Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
vid af honom gjorts om att krafvet vore sentida framstäldt; och har Handlanden Lindeman förty återhämtat sin talan. Efter det vittnesförhör i målet egt rum, därvid Bankdirektören Majantiesåsom jäf emot till vittne afhörde Vicehäradshöfdingen Johannes Malmberg framhållit, att dennes berättelser än gående öfverläggningarna med Bank direktören Majantie uti ifrågavarande sak vore stridande mot hvarandra samt att Malmberg såsom skuldsed larnas därvarande innehafvare hand lat i egen sak, har Rådstufverätten. hvarest parterne ömsesides anhållit om ersättning för rättegångs umgälderna, me dels den 9. November 1906. afsagdt utslag på anförda skäl, jämte det Kankdirek lören Majenties yrkande att Vicehärads höfdingen Malmberg måtte förklaras för återgångsvittne förkastat, ålagt Bankdirektören Majantie att genast emot kritto till Handlanden Lindeman. lägga fordrade, den 14. September 1905. å hvardera skuldsedelns innehåll till betalning förfallna och å Bankdi aktören Majanlies andel sig belöpande tvåhundra mark i kapital samt fyratioåtta mark i ränta eller således sammanlagdt fyrahundranittiosex mark, hvarjämte Bankdirektören Majemtio skyldigkändes att med etthundra femtio mark godtgöra Handlanden Lindeman umgälderna i rättegången Hofrätten, under hvars pröfning Bankdirektören Majantie i vädeväg dragit målet, har medels dem den 4. Emil 1908. funnit det icke vara utredt att Vicehäradshöfdingen Malmberg vid sina öfverläggningar med Bankdirektö ren Majanlie angående ifrågavaranch sak skulle handlat i egenskap af personlig innehafvare af omförmälda skuldsedlar, hvarför och då Bankebrik laren Majuntie ej häller i öfrigt visal skäl för sitt påstående att Vicehärads höfdingen Malmberg borde förklaring för återgångsvittne, Hofrätten låtit bero vid det slut, hvari Rådstupurätten här utinnan stannat. Vidkommande sjelfva saken har 100
Hopätten funnit del vara till full vinshet utredt att Bankdirektören Majantie udan på hösten år 1904 blifvit kräfd för hela ifrågakomna skuldbelopp såvidt del rörde hans för betalningen af de samma ingångna borgensförbindelser äfvensom den 3 November samma år i godo erlagt de å honom sig belöpande andelarna af skuldteloppen med ränta, hvilka förfallit till betal ning den 14. därförutgångne September. samt att Majantil därigenom mäste anses hafva medgifvit att hans borgenförbindelar för ifrågakomna lån fortfarande vore gällande; och som Bank direktören Majantie ytterligare blifvit för de nu utsökta beloppen kraft inom tolf minader efter vunnen utredning om att gäldenären, elgenten Iloman, saknade tillgång till deras gäldande samt Handlanden Tindemans ifrågavarande fordringar äfven i öfrigt blifvit behörigen styrkta, har Hofrätten med stöd af stadgandena i förordningarna af den 9 November 1868, om proskrintion i fordringsmål och om årsstämning, samt den 24. Februari 1873., angående närmare bestammande af löftesmäns ansvärsskyldig het, faststält det slut, hvari Rådstuf varätten i dess utslag i saken stannat, jämte det Bankdirektören Majantie skyldigkänts att med femtio mark godt göra Handlanden Lindeman dennes uti Hofrätten hafda kostnader i målet. Uti Hofrättens dem har Rankeli rektören Majantie anhållit om än dring medels ingifven deduktion, den Handlanden Lindeman i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Bankdirektören Majantie icke hafva ansört skäl till ändring i lopullens ofvanberörda dom, hvarvid förty kom mer att bero, jämte det Bankellrek lören Majantie ålägges att till Landlanden Lindeman, i ersättning för hans härstädes i målet hafda kost rader, utgifva sextiofem mark. Petalle, som vederbör, till efterrättelse 101
