Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Den 23 November 1916 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål, angående fastställande af fordran, som bevakats i konkurs, emellan Vicehäradshöfdingarne Väinö Forsman och Herman Koroleff, från Helsingfors stad, såsom sysslomänuti Aktiebolaget J. H. Mäkelä af C:o Osakeyhtiös, från Ekenäs stad, till konkurs upplåtna bo, sökande samt Hofrättsauskultanten Walter Johansson, jämväl från Ekenäs, svarande: Gilven i Justitiedepartementet den 23 November 1916 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Sedan förmån Aktiebolaget Rosen grens Skofabrik Osakeyhtiö till Nykarleby Aktiebank eller order endoserat följande af belaget utställda och af Handlanden Johan Henrik Mäkelä Ofde: F. S. A. L. B.A. J. P. s. 3. K. B. F. M. 1494 No 2392 Pag. 261 R. D. 1915.
auppterade växlar, nämligen: 1) en af den 12 Oktober 1910 och förfallen till betalning den 12 April 1911 å 1134 mark 90 penni, 2) en af den 5 November 1910 och löfallen den 5 Maj 1911 å 2542 mark 50 penni, 3) en af den 17 November 1910 och förfallen den 17 Maj 1911 å 2139 mark, 1) en af den 6 December 1910 och förfallen den 6 Juni 1911 å 1798 mark, s) enaf den 9 December 1910 och förfallen den 9 Juni 1911 å 1870 mark 75 penni, den af den 3 Januari 1911 och förfallen den 3 Maj 1911 å 2500 mark, Men af den 19 Januari 1911 och förfallen den 19 på följande Juli å 1271 mark 85 penni, 8) en af den 13 Februari 1911 och förfallen den 13 Augusti samma år å 4830 mark samt den af den 13 April 1911 och förfallen den 13 Oktober 1911 å 4150 mark och berörda växlar utlösta från Nykarleby Aktiebank af Johan Henrik Mäkelä och Godsegaren August Ornmark samt desse den 13 Juni 1914 skriftligen öfverlålit sin på sagda växlar grundade fördringrrätt åt Hofrättsauskultanten Johans son, har Johansson vid försiggången inställelse i Aktiebolaget J. H. Mäkelä & 6:o Osakeyhtiös af Rådstufvurätten i i Ekenäs stad handlagda konkursmål bevakat omförmälda växelopp, hvaru tom Johansson vid samma tillfälle en ligt en af Johan Henrik Mäkelä den 2. Mars 1909 åt Skomakaren Johan Viktor Landström utfärdad och af Lundström åt Johansson transporterad skuldsedel å 3000 mark med därå förskrifven sex procents årlig ränta anmält och utsökt 1549 mark 50 penni, jämte det Johansson för den händelse att hans fordringar skulle motsägas förbehållit sig att genom skild rättegång få styrka desammasrik lighet. Emot Hofrättsauskultanten Johans sens fordrings anspråk har emellertid af några andra fordringsegare anmärkts, att Aktiebolaget J. H. Mäkelä & belsa keyhtiö icke vore ansvarigt för betalningen af förenämnda växlar, att Johansson ej heller medels å växlarna tecknadt indessement styrkt sig vara laglig innehafvare af desamma och att växelrätten för de under 1./. 2./. 3./. 4. (55.) och 6.) nämnda väklarna allaredan 1495
vore preskriberad samt att bolaget icke upptagit det i skuldsedeln för den 2. Mar1909 förskrifna lånet. Medels i konkursmålet den 7 September 1914 afkunnad dom har Rådstufvurätten beträffande ofvanberörda af Hofrättsauskultanten Johansson bevakade fordringar sig utlåtit att, enär sagda fordringar blifvit motsagda och icke i konkursmålet ut redda, men Johansson anhållit att få genom särskild rättegång styrka rik tigheten af desamma, Johansson jämlikt 96 SS i Konkursstadgan af den 9 November 1868 lämnats öppet att, i