Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Antti Samulinpoika Longin veljeltä, Wilhelm Samuelinpoika Longilta kaiken Wilhelm Longin kiinteän ja irtaimen omaiuuden, johon kuului muun muassa Wilhelm Longin osa hänen ja Antti Samulin poika Longin yhteisestä, heidän keskenään jakamattomasta Hainin perintötalosta No 3. sanotussa Minkkilän kylässä ynnä samassa talossa oleva irtaimisto; ja koska Antti Samuelinpoika Long oli kieltäytynyt luovuttamasta sanottua taloa sekä siellä olevaa irtaimistoa lailliseen jakoon, on Antti Antinpoika Long vaatinut, että Antti Samulinpoika Long siihen laillisesti velvoitettaisiin. Kanteesta kuultuna on Antti Samu linpoika Long sitä vastustanut, koska puheenalainen talo irtaimistoineen oli Antti Samulinpoika Longin ja Wilhelm Longin kesken 31. päivänä Tammikuuta 1895. tapahtuneessa, heidän siihen asti yhteisenä olleen pesänsä jaossa joutunut Antti Samulinpoika Löngin omaksi. Sittenkuin Wilhelm Longia oli jutussa kuulta ja siinä muuten niin menetelty kuin asiakirjat tarkemmin osottavat, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä Syyskuun 23. päivältä 1878, mainitsemillään perusteilla, myöntänyt Antti Antinpoika Longille vallan määräajan kuluttua toimituttaa vaaditun jaon. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Samulinpoika Long oli vetoamalla saat tanut asian, on tuomiossa Elokuun 26. päivältä 1849. katsonut tosin selville tulleen, että Wilhelm Samulinpoika Long eli edellämainitulla, 30. päivänä Joulukuuta 1893. tehdyllä kauppakirjalla myynyt Antti Antinpoika Longille kaiken omaisuutensa, niin kiintiän kuin irtaimenkin, mutta koska Antti ja Wilhelm Samulinpojat Long olivat siihen aikaan kieltämästä asuneet yhdyine jässä ja se sekka, että Wilhelm Samulinpoika Long oli luovuttanut osansa resästä Antti Antinpoika Longille, asian niin ollen, säännön mukaan R. No 15. luvun 6. SS:ssä, ei voinut vastoin Antti Samulinpoika Longin tahtoa tuottaa Antti Antinpoika Longille parempaa oikeutta kuin että hän, sittenkuin yhdyspesässä oli jako tapahtuneet Ant92
ti ja Wilhelm Samuelinpoikain Longin kesken, sai haltuunsa sen omaisuuden, joka siinä oli langennut Wilhelm Longin osalle pesässä, sentähden ja kun sellainen jako oli toimitettu 31. päivänä Tammikuuta 1895. ja selville oli tullut, että kysymyksessä oleva omaisuus oli siinä joutunut Antti Samulinpoika Longille, Hovioikeus on, kumoteen Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljännyt Antti Antinpoika Langin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Antti Antinpoika Long alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallansa perustelmalla, johon Antti Samulinpoika Long on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian sekä katsoo, ettei Antti Antinpoika Löng ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden kysymyksessä olevaa tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Antti Antinpoika Long suorittamaan Antti Samulinpoika Longille, korvaukseksi hänen täällä olleista Vikelin Blåfield. kustannuksistaan jutussa viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majestetin Korknassa Simessä Hänen Suomen Senaattinsa A. af Nyborg. J. E. Heikel Lars Homen E. Johansson Selm; Hummelin 193
