Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
on Kihlakunnanoikeus päätöksellä Huhtikuun 29 päivänä 1898 julistanut selvitetyksi, että Juho Hemming oli vastapuoliltaan saapa kolmesataa markkaa; jonka vuoksi ja kun nuorempi Susanna Uitto ja hänen asiakumppaninsa eivät olleet voineet toteennäyttää, että Juho Hemming olisi tullut tästä saamisestaan hyvitetyksi, Kihlakunnanoikeus, kumoten väitteen velan vanhentumisesta liian myökään tehtynä, on velvoittanut nuoremman Susanna liiten ja tämän asiakumppanien, heidän ylläkerrotussa ominaisuudessaan, yhteisesti tai sen heistä, jolla varaa oli, kuittia vastaan Juho Hemmingille heti maksamaan vaaditut kolmesataa markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Syyskuun 24 päivästä 1873 kunnes täysi suoritus tapahtui kuin myöskin kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Juho Hemmingin jutusta johtuneet kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi nuorempi Susanna Uitto ja hänen asiakumppaninsa olivat veteamalla saattaneet jutun, on tuomiolla Toukokuun 31 päivänä 1899 katsonut, ett'ei Juho Hemming ollut voinut laillisesti toteensaattaa, että hän kymmenessä vuodessa siitä lukien, kuin kysymyksessä oleva kauppahinta ole ollut maksettava, eli siitä velkonut vastapuoliansa, sekä siis, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Juho Hemmingin asiassa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon on Juho Henming alamaisesti anonut muutosta; Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ett'ei Juho Hemming ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden kysymyksessä olevaa tuomiota, jonka varaan asia siis jääpiTätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin. Kockenssa Pimarva Hänen Suomen Senaattinsa: Araf Nyborg A; Humlin. Andersin E. Johnsson Johan Hemmelin bl. hn-aftrösterus 603
Marraskuun 9 päivänä 1900. Keisarillisen. Majistutin Korkeessa. NimärkeHänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahoilla Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moittimista koskevassa jutussa, jossa Ovastintytär Viktorin Tontin, Tuusulan pitäjästä, sekä Merikapteeni Karl Lindberg ja hänen vaimonsa Wända Sineberg, Nämän pitäjästä, yhteisesti, ja Kirkonvaihtaja Kustaa Aleksander Sundgren ynnä hänen vaimonsa Johanna Sundgren, Turun kaupungista, niinikäiin yhteisesti, ovat hakijoina ja Merikapteeni Sudvig Theodor Pignell, Muurianhominun kaupungista, vaimonsa Theres sin Eufrosyne Lignellin ulusmiehenä Förstiinityöntekipi Anders Gustaf Andersson ja hänen vaimonsa Sjden Eufrosyne Andersson, Sohjois- Amerikan Yhdysvulloista, Santeri A. A. Tjugren ja hänen vaimonsa Johanna Tuoden Sjögren, Suvernvaja Matts Olsson lignell ja hänen vaimonsa Betty Charlottu Tignell, hvikki Nuotsin kuningaskunnasta, sekä Asioitsija Kulvig Mårten Tignell, Wanhoniemen hemLusniö: H. B - E. F - A. K - Eit 49 No 1180. Sug 65. R. D. 1877.
