleff. Toukokuun 30. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa kiinteimistökaupan moittionista koskevassa nostojutussa, jossa Suomen Kallio on hakijana ja Osaviljelijänleski Johan ria Gustava Rautiainen, Rantasehonen pitäjän Ahversalmen kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 30 päivänä Toukokuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä enttelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Rantasalmen ja Kangaslammin pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Johanna Gustava Rautiainen lausunut, että sittenkuin hänen isänsä Juho Adaminpoika Luikkanen ja setänsä Erik Adaminhoika Soikkanen, jotka 11. päivänä Trekokuuta 1860. olivat yhdessä saaneet perintökirjan neljännekselle Tiistilän taloa No 1. Rantesalmen pitäjän Frutsenmäen kylässä olivat kuolleet, Juho Loikkanen 11. päivänä Toukokuuta 1868 ja Erik Loikkanen rintaperilsisittä 3. päivänä Kesikuuta 1880, oli Johanna Gustava Rautiaiselle perintönä Juho ja Erik Läsnä: V. A. - 73. - R.B - F. F. 913 No 1142. Pag. 163. R. G. 1915.