Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
rörda egenskap, ågången stämning, har Nordiska Aktiebankens för Handel och Industri afdelningskontor i Gamlakarleby stad vid Häradsrätten yrkat, att ifrågavarande af banken bevakade fordringar måtte till betalning ur konkurs boet fastställas. 7. saken hörde hafva Handelsföreståndaren Femn och Vicehäradshöfdingen Riska genmält. att ifrågavarande växlar undertecknats å Kronoby Handels Aktiebolags vägnar, de två förstnämnda af ders förre handelsföreståndare Ståhl och alla de öfriga, de där vore omsättningsväxlar, tillkomna i anledning af utaf Ståhl tidigare ingångna våxelförbinder, af Handelsföreståndaren Fern; att samtliga växlar vore endast hjalpvästar åt Keronoby Såsoch Hytteribolag och såsom sådana icke ens införda i aktiebolagets böcker; samt att aktiebolagets handelsföreståndare, emedan dessa växlar icke grundade sig å några verkliga affärstransaktioner emellan aktiebolaget och Kronoby Såg - och Hylleribolag, enligt aktiebolagets bolags ordning icke heller haft rätt att genom tecknandet af aktiebolaget såsom utställare å växlarna lagligen förplikta aktiebolaget att ansvara för väalarnas betalning; hvarför och då Nordiska Aktiebanken för Handel och Ludustri, som väl känt till beskaffenheten af de båda bolagens affärstransaktioner, vid emottagandet af ifrågavarande väälar haft kännedom om att Ståhl genom väslarna icke kunde binda Kronoby, Handels Aktiebolas och banken alltså finge själf stå för risken att hafva gifvit Kronoby Såg - och Hytteribolag kredit på grund af dessa växlar Feron och Riska, i sin förberörda egenskap, emotsett förkastande af bankkontorets talan samt anhållet om ersättning för sina rättegångskostnader. Sedan svaromålet blifvit å Nordiska Aktiebankens för Handel och Industri vägnar bemätt och Handels föreståndaren Ståhl hörd, har Häradsrätten medels den 13. Mars 1913. afsagdt utslag på anförda skäl fastställt vankens ifrågavarande fordringar till betalning ur konkursboets tillgångar till de belopp, som desamma bevakats i Grönoby Häradets Aktiebolags konkurs. Hofrätten, under hvars pröfning 704
Handels föreståndaren Femn och Vicehärads höfdingen Riska i vadeväg dragit målet, har i dom af den 18. December 1913, emedan Handelsföreståndarene Ståhl och Feron varit berättigade att teckna Kronoby Handels Aktiebolags firma samt Nordiska Iktiebanken för Handel och Industri god tro innehade ifrågakomna växter och förty egde rätt att af väalarnas utställare, Kronoby Handels Aktiebolag erhålla betalning för desamma, pröfvat lagligt läta bero vid det slut, hvari Häradsrätten i sitt utslag stannat, jäm te det aktiebolagets konkursmassa skyldigkänts att ersätta banken dess kostna der i Hofrätten med femtiofem mark Uti Hofrättens dom hafva Handelsföreståndaren Ferm och Vicehäradshöfdingen Riska anhållit om ändring medels deduktion, som å Nordiska Abtiebankens för Handel och Industri vägnar bemötts Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handelsföreståndaren Ferm och Vicehäradshöfdingen Riska icke hafva anfört skäl till ändring F. J. Wintlet i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och skyldigkännas Handels före ståndaren Ferm och Vicehäradshöfdingen Riska att af konkursboets medel gälda åt Nordiska Aktiebanken för Ståndel och Industra, i ersättning för bankens härstädes i målet hafda kostnader, sex tio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: santui Karinen Alfred Luaksiala. santui Karinen Alfred Luaksiala. Johannes Pesonen. K. Auer. Johannes Pesonen. K. Auer. 705
Lokakuun 3 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa vekseligutussa, jossa Wiipurin kaupungissa asuva Lääninkansliaavanvahtimestari David Kärmenniemi on hakijana sekä Talollinen Tuomas Tolja, Pyhäjärven pitälän Musahanlahden kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosaston sa 3 päivänä Lokakuuta 1914 Keisarillinen Senaatti omtsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysy myksessä, saanut tietää: Wiipurin läänin Kuvernöörin luona ja, asia riitaisena lykättyä asianomaisen tuomioistuimen tutkittavaksi, on David Kiirmenniemi haasteen nojalla Käkisalmen kaupungin Raastuvanoikeudessa vaatinut, että Tuomas Palja velvoitet taisiin David Kärmenniemelle suorittamaan osakeyhtiön Agrosin 13 päivänä Maaliskuuta 1908 asittamanLäsnä: S. S. A. L. J. P. A: R. K. AT. J. No 1332. Pag. 81. R. Såg. 81. R. 1912.