Helmikuun 26. päivänä 1901. Siikaisten pitäjän Levasjoen kylästä, on hakijana sekä Maanviljelijä Frans Rikhard Lehtonen ja hänen vaimonsa Kustaava Aleksandra Lehtonen, samasta kylästä, poisjääneinä vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Iin Oikeusosastossa, Helsingissä, 26 päivänä Helmikuuta 1901. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt asiakirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot Kirjallisesti haastatiluunsa Frans Forssén Moukarvan ja Siikaisten pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat Frans Rikhard ja Kustaava Aleksandra Lehtonen sillä kirtonert, että sittenkun Torppari Antti Grönfors välikirjalla Tammikuun 22. päivältä 1858 oli Levasjoen kylän Heikkilän talon silloisilta omistajilta viidenkymmenen vuodon ajaksi itselleen hankkinut hallintoikeuden erääsen sanottuun taloon kuuluvaan Läsnä: H. B. - E. F. - A. A. No 265. Pag 210. R. D. 1899. Keisarillisen Majestäten Korkeensson Nimami, Hänen Suomen Senaallinsa tuomio ilman nostorahatta Turun Hovioikeudesta tulleessa, häätämistä koskevassa asiassa, jossa Torppari Frans Heikinpoika Forss
torppaan velvollisuudella siitä vuosittain taloon maksaa kolme hopearuplaa, ja Antti Grönfors ynnä hänen vaimonsa Greta Grönfors Lokakuun 13. päivänä 1871. olivat luovuttaneet sanotun oikeuden Frans Forssille sekä paikkakunnan Kihlakunnanoikeus sen jälkeen Syyskuun 4. päivänä 1874. oli mainitun välikirjan vastaisen pysyväisyyden vakuudeksi vahvistanut kiinnityksen Heikkilän taloon, niin oli Frans Forss Marraskuun 2. päivänä 1886. nykyään kuolleen Talollisen Juho Vihtori Heikkilän ja hänen vaimonsa Anna Greta Heikintyttären kanssa, jotka silloin omistivat viisi kuudennesta Heikkilän taloa, tehnyt uuden välikirjan, jolla Juho Vihtori Heikkilä ja Anna Greta Heikintytär niinikään viidenkymmenen vuoden ajaksi olivat Frans Försille luovuttaneet puheenalaisen, silloin Forsiksi kutsutun torpan hallintooikeuden sitä vastaan että Frans Forss siitä maksaisi vuotuista veroa niinkauun kuin Antti Grönforsin leski eli, neljäkymmentä markkaa ja sen jälkeen viisikymmentä markkaa sekä pitäisi kunnossa sen osan Pitkäisten pitäjän Otamon kylän ja Merikarvien pitäjän Lankosken kylän välillä olevaa maan tietä, jonka kunnossapito oli Heikkilän talon velvollisuutena; että Juho Vihtori Heikkilä ja Anna Greta Heikintytär olivat myyneet edellämainitun vuonna 1894. eri tilaksi lokkaistun osan Heikkilän talosta Frans Rikhard ja Kustaava Aleksandra Lehtoselle, joitten luovutettua omaisuutensa konkurssiin sanottu tila oli myyty julkisella huutokaupalla ja joutunut takaisin Anna Greta Heikintyttärelle, jolta sillä välin miehestään pesäeron saanut Kustaava Aleksandra Lehtonen kauppakirjalla 9. päivältä Toukokuuta 1895. oli ostanut tilan; ja kun Kustaava Aleksandra Lehtonen ei tässä kaupassa eikä muulloinkaan ollut hyväksynyt Frans Forssén hallintooikeutta puheenalaiseen torppaan, jonka hallintoon Frans Forssilla niinmuodoin ei enää ollut laillista oikeutta, ja Forss, vaikka hänen, välikirjan mukaan Marraskuun 2. päivältä 1886., olisi pitänyt siitä suorittaa vuotista vuokraa viisikymmentä markkaa ja pitää edellämainittu maantienosuus kunnossa, sitä paitsi oli 1896. vuoden vuokrasta maksanut ainoastaan 95