pungista, ja entisen Maakauppiaan leski Maria Karolina Stormbom, Maurianhaminan kaupungista, poisjäänei. nä vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senuutissa ja Sen Oikeusosustossa, Helsingissä, Marraskuun 9 päivänä 1900. Keisarillinen Senuutti on Itsellensä esityttänyt juttuen kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Maaliskuun 12 päivänä 1867 tehdyllä kirjallisella testamentilla ovat nykyään desmennyt Kruununnimismies Carl Johven Carlsson ja hänen niinikään jokuollut vaimonsa Gustava Carolina Carlsson säätäneet, että toisen aviopuolisen kuoltuu jälkeenjäänyt suisi ollu jakamattomessa pesässä, johon hänellä oli oleva täysi käytäntövalta kuolemaan. sa saakka, mutta että heidän melempain huoltuansa pesässä löytyvä omaisuus oli alempana mainituille poikkeuksilla menevä Kruununnimismies Carlssonin sukulaisille, nimittäin niin että, sittenkuin: 1 aviopuolisoitten huudoille oli kustannettu yksinkertaiset hauta. patsavat, 2/ Talerlijatar Gustava Charlotta Sjöblom siinä tapuuksessa, että hän silloin vielä oli heidän palveluksessansa, oli saanut 2000 markkaa rahaa sekä jälheenjäävän puolison annettavan määräyksen mukaan, sänky; ja liinaraattei. ta, tarpeellisia talouskaluja ynnä muuta, ja 3) Suomen Sähetystoimelle oli annet. tu luhja, jonka suuruus oli jälellejää vin puolison määrättävissä, ollen hänellä myös valta mielensä mukaan tehelä määräyksiä muutakin tarkoituksia varten kaikki muu jäämistö oli lankuva Kruununnimismies Carlssonin sisarille, Kektmesturintyttärelle Delfina Elisabeth Wareliuskselle ja Theresiu Eufrosyne Lignellille, siten että edellinen oli saapu yhden kahdeksannen osan puhtuustu säästösti ja Theresille Eufrosyne Signellin lapset jäännöksen, yhtäpaljon kukin lupsi, kumminkin niin, että jälkeenjännyt puoliso seusi, jos hän katsoisi jonkun muun juon turpeelliseksi, siitä lähemmin määrätei Kruununnimismies Carlssonen vuonna
1875 kuoltua, on Gustava Carolina Carlsson, joka edellämainitun testamentin nojalla oli ollut jakamattomassa pesässä mainitun miehensä jälkeen, kirjallisessa testamentissa Tammikuun 19 päivältä 1896, muun muassa, siihen nähden että Merikapteeni Lignell ja hänen lapsen. sa jo olivat eri osissa Gustava Carolina Carlssonilta saaneet enemmän kuin heille oli tuleva testamentin mukaan Maaliskuun 12 päivältä 1867, selittänyt viimeisen tahtonsa olevan, että Gustava Carolina Carlssonin kuoltua hänen puh. tuusta rahastaan oli ensiksi annettava Johanna Lundgrenille kolmetuhatta markkaa, Niiti Albertina Tornrothille kaksisataa markkaa, Suomen Lähetystoimelle tuhat markkuu, Mynämäen seurakunnan kirkolle joulukynttiläin ostua varten kaksisutuu markkuu, sille puhelijatturelle, joka Gustava Carolinu Carlssonin kuollessa oli hänen vuosipulveluksessuun, kolmesataa markkaa sekä Viktorie Tenlönille ja tämän sirarelle Wenda Lindbergille jäännös Gutuva Carolina Carlssonin jälkeensä jättämästä puhtaasta rahasta, jonka jälkeen kaikki hänen muu irtain omaisuutensa, oli se mitä laatuu tahansa, oli menevä myös Johanna Sundgrenille sitä vastaan että tämä siitä suorittai. si kulungit Gustava Carolina Carlsson. in hautaamisesta ja hänen haudalleen hankkisi huutakinen Sittenkuin Gustava Carolina Carlsson oli kuollut Marraskuun 27 päivänä 1876 ja Kustaa Aleksander Sundgren, Johanna Lundgrenin edusmiehenä, kuin myös Viktoria Tenlén ja aviopuolisot Lindberg olivat velvoneet viimeksimainitun testamentin Mynämäen ja Mietoisten pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa, ovat, muiden muussa, Merikupteeni Lignell, jo mainitussa ominaisuudessuun, Anders Gustaf Andersson ja Pjelin Eufrosyne Andersson, Pastori Sjögren ja Johanna Theodorii Sjöngren, Suurnuaja Lignell ja Betty Charlottu Lignell, Asioitsija Lignell sekä Maria Karolina Stormbom, vittnen ettå Lydia Eufrosyne Andersson Johannu Theodorii Sjögren, Betty Charlotta 306