ja Tuomas Taljan hyväksymän, sittemmin David Kärmenniemelle siirretyn, 1 päivänä Lokakuuta 1908 maksettavaksi erääntyneen vekselin sisällys53 markkaa 90 penniä 6 prosentin vuotuisine korkoineen vokselin erään tymispäivästä tästtä kuitenkin vähennettyä vekseliä vastaan maksetut 14 päivänä Lokakuuta 1908 20 markkaa, 10 päivänä Maaliskuuta 1909 20 markkaa ja 21 päivänä Kesäkuuta 1910 120 markkaa 30 penniä, minkä ohessa David Kärmenniemi on pyytänyt korvausta kuluistaan Kuvernöörin luona ja Raastuvanoi keudessa. Tuomas Talja on kieltänyt kirjoittaneensa hyväksymistä puheenalaiseen vekseliin sekä sen vuoksi vastustanut kannetta; minkä jälkeen Raastuvanoikeus on 21 päivänä Elokuuta 1911 julistamassaan päätöksessä katsovut selvitetyksi, että Tuomas Talja oli hyväksynyt kanteen perustu na olevan vekselin, ja senvuoksi velvoittanut Tuomas Taljan alkuperäistä vekseliä vastaan David Kärmenniemelle maksamaan sen sisällyksen siitä viisikymmentäkolme markkaa yhdek sänkymmentä penniä kuuden prosen tin vuotuisine korkoineen 1 päivästä Lokakuuta 1908, siitä vähen nettyä vekseliä vastaan maksetut 14 päivänä sanottua Lokakuuta kaksikymmentä markkaa, 10 päivänä Maaliskuuta 1909 kaksikymmentä markkaa sekä 21 päivänä Kesäkuuta 1910 satakaksikymmentä markkaa kolmekymmentä penniä, minkä ohessa Tuomas Talja on velvoitettu kahdellasadalla kuudellakymmenestäviidel lä markalla korvaamaan David Karmenniemellä Kuvernöörin luona ja Raastuvanoikeudessa olleet kulungit Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tuomas Talja oli vettamalla saattaneet jutun on 8 päivänä Helmikuuta 1912 antamallaan tuomiolla, keskei David Kärmenniemi vastoin Tuomas Taljan kieltvä ollut näyttänyt Taljan hyväksyneen kysymyksessä olevaa vekseliä, kumonnut Raastuvanoi 707
keuden päätöksen ja hyljännyt kanteen Hovioikeuden tuomioon on David Karmenniemi anonut muutosta perustelmalla, johon Tuomas Talja on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeuksi, kumoten Hovioikeuden tuomion jättää asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Santen Saarinen Alfred Liuksiala. Santen Saarinen Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen. A. W. Lillman Johannes Pesonen. A. W. Lillman K. Auer Tunnuxet Lokakuun 3 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomet maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentinmoitetta koskevassa jutussa, jossa Torpparinpoika Atte Syrjälä ja hänen vaimonsa Fanny Maria Rimpelä - Syrjälä, Kullaan kappelin Ähmauksen kylästä ovat hakijoina sekä Virtalanvuokraaja Taavetti Fabian Seikku ja hänen vaimonsa Hilmä Pauliina Kulmala - Seikku, Karkun pitäjästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 3 päivänä Lokakuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asia kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Fanny Maria Rimpelälle ynnä tämän silloiselle holhoojalle hänen äidilleen Torpparinleskelle Loviisa Rimpelälle toimituttamanLusnä: F. S. W. t. B.t. K. H. F. F. M. No 1333. Pag. 29. R. D. 1912.