fallaf fog, genom skild rättegång, hvilken borde inom fyra månader från sagda dag mot konkursmassan anhängiggöras, vid Rådstufvurätten tvistä om ifrågavarande fordringars riktighet, hvarhos Rådstufvurätten fastställt Johanssons betalningsrätt för de belopp, som genom dem i den särskilda toisten blefve bestämda, dock högst hvad bevakadt blifvit Sedermera har Hofrättsauskultanten Johansson, efter utverkad samt Vicehäradshöfdingarne Forsman och Koroleff den 16 November 1914 delgif ven stämning, vid Rådstufvurätten den 30 i samma månad yrkat att Johanssons i konkursmålet bevaka de fordringar, enär Aktiebolaget J. H. Mäkelä 8. C:o Osakeyhtiö åtagit sig att ansvara för desamma, måtte till betalning fastställas Häröfver hörde hafva Vicehäradshöfdingarne Forsman och Kroloffen vändt att de, hvilkas boningsort vore Helsingfors stad, icke fått åtnjuta laga stämningstid för målet, hvarför Forsman och Kroloff vägrat afgifva gen mäle i saken; därå Rådstufvurätten i anledning häraf uti utslag den 30 November 1914 sig yttrat att, emedan Aktiebolaget J. H. Mäkelä & Co Osakeyktiös konkursmassa vore hemmahöran de i Ekenäs stad och förevarande talan vore riktad emot konkursmassan samt Forsman och Kroloff instämts såsom svarande i saken endast i deras egenskap af sysslomän i konkursen, Stadstufvurätten ansett Forsman och Kero1496
leff hafva åtnjutet laga stämningstid i målet och förty ålagt dem att träda i svaromål, om de af sådan förmänönskade sig begagna Härefter hafva Vicehäradshöfding garne Forsman och Kroloff vidhållet hvad i konkursmålet emot Hofrätts auskultanten Johanssons fordringsan språk erinrats samt därtill ännu anmärkt, att omförmälda växlar af NyKarleby Aktiebanks konkursförvaltning öfverlämnats åt Johan Henrik Mäkelä och August Örnmark för en dast tjugusju procent af växelbelopnen, hvarför Johansson i händelse väntbeloppen till fullo utginge ur konkurs massan, skulle erhålla en oskälig för mån framom öfrige borgenärer; och hafva Vicehäradshöfdingarne Forsman och Keroleff förty emotsett käromålets förkastande samt Johanssons skyldigkännande att ersätta dem kostnaderna i målet Rådstufvurätten har genom ut slag den 7 December 1914 i saken sig utlåtit och förklarat utredt vara ej mindre att Aktiebolaget J. H. Mäkela SS: 6:o Osakeyhtiö öfvertagit betalningsansvarigheten för ifrågakomna nio af Aktiebolaget Rosengrens Skosobrik Osakeyhtiö utställda och af Johan Henrik Mäkelä amppterade, å Nykarleby Aktiebank, inderserade räxlar än att, sedan Johan Viktor Lundström enligt förskrifning af den 2 Mars 1909 försträckt Johan Henrik Mäkelä tre tusen mark, Aktiebolaget J. H. Mäkelä 4: b:o Osakeyhtiö iklädt sig skyldighet att betala äfven denna förskrifnings oguldna belopp ettusenfemhundra fyrationio mark femtio penni. Januen de härtill och då Johan Henrik Mäkelä samt August Ornmark, i hvilkas ego väslarna öfvergått från Nykarleby Aktiebanka konkursmassa, öfverlåtit fordringarna på grund af dessa växlar till Hofrättsauskultanten Johansson samt Johan Viktor Lundström jämväl transporterat sin fordran åt Johansson, hvilken i laga ordning bevakat fordringarna i Aktiebolaget J. H. Mäkelä & b:o Osake1497
