Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Karoliina Myllysen neljän kuukauden kuluessa viimeksi mainitusta päivästä lukien, kahdensadan markan sakon uhalla, luovuttamaan haltuunsa ottamansa, Antti Myllysen jälkeenjääneen omaisuuden laillisesti jaettavaksi hänen perillistensä kesken. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Karoliina Myllynen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Maaliskuun 16. päivänä 1899. katsonut, ett'ei Karoliina Myllynen, joka ei ollut todeksi näyttänyt puheena olevaa testamenttia, ollut esiintuonut syytä muulla tavoin muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Kihlakunnan oikeus oli päätöksessään johtunut, kuin että sanottu testamentti kumottiin aino astaan mikäli se vaikutti Erkki Hallan Eriika Lindroosin, Henriika Kolkan, Antti Juho Kolkan, Vilhelmiina Kolkan, Kustaava Juhontyttären. Hilda Joosepintyttasen ja Maria Kustaava Maisalan oikeuteen periä Antti Myllystä; jolla tavoin muutettuna Kihlakunnanoikeuden päätösmuuten puheenalaisissa kohdissa jäi pysyväksi, kuitenkin niin että se neljän kuukauden aika, jonka kuluessa Karoliina Myllynen oli velvollinen yllämainitun sakon uhalla jakoon luovuttamaan Antti Myllysen jälkeenjääneen omaisuuden, oli luettava sanotusta Maaliskuun 16. päivästä 1899. Kovioikeuden tuomioon on Karoliina Myltynen alamaisesti anonut muutosta. Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat jen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Penaatti ottanut tutkittavakseen sekä katsoo, ett'ei Karoliina, Myllynen ole esiintuonut syytä Kovioikeuden ylempänä mainitun tuomion muuttamiseen, jonka varaan asia siis jääpi, kuitenkin niin että puhemalainen jako on edelläsanotun sakon uhalla toimitettava ennen tämän vuoden Marraskuun 1stä päivää. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkiassa Nimessä. Hänen Suomen Senaattinsa: I. W. Hongberg, Anmant Nybergh. Ludvig Clauberg Julian Serlachius C. J. Tingren 390
Heinäkuun 7 päivänä 1900. Keisarillisen Majasledin Korkeassa Nimossi Hänen Suomen Senaattinsa tuomionostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleeseen, testamentin moittimista koskevaan juttuun, jossa Talollinen Mikko Esaiaanpoika Raami, Wiipurin pitäjän Näätälän kylästä, on hakijana, sekä Talollisenvävy Mikko Tanskanen ja Talollinen Tahvo Putkonen, samasta kylästä, vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Heinäkuun 7 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkun Mikko Raami Wiipurin pitäjän kär�jäkunnan Kihlakunnanoikeudessa oli kertonut hänen vanhempainsa, Talollisen Esaias Raamin ja Saara Raamin, joista edellinen oli kuollut vuonna 1895 ja jälkimäinen vuonna 1894 eläessään kirjallisesti laaditussa, sittemmin hävinneessä testaLäsnä: Aap. S. Wöl - L. C. A. N. J.S. C75. 39 No 791. Sivu. 61. D. 1899.