lander Kopeserliga Senaten för Finland: Julin Nummekn. C. Wiiskman Julin Hummeks _ Kiiskman Edvard Padani. A. W. Granström hans Talmers 1909. Helmikuun 8. päivänä. Keisarillisen Suomen Sennatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioi keudesta tulleessa talonosan luovut tamista koskevassa jutussa, jossa Maanviljelijä Aro Nathanael Malius, Jaakkiman pitäjän Lahden pohjan kylästä, on hakijana ja Kauppias Michael Korniloff eli Supinen, Torkavalan kaupungista, vastaijana: Annettu Oikeusosastossa SS päivänä Helmikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensa esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää sen raavaa: Haastatettuaan aikanaan Kaupnäs Korrieloffin Suistamon pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden 1901. vuoden varsinaisiin syyskäräjiin oli Maanviljelijä Alolis silloin Kihlakun nanoikeudessa lausunut omistavansa kahdesta kolmasosasta perintötaloa No 3. Suistamon pitäjän luitoisten kylässä kauppakirjalla 13. päivältä Touhokuuta 1895. Talolliselta Tuomas Puuvi laiselta seksi Andersi Sirojeff ja Ivan Läsnä: J. N. G. W. E. P. A.G. F. Pros No 167. Pag 119. R. D.1908
"Alopanoff Makkoselta ostamansa haksi kolmasosaa ja Niiniselän metsä palstan mihin nähden ja kun kauppias Korniloff ainoastaan sillä perus teella että hän summista kahdesta kolmasosasta taloa omisti kolmanneksen oli ottanut haltuunsa sanotun metsä palstan, Maanviljelijä Molis, ilmoilla en mainittujen hänen ja Korniloffin omistamiin talonosuuksien vielä ole van toisistaan avittamalla, oli vaa linut. Kauppias Kornolofsin velvoilla mista Määneljelijä Möliselle luovulle maan Numulan metsäpuistun Tuohon kuulueseen oli Kauppias Korneloff vastannut, ettei Antin Makkonen ja hänen veljensä Talolliset Ripiin ja Adolf Pesojeff Makkonen, jotka aikanaan olivat yhteisesti omistaneet puheenalaiset kaksi kolmatta osaa mainitusta perintötalosta, oli val, ennenkuin he luovuttivat omislusoikeutensa Maanviljelijä Moliisen nykyään omistamiin kahteen kolmas osaan äsken sanottua talonennut la, kauppakirjalla 15. päivältä Huhtilikuuta 1873. samasta osuudesta myyneet Talolliselle Jaakko Rutiselle Niini selän palstan, joka oli arvioitu olevan kolmas osa sanotuista kahdesta kolmasosasta taloa sekä että Jaakko Ratinen oli sen jälkeen siten ostamansa kiinteistön myynyt. Kauppias Korniloffille kauppakirjalla 2. päivälla Marraskuuta 1880; minkä vuoksi ja kun sitä paitsi Maanviljelijä Moliis ostaessaan edellä mainitun talonosuutensa oli tidänyt, ellei siihen kauppaan sisältynyt kysymyksessä oleva Jaakko Ruliselle sitä ennen myyty metsäpalsta, Kauppias Korriloff saman palstan oikeuna omistaana oli anonut kanteen hytkäämisMaanviljelijä Moliisen siihen huulä muelletlan, eller Kauppias. Korneloffin omistusoikeuteusen puusluksi mainitsemullä kiinteistön kaupalla vaikka n olinkin laskoittanut Niinkelain palstaa, ollut mitään merkitystä käsillä olevassa endossa, kiin kauppius Korniloff ei ollut maatilojen o103