Lignell Asioitsija Lignell ja Maria Karolina Stormbom olivat Merikapteeni Liqnellin ja Theresia Eufrosyne Lignellin lapsia, Viktoria Tenlénille sekä aviopuolisoille Lindbergille ja Lundgrenille toimitetun haasteen nojalla mainitussa Kihlakunnanoikeudessa lausunut, ettei Gustava Carolina Carlsson ollut ollat oikeutettu testamentin kautta muuttamaan säädöksiä hänen yhdessä Kruununnimismies Carlssonin kanssa teke. mässään keskinäisessä testamentissa, jota hän jo oli nauttinut hyväkseen. eikä ainakaan määräämään Kruununnimismies Carlssonin osasta pesässä, jonka tähden ja koska Merikap. teeni Lignell ja hänen asiakumppu. ninsa eivät vielä olleet Kruununnimismies Carlssonin pesästä saaneet mitään, Kyoteeni Lignell ja hänen asiakumppunensa ovat, sekä Maaliskuun 12 päivänä 1867 tehdyn testamentin nojalla että Kruununnimismies Carlsson in läheisinpinä perillisinä, vaatinut Tammikuun 19 päivänä 1896 tehdyn testamentin kumoamista, mikäli Kihto. ria Tenlönille Wanda Lindbergille ja Johanna Lundgrenille sen kautta oli annettu omaisuutta Kruununnimismies Carlssonin osuulesta pesässä. Kanteesta kuulustettuina ovat aviopuolisot Sundgren huomauttaneet, että Varatuomari Bruno Lagus, joka Kihlakunnanoikeudessa on esiintynyt Kaptani Lignellin ja hänen asiakumppaniensa valtuusmiehenä, oikeutensa perustuksi ajall Andersson- ja Sjögren aviopuolisoitten sekä Saarnaaja Lignell. in ja Betty Charlotta Lignellin kan. nettu oli jättänyt Oikeuteen ulko. mailla tehdyt valtakirjat, joita ei oltu virallisesti oikeiksi todistettu, minkä vuoksi aviopuolisot Lundgren ovat katsoneet, ettei niille valtakirjoille suuttanut antaa mitään arvoa, ja on Kihlakunnanoikeus tämän johelos. tu välipäätöksessä Joulukuun 3 päivältä 1877 katsonut Varatuomari Saguksen Oikeuteen jättämiensä valtukirjain nojalla, vaikka ne olivatkin tehdyt ulkomailla, olevan oikeutetun ulustumuun Andersson. ja Sjögren avio507
puolisoja sekä Saarnaaja Lignellilä ja Betty Charlotta Lignelliä. Pääasiassa ovat Vihtoriä Tenlön sekä aviopuolisot Lindberg ja Lundgren esiintuoneet, etteivit Kapteeni Lignell ja hänen asiakumppaninsa olleet näyttäneet säädetyssä järjestyksessä ja laillisella ajalla valvoneensa Carlsson aviopuoli. seitten keskinäistä testamenttia eivätkiisitäkään, että he olivat Kruununnimismies Carlssonin läheisimmät perilliset; johon nähden ja kun Gustava Carolina Carlsson määräysten mukaan testamentissa Maaliskuun 12 päivältä 1887 oli oikeutettu tekemään ne säädökset, mitkä testamentti Tummikuun 19 päivältä 1890 sisäksi Vihtoria Tenten sekä aviopuolisot Lindberg ja Lundgren ovat vautineet kanteen kumoamista ja sen ohessa anoneet korvausta kuluistunsa asiassa. Maaliskuun 8 päivänä 1898 julistetussu päätöksessä on Kihlakunnanoikeus katsonut selville käyneen, että aviopuolisot Carlsson olivut Muuliskuun 12 päivänä 1867 tehdyssä keskinäisessä testiimentissa määränneet, että jälkeen jäänyt puoliso saisi elinaikansa olla liikuttamattomassa pesässä ja hallita sitä vapaasti kuolemaansa saakka, mutta että molempain kuoltua kaikki pesässä löytyvä omaisuus oli lankiava Kruununnimismies Carlssonin perillisille, sekä että Gustava Carolina