mentissa määränneen, että heidän kuolemansa jälkeen heidän jäämistonsa oli menevä Mikko Raamille, paitsi että Mikko Raamin sisaret Leena ja Anna Maria Kaamit saisivat kumpikin siitä tuhat markkaa sekä ilmoittanut samalla valvovansa mainitun testamentin, niin Mikko Tanska nen, vaimonsa Leena Raamin edusmiehenä, ja Tahvo Putkonen Anna Maja Raamin holhoojana haasteen nojalla ovat Kihlakunnanoikeudessa vaatineet, että Mikko Raamin kerrotulla tavalla valvoma määräys julistettaisiin voimattomaksi, koska Esaias ja Saara Raanut eläessään olivat sen peruuttaneet, hävittämällä laatimansa testamenttikirjan, ja että Mikko Raami velvoitettaisiin laillisessa perinnönjaossa luovuttamaan Mikko Tanskaselle ja Tahvo Putkoselle Leena ja Anna Maria Raamien perintöosuus sanotusta jäämistöstä Asiassa kuultuna Mikko Raami on väittänyt että puheenalainen määräys käsitti Esaias ja Saara Raamien viimeisen tahdon ja että joku heidän perillisistään oli tahallaan hävittänyt testamenttikirjan, johon nähden Mikko Raami on anonut edelläkerrotun kanteen nylkäämistä. Kuulustettuansa todistajia jutussa Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 9 päivä nä 1898 julistamassaan päätöksessä on katsonut tosin selville käyneen, että Esais ja Saara Kaanut eläessään olevät yhteisesti kirjallesesti tehneet sellä sen määräyksen, että Leena ja Anna Maria Raamit saisivat humpikin Esaias ja Saara Raamien omaisuudesta tuhat markkaa ja Mikko Raami kaiken heidän muun omaisuutensa, niilla kun samalla oli toteen saatettu, että Esaias ja Saara Raanut olivat peruuttaneet sanotun määräyksen ja hävittäneet mainitun kirjan, niin Kihlakunnanoikeus on julistanut tuon määräyksen testamenttina voimattomaksi ja velvoittanut Mikko vaamin sadan markan sakon uhalla kolmen kuukauden kuluessa viimeksi sanotusta päivästä toimituttamaan 392
sellaisen perinnönjaon, että Mikko Sankanen ja Tahvo Putkonen sen kautta saisivat erotetuksi mitä Leena Anna Maria Raameille oli perintönä tulevaa vanhempiensa jäämistöstä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mikho Raami on vetoamalla saattanut joteen, on tuomiolla Helmikuun 8 päivänä 1899 lausunut mielensä asiasta; ja sanalla kun Mikko Raamin anomus, ttä juttu lykättäisiin takaisin Kihlakunnanoikeuteen jotta hän saisi ilaisuuden todistajina kuulustuttaa nimittämiansä henkilöitä, on hyljätty, koska ne seikat, jotka Mikko Raami oli tahtonut toteennäyttää, eivät vaikuttaneet jutun päättymiseen, on Koroikeus, mitä pääasiään tuli, katsonut tasin selville käyneen, että Esaias ja Saara Raanut eläessään olivat kirjallisesti tehneet määräyksiä, miten heidän omaisuutensa heidän kuolemansa jälkeen oli jaettava; mutta kolka Mikko Raami ei ollut voinut esittää sanottua kirjallista määräytä eikä edes todennukaiseksi saat tää, että se kirja oli hävitetty Esaias ja Saara Raamien toimesta, niin ja kun Mikko Raami ei myöskään ollut voinut luotettavasti näyttää mitä sanotussa kirjassa omaisuudesta oli määrätty. eikä silakaan oliko sama kirjallinen määräys laadittu siinä järjestyksessä kuin laissa on testamentista säädetty, on Hovioikeus jättänyt jutun Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, kuitenkin siten, että aika, jonka kuluessa edellämainittu jako oli toimitettava, oli luettava sanotusta Helmikuun 8 päivästä 1899. Hovioikeuden tuomioon on Mikko raami alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, jonka kaksois kappaleen Mikko Tanskanen ja Tahvo Putkonen ovat laalla perineet, minkä jälkeen Mikko Tanskanen on antanut vastaselityksen, jonka eräs Lauri Putkonenkin on allekirjoittanut. Mitä näin on tapahtunut sekä asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkit393