sittamisesta 12 päivänä Kesäkuuta 1895. annetun asetuksen 42. SS:ssä säädelyn ajun kuluessa pannut vireille hakemusta puheenalaisen palstan villeen ottamisesta, oli Kihlakunnanoikeus 10. päivänä Toukokuuta 1902. julisletulla päätöksellä mainitsemillaan pomställa velvoittanut Kauppias Koruloffen luovuttamaan Maaneljelijäs Melusin vapaaseen hallintaan riidan alaisen, kahteen kolmasosaan taloa kuuluvan Anniselän metsäpalstan jota vastoin Hovioikeus jonka tutkillavaksi. Kauppias Korniloff oli saat länet juhon, oli 13. päivänä Helmikuuta 1904 antamallaan luomiolla koska asiassa oli selville tullut, että makko Kulinen oli edelläsanotulla kauppakirjalla 13 päivältä Huhtikuuta 1873 ostanut määrätyn osuuden puheena olevasta tilasta ja semmoi sina itse, kuten sittemmin kauppuos Kornelöfkin hallennut kysymyksessä olevaa metsäpalstaa, huuden Kihlakunnanoikeuden puutoksen, kylän nyt Maanviljelijä Metsin esittämillään perusteilla ajaman kanteen Maanviljelijä Moliisin anottua Keisarillisessa Senaatissa Hovioikeu den mainitun tuomion muuttamin la ja muutoksenhakemuksessaan muun muassa selitettyä kauppakirjalla 13. päivältä Toukokuuta 1895. omakseen saaneensa kaksi kolmattaosaa talosta No 3 Turtioisten kylässä siihen kuuluvine Niiniselän metsäpalstoineen eikä, kuten Kihlakunnanoikeudessa ja Hovioikeudessa vaviinkäsityksesta oli ilmoitettu, ainoastaan kaksi kolmuttuosaa sanotusta talonosuudes la ja että välikirjoilla 18. päivältä Huhtikuuta 1873. ja 2. päivältä Marraskuulu 1880. eli luovutettu ainoastaan muutinta oikeus Niiniselän palstuun eli Keisarillinen Pennulli 16 päivänä Joulukuuta 1904. antamessaan luomiossa lausunut että koska hunal ti ei voinut välittömästi tutkeuksen on ottaa Maunuljelijä Mökisen siten muutettua kannetta, eikä syytä oltu esitetty Hovioikeuden luomion muut tumiseen, mikäli Maunuljelijä Alo104
liisin Kihlakunnanoikeudessa ja Hovioikeudessa esittämillään perusteilla aja ma kiinne oli hylätty, Hovioikeuden tuomio oli jäävä voimaan. Sittemmin on Maanviljelijä Melius Kauppias Kornileffille antaman ja kuustun nojalla Tuistamon pitäjiin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, ettei koska Kaupnäs Korniloff 13. päivänä Huhtikuu ta 1873. ja 2 päivänä Marraskuuta 1880. tehtyjen välikirjojen kautta oli saanut ainoastaan nautinto-oikeuden puheenalaiseen Niiniseliin metsäpalstuun ja Korniloff, joskin kulsittaisiin että hänelle mainituilla välikirjoilla oli siirtynyt omistusoi keus luohon metsäpalstaan, oli, laimentyötyään aikanaan hakea palslän eroittamista emätilasta menet tänyt oikeutensa siihen, Kauppias Korniloff velvoitettaisiin Maanviljeliga Notiisin vapaaseen hallintaan luovuttamaan sanottu metsäpalsta sekä korvaamaan Maliisen oikeudenkirjatikulut jutussa Kauppias Korniloffin vastustettua kannetta sillä poustailla että Stapan Andrei ja Talot Makkonen olivat yllämainitulla kauppakirjalla 18. päivällä Huhtikuuta 1873. Jaakko Matiselle myyneet kolmanneksen omistamastansa kahdesta kolmasosasta lalaa ja että kaupasta tehdyssä kont rahdissa nimenomaan määrättiin että myyty tilankolmannes, jonka Jaakko Ratinen sittemmin oli luovuttanut Kauppias Komiloffille ja jolle tilanosalle sekä Rutinen että Korniloff olivat saaneet lain huudot ja kiinnekirjan, oli käsit lion Niiniselän metsäpuhtun, on Kihlakunnanoikeus 7. päivänä Elokuuta 1905. julistumassaan päätöksessä kulsanut selville käyneen, että sittenkun Jaakko Rulinen kauppakirjalla 15 päivältä Huhtikuuta 1873. ja samasna päivänä tehdyllä kauppakontrahdittu eli Alopan, Antti ja Nedot Hakkoselta ostanut näiden silloin omistamiin kahteen kolmattuesaan perintötalosta No 3 Tuitioisten ky105