yhtiös konkurs, har Rådstufvurätten med förkastande af Vicehäradshöfdingarne Forsmans och Köroleffs invänd ningar om växelrätt och hvad Johan Henrik Mäkelä och August Örnmark möjligen för fordringarna erlagt till Nykarleby Aktie Banks konkursmassa såsom foglösa, fastställt omförmälda fordringar, nämligen ettusen etthundra trettiofyra mark nittio penni, tvåtusen femhundra fyratiotvå mark femtio penni, tvåtusen etthundra trettionio mark, ettusen niohundra nittioåtta mark, ettusen fyrahundra sjuttio mark sjuttiofem penni, tvåtusenfemhundra mark, ettusen två hundra sjuttioen mark åttiofem penni, fyratusen åttahundra trettio mark och fyratusen etthundra femtio mark samt ettusen femhundra fyrationio mark femtio penni till betalning ur Aktiebolaget J. H. Mäkelä & E:o Osakeyhtiös konkursmassas tillgångar på sätt och i den ordning, som i konkunderne af den 7 September 1914 närmare föreskrefves. Hofrätten, under hvars pröfning Vicehäradshöfdingarne Forsman och Koroleff i vadeväg dragit målet, har medels den 19 Oktober 1915 gifven dom af gjort detsamma; och jämte det Rådstuf vurättens förenämnda invändnings utslag af Hofrätten gillades, har Hofriåtten, vidkommande själfva saken, fast ställt Rådstufvurättens utslag i öfrigt utom att, då Johan Viktor Lundströms frågavarande åt Hofrättsauskultanten Johansson öfverlåtna fordran vid transporttillfället den 13 Juni 1914 utgjort i kapital ettusenfemhundra mark samt i därå upplupen sex procents rän ta för tiden från den 1 Januari 1914 till sagda 13 Juni fyratio mark sjuttiofem penni, Johanssons på grund af skuldsedeln för den 2 Mars 1909 bevakade fordran fastställdes till ettusen femhund ra fyratio mark sjuttiofem penni. Uti Hofrättens dom hafva Vicehäradshöfdingarne Forsman och Kordeff sökt andring medels deduktion, den Hofrättsauskultanten Johansson bemält, hvarefter mentligt förhör i målet härstädes egt rum1498
Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det Hofrättens dom, såvidt Rådstufvurättens den 30. November 1914 afkunnade invändnings utslag gillats, af Kejserliga Senaten fast ställes, pröfvar Kejserliga Senaten, enär tillförlitlig utredning saknas därom att Aktiebolaget J. H. Mäkelä & C:o Osake yhtiö vore ansvarigt för betalningen af ofvanberörda växlar och skuldsedel samt ifrågavarande fordringars rik tighet ej heller annorledes styrkta, rättvist, med upphäfvande af Rådstufvurättens slutliga utslag och Hofrättens dem, förkasta Hofrättsauskultanten Johansson i målet utförda talan; men får Aktieblaget J. H. Mäkelä &: C:o Osakeyhtiös kenkursmassa i anseende till sakens beskaffenhet själf vidkännas dens för målet hafda kostnader. Det alle, som veder bör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: tens Jaankoski. Alpeo Luksiala tens Jaankoski Alped Liuksiala B. Amberg. Samuli Koski. Johannes Pesonen. S. F. Mölin Den 23. November 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Gårdsegaren Karl Wendelin, från Ekenas stad, sökande samt sysslomännen i Aktiebolaget J. H. Mäkelä & Co Osakeyhtiös, från sagla stad konkurs Vicehäradshöfdingarne Herman Kordeff och Väinö Forsman, båda från Helsingfors stad, svarande, angående fastställande af fordran, som bevakats i konkurs: Gifven i lustitiedepartementet den 23 November 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: t inställelsedagen i Aktiebolaget J. H. Mäkelä & Cje Osakeyhtiös konkurs har Karl Handelin vid Rådstufvurätten i Ekenäs stad bevakat på grund af sju särskilda af J. H. Häkelä 1/3. Kumpp. uppterade, af firOfvdo: F. S. - A. B.t. J. P. - S. (B. F. M.) 1499 No 2393. Pag. 109. R. S. 1916.