Carlsson siitä huolimatta oli miehensä huoltua Tammikuun 19 päivänä 1876 tehdyllä testamentilla määrännyt Viktoria Tenlénille, Wanda Lindbergille ja Johanna Sundgrenille pesän yhteistä omaisuutta; minkä vuoksi ja samalla hun Kihlakunnanoikeus on hatsonut, että Gustava Carolina Carlsson oli oikeutettu testamentettu määräämään ainoastaan omasta osuudestansa pesässä, vaan ei miehensä osasta, joka keskinäisen testamentin mukaan oli menevä Kruununnimismies Carlssonin perillisille eli Kapteeni Lignellille ja hänen asiahumpuneillensa, Kihlakunnanoikeus on kumonnut moitteenalaisen, Tammikuun 19 päivänä 1876 tehdyn testamentin, mikäli se koske Viktorill Ten
lénille, Wanela Lindbergille ja Johanna Lundgrenille sen kautta Kruununnimismies Carlssonin osuudesta pesässä määrättyä omaisuutta, mutta julistanut sen päteväksi, mikäli Gustava Carolina Carlsson siinä oli säätänyt omasta osastuun yhteisessä pesässä Hovioikeus, jonka tutkittavaksi muiden muassa Vihtoriä Tenlin sekä aviopuolisot Lindberg ja Lundgren olivat vetoamalla suuttaneet jutun, aviopuolisot Lundgren sen ohessa anoen muutosta myöskin Kihlakunnanoikeuden edelläkerrottuun Joulukuun 3 päivänä 1877 julistamaan välipäätökseen, on tuomiolla Helmikuun 15 päivältä 1899 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden välipäätöksen ja päätöksen varuun. Hovioikeuden tuomioon ovat Viktor ria Tenlén ja aviopuolisot Lindberg, yhteisesti, sekä aviopuolisot Lundgren, samoin yhteisesti, alamaisestti anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian, ja koska Viktoria Penlön sekä aviopuolisot Lindberg ja Lundgren eivät ole edes väittäneet, ettei Johannu Theodera Sjögren ole Merikaptee ni Signellin ja Theresia Eufrosyne Signellin tytär, sekä selville on häynyt, että viimeksi mainittu on Kruununnimismies Carlssonin sisar ja että Lydia Eufrösyne Andersson, Betty Charlotta Signell, Asioitsija Lignell ja Maria Karolina Stormbom sekä siis myöskin Johan na Theodorii Sjögren, ollen Kruununni. mismies Carlssonin sisarenlapsia, ovat hänen lähimmät perillisensä, sentähden ja Oikeuksien muutoin mainitsemille syillä Keisarillinen Senuutti katsoo ettovät alamaiset muutoksenhakemukset annu oikeltu muuttuu Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi Tätu kaikki asianomaiset alamaisuudessa nouduttakoot. Keisarillisen Majistetin Korkeusuu Nimessä Hänen Suomen Senvattinsa: Henr. Berenius. A; A; W. Winkin. And; Forsman. Andersin. angodius 509
Harraskuun 10 päivänä 1900. Keisarillisen Majestulin Korhassa Nimero, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nestorahalla Turun Hovioikeudesta tullassa velkomesjutussa, jossa Talollinen Juho Juhonpoika Uotila, Toimaan pitäjän Yräjän kylästä on hakijana ja Talollinen Heikki Juhonpoika Alurmus, Kosken kappelin Isesorvaston kylästä, vastaajana Annettu Keisarillisessa Suomen Senuutissa ja sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Marraskuun 10. päivänä 1900 Keisarillinen Senuutti on Itselleen sityttänyt juttuen kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, suunut seuraavat tilldot Haastalaltuunsa Juho Uotilan Toimeen ja Alasturon pitäjien ynnä Metsämaan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Heikki Aliurmas Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän Lolukuun 16 päivänä 1871 tehdyllä kauppakirjalla oli Juho Uotilalle ja tumän vaimolle Ester Juhontyttärelle myynyt mainitussa Ypyän kylässä oleden Uotila nimisen verotalon sovitusSum: H. R. - E. F - A. K - E; N1944 Sig 99. R. G. 1879.
