Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nålets förkastande, helst den förlust, som föreningen uppgifvits hafva tidit under sagda oktraj, i själfva verket uppstått genom ett haveri, som inträffat först efter öktrajens slut. Rådstufvurätten, hvarest parterne å inse sidor tagit i anspråk ersättning för sina kostnader i rättegången, har medels utslag af den 18. December 1903. utlåtit sig; och enår delegarene i Sjöässuransföreningen i Finland å ordinarie bolagstämma den 27. Februari 1903. bemyndigat direktionen för föreningen att på grund af tioprocentsförbindelserna för femtonde öktröjen genast indrifva samma öktrojs officit, femtiofemtusen niohundra femton mark femtioen penni, och tillika öfverlämnat åt direktionen att efter pröfning fastställa det belopp, som sålunda komme att indrifvas, något högre än den exakt kalkylerade förlust, föreningens böcker då utvisade, på det att omkostnader och eventuella afskrifningar kunde bestridas med öfverskottet, utan att ytterligare utskrifning i och för slutlikoiden behöfde ifrågakomma, och direktionen på grund häraf fastställt det belopp, som i antijdt afseende borde indrifvas, till tio procent af sagda tioprocents förbindelsers innehåll eller till sjuttioettusen sjuhundra nittiofem mark sextiofyra penni; alltså och då Handlanden Hedman icke bestridt riktigheten af ifrågavarande skuldförbindelser, enligt hvilka de däri omförmälda beloppen borde inom en månad efter skedd anfordran till föreningen inbetalas, har Rådstufvurätten, med förkastande af hvad Handlanden Hedman foglöst emot krafvet invändt ålagt Hedman äfvensom Kommerserådet Hartman, emot hvilken talan i målet jämväl utförts, att till Sjödssuransföreningen i Finland emot behöriga betalningsbevis utbetala på grund af skuldoch borge förbindelsen af den 1. Oktober 1892, gemensamt eller den af dem som tillgång egde, åttahundra mark och på grund af skuld och borgesförbindelsen af den 14. Augusti 1893., likaledes gemensamt eller den af dem som tillgång egde, åttahundra mark samt Hedman dessutom enligt
sistnämnda skuld förbindelse åttahundra mark, samtliga dessa belopp jämte sex procents ränta från den 4. Oktober 1903. till dess full betalning följde, hvarjånte Handlanden Hedman och Kommerserådet Hartman skyldigkändes att, genensamt eller den af dem som tillgång egde, med sextio mark ersätta föreningen dess kostnader i målet. Hofrätten, under hvars pröfning såväl Handlanden Hedman, som Kommerserådet Hartman i vadevåg dragit målet, har medels dom den 16. Februari 1906. fastställt Rådstuvurättens utslag, hvarutom Handlanden Hedman ålagts att jämte Kommerserådet Hartman med fyratio mark ersätta Sjödssurans. föreningen i Finland dess kostnader Hofrätten Uti Hofrättens dom har Handlanden Hedman sökt ändring medels ingifven deduktion, som af Direktionen för Sjöassuransföreningen i Finland i föreskrifven ordning bemötts. Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Handlanden Hedman icke hafva anfört skäl till indring i Hofrättens ofvanberörda dom vid hvilken fördenskull kommer att för blifva, jämte det Handlanden Hedman ålägges att med femtio mark ersätta Direktionen för Sjödssurensföreningen i Finland dess här i saken hafda umgälder. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Juhris Hummelin - A. Hen. Svaamall- Juhris Nummelin - A. Tenn. hemmanL. Wuckman Edovakyander. Edvard Paldain. E. Thesleff.
135 No 311. Pag. 12. R. D. 1906. Maaliskuun 2. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta kosbevassa nostojutussa, jossa Maanviljelijä Antero Weijalainen, Jaakkiman pitäjän Metsämiklin kylästä, on hakijana sekä Määnviljelijä Juhana Heikinpoika Rännimäinen, Pyhäjärven pitäjan Rahkajärven kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 2. päivänä Maaliskuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Antero Weijalaiselle toimituttamansa haasteen nojalla on Juhana Nännimäinen Jaakkiman pitajän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hänen sisarensa, vuonna 1894. kuolleen Talollisen Juhana Pässisen leski Helena Pässinen, joka velkakirjan läsnä: R. A. W. - F. L. - C. t. - A. S.