torppaan velvollisuudella siitä vuosittain taloon maksaa kolme hopearuplaa, ja Antti Grönfors ynnä hänen vaimonsa Greta Grönfors Lokakuun 13. päivänä 1871. olivat luovuttaneet sanotun oikeuden Frans Forssille sekä paikkakunnan Kihlakunnanoikeus sen jälkeen Syyskuun 4. päivänä 1874. oli mainitun välikirjan vastaisen pysyväisyyden vakuudeksi vahvistanut kiinnityksen Heikkilän taloon, niin oli Frans Forss Marraskuun 2. päivänä 1886. nykyään kuolleen Talollisen Juho Vihtori Heikkilän ja hänen vaimonsa Anna Greta Heikintyttären kanssa, jotka silloin omistivat viisi kuudennesta Heikkilän taloa, tehnyt uuden välikirjan, jolla Juho Vihtori Heikki lä ja Anna Greta Heikintytär niinikään viidenkymmenen vuoden ajaksi olivat Frans Forssille luovuttaneet puheenalaisen, silloin Försiksi kutsutun torpan hallintooikeuden sitä vastaan että Frans Forss siitä maksaisi vuotuista veroa niinkauun kuin Antti Granforsin leski eli, neljäkymmentä markkaa ja sen jälkeen viisikymmentä markkaa sekä pitäisi kunnossa sen osan Pitkäisten pitäjän Otamon kylän ja Merikarvien pitäjän Lankosken kylän välillä olevaa maantietä, jonka kunnossapito oli Heikkilän talon velvollisuutena; että Juho Vihtori Heikkilä ja Anna Greta Heikintytär olivat myyneet edellämainitun vuonna 1894. eri tilaksi lokkaistun osan Heikkilän talosta Frans Rikhard ja Kustaava Aleksandra Lehtoselle, joitten luovutettua omaisuutensa konkurssiin sanottu tila oli myyty julkisella huutokaupalla ja joutunut takaisin tuna Greta Heikintyttärelle, jolta sillä välin miehestään pesäeron saanut Kustaava Aleksandra Lehtonen kauppakirjalla 9. päivältä Toukokuuta 1895. oli ostanut tilan, ja kun Kustaava Aleksandra Lehtonen ei tässä kaupassa eikä muulloinkaan ollut hyväksynyt Frans Forssén hallintooikeutta puheenalaiseen torppaan, jonka hallintoon Frans Forssilla niinmuodoin ei enää ollut laillista oikeutta, ja Forss, vaikka hänen, välikirjan mukaan Marraskuun 2. päivältä 1886. olisi pitänyt siitä suorittaa vuotista vuokraa viisikymmentä markkaa ja pitää edellämainittu maantinosuus kunnossa, sitä paitsi oli 1896. vuoden vuokrasta maksanut ainoastaan 95
kaksitoista markkaa sekä kokonaan laiminlyönyt sanotun maantienosuuden kunnossa. pidon, niin ovat aviopuolisot Lehtonen vaatineet että Frans Forss, joka oli saanut muuttokäskyn torpasta ennen tuomaan päivää viimeksimainittuna vuonna, velvoitettaisiin ei ainoastaan aviopuolisojen Lehtosen vapaasti hallittavaksi luovuttamaan ne puheenalaisen torpan alla viljellyt tilukset, jotka kuuluivat Kustaava Aleksandra Lehtosen mainittuun tilaan, vaan myöskin suorittamaan sanotun vuoden vuokrasta vielä maksamatta olevat kolmekymmentäkahdeksan markkaa sekä korvaukseksi mainitun tiedosuuden kunnossapuolosta kahdeksan markkaa, ja sitä paitsi palkitsemaan Lehtosen aviopuolisoille kulut jutussa Tätä kannetta on Frans Forss vastustanut, jonka jälkeen ja sittenkun todistajankuulustelu oli asiassa tapahtunut, Kihlakunnanoikeus päätöksellä Syyskuun 7. päivältä 1898. on julistanut lausuntonsa siitä; ja koska Frans Forss on myöntänyt edelläkosketellulla välikirjalla Marraskuun 2. päivältä 1886. viidenkymmenen vuoden ajaksi saaneensa hallintooikeuden siihen osaan Försiksi kutsuttua torppaa, joka kuului Kustaava Alekrandra Lehtosen omistamiin viteen kuudennekseen Heikkilän taloa, ja mainittu välikirja Tammikuun 22. päivältä 1856. siis oli kadottanut voimansa, sen vuoksi ja kun välikirja Marraskuun 2. päivältä 1888. ei ollut Heikkilän taloon kiinnitetty eikä Tammikuun 22. päivänä 1856 tehdyn välikirjan pysyväisyyden vakuudeksi vahvistettua kiinnitystä oltu uudistettu eikä myöskään ollut selvitetty että Kustaava Aleksandra