ta viidenkolmattatuhannen markan kauppahinnasta, joka oli suoritettava seuraavalla tavalla, nimittäin: kohta kaupantussa tuhatviisisataa markkaa, jotka kauppakirjassa maksetuiksi kuitattiin, Helnikuun kuluessa vuonna 1892 kuusituhatta viisisataa markkaa, sitä seuranvan Kesäkuun ajalla kaksituhattu markkaa ja loppu kauppasummasta viisitois. tatuhatta markkaa Tammikuussa vuonna 1893, mutta ettei Juho Uotila ollut maksanut Heikki Aliurmaalle noitu kauppahinnan erin kauppakirjassa määrättyinä päivinä, vaan vasta Helmikuun 5 päivänä 1893 kuusitoistatuhatta markkaa, seuraavan Syyskuun 19 päivänä kaksituhatta kahdeksansataa markkaa, Helmikuun 15 päivänä 1894 tuhatviisisataa markkaa ja Helmikuun 5 päivänä 1876 kaksituhutta sata seitsemänkymmentä markkaa eli siis, lukuunottaen sanotut kaupanteissa kuitutut tuhet viisisataa markkaa, lyhentänyt kauppasummaa kaikkiansa kolmellukolmettutuhannella yheksiilläsadalla seitsemeilläkymmenellä markalla; minkä vuoksi Heikki Aliurmas on vaatinut Juho Uotilan velvoittamista hänelle suorittamaan yllämainitun kauppahinnen viisikolmattatuhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisella korolla huudelletuhannelle viidellesadalle markalle Maaliskuun 1 päivästä 1872, kahdellatuhannelle markalle sitä seuraavan Heinäkuun 1 päivästä ja viidelletoistatuhannelle markalle Helmikuun 1 päivästä 1893, kunnes täysi maksu tapahtuisi, edelläkerrotut vähennysmaksut kuiten kin laillisessa järjestyksessä siitä poisluettuina Kanteesta kuultuna on Juho Uotila väittänyt, että hän lukuunettamatta kauppatilaisuudessa suorittamiansa tuhatta viittäsataa markkaa, oli Heikki Muurualle maksunut Joulukuun 25 päivänä 1871 sata markkaa ja Kesäkuun lopussa tahi Heinäkuun alussa vuonna 1892 tuhat neljäsataa marksua; että Heikki Aliurmus Marraskuun 16 päivänä samana vuonna oli Juho Uotilan antaman valtakirjan nojalla nostunut Soimaan ja 611
Pöytyän Säästöpankista Uotilalle myönne. tystä lainasta kahdeksantuhatta viisisa. taa markkaa; että Juho Uotila 1893 vuoden alassa oli Heikki Aliurmaalle suorittanut seitsemäntuhatta viisisataa markkaa, jotka viimeksi mainitut neljä rapäivää Heikki Aliurmas oli Helmikuun 5 päivänä 1873 merkinnyt omaan kappaleosansa kauppakirjaa kuitatuiksi yhteensä seitsemällätoistatuhannella viidelläsadalla markalla; että Juho Uotila tämän jälkeen oli Heikki Aliurmaalle maksanut neljätuhatta kolmesataa markkaa, joka summa ja äskensunotut seitsemäntoistatuhatta viisisataa markkuu muodostivat Heikki Aliur maan, Helmikuun 15 päivänä 1894 Uptilan kauppakirjaan merkityn kuitin mukaan, suumikseen omistumut yksi. kolmuttatuhatta kahdeksansataa markkell; sekä että Juho Uotila, vielä maksettuunsu seitsemänsutua seitsemänkymmentä markkaa ja Helmikuun 5 päivänä 1576 tuhat neljäsutuu markkaa, oli Heikki Aliurmaalta samana päivänä saanut kuitin näin suoritetuista kahdestatuhannesta yhdestäsalasta seitsemästäkymmenestä markasta, joten Heikki Aliurmas oli Juho Uotilalta puheenalaista kauppahintaa vastaan seunut kaikkiansa viisikolmattatuhatta neljäsataa seitsemänkymmentä markkaa eli siis neljäsataa seitsemänkymmentä markkaa yli sovitun kauppahinnan, johon nähden Juho Uotila, anoen häntä vastaan nostetun kanteen kumoamista oikeettomana, on Heikki Aliomaalle hankkimansa vastahaasteen nojalla vaatinut, että Aliurmas tuomittaisiin Juho Uotilalle maksamaan tukeusin mainitut neljäsataa seitsemänkymmentä markkaa korkoinensa kuin myös korvaamäen Uotilan kustannuk. set usiassa Juho Uotilan vastaviutimuksen johdosta on Heikki Aliurmus kieltänyt Juho Uotilan suorittaneen mitään yli sen, minkä Aliurmas oli myöntänyt, sekä selittänyt, että yhdenkolmattutushannen huheleksiinsulan markan kuittiin oli julkautunut myös aikaisemmin tehdyn kuitin sisällys seitsemän212