liissä kuuluvan Niiniselän metsäpalslan ja omistusoikeus siihen kauppa kirjalla 29. päivällä lokakuuta 1850. joka lopullisesti oli hyväksytty 2. päiviina Marraskuuta samana vuonna oli siirtynyt Kauppias Korni loffille, eli Maanviljelijä Malies 13 päivänä Toukokuuta 1898. tapahtuneessa kaupassa omistukseensa saaneet mainitun talonosan; mihin nähden ja kun Kauppias Korniloffin sen jälkeen Wiipurin läänin Kuvernö rin luona tekemä anomus maini tun maapalstan noittamisesta oma tilasta, koskei sitä ollu voiille pantu edellä viitutussa lainkohdissa säädetyn ajan kuluessa, oli Kuvänöörin 31. päivänä Joulukunla 1901. antaman, hän voiman saaneen puutoksen kautta kylutty ja Korniloff siis oli menettänyt oikeutensa Niiniselän palstaan, Viklakunnanoikeus on velvoittaneet kauppias. Komileffin luovuttamueen hullässään olevan osan Maanviljeli ja Maliisen omistamasta tilasta Holiisin vapaaseen hallintaan; ja en Kauppias Korniloff sen ohessa velvoitettu sadalla viidelläkymmenellei markalla korvaumaan Maanviljelijä Molusen kustannukset utussa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias. Korniloff oli vetoamalla raattunut jutun, on tuomiossa 23. päivältä Maaliskuuta 1908. antanut lainmentonsa asiasta; ja koska Hovioi keus edellä mainitulla 13. päivänä Helmikuuta 1904 antumallaan tuomiolla, jonka Keisarillinen Sennat ti tuomiolluun 16. päivällä Joulu kuuta samana vuonna oli vahvis tunut, oli lausunut Jaakko Ratusen kauppakirjalla 13. päivältä Huhtikuu ta 1873 ostaneen määrätyn osuu den puheena olevista kahdesta kolmasosasta taloa No 3. Tuitioisten kylässä ja Kauppias Kornoloff oli luonosuuden, joka mainitun kauppakirjan sekä samana päivänä tehdyn kauppakontrahdin mukaan oli kelmas osa sanotuista kahdesta kol100
mas osasta taloa ja oli käsittävä Nimiselän metsäpalstan, kauppakirjalla 29. päivältä Lokakuuta 1880, joka kauppakirja lopullisesti hyväksyttiin 2 päivänä Marraskuuta samana vuonna, Jaakko Rutisella omakseen saanut, sentähden ja hien Maanviljeli ja Malus ei ollut voinut näyttiä, eller Kauppias i Kornoloff olisi mant länyt sanottuihin kauppoihin perusta van oikeutensa Niiniselän metsäpaklaan, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden vedenalaisen pääloksen, kylännyt Maanviljelijä Malisen asiassa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioen on Muunviljelijä Mölis anonut muutosta länni toimittamallaan puistelemalla johan Kauppias Komuloff on sändetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Tennulli on tulkinut lämän julun ja katsoo sa moin kuin Hovioikeuskin selville tyksi että Jaakko Rutiselle oli kauppakirjassa 13. päivältä Huhtikuuta 1873. vakuutettu omistusoikeus nyttemmin Kauppias Kornoloffin omistamaan kolmannekseen sanotuista kahdesta kolmasosasta taloa No 3 lailioisten kylässä sekä asiakirjoista jen ohessa selviävän että asianomai ut tuossa kauppatilaisuudessa oli vat tehneet oli sopimuksen tilan hallinnosta ja että Jaakko Ratisen mainitun osuuden omistajat siitä alkaen ovat sanotun sopimuksen nojalla esänään tilasta hallinnut kysymyksessä olevaa metsäpalstan, mihin nählen ja kun ei ole väitettykään että laillista halkaisujakoa olisi sen jälkeen tilalla toimitettu osa kasten kesken vielä viihemmin näytetty että Maanviljelijä Moliisille sittaisen juon kautta olisi on nettu omalla luohon metsäpuhtaan Keisarillinen Senuolli harkit see oikeaksi vahvistaa sen lopjutuloksen, johon Hovioikeus tuomiossaan on asiasta johtunut; min kii ohessa Maunviljelijä Malis velvitetaan Kauppias Komileffille suo107