sa haasteen nojalla on Hilma Pauliina Kulmala, alaikäisten lastensa Kustaa Henrik ja Sanni Hilma Aleksandra Kulmalan holhoojana, Karkun, Mouhijärven ja Lavian pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hänen 29 päivänä Joulukuuta 1907 kuollut miehensä, Kustaa Henrik ja Sunni Hilma Aleksandra Kulmalan isä, Talollinen Kustaa Adolf Kulma. la oli aikaisemmin ollut avio liitossa 30 päivänä Marraskuuta 1903 kuolleen Henriikka Heikintyttären kanssa sekä että Loviisa ja Fanny Maria Rimpelä olivat 9 päivänä Lokakuuta 1908 Kihlakunnanoikeudessa testamentin valvontaa varten ilmoittaneet Kustaa Adolf Kulmalan ja Henriikka Heikintyttären eläessään useissa eri tilaisuuksissa suusanallisesti määränneen, että Fanny Maria Hinepelä Kustaa Adolf Kulmalan ja Henriikka Heikintyttären kuoleman jälkeen saisi 1000 markkaa; mutta koskeivät Kustaa Adolf Kulmala ja Henriikka Heikintytär olleet säädetyssä järjestyksessä tuottaista testamenttia tehneet, vaan siitä ainoastaan pitäneet tilapäistä puhetta, jotka puheensa he sitäpaitsi myöhemmin olivat peruuttaneet, ja koskei Fanny Maria Rimpelä ollut täyttänyt testamentin säätämää ehtoa hoitaa testamentintekijöitä heidän tyytyväisyydekseen näiden kuolemaan saakka, on Hilma Pauliina Kulmala holhoojatoimessaan väittäen että Kustaa Adolf Kulmala ja Henriikka Heikintytär keskinäisellä testamentilla 26 päivältä Marraskuuta 1887 olivat jälkeen elävälle puolisolle määränneet kaiken omaisuutensa, minkä testamentin Kustaa Adolf Kulmala Henriikka Heikintyttä. ren kuoltua oli valvonutken 709
ja sen perusteella omistanut koko Kulmalan aviopuollen pesuuden, vaatinut että Loviisa ja Fanny Maria Rimpelän valvoma suullinen testamentti julistettaisiin mitättömäksi. Kannetta on Loviisa Rimpelä Fanny Maria Rimpelän holhoojana vastustanut, väittäen että kysymyksessä oleva suullinen testamentti oli tehty testamentin teosta säädettyjä muotoja noudatta. malla, ettu sitä Kustaa Adolf Kulmala eikä Henriikka Heikintytärkään koskaan ollut asianmukaisessa järjestyksessä peruuttaneet sekä että Fanny Maria Rimpelä hoitamalla Kustaa Adolf Kulmalaa hänen kuolemaansa saakka oli täyttänyt testamentinteki jain testamentissaan määräämän ehdon; ja on Loviisa Rimpelä tähän nähden vaatinut kannetta hyljättäväksi Sittenkuin muiden muassa Työmiestä Fabian Friskiä oli Soriisa Rimpelän pyynnöstä kuulustettu todistajana jutussa sekä Hilma Pauliina Kulmala vaatinut, että Frisk julistettaisiin peräytystodistajaksi syystä että hän oikeudenkäynnin aikana oli valheellisen todistuksen antamisesta kysymyksessä olevassa jutussa tuomittu rengaistukseen ja olemaan määräajan kansalaisluottamusta vailla, on Kihlakunnanoikeus 15 päivänä Huhtikuuta 1909 julistanut juttuun päätöksen; ja sen ohessa että Fabian Frisk, joka oli tuomittu rangaistukseen väärästä valasta puheenäolevassa jutussa sekä menettämään määräajaksi kansalaisluottamuksensa, julistettiin peräytystodistajaksi, on Kihlakunnanoikeus katsonut tosin näytetyksi, että Kustaa Adolf Kulmala ja Henriikka Heikintytär viimeksimainitun elinaikana ja Kustaa Adolf Kulmala vielä senkin jälkeen leskenä ollessaan 710