mukaan 15. päivältä Joulukuuta 1897. oli ollut saapa Juhana Parssisen veljen, Talollisen Antti Pässisen vaimolta Anna Parssiseltä maksamatonta tilanhintaa tuhat markkaa, sittemmin oli Antero Weijalaiselle siirtänyt mainitun velkakirjan maksun perimistä varten; mutta kun Antero Weijalainen, joka tämän jälkeen oli Anna Pässiseltä kantanut velkakirjan koko sisällön sekä sitäpaitsi saanut Helena Pässiseltä puotitava raa velaksi neljäntoista markan viiden pennin edestä, ei ollut Helena Pärsistä kerrotuista saatavista hyvittänyt enemmällä, kuin että hän 9. päivänä Maaliskuuta 1900. oli Kruununnimismies Robert Tagervallille Helena Paroisen puolesta suorittanut neljäkymmentäkaksi markkaa kolm penniä, on Juhana Nännimäinen, ilmoittaen Helena Pässisen hänelle siirtäneen puheenalaisen saamisensa, vaatinut, että Antero Weijalainen velvoitettaisiin suorittamaan Juhana lännimäiselle mainitut tuhat markkaa ynnä kuuden prosentin vuotuinen korko, luettuna 15. päivästä Joulukunta 1897., sekä neljätoista markkaa viisi penniä korkoineen, joista kuitenkin oli lyhennettävä ylläsanotut neljäkymmentäkaksi markkaa kolme penniä, Kanteesta kuultuna, on Antero Wijalainen selittänyt että, kun Helena Pässinen oli Wiipurin Hovioikeuden päätöksen mukaan 18. päivältä Marraskuuta 1898. maksava Antero Weijalaiselle kuusisataa markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna 25. päivästä Syyskuuta 1897., ynnä kulunkienkorvausta kaksikymmentä markkaa, ja Helena Pässinen sitäpaitsi oli useita satoja markkoja velkaa tatero Wiijalaiselle siitä, että Wiijalainen oli monena vuonna ollut Helena Parssisen asianajajana hänen lukuisissa asioissansa, sekä Helena Piirssinen vielä oli velvollinen suorittamaan Antero Weijalaiselle noin viisisataa markkaa kor136
vaukseksi siitä, että toiminimi t. Pärssinen oli hakenut Weijalaista vastaan tuomion eräälle Weijalaisen tunnustamalle, Helena Pärssisen pojan Antti Pärssisen asettamalle ja Helena Pässisen huostaan jätetylle, mutta Antero Weijalaisen Helena Pärssiselle ja täydellisesti maksamalle vekselille, niin oli Helena Pärssinen näitten Antero Weijulaisen saatavien suorittamiseksi niirtänyt Weijalaiselle kysymyksessä olevan tuhannen markan suuruisen velkakirjan, jonka sisältö ei edes ollut siihen riittänyt; ja koska edellämainittujen kauppatavaroiden hinta myöskin oli luettava Antero Weijalaisen äskenkerrottuja saamisia vastaan eikä Juhana Nannimäisellä niinmuodoin ollut mitään saata vaa Antero Weijalaiselta, on Wiijalainen vastustanut kannetta. Sittenkun Kihlakunnanoikeus väitepäätöksessä 21. päivältä Marraskuuta 1902. oli hyljännyt Anteron Weijalaisen tekemän väliväitteen siitä, että Juhana Nännimäinen, joka, ajettuaan ylläkerrottua kannettaan käräjäkunnan 1901. vuoden syyskä räjisja, oli seuraavissa talvikäräjissä jättänyt asian ajamatta, olisi tämän kautta menettänyt kannevaltansa, on Kihlakunnanoikeus, jossa Helena Pässistä, hänen poikaansa Antti Pässistä ynnä tämän vaimoa tuna Pärssistä myöskin oli jutusja kuulustettu sekä asianosaiset nolemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 9. päivänä Toukokuuta 1903. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Antero Weijalainen oli myöntänyt saaneensa Helena Pässiseltä kauppatavaroita velaksi neljäntoista markan viiden pennin edestä sekä selvitetty oli, että Helena Pärssinen oli jättänyt puheenalaisen, Talollisenvaimon Anna Pärssisen 15. päivänä Joulukuuta 1897. Helena Päräiselle antaman tuhannen markan velkakirjan Antero Weljalaiselle vaan siinä tarkoituk137