toistatuhatta viisisataa markkaa, joihin taasen oli suljettu useinmainitut kaupanteossa suoritetut tuhatviisisataa markkaa. Kihlakunnanoikeus on Toukokuun 9 päivänä 1898 julistumassuun päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta, ja mitä tuli Juho Uotilan räittuseen, että hän lokakuun 16 päivänä 1891 ostaessaan Ilotilan talon oli Heikki Aliurmaalle suorittanut tuhat viisisataa markkaa ja jälkeenpäin maksanut sen verran että oli tullut suorittaneeksi neljäsataa utsimänkymmentä markkaa yli määrätyn viidenkolmattatuhannen markan kauppahinnan, niin on Kihlakunnanoikeus tosin katsonut selvitetyksi, että Juho Uotila kauppakirjaa tehtäissä oli maksunut tuhat viisisataa markkaa, mutta hun selville oli häynyt, että asianosaiset aina huittia tekeessään ehvat luskoneet edelliset maksut jälkimmäiseen ja siis sanottu summa tuhat viisisutuu markkaa oli kaksi kertuu puitattu, joten kauppahinnasta vielä oli maksamatta tuhat kolmekymmentä markkaa, niin Kihlakunnanoikeus, kumoton Juho Uotelan asiassa nostaman kanteen, on velvoittanut Juho Uotilan, joka ei ollut kauppakirjassa mainittuinu päivinä suorittanut siinä määrä. tyitä eriä kauppahinnasta, Heikki Aliurmaalle maksamaan niin hyvin kuuden prosentin koron kuudelletunnelle viidellesedalle markalle Maaliskuun 1. päivästä 1892, kahdelletuhannelle markalle sitä sairanneen Heinäkuun 1 päivästä ja seitsemälletuhannelle viidellesädalle markalle Helmikuun 1 päivästä 1873, jotka korot olivat laskettavat saman Helmikuun 5 päivään asti, yhtäläisen koron kahdelleluhannelle kaheleksallesadalle markalle Helmikuun 1 päirästä 1873 seuraavan Syyskuun 19 päivään suikku, tuhannelle viidellesadalle markalle saman vuoden Helmikuun 1 päivästä Helmikuun 15 päivään 1894 ja huhelle tuhannelle yhdellesvelalle seitsemällekymmenelle markalle niinikään Helmikuun 1 päivästä 1893 Helmikuun 5 päivään suukku 1876, kuin myös mainitut tuhut kolmekymmentä markkaa kuuden prosentin vuotuisella korolla Hel618
mikuun 1 päivästä 1893, siksi kunnes täysi maksu tapahtui Hovioikeus, jonka tutkittavaksi muun muassa Juho Uotila oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Huhtikuun 15 päivältä 1879 oikaissut Kihlakunnanoikeuden päätöksen siten että, koska näytetty oli että Heikki Aliurmas Marraskuun 16 päivänä 1872 oli Toimaan ja Pöytyän Säästöpankista Juho Uotilalle myönnetystä lainasta nostunut kahdeksantuhatta viisisataa markkaa, Juho Uotilan tuli Heikki Aliurmaalle suorittaa kuuden prosentin korko ylläsanotuille huudentuhannen viidensadan ja kahdentuhannen markan erille, ensiksimainitulle määrälle Muoliskuun 1 päivästä 1892 ja jälkimmäiselle erälle saman vuoden Heinäkuun 1 päivästä ainoastuun Marraskuun 16 päivään 1892 Tähän Hovioikeuden tuomioon on Juho Uotila alamaisesti anonut muutosta tänne toimittumullaan perustelmedlee, johon Heikki Aliurmas on muuriatyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senuutti on tutkinut tämän asian ja katsoo että Juho Uotila, joka ei ole näyttänyt kysymyksen: alaisesta kauppahinnasta maksaneensa enempää kuin Heikki Aliurmas on myöntänyt, ei ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, ja velvoitetaan Juho Uotila sen ohessa Heikki Aliurmaalle suorittamaan maksut hänen kappalustansa tätä tuomiota kolmekymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattu. koot. Keisarillisen Majestulin Korkeasa Nimismi, Hänen Suomen Senuuttensa Henr. Berenius A. J. Kumlin. And; Forsman. Andersin. Kungokilius.