olivat lausuneet useammille henkilöille että Fanny Maria Rimpelä heidän molempain kuoleman jälkeen saisi heidän omaisuudestaan kymmenentuhatta markkaa; mutta koska niinikään oli selville käynyt, ei ainoastaan että Kustaa Adolf Kulmala ja Henriikka Heikintytär keskinäisessä kirjallisessa testamentissa 26 päivältä Marraskuuta 1887 olivat määränneet että se heistä, joka jäisi eloon toisen jälkeen, saisi kaiken tämän omaisuuden, minkä testamentin Kustaa Adolf Kulmala oli Henriikka Heikintyttären kuoleman jälkeen valvonut ja sen nojalla hallin. nut kuolemaansa asti koko pesää, vaan myöskin että Kustaa Adolf Kulmala jo Henrik ka Heikintyttären elinaikana ja myöheminkin sekä siis sen jälkeen kuin Kustaa Adolf Kulmalan mainitut puheet olivat lausutut, oli monta kertaa sanonut ei aikovansa testamenta. ta mitään Fanny Maria Rimpelälle, vieläpä kieltänyt sitä todenperäisesti koskaan luvanneensakaan, on Kihlakunnanoikeus katsonut että nyt kysymyksessä olevia Kustaa Adolf Kulmalan ja Henriikka Heikintyttären puheita ei voitu pitää säädetyssä järjestyksessä tehtynä testamenttina, jonka vuoksi ne, mikäli ne loukkasivat alaikäisten Kustaa Henrik ja Sanne Hilma Aleksandra Kulmalan oikeutta ja etuja, julistettiin mitättömiksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi, paitsi muita, Loviisa Rimpelä ylläsanotussa holhoojatoimessaan vetoamalla oli saattanut jutun, on 4 päivänä Joulukuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioen on Atte Syrjälä, jonka kanssa Fanny 711
Maria Rimpelä sillä välin oli men nyt avioliittoon, omasta ja vaimonsa puolesta, anonut muutosta perustelmalla, johon Taavetti Fabian Seikku ja Hilma Pauliina Kulma la, niinikään oikeudenkäynnin kestäessä keskenään naimisiin menneinä ovat vastanneeet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei ole esitetty syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Atte Syrjälä ja Fanny Maria Rimpelä - Syrjälä suorittamaan Taavetti Fabian Sukulle ja Hilma Pauliina KulmalaSeikulle heillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: tens Isorikoski. Walter Andersin. tens Isorikoski. Walter Andersin. B. Anneberg K. R. Helanen. B. Anneberg K. R. Helanen. o. F. böter Den 3. Oktober 1914. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål, angående fordran emellan Handlanden Carl Fredrik Jurilius, från Åbo stad, sökande samt förnvägstyrelsen, svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 3 October 1914. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Åbo stad har å Järnvägstyrelsens vägnar anförts att sedan förnvägsstyrelsen medels tvenne särskilda kontrakt för den 10 Januari och 23 November 1906, afslutade emellan Järnvägsstyrelsen och Stationsinspektorn å Kickursby, järnvägsstation Knut Felax Montell, såsom delegare i Piehusby tegelbrukslag benämnda öppna bolag, åtagit sig medels det förstnämnda, att under år 1906 å sagda station till Montell leverera virka 5000 stycken från baSarv: P.S. W. B. et - R. H /B. F. M. 712 No 1338. Pag. 54. R. D. 1912
nan uppbrutna kasserade sleepers emot det att Stationsinspektorn Montell å sin sida skulle inom sexmånader efter det Järnvägstyrelsen fullgjort sin omförmälda leveransskyldighet å samma plats till Järnvägstyrelsen för hvarje Tupers återleverera 6 1/2 tegel af fullgod kvalitet och normal storlek samt medels det senare kontraktet, att under år 1907 på enahanda villkor till Montell leverra 4500 alupers, så hade Järnvägssturelsen jämväl fullgjort den på Styrelsen ankommande leveransen min af Dickursby tegelbruksbolag icke fått emottaga af det Styrelsen tillkommande beloppet 