sessa, että Weijalainen hakisi velan ulos Helena Pässisen puolesta ja häntä varten eikä luovuttaakseen itse saamisen Weijalaisen omaksi, sentähden ja kun Antero Weijalainen ei ollut kieltänytkään kantaneensa velalliselta maksua tuon velkakirjan sisällöstä ja Weijalaisen Juhana Nännimäisen vaatimuksia vastaan kuitattaviksi ilmoittamista vastasaatavista muut, paitsi Juhana Nännimäisen puolelta myönnettyä neljänkymmenenkahden marhän kolmen pennin erää, olivat Juhana Nännimäisen tekemäin väittu den kautta joutuneet riitaisiksi ei kä niitä sellaisina voitu Juhana Nännimäisen saamisen kuittaamiseksi käyttää, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Antero Weijalaisen heti Juhana Nännimäiselle, jolle Helena Pärsinen oli siirtänyt kysymyksessä olevat saamisensa, suorittamaan niinhyvin tuhat markkaa ynnä kuuden prosentin vuotuisen koron 15. päivästä Joulukuuta 1897. kunnes täysi maksu toimitettiin, siitä kuiten rin lyhennettyä 9. päivänä Maaliskuuta 1900. maksetuiksi myönnetyt neljäkymmentäkaksi markkaa kolme penniä, kuin myös neljätoista markkaa viisi penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen 31. päivästä Tammikuuta 1901. niinikään lopullisen makseen tapahtumiseen asti, jonka ohessa Antero Weijalaisen tuli oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi suorittaa Juhana Nännimäiselle kaksisataa viisikymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antero Weijalainen eli vetoamalla saattanut jutun, on 25. päivänä Marraskuuta 1905. antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeus den päätöksen muun puolesta, paitsi että Antero Weijalainen oikeutettiin, antaessaan Juhana Nännimäiselle Helena Pässisen 25. päivänä Syyskuuta 1897. pojallensa Antti Päriaiselle antaman ja tämän Antero Weijalaiselle siirtämän kuudensa138
dan markan velkakirjan, Juhana Nännimäisen saatavaa vastaan myöskin kuittaamaan Hovioikeuden edellämainitussa päätöksessä 18. päivältä Marraskuuta 1898. Helena Pärsisen Antero Weijalaiselle sanotun velkakirjan nojalla maksettavaksi määrätyt kuusisataa markkaa ynnä kuuden prosentin korko 25. päivästä Syyskuuta 1897. kunnes täysi maksu toimitettiin. Hovioikeuden tuomioon on Antero Wiijalainen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja samalla kuin Kihlakunnanoikeuden ylempänä sanottu 21. päivänä Marraskuuta 1902. julistama väitepäätös, josta Hovioikeus on laiminlyönyt antaa lauuntoa, vahvistetaan, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Antero Weijulainen ole esiintuonut syytä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden edellämainittua tuomiota, kuin että Anteso Weijalainen oikeutetaan sen lisäksi, minkä Hovioikeus on myönAsian tihannen. tänyt lyhennettäväksi Juhana Nännimäisen saatavasta, siitä myöskin vähentämään Hovioikeuden päätöksessä 18. päivältä Marraskuuta 1895. Antero Weijalaiselle tuomitun kulunkien korvauksen määrä kaksikymmentä markkaa, Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Börke. Fredr. Lundenius. R. A. Börke. Fredr. Lundenius. 1au Kungvik. A. W. Granström. 139
Maaliskuun 5 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, oikeutta ylikulkujen käyttämiseen koskevassa jutussa, jossa Talolliset Aleksanteri Reponen, Johanneksen pitäjän Kivonsaaren kylästä, ja Kaapriel Maisalo, Koiviston pitäjän Kiiskilän kylästä, ovat hakijoina sekä ensiksimainitussa kylässä asuva Talollinen Matti Reponen vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 5 päivänä Maaliskuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja saanut niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, tietää seuraavaa: Haastatettuaan Aleksanteri Rerosen ja Kaupriel Maisalon Reiviston ja Johanneksen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen en Matti Reponen, ilmoittaen omistavansa 1/24 osan talosta No 8 edellä mainitussa Revonsaaren kylässä, joka talonosa vuonna 1885 halkaiLäsnä: J. N. H. S. - G. W. - W. R. (A. L. 140 No 325. Pag. 30. R. D. 1906.