Lehtonen, Toukokuun 9. päivänä 1895. ostaessaan mainitut tilanosat, oli hyväksynyt puheenalaiset torpanvälikirjat tai muuten myöntänyt Frans Forssille oikeuden Forssin torpan hallintoon, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Frans Forss'in, joka ennen tuomaanpäivää vuonna 1896. oli saanut muuttokäskyn ja niinmuodoin ja nauttinut laillisen muuttoajan, heti Kustaava Aleksandra Lehtosen vapaasti hallittavaksi luovutta maan ne Forssen torpan tilukset, jotka kuuluivat Kustaava. Aleksandra Lehtosen omis96
tamiin viiteen kuudennekseen Heikkilän taloa, sekä sieltä poismuuttamaan huoneen sa viimeistään ennen Tammikuun 1. päivää vuonna 1900., jota paitsi Frans Forss velvoitettiin aviopuolisoille Lehtoselle maksamaan torpasta suostutusta veromäärästä vuodelta 1596. vielä maksamatta olevat kolmekymmentäkahdeksan markkaa sekä korvaukseksi vielämainitun tunosuuden kunnossapitämisestä vaaditut kahdeksan märkkää Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Frans Forss vetoamalla oli saattanut asian, on tuomiolla 22. päivältä Heinäkuuta 1899. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Frans Forsi in Lehtosen aviopuolisoille suorittamaan maksut heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota kaksikymmentä markkaa kakdeksankymmentä penniä. Tiihän Hovioikeuden tuomioon on Frans Forss alamaisesti anonut muutostaKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo toteen näytetyksi, että Kustaava Aleksandra Lehtenen, ostaessaan 9. päivänä Toukokuuta 1895. Anna Greta Heikintyttäreltä edellämainitut viisi kuudennesta Heikkilän taloa, oli suostunut pysyttämään Frans Forssén Forssin torpan haltijana välikirjassa 2 päivältä Marraskuuta 1886 määrätyillä ehdoilla, jonka vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja Hovioikeuden tuomion, hyljätä aviopuolisojen Lehtosen kanteen Frans Forssin häätämisestä mainitusta torpasta. jota vastoin Hovioikeuden tuomio muutoin eli mikäli Frans Forss sen kautta on velvoitettu aviopuolisoille Lehtoselle suorittamaan edellämainitun veromäärän ja korvauksen, vahvistetaan. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot Keisarillisen Majesteeten Korkeava Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Forenius. Ant. Herman. Henr. Forenius. Ant. Herman. A. Bussin. Andersin E Pekman 197
198 No 266. Pag 214 R. D. 1899. Helmikuun 26 päivänä 1901. Keisarillisen Majistatin Korkoissa NimessäHänen Suomen Senaattinsa tuomio nostoahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Ravintolanpitäjä Johan Barck, Wiipurin kaupungista, vaimonsa Hilda Barckin edusmiehenä ja tämän aikaisemmassa avioliitossa syntyneen tyttären Johanna Hildegård Malmbergin erkäudenvahvojana, on hakijana sekä Talollinen Heikki Tiirikangas, Muolan pitäjän Kallaisten kylästä, ja Kansakoulunopettaja Johan Lindegren, saman pitäjän Pällilän kylästä, ovat tulematta jääneinä vastaajina ja joka juttu koskee talonkaupan moittimista: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Helmikuun 26 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on juttuun kuuluvat kirjat Itsellensä esityttänyt ja mistä saanut tietää seuraavaa: Muolan ja Heinjoen pitäjäin käräjåkunnan 1596 vuoden syyskäräjiin Heikki Tiirikanhaalle ja Johan Lindegrenille toimittamansa kirjallisen haasteen nojalla on Johan Barck, Hilda Barckin edusmieläsnä: A af. V. B. sam- J. N. - Ett. 4.