rittamaan maksut hänen kappakastaan Keisarillisen Senaatin tuomiota kolmekymmentä markkaa Tiitä kaikki asianomaiset noudatta koot "Keisarillinen Suomen Senaatti. Juhris Nummelin L. Willman Juhris Nummelin  L. Wilsman Edvard Pardain. A. W. Granström Edvard Pardain. A. W. Granström Nans Salmros Helmikuun 8. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, kaupan purhamista koskevassa jutussa, jossa Maakauppias Adolf Nikula Kuhmoisten pitäjän Harmoisten kylästä, on hakijana sekä Padasjoen pitäjän Auttoisten kylässä asuva Talollinen Juho Leikas vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 8. päivänä Helmikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kuhmoisten ja Padusjoen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Seikas, Adolf Nikulalle toimitetun haasteen nojalla, lausunut, että Talollinen Petter Makkonen, yllämainitusta Anttoisten kylästä, oli 29. päivänä Maaliskuuta 1903. Juho Seikkaan kanssa tekemässään väli kirjassa luovuttanut Seikkaille Säsnä: R. A. W. M. B. C. J. F. E. & C. &t. H. K. J. B. T. M. No 169. Pag. 79. R. D. 1908.
henkivakuutusosakeyhtiön Kalevan 1. ja 29. päivänä Maaliskuuta 1894. Petter Makkosen hengille antamat kaksi vakuutuskirjaa Not 14, 152 ja 14,265., yhteensä neljäntuhannen markan suuruisesta summasta, sitä vastaan että Juho Leikas oli sitoutunut elättämään ja hoitamaan Petter Makkosta ja hänin vaimoansa Lovisa Makkosta heidän kuolinpäiväänsä asti kuin myös uorittamaan Kaleva - yhtiölle kaikki vakuutusmaksut ja toimittamaan Makkosen puolisot heidän kuoltuansa hautaan, mutta että Juho Leikas, tarjotessaan Kalevayhtiölle vakuutusmaksuja sanotuista henkivakuutuskirjoista, jotka Petter Makkonen oli 18. päiväsä Syyskuuta 1901. yhtiölle pantannut, oli saanut tietää Adolf Nikulan aikaisemmin ilmoittaneen itsensä mainittujen vakuutuskirjojen omistajaksi; ja koskei Adolf Nikula ollut laillisella tavalla omaksensa saanut kysymyksessä olevia henkivakuutuskirjoja, vaan Petter Makkosen poika Maakauppias Juho Auer oli ne isänsä nimessä ja tämän suostumuksetta 14. päivänä Maaliskuuta 1902. kirjallisesti luoruttanut Adolf Nikulalle, luovutuskirjassa olematta ostohintaa tai edes Nikulan allekirjoitusta, on Juho Leikas vaatinut, että äsken mainittu luovutuskirja julistettaisiin päiemättömäksi ja puheenalaiset vakuutuskirjat tuomittaijiin Juho Leikkäälle. Asiasta kuulustettuna, on Adolf Nikula väittänyt, että Petter Makhonen itse vapaaehtoisesti oli 14. päivänä Maaliskuuta 1902. tehdyllä luovutuskirjalla, jonka hän myös oli vahvistanut puumerkillään, myynyt kysymyksessä olevat henkivakuutuskirjat Adolf Nikulalle, siten anttauksensa Juho tueria, joka oli suuressa velassa Nikulalle, minkä vuoksi Adolf Nikula on vastustanut kannetta ja pyytänyt palkkista oikeudenkäyntikulun geistaan. 109