semalla oli eroitettu Aleksanteri Reposen ja Kaapriel Maisalon 1/12 osasta samaa taloa, vaatinut että, koska Aleksanteri Reponen ja Kaapriel Maisalo sen jälkeen kun viimeksimainittu talonosa oli vuonna 1889 halko misen kautta jaettu heidän kesken olivat ottaneet tavakseen eräästä ensiksimainitussa halkomisessa Matti Reposen kotipalstan pohjoiselle rajalle yhteiseksi määrätyltä ajotieltä kulkia, kolmesta eri kohdasta, Matti Reposen peltojen poikki niiden eteläpuolella sijaitseville tiluksilleen, Aleksanteri Reponen ja Kaapriel Maisalo velvoitettaisiin luopumaan näiden ylikulkujen käyttämisestä tai käyttämästä ainakaan useampaa kuin kahta niistä. Kanteesta kuulustettuina ovat Aleksanteri Reponen ja Kaapriel Maisalo väittäneet että kun edellä mainittuun kahdestoistaosaan puheenalaista taloa kuulunut kotipalsta, joka oli ollut yhtenä kappaleena vuonna 1889 tapahtuneessa halko141 misjaossa oli katkaistu eri palstoiksi, joita oli tullut kaksi kummallekin tässä jaossa muodostunelle neljäskolmattaosalle taloa, Aleksanteri Reponen ja Kaapriel Maisalo eivät mää voineet ilman suurta hankaluutta omia maitansa myöten päästä näille palstoillensa; jonkatähden ja kun vuonna 1885 talolla käyneessä halkomisessa jo oli sovittu että vanhoja teitä ja ylikulkuja saisi kaikki talonosakkaat vapaasti käyttää, Aleksanteri Reponen ja Kaapriel Maisalo ovat katsonut Matti Reposen olevan velvollisen salli maan heidän ainaiseksi pitää käyttämäänsä kolmea ylikulkua Matti Reposen tiluksien poikki ja siis vaatineet kannetta hyljättäväksi sekä korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Sittenkuin Kihlakunnanoikeuden määräyksen johdosta viranemäinen maamittari oli toimittanut paikalla katselmuksen ja antanut asiasta lausuntensa, on Kihlakunnanoikeus 10 päivänä Syyskuuta 1903 jutussa
julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla kieltänyt Aleksanteri Reposen ja Kaapriel Maisalon vastedes käyttämästä puheenalaisia ylikulkirja ja oikeuttanut Matti Reposen heti sulkomaan neHovioikeus, jonka tutkittavaksi Aleksanteri Reponen ja Kaapriel Mäisalo olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 24 päivänä Tammikuuta 1906 antamassaan tuomiossa siinä lausunut; ja koska Aleksanteri Reponen ja Kaapriel Maisalo eivät olleet voineet näyttää, että vuonna 1885 toimitetussa talonhalkaisemisessa olisi kysymyksenalaisia ylikulkuja varten eroitettu silloin jaettavan talonosan yhteistä maata toi määrätty että nämä ylikulut Matti Koposen omistaman talonosan tiluksien poikki olisivat pidettävät Aleksanteri Reposen ja Kaapriel Maisalon nyt omistamien tilojen etuina niiden ollessa jakamattomana; sentähden ja kun ei myöskään ollut selvitetty että Matti Reponen olisi muulla perusteella velvollinen sallimaan Aleksanteri Reposen ja Kaapriel Maisalon pitää heidän vaatimallaan tavalla kulkutesta Matti Reposen tiluksien poikki, on Hovioikeus vahvistanut sen loppupäätelmän, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut; ja velvoitettiin Aleksanteri Reponen ja Kaapriel Maisalo suorittamaan Matti Reposelle hänellä Hovioikeudessa jutun tähden olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon ovat Aleksanteri Reponen ja Kaapriel Maisalo hakeneet muutosta tänne toi mittamallaan perustelmalla, johon Matti Reponen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Aleksanteri Reponen ja Kaapriel Maisalo ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Kuitenkin saa Matti Reponen, asian 142