henä ja alaikäisen Johanna Hildegård Malmbergin edestä, Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Johan Lindegren oli kauppakirjalla Joulukuun 6 päivänä 1887 Apteckkari Erik Ludvig Silfverberg vainajan leskon ja perillisten puolesta Heikki Teirikan. kaalle myynyt Erik Ludvig Silfverbergin eläessään omistaman perintötalon No 2 edellämainitussa Kallaisten kylässä; mutta koska Erik Ludvig Silfverberg och Hilda Barck, ille ja Johanna Hildegård Malmbergille määrännyt kaiken omaisuutensa testamen. tin kautta, jota testamenttia Erik Ludvig Silfverbergin lähimmistä perillisistä hänen kaksi velpään, Maanviljelijät Simon Johännes ja August Emil Silfverberg sekä hänen sisarensa, Talollisenvaimo Maria Kristina Lovisa Wikström sittemmin olivat moittineet, vaan neljäs perillinen, veli Povaisori Petter Adolf Silfverberg jättänyt moittimatta, ja jonka testamentin Keisarillinen Senaatti asiassa antamassaan tuomiossa Joulukuun 12 päivänä 1872. oli julistanut mitättömäksi, mikäli se koski Simon Johannes Silfverbergille, August Emil Silfverbergille ja Maria Kristina Lovisa Wikströmille perinnöksi Erik Ludvig Silfverberg. in jälkeen tulevia osia hänen jäämistöstänsä, sekä Hilda Barck ja Johanna Hildegård Malmberg niinmuodoin olivat samasta jäämistöstä saanut omakseen Petter Adolf Silfverbergin laillisen osuuden eli neljäsosan, on Johan Barck vaatinut, että mainittu talonkauppa, joka oli tapahtunut Hilda Barckin ja Johanna Hildegård Malmbergin suostumuksetta, julistettaisiin mitättömäksi, mikäli sen kautta oli myyty näiden omistama neljännes sanotusta perintötalosta, ja että Heikki Tiirikangas velvoitettaisiin Hilda Barck. ille ja Johanna Hildegård Malmbergille heti luovuttamaan saman kiinteistön neljäsosa Kanteesta kuultuina ovat Heikki Teiri. kangas ja Johan Lindegren sitä vastustaneet muun muassa sillä perustuksella että Johan Barck, joka ei ollut vireille pannut kysymyksessä olevaa riitaa yön ja vuoden kuluessa siitä, kun hän oli saanut tiedon sanotusta talonkaupasta ja tullut tilaisuuteen sitä moittimaan, niinmuodoin ole menettänyt kanneval99
tansa asiassa. Sittenkuin Johan Barck oli oikeuden. käynnin aikana Marraskuun 23 päivänä 1876 määrätty Johanna Hildegård Malmbergin oikeudenvahvojaksi puheenalaisessa riidassa sekä August Emil Silfverbergiä, Maria Kristina Lovisa Wikströmiä ja Simon Johannes Silfverbergin holhoojaa, Talollista A. M. Bonströmiä oli asiassa kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus, jossa niin hyvin Johan Daren kuin Heikki Teirikangas ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksis. taan, päätöksellä Maaliskuun 5 päivänä 1778. katsonut selvitetyksi, että Johan Barck aikaisemmin kuin yön ja vuoden ennen käsillä olevan oikeudenkäynnin alkamista oli saanut tiedon edellämainitusta talonkaupasta, sekä siis, kun Johan Barck oli laininlyönyt Toukokuun 14 päivänä 1803 annetussa Kuninkaallisessa selityksessä saadetyn ajan kuluessa panna vireille riitaa kaupan purkumisesta, hyljännyt kanteen lisen myökäisenä, mutta asian laadun vuoksi kuitannut oikeudenkäyntikulut asianosaisten kesken Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johan Barck ja Heikki Teirikangas olivat, molemmin puolin, vetoamalla suottanut asian, on sen ratkaissut tuomiollaan Heinäkuun 29 päivältä 1899, ja koska Johan Barckilla ja Hilda Barckilla, jotka olivat antaneet Erik Ludvig Silfverbergin pirilliston ottaa haltuunsa tämän kuolinperän sen selvittämiseksi ja varojen muuttamiseksi rahaksi, oli ollut tieto kysymyksessä olevasta tilanmyynnistä, kun he niin hyvin itse edestään kuin Johan. na Heldegård Malmbergin puolesta Kesäkuun 2 päivänä 1893 Wiipurin läänin Kuvernöörin luona hakivat huutoa Johan Lindegrenille, ennenkuin Erik Ludvig Silfverbergin kuolinpesän selvitysmiehet olisivat lopullisessa tilissä määränneet Wilda Barckille ja Johanna Hildegård Malmbergille sanotun pesän varoista lankeavan osuuden, antamasta pois sitä rahamäärää, jonka Lindegren oli hakemukseen liitetyssä todistuksessa Huhtikuun 9 päivältä 1890 myöntänyt olevan hänen hallussaan Erik Ludvig Silfverbergin aikoinaan omistumän, Kullaisten kylässä sijaitsevan talon myynnissä vastaanottamastaan kaup200