Kihlakunnanoikeus on 29. päivänä lokakuuta 1904. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Petter Makkonen oli lainmukaisesti toteen näytetyllä kauppakirjalla 14. päivältä Maaliskuuta 1902. vapaaehtoisesti myynyt Adolf Nikulalle puheenalaiset henkivakuutuskirjat, jonka vuoksi ja kun siinä tapauksessa, että Petter Makkonen jälestäpäin olisi luovuttanut sanotut vakuutuskirjat Juho Leikkaalle, ensimäinen kauppa, K.K. 1. luvun 5. SS. mukaan, oli oleva voimassa ja pysyvä, Kihlakunnanoikeus on kyljännyt Juho Seikkaan asiassa ajaman kanteen, minkä ohessa Juho Leikas velvoitettiin sadalla buudellakymmenelläviidellä marhalla korvaamaan Adolf Nikulalle hänellä jutussa olliet kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Leikas oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 15. päivänä Helmikuuta 1908. antanut lausuntonsa asiasta; ja koskei Adolf Nikula, kuten oli selville käynyt, ollut ollut läsnä välikirjaa 14. päivältä Maaliskuuta 1902. tehtäessä eikä mitään hintaa kysymyksessä olevista henkivakuutuskirjoista siinä ollut määrätty, sentähden ja kun Petter Makkonen itse oli hielta nyt niinhyvin mainitun välikirjan pätetyyden kuin myös että se oli Petter Makkosen tahdosta ja hänen tietensä joutunut Adolf Ni belan haltuun, eikä Adolf Nikula ollut edes väittänyt vielä vähemmin näyttänyt kauppasopimusta sanotuista henkevakuutuskirjoista sen jälkeen tehdyksi hänen ja Petter Makkosen välillä, on Hovioikeus katsonut, ettei 14. päiväksi Maaliskuuta 1902. päivätyllä välikirjalla ollut laillista kauppaa noista henkivakuutuskirjoista päätetty Petter Makkosen ja Adolf Nikulan kesken, minkä moksi Hovioikeus, huudatus Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on julistanut äskenmainitun välikirjan mi110
tättömäksi ja voimattomaksi sekä Juho Seikkään, jolle henkivakuutuskirjat ylempänä kerrotulla laillisessa järjestyksessä syntyneellä ja Petter Makkosen oikeaksi myöntämällä 29. päivänä Maaliskuuta 1903. tehdyllä luovutuskirjalla olivat siirretyt, miden omistajaksi, samalla kun Juho Teikas vapautettiin suorittamasta Adolf Nikulalle määrättyä oikeudenkäyntikulunkien hoivausta. Hovioikeuden tuomioon on Adolf Nikula anonut muutosta perustelmalla, johon Juho Leikas on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovi oikeuden ylempänä mainitun tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman päätöksen muun puolesta, paitsi että Adolf Nikula, asian laatuun nähden, itse saa kärsiä hänellä siinä olleet kustannukset. Tätä kaikki 2. F. Mänasianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bohl. C. J. Singren Wäärä sklander. A. H. W. Mannan. Carl Stenqvist 111
Helmikuun 8. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Kovita 1909. Keisarillinen Senaalti on itsellensä jä, saanut tietää seuraavaa: Nikolainkaupungin Raastuvan oikeudessa on Kansallis-Osake-Pankterström 1/3 och toimitetun haasteen ne jalla, lausunut että, sittenkun mainittu yhtiö oli Waasan Osake- Sankille myynyt asettamansa Rovaniemen pitäjässä asuvan Kauppiaan Anni Grästinen hyväksymän tuhannen markan suuruisen vekselin, joka joutuisi maksettavaksi 4. päivänä Syyskuuta 1902, ja Waasan Osake-Sänkki lähettänyt tuon vekselin KansallisLäsnä: Rit. W. H. B. C; F. F. C. F - C. K. H ./. O. S. 112 No 176. Pag. 98. R. D. oikeudesta tullessa velkomusjutussa jossa Nikolainkaupungissa toimiva yhtiö Kommanditbolaget Utterström 8o on hakijana sekä Kansallis - Osase-Tänkki vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 8. päivänä Helmikuusittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymykseski, yhtiölle Kommandetbolaget Ut1908.