laatuun nähden, itse kärsiä hänellä jutusta täällä olleet kustannukset. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Jodens Nummelin s. W. M. Mell. hemman. Johris Nummelin L. Henr. Mellman. J. Wilckman Eedänä kymeln. Alfred Lindström Den 6 Mars 1907 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsart revisionskilling, från Åbo Hofrätt inkommet sjörrätts mål emellan Skepparen Jakob Peussa, från Björkö socken, sökande, samt Handelsferman Markel M. Makaron i staden Reval uti Kejsaredömet Ryssland, svarande: sjifven utJustitiedepartementet den 6 Mars 1907. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter stämning å Jakob Peussa, i egenskap af befälhafvare å gakasen Aamuruoko och hufvudredare för samma förtyg, har finnan Markel MaMakaron vid Rådstufvurätten i Åbo stad anfört, att bemälde finna med Handelsförman Pehr A. Sviberg för uppgjort aftal om leverans af rågmjöl samt den 5 November 1903 från Reväl med gå seasen Aamurusko afsändt den försälda varan, hvaraf enligt konnässement stäldt till order, ettusen trehundra vilkor mjöl skulle lassas i Skuru inom Ekenäs tullkommerdistrikt och det öfriga aflämnas i Åbo, att af emottagarene beta Isde R. A. W - C; J. T - C. - A. G. C. F. No 331. Pag. 17 R. D. 1907
las netto kassa emot konnäisement till Nordiska Aktiebanken för Handel och Industri i Åbo efter af Finlands Bank moterad å vista försäljningskurs; men emedan Jakob Peussa den 9 förenämnde November i Skuru utlämnat ifrågavarande ettusen trehundra säckar mjöl åt Handlanden C. Grelin utan att denne innehaft det å varan utställda kunnässementet, hvilket icke blifvit från Nordiska Aktiebankens i Åbo kontor utlöst, samt firman Markel M. Makaron ej heller annorledes bekommit likvid för mjölet, har firman Markel M. Makärom yrkat, att Jakob Peussa, i sin ofvansagda egenskap, måtte åläggas ersätta firman Markel M. Makaron värdet af föberörda mjölparti med tretusen fyrahundra femtio rubel ryskt mynt samt därå erlägga sex procents ränta från ofvansagde / November äfvensom godtgöra firman dess rättegångsumgälder. I saken hörd, har Jakob Peussa med gifvit, att han åt Handlanden Grelin utlämnat ifrågakomna mjölparti utan att Gretin upptett det därå utfärdade konnässementet, men uppgifvit att sådant skett i god tro, enär Grelin försäkrat att konnässementet blifvit behörigen utlöst och till Sturu af sändt Efter det Rådstufvurätten till biträde i sjörättsmål utsedde sakkunnige af gifvit utlåtande i saken, har Rådstufvurätten uti utslag den 29 Juli 1904 funnit utredt vara att, sedan Handlanden Grelin den 10 Oktober 1903 af firman Pehr Å. Sviberg för beställt ettusen säckar råg mjöl af firman Markel M. Makarorvi tillverkning, nästbemälda firma med gakasen Aamurusko den 5 därpåföljan de November afsändt ettusen trehundra jäckar sådant mjöl från Reval för för man Pehr A. Sviberg fors räkning och på dennes risk till Skuru, där varan af Jakob Peussa den 9 i sistsagde må nad aflämnats åt Handlanden Grelin, utan all denne genom konnässement vi väl sig vara rätt emottagare af godset samt att firman Markel M. Makaran, som åt finnan Pehr A. Sviberg för för ett pris af tretusen fyrahundra femtio rubel 144
las netto kassa emot konnässement till Nordiska Aktiebanken för Handel och Industri i Åbo efter af Finlands Bank noterad å vista försäljningskurs; men emedan Jakob Peussa den 9 förenämnde November i Skuru utlämnat ifrågavarande ettusen trehundra säckar mjöl åt Handlanden C. Grelin utan att denne innehalt det å varan utställda komnässementet, hvilket icke blifvit från Nordiska Aktiebankens i Åbo kontor utlöst, samt firman Markel M. Makaron ej heller annorledes bekommit likvid för mjölet, har firman Markel M. Makärom yrkat, att Jakob Peussa, i sin ofransagda egenskap, måtte åläggas ersätta firman Markel M. Makaran värdet af Joberörda mjölparti med tretusen fyrahundra femtio rubel ryskt mynt samt därå erlägga sex procents ränta från ofvansagde / November äfvensom godtgöra firman dess rättegångsumgälder. I saken hörd, har Jakob Peussa med gifvit, att han åt Handlanden Grelin utlämnat ifrågakomna mjölparti w tan att Grelin upptett det därå utfärdade konnässementet, men uppgifvit