6750 tegel mera än 2220 stycken, hvadan Järnvägsstyrdsen alltså hos Dickursby tegelbruksbolag annu egde ett tillgodohafvande på 59530 stycken tegel, motsvarande i värde, efter 60 mark per 100. stycken, 3571 mark 80 penni. Och enär Handlanden Juselius såsom delegare i bolaget jämlikt stad gandet i 2 SS: 15. kap. Handelsbolken vore med Stationsinspektorn kontell sohidariskt ansvarig för bolagets gäld till tredje man, har Järnvägstyrelsen yrkat Handlanden syselius skyldigkännande att till förn vägstyrelsen utbetala förenämnda 3571 mark 10 penni jämte ränta. Genmäle affordrad har Handlanden Juselius framhållit, att förberörda tvenne leverenskontrakt upprättats emellan Järnvägsstyrelsen och Stationsinspektorn Montell personligen och att desamma förty vore hvarken för Dickursby tegelbruksbolag eller dess intressenter bindande, samt att då Järnvägsstyrelsen icke hos bolaget utsökt sin ifrågavarande fordran och delegarena i bolaget icke enligt af Järnvägstyrelsen åberopade lagrum vore jämte belaget i proprieansvarighet för bolagets gäld till tredje person, målet vore för tidigt väckt; och har Handlanden 713
Jusilius därför emotsett käromålets förkastande. Efter det jämväl Stationsinspek torn Montell blifvit i sakon hörd, har Rådstufvurätten, dör parterne ömsesides gjort anspråk på rätte. gångskostnadsrättning, genom utslag afkunnadt den 22 Januari 1910 sig i saken utlåtit och funnit utredt vara att Stationsinspektoin Montell såsom bolagsman i Dickursby tegelbruksbolag, hvilket vore ett öppet bolag och egde hemorträtt i Liehus by by i Helsinge socken, för bolan get med förnvägstyrelsen ingått omförmälda kontrakt af den 16 Januari och 23 November 1906, dessmedels bemälda Styrelse åtagit sig att till bolaget leverera inalles vidpars niotusen femhundra stycken från järnvägslåna utbrutna sleepers och belaget i ersättning härför förbundit sig att för hvarje sleepers leverera sex och ett halft tegel af fullgod beskaffenhet och vanlig storlek, samt att förnvägsstyrelsen fullgjort sina åtagna förbindelser, i det att Järnvägstyrelsen till bolaget levererat sammanräknadt niotusen femhundra stycken plupers af omaidadt slag, hvilka kommit bolaget till godo; i anseende hvartill och då Handlanden Juselius, som icke velat påstå att bolaget skulle levererat till Järnvägstyrelsen större mängd tegel än Styrdsen medgifvit eller tvåtusen tvåhundratjugu stycken, i egenskap af medbolagsman i Piekurssby tegelbruksbolag vore ansvarig såsom för egen skuld för uppfyllandet af omordade för bolaget ingångna förbindelser, Rådstufvurätten, utan afseende å hvad Handlanden Jurilius i saken foglöst invändt, ålagt Juselius i hans berörda egenskap att till Järnvägsstyrelsen genast mot hvitto utgifva i ersättning för bristande leverans af femtioniotusen femhundratrettio tegel, efter beräkning af sextio mark för ettusen stycken, fordrade tretusen femhundra sjut714