man Aktiebolaget Rosengrens Skofabrik Osakeyhtiö utställda och till bankbolaget Nykarleby Ahtiebank, indosserade samt af banken å Karl Wendelin öfverlåtna växlar följande fordringsbelopp, nämligen: 1450 mark enligt växel af den 21 Juni 1911, 3000 mark på grund af växd för den 15 påföljande Juli, 517 mark 51 penni i stöd af växel af den 13 September samma år, 1657 mark 50 penni enligt växel af den 18 November jämväl år 1911, 675 mark på grund af växd af den 8 December nämnda år, 3990 mark i stöd af växel för den 10 Januari 1912 och 1200 mark enligt växel af den 3 April sistsagda år eller sammanlagdt 1859 mark 81 penni med sex procents ränta. från den 30 Mars 1914, för hvilka växlar Aktiebolaget J. H. Mäkelä & CoOsakeyhtiö, som öfvertagit firman J. H. Mäkelä i Kumppis tillgångar och gäld enligt den 2 Januari 1912 upprättadt bokslut, åtagit sig ansvarighet. Efter det, utom andra, Kuhäradshöfdingen Köroleff å den 6 Juli 1914 försiggånget upprop i konkursen mot Karl Wendelins bevakning anmärkt att, enär berörda växlar icke ingått i firman J. H. Mäkelä i Kumppa bokslut af den 2 Januari 1912, Aktieboläget J. A. Mäkelä & C:o Osakeyhtiö icke vore ansvarigt för de af Karl Wendelin bevakade fordringarna, har Rådstufvurätten uti den 7 September 1914 i konkursen afkunnad dom lämnat Wendelin rätt att genom skild rättegång, hvilken borde inom fyra månader från sagda dag mot konkursmassan anhängiggöras, tvista om fordringarnas riktighet, jämte det Rådstufvurätten förordnat med hvilken rätt det belopp, som i antydda särskilda rättegång kunde Wendelin tilldömas, dock icke mera on 12519 mark 81 penni med 6 procents ränta från berörde 30. Mars 1914, skulle ur konkursmassans tillgångar utgå. I anledning häraf har Karl Hendelin på stämning å Vicehärads1500
höfdingarne Kroloff och Forsman i deras ofvannämnda egenskap vid Rådstufvurättens sammänträde den 30 November 1914 yrkat att emedan förenämnda af honom i Ahtiebolaget J. H. Mäkelä & C:o Osakeyhtiös konkurs bevakade fordringar ingått i firman s. H. Mäkelä i Kunggs jämlikt bokslut af den 2 Januari 1912 till 441095 mark 8 penni uppgåen. de passiva samt bemälda aktiebolag i enlighet med 3 SS: i dess bolagsordning vid konstitierade bolagsstämma den 5 April 1912 öfvertagit firman J. H. Mäkelä i. Kumppa handelsrörelse enligt sagda bökslut nämnda fordringar måtte till sitt fulla belopp fastställas till betalning ur konkursmassans tillgångar samt Wendelin tillerkännes ersättning för umgälderna i målet. saken hörde hafva Vicehäradshöfdingarne. Kroloff och Forsman i afseende å svaromål anfört att, enär Karl Wendelius ifrågavarande fordran grundade sig å växlar, å hvilka Aktiebolaget J. H. Mäkelä "bo Osakeyhtiös förmanamn alls icke förekomme, förenämnda af Wendelin är beropade bolagsstämmöbeslut och bokslut icke vore å saken verkande, hvarför Kordolf och Forsman motsett käromålets förkastande, Koroleff med så mycket större skäl som Wendelin vid det han köpt växlarna af Nykarleby Aktiebank i konkurs för desamma erlagt endast en obetydlig del af växelbeloppen och sålunda komme i åtnjutande af oskälig förmån framför öfriga konkursborgenärer, i händelse växlarnas fulla belopp fastställdes till betalning Medelst den 7 December 1914 afkunnadt utslag har Rådstuvurätten, på upptagna skäl, fastställt ifrågavarande fordringar ettusen fyrahundra femtio mark, tretusen mark, femhundra sjutton mark trettioen penni, ettusen sexhundra åttiosjumark femtio penni sexhundra sjuttiofem mark, tretusen niohundra 1501