att sådant skett i god tro, enär Grelin försäkrat att konnässementet blifvit behörigen utlöst och till Skuru af sändt Efter det Rådstufvurätten till biträde i sjörättsmål utsedde sakkunnige afgifvit utlåtande i saken, har Rådstufvurätten uti utslag den 29 Juli 1904 funnit utredt vara att, sedan Handlanden Grelin den 10 Oktober 1903 af firman Pehr A. Sviberg för beställt ettusen såckar råg mjöl af firman Markel M. Makarois tillverkning, nästbemälda firma med gakasen Aamurusko den 5 därpåföljan de November åkändt ettusen trehundra säckar sådant mjöl från Reval för för man Pehr A. Sviberg för räkning och på dennes risk till Skuru, där varan af Jakob Peussa den 9 i sistsagde månad aflämnats åt Handlanden Gretin, ulan att denne genom konnässement vi vat sig vara rätt emottagare af godset samt att firman Markel M. Makaron, som åt firman Pehr A. Sviberg för för ett pris af tretusen fyrahundra femtio rubel 144
försålt mjölpartiet på ofvanuppgifna villkor, sedermera icke bekommit likvid för detsamma; och som Jakob Peussa icke bort, i strid emot stöd gandet uti 110 SS: af Sjölagen den 9 Juni 1873, utlämna myölet åt Handlanden Grelin samt Peussa sålunda varit vållande till den för man Markel M. Makaran tillskyndade skadan, hvilken Peussa och rederiel för Aamu rusko, jemlikt 17 SS: i åberopade lag, sådant del ta lagrum lyder i förordningen den 11 Novem ber 1889, vore skyldige ersätta, har Rådstufvurat ten ålagt Jakob Peussa och nämnda rederi, rederiet med värdet af fartyg ochtrakt, att gemensamt eller den af dem, som tillgång eg de, till finnan Marbel M. Makaron utgifva tretusen fyrahundra femtio rubel i sagda myntslag eller i finskt mynt efter vid betalningstiden gällande kurs jämte därå från den 9 November 1903 intill skeende full likvid löpande sex procents årlig ränta samt att med tvåhundra mark godtgöra firman dess umgälder i målet; och skyldigkändes för öfrigt Jakob Pessa och änbemälda rederi, rederiel dock en dast med förtyg ochtrakt, att likaledes samfäldt eller i mån af tillgång godtgöra Sjökaptenerne Thure Walfrid Bergman och Carl Julius Panelius för det desse vid Rätten i egenskap af sakkunnige uppvaktat samt i sådant afseende utbetala åt Bergman sextio mark och åt Panelius femtio mark Hofrätten, under hvars pröfning Jakob Peussa i vadevåg dragit målet, har medels dom den 13 December 1906 fastställt Rådstufvurättens utslag. Uti Hofrättens dom har Jakob Peussa sökt ändring medels deduktion, hvilken förman Markel M. Makaron i föreskrifven ordning bemält. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Jakob Peussa icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämda dom, hvar vid förty skall förblifva; och skyldigkännes Jakob Peussa att med sextiofem mark godtgöra firman Markel M. Makaron ders härstädes i äken hafla kostnader. Det alle, som vederbör, till efter rättelse länder. Stejserliga Senaten för Finland: R. A. Bde. 1aldrengerti C. J. Fingren A. W. Granström Oscar Karsten 145
Maaliskuun 7 päivänä 1907. Keisararillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Talolliel Tuomas Tuomaanpoika Haikonen ja Matti Eerikinpoika Monna, Kirvun pitäjän Kohtamaan kylästä, yhteisesti, ovat hakijoina sekä Helsingin kaupungissa asuvat Talonomistajat Antti Wilhelm Nieminen ja Huvi Tuiskunen, niin ikään yhteisesti, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 7 päivänä Maaliskuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Tuomas Haikosen ja Matti Minnan ylläsanotun pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, ovat Antti Wilhelm Nieminen ja HuviTuiskunen lausuneet että he ynnä Talollinen Magnus Suominen välikirjal la 5 päivältä Joulukuuta 1898 olivat Suomas Haikoselta ja Matti pennalla ostaneet näillen omistamaan puoleen peläsnä: R. A. W. C. J. T - bet - A. G. F. P. No: 334 Pag. 78 R. D.