tioen mark åttatio penni med fem procents årlig ränta därå från lagsökningsdagen den 16. Augusti 1909, tills skeende full likvid samt att därhos med tvåhundra sjuttiofem mark godtgöra Järnvägstyrelsen umgälderna i målet Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Jurilius i vädeväg Kragit målet, har medels dom den 15 Januari 1912 lätit vid Rådstufvarättens utslag beroaf Hofrättens dom har Handlanden Juselius sökt ändring medels deduktion, den förnvägstyrelsen bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Handlanden Jurilius icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dem, vid hvilken förty skall förblifva. It alle, som vederbör till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland. Teria Saarikoski Walter Andersin. B. Anneberg K. R. Helanen O. F. hööre Lokakuun 5 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullessa konkurssiassa, jossa Nikolainkaupungissa asuvat Kauppias Ernst Lindqvist ja Kultajeppä Samuel Koskiniemi saanomiehinä Kauppiaan Matti Klemettilän konkurssissa ja Koskiniemi myöskin sanotun konkurssipesän toimitsijamiehenä, sekä Hovioikeudenkanslisti John Sahlström, Nikolain kaupungista, saman konkurssipesän toisena toimitsijana yhteisesti ovat hakijoina ja Vaatuomari Lakiliedettenkandidaatti Ragnar Holsti, hänkin Nikolainkaupungista, poisjää neenä vastaajana. Annettu Oikeusarastossa 5 päivänä Loka kuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä vittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: täänä: 1. SS. H. L. J. P. K. A. 715 No 1339. Pag. 81. R. D. 1914
Sittenkun Nikolainkaupun gin Raastuvanoikeus 28 päivänä Heinäkuuta 1913, edellisen Toukokuun 17. päivänä siitä tehdyn hakemuksen johdosta, oli asettanut Kauppiaan Klemettilän konkurssitilaan, on Varatuomari Holsti saapumispäivä, nä konkurssissa seuranneen Syyskuun 29 päivänä valvonut muun muassa a.) Kauppiaan Klemettilän 15 päivänä Tammikuuta 1912 omistajalle tunnustaman velkakirjan nojalla kaksi kymmentätuhatta markkaa kuuden prosentin korkoineen velkakirjan tekopäivästä; b.) Kauppiaan Klemettilän 20 päivänä Helmikuuta 1912 omistajalle tunnustaman velkakirjan mukaan myöskin kaksikymmentätuhatta markkaa kuuden prosentin korkoineen velkakirjan tekopäivästä; ja e.) Kauppiaan Klemettilän 15 päivänä Marraskuuta jall veljelleen Jaakko Klemettilälle taihänen määräämällensä antaman ja Jaakko Klemettilän 28 päivänä Syyskuuta 1913 Varatuomarille Holstille siirtä män velkakirjan nojalla kymmenen tuhatta markkaa kuuden prosentin korkoineen velkakirjan tekopäiväistä, ja on Varatuomari Holsti anonut etta kerrotut saatavat tuomittaisiin hänelle konkussipesän varoista sekä pidättänyt itselleen oikeuden, jos hänen valvontansa tehtäisiin riitaiseksi, se eri oikeudenkäynnillä toteuttaa Konkurssin esillehuudoissa ovat Varatuomarin Holstin valvontaa vastaan muistuttaneet: Kauppias Klemettilä, että hän c) kohdassa mainittua velkaa vastaan oli 15 päivänä Marraskuuta 1912 maksanut viisituhatta markkaa ynnä yhden vuoden koron, ja Kultaseppä Koskiniemi, ettei Kauppias Klemettilä ollut saanut vastiketta yhdestäkään puheena olevista velkakirjoista, joista hän oli Jaakko Klemettilalle luovuttanut a) ja b) kohdissa mainitut lahjakirjat la 15 päivältä Heinäkuuta 1912; ja koska sanottu luovutus oli katsottava ai naastaan lahjanlupaukseksi, jonka Kauppias Klemettilä ja siis hänen kon kurssipesänsäkin oli oikeutettu peräyt716