nittio mark och ettusen tvåhundra mark jämte sex procents ränta från den 30 Mars 1914 till betalning ur konkursmassans tillgångar på sätt och i den ordning, som i konkursdomen af den 7 September 1914 närmare föreskrifvits, hvarutom Vicehäradshöfdingarne Kocoleff och Forsman ålagts att ur konkursmassans tillgångar till Karl Wendelin utgifva fyratiofem mark i rättegångskostnadsersättning. Hefrätten, under hvars pröfning Vicehäradshöfdingarne. Köroleff och Forsman i deras ofvanuppgifna egenskap i vadeväg dragit målet, har uti dom den 14 Februari 1916 yttrat sig; och som ifrågakomna växlar icke vore af Aktiebolaget J. H. Mäkelä + O:o Osakeyhtiö godkända, alltsa och då det aftal, som uppgifvits hafva blifvit träffadt emellan nyssbemälda bolag och firman J. H. Häkelä i Kump. angående öfverflyttande af den sistbemäldas skulder å aktiebolaget, så mycket mindre kunde vara å saken verkande som ej ens pastålls att mellan Äktiebolaget J. H. Mäkelä & C:o Osakeyhtio och vederbörande växelborgenärer skulle hafva träffats öfverenskommelse i antydt afseende, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkastat Karl Windelins i målet utförda talan. Uti Hofrättens dom har Karl Bondelin anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, den Vicehäradshöfdingarne Kroloff och Törmän bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och emedan tillförlitlig utredning saknas därom att Aktiebolaget J. H. Mäkelä, Cvo Osakeyhtiö vore ansvarigt för betalningen af förenämnda vexlar, fördenskull och då ifrågavarande fordringars riktighet ej heller annorledes styrkts, finner Kejserliga Senaten Karl Kendelin icke hafva anfört skäl till ändring i det slut, hvari Hofrätten i saken stannat och hvarvid förty 1502
skall bero; och skyldigkännes Karl Hendelin att till Aktiebolaget J. H. Mäkelä Cno Osakeyhtiös konkursmassa i ersättning för dess härstädes i målet hafda kostnader utgifva sjuttio mark. Det alle som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: till Saarekoski. Alfred Luksiala till Saarekoski. Alfred Luksiala R. Amberg. Samuli Koski. Johannes Pesonen. D. F. Mäler Marraskuun 24 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullussa velkomusasiassa jossa ovat Akaan pitäjän Kiisikkalan kylästä kotoisin olevan Maanviljelijän Juho Fredrik Sipilän ja hänen vaimonsa Selma Lydia Sipilän konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehet Varatuomari Lahja CastrinHelsingin kaupungista, ja Kauppias Matti Lahdensuu kaan pitäjän Toijalan kylästä, hakijoina sekä Varatuomari Vilho Soivio Tampereen kaupungista vastaajana: Annittu Oikeusosastossa Maraskuun 24 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niis tä saanut seuraavat tiedot: Varatuomari Castrén ja Kaupsias Lahdensuu ovat edellämaiutussa toimessaan Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa Läsnä: Wit - J. P. A. R. S. K. U. S. No 2402. Pag. 139. R. D. 1916