tavakseen ja katsoo, ett'ei Mikko Raami ole esiintuonut syytä Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion muutta miseen, mikäli hänen anomuksensa jutun takaisinlykkäämisestä Kihlakunnanoikeuteen on hyljätty. Mitä sitten pääasiaan tulee niin kosk ei Mikko Raami ole näyttänyt, että hänen Esaias ja Saara Raaminen tekemäksi väittämänsä kirjallinen testamenttimääräys oli Esaias ja Saara Raamien kuollessa ollut tallella, vaan päin vastoin on selvitetty että mainitut puolisot itse ovat ilmoittaneet sen hävittäneensä, Keisarillinen Senaatti tutkii oikeaksi jättää sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Oikeudet ovat jutusta johtuneet, kuitenkin niin että puheenalainen jako on edelläsanotun sakon uhalla toimitettava ennen tämän vuoden Marraskuun 1stä päivää; minkä ohessa Mikko Raami velvoitetaan suorittamaan Mikko Tanskaselle. häneltä täällä asiaan menneiden kulujen korvaukseksi, viisikymmentä markC. J. Tingre kaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot Keisarillisen Majestalin Korkeassa Nimessä. Hänen Suomen Senaattinsa A. af Nyborg Ludvig Umbud. Julian Serlachius. S. W. Hongberg August Igbergk. 394
Den 9. Augusti 1900. låtna bo, sökande, och Guldsmeden Berndt Jafet Knuutinen, från sagde stad, uteblifven svarande, angående urarfvägorefse: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, eHelsingfors, den 9. Augusti 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Sedan Pundt Jafet Knuutinens fader förbemälde Jafet Knuutinen, som varit bosatt i Kuopio stad och haft förordnande af Rådstufvurätten i sagde stad att i förekommande fall i egenskap af kurator företräda från orten för en längre tid tillbaka försvunne Snickaresönerne Karl, Johan Jonas och Robert Fabian Norrgren i dem rörande angelägenheter, aflidit den 26. Juni 1898. och bouppteckning efter honom verkstälts Ofde A. af N. G. K. B. - E. J. K. S. 395. på No 867. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Finsk öfverPag 122. R. D. 1900. Dess Senats för Finland dom uti ett, utan sättning af erlagda afgifter, från Wiborgs Hofrätt inkom Kejserliga met revisionsmed emellan Justitierådmannen Senatens dom Klas Werner Wallelin, från Kuopio stad, medföljer och i egenskap af fordringsagare i aflidne Guld genala edpesmeden Josef Knuutinens till konkurs uppditionen
Den 9. Augusti 1900. låtna bo, sökande, och Guldsmeden Berndt Jafet Knuutinen, från sagde stad, uteblifven svarande, angående urarfvägorelsi: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 9. Augusti 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Sedan Berndt Jafet Knuutinens fader förbemälde Jafet Knuutinen, som varit bosatt i Kuopio stad och haft förordnande af Rådstufvurätten i sagde stad att i förekommande fall i egenskap af kurator företräda från orten för en längre tid tillbaka för svunne Snickaresönerne Karl, Johan Jonas och Robert Fabian Norrgren i dem rörande angelägenheter, aflidit den 26. Juni 1898. och bouppteckning efter honom verkstälts Ofde t. af N. G. K. B. - E. J. K. S. 395 N 87. Pag 122 RD. 1900. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Finsk öfverDers Senats för Finland dom uti ett, utan sättning af erlagda afgifter, från Wiborgs Hofrätt inkom Kejserliga met revisionsmål emellan Justitierädmannen Senatens dom Klas Werner Wallden, från Kuopio stad, medföljer och i egenskap af fordringsagare i aflidne Guld genala edpesmeden Josef Knuulinens till konkurs upp, ditionen.