tämään ennenkuin lahja velkakirjojen sisällykset maksamalla oli täytetty, sekä kun Varatuomari Holsti, joka oli ollut Kauppiaan Klemetti län asiamiehenä hänen ja Jaakko Klemettilän välisissa jutuissa, joissa heidän taloudelliset valinsa oli selvitetty, oli tullut tuntemaan miten kysymyksessä olevat saatavat olivat syntyneet eikä hän siis ollut omistanut niitä lain edellyttämässä vilpittömässä mielessä kuin myöskin koskei Varatuomarilla Holstilla e) kohdas sa mainitun velkakirjan nojalla voinut olla parempaa oikeutta kuin velkakirjan luovuttajalla, Kultasenpä Koskiniemi en vastustanut Varatuoma in Holstin valvomain saatavain tuomitsemista maksettaviksi. Varatuomarin Holstin myönnettyä, että e kohdassa mainitun saatavan pakoman lyhennykseksi oli maksettu viisituhatta markkaa on Raastuvan oikeus 15 päivänä Joulukuuta 1913 on tämässään konkurssituomiossa, koska Varatuomarin Holstin valvomia saata via oli vastustettu, osottanut hänet eri oikeudenkäynnissä ne toteennäyttämään ja määrännyt konkussipesän varoista maksettavaksi niin suunen osan kustakin valvotusta erästä kuin sanotussa oikeudenkäynnissä Varatuomarille Holstille ehkä tuomittaisiin ja korkeintaan valvotut määrät, mutta oli siitä mitä Varatuoma rille Holstille näin oli tuomittu luettava pois ne viisituhatta markkaa, mitkä hän oli myöntänyt Kauppiaan Klemettilän suorittaneen velkakirjasta 15 päivältä Marraskuuta 1911. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi täratuomari Holsti oli vetoamalla saat tanut asian on 27 päivänä Helmikuuta 1914. antanut siitä tuomion ja koska Varatuomarin Holstin valvomat saatavat perustuivat, a) ja b) kohdissa mainitut Kauppiaan Klemettilan omistajalle tunnustamiin Varatuomarin Holotin hallussa oleviin velkakirjoihin ja e) kohdassa mainittu Kauppiaan Kle mettilan Jaakko Klemettilalle tai määräämälleen antamaan ja Varatuoma
rille Holstille sittemmin siirrettyyn velkakirjaan sentähden ja kun ei oltu väitettykään ettei Kauppias Klemettisä olisi näitä velkakirjoja liikkeelle laskenut eikä myöskään että Varatuomari Holsti olisi laittomalla tavalla tullut niiden omistajaksi on Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden tuomion tältä kohden, vahvistanut sanottujen elkakirjojen määrät, yhteensä viisikymmentätuhatta markkaa konkurssipesän varoista Varatuomarille Holstille maksettaviksi kuuden prosentin korkoineen lukien kahdestakymmenestätuhannesta markasta 15 päiväistä Tammikuuta 1912, samansuuruisesta määrästä lähinnä seuranneen Helmikuun 20 päivästä ja kymmenestätuhannesta markasta 15 päivästä Marraskuuta 1911 Heinäkuun 28 päivään 1913, jolloin julkinen haaste asiassa oli annettu, elleivät pesän varat riittäneet koron maksamiseen kaikista maksetta viksi tuomituista saatavista, ollen kuiten kin e) kohdassa mainitusta saatavasta vahennettävä Kauppiaan Klemettilän 15 päivänä Marraskuuta 1912 siitä maksa mat viisituhatta markkaa. Hovioikeuden tuomioon ovat Kauppias Lindqvist Kultaseppä Korkiniemi ja Hovioikeudenkanslisti Lahlström edellä mainituissa toimissaan, anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on käytellyt tämän jutun; ja samalla kuin Keisarillinen Senaatti ei ota tutkittavaksi mitä Hovioikeudenkanslis ti Sahlström on muutoksenhakemuk sessa lausunut muutoksen saamiseksi Hovioikeuden tuomioon koskei Honioikeudenkanslisti Sahlström ole väittänytkään olevansa konkurssi resän saamamies eikä hän yksin toimitsijatoimensa perusteella ole oikeutettu hakemaan muutosta sanottuun tuomioon, katsoo Keisarillinen senaatti, voimatta vastoin Konkurssisäännön 99 SSää ottaa huomisen Kauppiaan Lindqvistin ja Kultauspän Koskiniemen vasta täällä esittämia tadistuksia, etteivät Kauppias Lindqvist ja Kultaseppä Kaskiniemi ole esiin tuoneet syystä muuttaa Hovioikeuden 718