vaatinut Varatuomari Toivion velvoittamista konkurssipesälle maksamaan Toivion 16 ja 17 päivänä Kesäkuuta 1914 toimitetussa konkurssipesän irtaimen omaisuuden huutokaupassa ostamista tavaroista 18127 markkaa 45 penniä kuuden prosentin korkoineen viimeksimainitusta päivästä, kuitenkin vähentämällä seuranneen Heinäkuun 27 päivänä suoritetut 10,000 markkaa saman kuun 29 päivänä maksetut 0,000 markkaa ja seuraavan Elokuun 17 päivä nä suoritetut 115 markkaa 4 penniä sekä korvaamaan konkurs sipesän oikeudenkäyntikulut. Kanteesta kuultuna on Saratuomari Toivio myöntäen vaaditun määrän huutokauppasummasta olevan maksamatta, vastustanut kannetta, koska virkaa toimittava Kruununvouti August Ernst Karhi joka Kesäkuun 16 päivänä 1914 oli kon kurssipesän toimitsijamiesten pyynnöstä huutokaupalla myynyt sesän kiinteimistöt 102900 markan hinnasta Toiviolle oli kultäytynyt antamasta Soiviolle kauppakirjaa myyjäin puolesta valmiiksi kartoitettuna sekä vastaanottamasta kauppahintaa, jos Toivio siitä vähentäisi kauppakirjan leimoilla varustamiseen menevät 1029 markkaa minkä vuoksi Toivio oli ollut pakotettu hänelle suorittamaan myöskin sanotut 1029 markkaa koska kiinteistön huutokaupan jälkeen alotetussa irtaimen huutokaupassa Kauppias Lahdensuu Toivion keellosta huolimalta oli myynyt erään riihrakennuksessa löytyvän afselijohdon ja siten aikaan saanut että vaikka sanottu akselijohto puimaluoneeseen kiinteästi ja eroittamattomas ti kuuluvana osana oli myyty jo kiinteistön mukana Toivien oli ollut sakko toista1504
miseen ostaa se 100 markan hinnalla; koska Suomen Maalaisten Paloapuyhdistys, jossa Seivion ostamat kiinteistöt olivat vuoden 10pajan olleet palovahingon varalta vakuutetut, sääntöjensä mukaan oli ei keutettu, Toiviolta kantamaan maksun koko puheenalaiselta vuodelta mutta konkurssipesän oli vastattava vuosimaksusta Tammikuun 1 päivästä 1904 seuran neen Kesäkuun 16 päivään asti eli siis kun vuosimaksu oli 301 markkaa 99 penniä, 137 markasta 34 pennistä; koska Toivion konkurssipesältä ostamasta ruhelimestä oli Urjalan telefooni yhdistykselle vuodelta 1914 men nyt vuosimaksua 35 markkaa mistä määrästä konkurssipesän oli suoritettava H markkaa 3 senniä; ja koska maksettavista puheluista vuoden 1911 alkupuoliskolta oli puhelinaasaman hoitajan ilmoituksen mukaan jätetty suorittamatta ainakin 4 markkaa; ja on Varatuomari Soivio katsonut, että kaikki nämä erät olivat vaaditusta määrästä Soivion hyväksi vähennettävät. Vastuun johdosta ovat Varatuomari Castrén ja Kauppias Lahdensuu huomauttaneet, että virkaa toimittava Kruununvouti Karhi oli huutokauppatilaisuudessa nimenomaan määrännyt ehdot si että ostajan tuli suorittaa kauppakirjaan tarvittavat leimamerkit; että akselijohto oli irtaimistoon kuuluva ja sellaisena myyty jälkeen kiinteimistön huutokaupan; ja että palovakuutusja puhelinmaksuja ei oltu valvottu konkurssissa eikä Varatuomari Soivio ollut edes väittänyt tään niitä suorittaneensa, minkä vuoksi Varatuomari Castrén ja Kauppias Lahdensuu myöntäen Varatuomari Toivion ilmoittamat määrät kyllä oikeiksi ovat vastustaneet huuttaamisvaatimusta. 1505