tansa asiassa. Sittenkuin Johan Barck oli oikeuden käynnin aikana Marraskuun 23 päivänä 1876 määrätty Johanna Hildegård Malmbergin oikeudenvahajaksi puheenalaisessa riidassa sekä August Emil Silfverbergiä, Maria Kristina Lovisa Wikströmiä ja Simon Johannes Silfverbergin holhoojaa, Talollista A. M. Borr. strömiä oli asiassa kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus, jossa niin hyvin Johan Durch kuin Heikki Teirikangas ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksis. taan, päätöksellä Maaliskuun 5 päivänä 1878. katsonut selvitetyksi, että Johan Barck aikaisemmin kuin yön ja vuoden ennen käsillä olevan oikeudenkäynnin alkamista oli saanut tiedon edellämainitusta talonkaupasta, sekä siis, kun Johan Barck oli laiminlyönyt Toukokuun 14 päivänä 1805 annetussa Kuninkaallisessa selityksessä säädetyn ajan kuluessa panna vireille riitaa kaupan purkamisesta, hyljännyt kanteen liian myökäisenä, mutta asian laadun vuoksi kuitannut oikeudenkäyntikulut asianosaisten kesken Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johan Barck ja Heikki Teirikangas olivat, molemmin puolin, vetoamalla saattaneet asian, on sen ratkaissut tuomiollaan Heinäkuun 29 päivältä 1877, ja koska Johan Barckilla ja Hilda Barckella, jotka olivat antanaet Erik Ludvig Silfverbergin perilliston ottaa haltuunsa tämän kuolinpesän sen selvittämiseksi ja varojen muuttamiseksi rahaksi, oli ollut tieto kysymyksessä olevasta tilanmyynnistä, kun he niin hyvin itse edestään kuin Johan. na Hildegård Malmbergin puolesta Kesäkuun 2 päivänä 1893 Wiipurin läänin Kuvernöörin luona hakivat kieltoa Johan Lindegrenille, ennenkuin Erik Ludvig Silfverbergin kuolinpesän selvitysmiehet olisivat lopullisessa tilissä määränneet Hilda Barckille ja Johanna Hildegård Malmbergille sanotun pesän varoista lankeavan osuuden, antamasta pois sitä rahamäärää, jonka Lindegren oli hakemukseen liitetyssä todistuksessa Huhtikuun 9 päivältä 1890 myöntänyt olevan hänen hallussaan Erik Ludvig Silfverbergin aikoinaan omistamaen, Kallaisten kylässä sijaitsevan talon myynnissä vastaanottamastaan kaup200
pahinnasta, mutta puheenalaisen talonkaupan moittimista ei ollut yön ja vuoden kuluessa sen jälkeen pannut vireille Johan Barck eikä Hilda Barck, joka viimeksimainittu oli luonnollisena holhoojana edustanut Johanna Hildegård Malmbergiä edelläkerotussa testamentin moiteriidassa ja siinä ominaisuudessaan olisi myöskin ollut velvollinen sekä tilaisuudessa valvomaan Johanna Hildegård Malmberg. in oikeutta, sentähden ja kun ei ollut toteennäytetty, ettei Heikki Teirikangas taloa luovutettaessa hänelle olisi ollut vilpittömässä mielessä, Hovioikeus katsoi, ettai Johan Barck ollut esittänyt aihetta muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Kihlakunnanoikeus oli päätöksessään johtunut; jonka tähden ja kun Heikki Teirikankaan muutoksenhakemus ei myöskään oikuuttanut sanotun päätöksen muuttamista, sama päätös jäi pysyväksi. Hovioikeuden tuomioon on Johan Barck alamaisesti anonut muutosta, minkä jälkeen August Emil Silfverberg, Maria Kristina Lovisa Wikströmin mies, Talollinen Kidolf Wikström, vaimonsa edusmiehenä, ja A. M. Boxström, Simon Johannes Silfverberg. in holhoojana, ovat tänne jättäneet kirjoituksen asiassa. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Johan Barck ole esiintuonut syytä muuttaa Kovioikeuden edellämainittua tuomiota, joka siis vahvistetaan. Tätä kaikki asianomaiset atamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestetin Korkeassä Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyvärg. W: Heinsel. Lars Homén. E. Johansson Julim Hummelin Vilhelm Blåfield. 291