Osake-Pankin sanotussa pitäjässä olevalle konttorille perittäviiksi, Kauppias Grastin oli määräpäivänä saarunut viimemainittuun konttoriin lunastaaksensa vekselin sekä, kun oli ilmoitettu, ettei vekseli löytynyt siellä, suorittanut konttorille tuhat markkaa, jättäen sen toimeksi sähköteitse pyytää Kansallis-Osake-Pankin konttoria Nikolainkaupungissa maksamaan yhtiölle tuon rahamäärän käytettäväksi vekselin lunastamiseen, että Kansallis-Osake- Sänkin Nikolain kaupungin konttori oli sille tämän johdosta annetun säkkömääräyksen mukaan äskensanottuna päivänä kerrotussa tarkoituksessa suorittametkin yhtiölle tuhat markkaa, mut ta että yhtiö, saatuaan Waasan Osake-Pankista tiedon siitä, ettei vekseli enää ollut siellä, oli 6. päivänä mai nittua Syyskuuta Kansallis-OsakePankin Nikolainkaupungin konttorille takaisinmaksanut kantamansa rahamäärän, josta maksusta sama na päivänä oli konttorista sähkötut je ilmoitettu Kansallis-Osake- Pankin Rovaniemen konttorille määräyksellä, että vekseli oli annettava Kauppias Grastenille; sekä että Kansallis - Osake-Tankin Rovaniemen konttori oli vastauskirjeessä viimeksisanotulta päivältä, ilmoittaen ettei vekseli löytynyt siellä, pyytänyt Kansallis-Osake-Pankin Nikolainkaurungin konttoria vekselin asettajan kautta ottamaan selkoa, missä vekseli oli, mutta sittemmin, löydettään kadokissa olleen vekselin, 13. päivänä samaa kuutu antanut sen Kauppias Grastenille sekä tilittänyt vekselin määrän Waasan Osake-Pankille; ja koska Kansallis- Osake-Pankin Nikolainkaupungin konttori jo sitä ennen eli 10. päivänä mai nittua Syyskuuta oli, väärin käsittäen kerrotun kirjeen sisällyksen, yhtiölle toistamiseen maksanut puheena laiset tuhat markkaa, mutta yhtiö ei ollut suostunut oikaisemaan tuota erehdystä, on Kansallis-Osake-Pankki vaatinut yhtiön velvoittamista suorittamaan pankille takaisin sano113
tut tuhat markkaa korkoineen. Asiasta kuulustettuna, on yhtiö Kommanditbolaget Utterström & Kömyöntäen Kansallis-Osake- Pankin ilmoitukset oikeiksi, väittänyt, että yhtiö, nostettuaan toisen kerran Kansallis - Osake-Pankin Nikolainkaupungin konttorista kysymyksessä olevan vekselin lunastamiseksi tarkoitetut tiehat markkaa, oli Waasan Osake-Sän kista saanut tiedon, että vekseli oli nnen määrättyä maksupäivää lähetetty Kansallis - Osake-Pankin Rovaniemen konttorille, minkä johdosta yhtiö, joka oli ollut kauppa- asiois sa Kauppias Grästenin kanssa, oli Grästénin tiliin, johon yhtiö oli merkinnyt aikaisemmankin makseen taasen panneet tuhat markkaa Grusténin vastaaviin sekä, tehtyään tilinpäätöksen vuodettu 1902, lähettänyt Grastenille mainitun tilin kanssa yhtäpitävän konttokurantin kuin myös, Griisténin vuonna 1903. jouduttua konkursitilaan, valvonut konkurssissa tuon konttokurantin mukaan omistamansa saamisen, minkä vuoksi ja koska yhtiö oli Kauppias Grästinilta eikä Kansallis - Osake - Pankilta saanut puheenalaisen vekselin lunasta misen toimekseen, yhtiö on vastustanut kannetta. Sittenkun Kauppias Grästeninkin oli kuulustettu jutussa, on Raastuvanoikeus 21. päivänä Heinäkuuta 1905. julistamassaan päätöksessä mainitsomillaan perusteilla hyljännyt Kansallis-Osake-Pankin asiassa ajamän kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kansallis- Osake- Pankki oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 26. päivänä Helmikuuta 1908. antanut lausuntonsa asiasta; ja koska yhtiö Ilomman litbolaget Utterström No oli myöntä nyt puheenalaisen vekselin maksuksi Kansallis- Osake-Sänkin Nikolainkan pungin konttorille suorittaneensa takaisin kysymyksessä olevat, Kauppias Grastenin kerrottua tarkoitusta varten Kansallis-Osake- Pankin välityksellä yhtiölle lähettämät tuhat 114