Den 12 November 1900. 1o Hans. Kejserliga Majestäts laga. Samn Dess Israel för Finland dem uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Wilags Hofrätt inkommit mål emellan Muranen Berndt Wilhelm Björklund och hans hustruilda Kjörklund, Vaktmästaren Carl T. Lindström och hans hustru Maria Antonette Lindström Carl T. Lindström jemväl i egenskap af måls man för sin dotter Hilma Lindström, och Stadsfogdeenkan Agatha Fredrika Renberg, alla från Helsingfors stad, äfvensom Tolografbeträdet Ida Charlotta Nyman, från Tammerfors stad, gemensamt sökande, samt Torparene Johan Alfred Nyman, från Snarpatuna kapell, Henrik Viktor Nyman, från Rondtola by i Bjerno socken och Gustaf Öhman jemte hans hustru Eva Erika Öhman, från Karuna kapell, af vensom förre Skepparen Erik Wilhelm Öberg och hans hustru Maria Gustava Ökberg, från Tenala socken, uteblefne svarande, angående klander af botamen. le Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och dess Justelie Departement, i Helsingfors, den 12 November 1900 Fagerliga Senaten har låtit handlingar 9ra 4. B. - E. T. - 1. R. - El No 1186 Tag. 131. R. D. 1899
na i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande. Sedan Johan Alfred och Henrik Viktor Nymans samt Eva Erika Ohmans och Maria Gustava Ohlags faderbroder Tullvakt mästaren Gustaf Berndt Nyman barnlös aflidit i Wiborgs stad den 23. November 1896, hafva Johan Alfred och Henrik Viktor Nyman äfvensom Gustaf Öhman och Erik Wilhelm Öhberg, de två sistnämnde i egenskap af målsmän för sina lemälda hustrur, efter Berndt Wilhelm Björklund och hans med parter ågången skriftlig stämning vid Råd stufvurätten derstädes yrkat, att ett, enligt uppgift, af Tullraktmästaren Nyman i lifstiden den 7 Maj 1859 upprättadt och af Berndt Wilhelm Björklund och hans medparter såsom testamente beräkadt skriftligt förfogande, hvari genom Tullvaktmästaren Nyman förordnat, att all hans qvarlåtenskap, sedan en del deraf för ett särskildt ändamål undantagits, skulle tillfalla, bland andra, hans aflidne broder Johan Adolf Nymans döttrar Maria Anteinelle Lindström och Agatha Fredrika Kinlag samt borsons döttrar Hilda Björklund och Ida Charlotta Nyman äfvensom makar na Lindströms dotter Holma Lindskom, mål te förklaras ogilligt, enär det uppgifna testamentet icke innehölle intyg derom att det samma upprättats af Tullvaktmästaren Nyman vid sundt och fullt förstånd och af fri vilja eller af honom underskrifvets inför två samlidigt närvarande vittnen och sådant icke heller annerledes styrkts. Öfver käromålet hörde hafva Berndt Wilhelm Björklund och hans medparter påstålt, att ifrågavarande testamente tillkommit i lagstadgad ordning, och på sådan grund emot ett käromålets förkastande Rådstufvurätten har medelst utslag den 17. September 1898 förklarat utredt vara, att ifrågavarande testamente upprättats af Full vaktmästaren Nyman och af honom egen händigt underskrifvit, i anseende hvartill och lä några omsländigheter icke förebragts, som skulle utvisa, att Waktmästaren Johan Broman, hvilken bevittnat testamentet, men emellertid aflidit, med sin namnteckning plat intyga annat än att testamentet blifvit lagligen upprättadt och att Trellvart mästaren Nyman, såsom del andra sam redigt närvarande testamente vittnet Full 610