Den 26. Februari 1901. Hans Kejserliga Majestäts Högnetämn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt reversionskilling, från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Kuhieradshöfdingen Georg Casimer Ehrnrooth, från Helsingfors stad, sökande, och Frans Höijers sprit, lock och polityr aktubolag i Ekenäs stad, svarande: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess lustilie Departement, i Helsingfors, den 26. Februari 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Efter stämning å Vicehäradshöfdingen Ehrnrooth till Rådstufvurättens i Helsingfors sammanträde den 5. Mars 1899. har Frans Höijers sprit, lock och polityr aktiebolag derstädes anfört, att bolaget medelst köpebref den 5. December 1896. till Vicehäradshöfdingen Ehranroth föryttrat en från Mariefors gods i Träskända by af Thusby socken utbruten parcell med derå uppförda byggnader för en köpeskilling af elfvåtusen tvåhundra mark och med vilkor, bland annat, att, i fall Vicehäradshöfdingen Ehrnrooth Jde H. B. - C. F. A. K. - Eit. E. J. A. No 274. Pag. 56. R.D. 1900. i
skulle å den försålda lägenheten antingen sjelf eller genom andra bedrifva eller vid för säljning af densamma tillåta att derstädes bedrefves bränvinsbränning, Vicehäradshöfdingen Ehrnrooth borde till bolaget utgif va en skadeersättning af tiotusen mark; att Vicehäradshöfdingen Ehrnrooth, som genom köpeafhandling den 5. Mars 1897. till lääs spritfabriksaktiebolag försålt nämnda parcell, dervid hvarken uti köpebrefvet eller annorledes affordrat Nääs spritfabriks aktiebolag förbindelse att å lägenheten icke bedrifva eller tillåta bränvins bränning, samt att nästnämnda bolag i följd af omförmälda underlåtenhet från Vicehäradshöfdingen Ehrnrooths sida sitt sig oförhindradt att å parellen idka slik näring; och har Frans Höijers sprit, dock och pölikyr aktiebolag förty yrkat, det till häradshöfdingen Ehrnrooth måtte åläggas att till bolaget utbetala förenämnde tiotusen mark med ränta samt att godt göra bolaget rättegångs umgälderna. Isaken hörd, har Vicehäradshöfdingen Ehrnrooth genmält, att han vid försäljning gen af ifrågavarande parcell åt Nääs spritfabriks aktiebolag icke påyrkat intyckande i köpebrefvet af bestämningen att bränvin icke finge derstädes tillverkas, af orsak att en sådan bestämning, enligt Vicehärads höfdingen Ehrnrooths tanke, saknade all betydelse, då det icke berodde på honom att tillåta eller förbjuda Nääs spritfabriks aktiebolag att å den försålda lägenheten utöfva bränvinsbränning, utan det ankomme å vederbörande myndighet att på ansökning meddela rättighet till sådan rörelses bedrifvande, samt att Nääs spritsabriks aktiebolag, äfven om förbud för detsamma att å pareillen bedrifva slik rörd se skulle influtit uti det emellan Vicehäradshöfdingen Ehmrooth och nästnämnda bolag belefvade köpebrefvet, icke kunde förpligtas att för öfverträdelse af detta förbud till Frans Höijers sprit, dock och polityr aktiebolag utgifva någon skadeer sättning, hvarföre och då sistbemälda bolag icke gittat påstå, än mindre visa, att detsamma tillskyndats någon skada derigenom att bränvin tillverkades å pareellen, Vicehäradshöfdingen Ehrnrooth emotsett förkastande af Frans Koi203