Raastuvanoikeus on 31 päivänä Elofuuta 1914 julistamallaan päätöksellä asian ratkaissut, ja koska selville oli käynyt, että Järatuomari Soivio oli Kesäkuun 16 ja 17 päivänä 1914 toimitetussa Juho hedrik ja Selma Lydia Sipilän irtaimen omaisuuden huutokaupassa ostanut tavaraa yhteensä kahdetsantoistatuhannen kahdentymme nenseitsemän markan neljänkymmenenviiden pennin arvon, jota vastaan Varatuomari Castrén ja Kauppias Lahdensuu olivat myintäneet saaneensa Heinäkuun 27. päivänä 1914 kymmenentuhatta markkaa, saman kuun 29 päivänä kuusituhatta suusisataa markkaa sekä seuranneen Elokuun 17 päivänä sata kahdetjantoista markkaa neljä penniä mutta Soivio oli katsattava oikuitetuksi velkansa kuittane seen täyttämään Akselijohden hinnan sata markkaa koska johte riihirakennuksen kiinnitettynä oli kuulunut kiinteistöön ja niin ollen seurannut kiinteimistön kauppaa, sekä ajalle Tammi kuun 1 päivästä 1914 seuranneen Kesäkuun 16 päivään kiistämältä tulevan osan kysymyksessä olevista palovakuutusmaksuista sata holmekymmentäseitsemän markkaa kolmekymmentäneljä penniä ja puhelinmaksuista kuusitoista markkaa kolme penniä, koskapa lovakuutettu omaisuus ja puhelin vasta viimeksimainittuna päivänä olivat siirtyneet Soiviolle, niin Raastuvanoikeus katsoen ettei Soivio ollut esittänyt laillista perustettä muitten kuittausvaatimustensa tueksi ja sen vuoksi hyljäten ne, on velvoittanut ja ratuomari Soivion Varatuomare Cathenille ja Kauppias Lahden suulle, konkurssipesän toimitsi jamiehinä kuittia vastaan suorittamaan tuhat viisikymmentäkuusi markkaa neljä penniä viiden prosentin vuotuisine bor1506
koineen haastepäivästä Elokuun 20 päivästä 1914, minkä ohessa Toivion tuli sadallaviidellätoista markalla korvata Castrénin ja Lahdensuon oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolin ja toisin olivat vetoamalla saattaneet jutiin, on Maaliskuun 14 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että, koska Varatuomari Castrén ja Kauppias Lahdensuu olivat näyttäneet irtaimiston huutokausassa ostajille ilmoitetun että huutokaupparahat olivat huutokaupan aikana ja sen päätyt tyä heti maksettavat ilman lettä sen pitempää maksuaikaa kenellekään myönnettiin korko lastrénen ja Lahdensuun vaati malle määrälle oli laskettava kuuden prosentin mukaan huutokauppapäivästä Kesäkuun 17 päivästä 1914, sekä että koska Maaliskuun 22 päivänä 1898 vapaa ehtoisista huutokaupoista annetun Keisarillisen asetuksen sekä leimasuostunnasta Heinäkuun 5 päivänä 1906 annetun Keisarillisen asetuksen ja Joulukuun 28 päivänä 1907 annetun Lain mukaan sille, joka vapaaehtoisessa huutokaupassa oli huutanut kiinteän omai suuden oli annettava kauppakirja varustettuna leinoilla huudatun omaisuuden arvon mukaan mikä leimamaksu oli suoritetta va huutokaupparahasta, jollei toijen oltu sovittu, avätkä Castrén ja Lahdensuu olleet näyttäneet mainittujen kiinteistöjen huuto kaupassa sovituksi että ostaja ottaisi vastalakseen lainamaksuista, Varatuomari Toivio oikeutettiin käyttämään kuittaut seen myös vaatimansa tuhalkaksekymmentäyhdeksän mark kaa sekä asian laaluun nähden vapautettiin maksamasta Varatuomari Castrenille ja Kaup1507