den 24. påföljande September, dervid tillgångarna i boet uppskattats till tvåhundra trettioen mark sextiofem penni och boets skulder upptagits till tvåhundra tjuguåtta mark fyratioen penni, samt nämnde Rådstuvurätt, hvarest Justitierådmannen Wallden, som efter Jafet Knuutinens frånfälle förordnats att omhändertaga sagda sysslande för bröderne Norrgrén, efter stämning å bland andre, Berndt safet Knuutinen, yrkat, att det arvode, stort tretusen mark, som Jafet Knuutinen uti en af honom den 23. November 1896. upprättad redovisning påfört bröderne Norrgren för sitt berörla sysslande, måtte skäligen nedsättas, uti utslag af den 7. April 1899. förordnat att omförmälda arvode skulle utgå med enlast ettusen mark, har Berndt Jafet Knuu tinen, enär okänd gäld efter Jafet Knuutinen sålunda yppats, uti en till Rådstufvurätten den 6. påföljande Maj ingifven skrift anhållit att få, med åtnjutande af urarf va- och afträdesförmån efter Jafet Knuutinen, upplåta dennes qvarlåtenskap till konkurs. Efter det föreskrifvet borgenarsförhör härå egt rum samt Justitierådmannen Wällden, sedan vederbörande fordringsegare beredts tillfälle att å utsatt inställetsedag göra sina anspråk i konkursen gällande, dervid ej mindre bevakat de tvåtusen mark, hvilka i förestående måtto tillerkänts bröderne Norrgrens bo, än äfven motsagt den af Berndt Jofet Knuutinen påtädda urarfva - och afträdesförmånen, har Rådstufvurätten, efter i saken jemväl verkstälda två ytterligare upprop, den 6. November 1899. afkunnat dom i målet och, jemte det Justitierädmannen Wallden i hans ofvannämnda egenskap ur de afträdda tillgångarna tilldömts förberörda tvåtusen mark, på upptagna skäl samt med stöd af stadgandena i förordningen den 9. November 1868. om, bland annat, urarfvägörelse, såsom foglös förkastat Berndt Jafet Knuutinens ansökning om urarfva - och afträdesförmån efter Jafet Knuutinen. Hofrätten, under hvars pröfning Berndt Jafet Knuutinen i väderåg dragit Rådstufverättens förenämnda dom, såvidt hans sist berörda ansökning derigenom underkänts, har medelst den 10. Mars 1900. gifven dom 396
i saken yttrat sig, att alldenstund nu ifrågavarande gäld icke kunde anses hafva varit Berndt Josef Knuutinen bekant innan den 7. April 1899., då densamma uti förenämnda af Justitierådmannen Walldin utförda rättegång af Rådstufvurätten genom utslag till beloppet faststälts, fördenskull och då Berndt Jafet Knuulinen inom den i 6. SS: af ofvannämnda förordning föreskrifne tid af trettio dagar efter sistsagde dag inlemnat ansökning om urarfvägorelse efter Jaset Knuutinen samt det icke ens paståtts, att Berndt Jafet Knuutinen annorledes gått förlustig sin rätt till egendomens afträdande, pröfvade Hofrätten rättvist, med upphäfvande af Rådstufvurättens dom i denna del, jemlikt 18. SS: i sagda förordning, frikalla Berndt Jafet Knuutinen från skyldigheten att i sin egenskap af Jafet Knuutinens arfvinge med sin egendom betala dennes gäld. Uti denna Hofrättens dom har Justitierådmannen Wallden i underdånighet anhållit om ändring. Hvad sålunda förelupit och handlingar na i målet vidare innehålla har Kejserliga /Nhl Hardertsson. Senaten tagit i öfvervägande och finner Justitieradmannen Walldén icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken fördenskull kommer att bero. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. Henr. Arenius. Oscar Gylling E. Johansson E. Johnsson 397
Elokuun 10. päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostora halla Turun Hovioikeudesta tulleeseen juttuun, jossa Torppari Ananias Kalliola, Kuusjoen kappelin Kraatorlan kylästä, on hakijana, sekä samassa kylässä asuva Torppari Jeremias Takala, vastaajana, mikä juttu koskee asiallisten toiseansa vastaan nostamia, alempana kerrotta via vaatimaksia: Annittu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosostossa, Helsingissä, Elokuun 10 päivänä 1900. Keisarillinen Sennatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut tietää seuraavaa: Halikon, Uskelan ja Perttelin pitäjäin, Angelniemen, Muurlan ja Kuusjoen kappelien, Kaskion kulman sekä Salon kauppalan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Ananias Kalliola, haastatettuansa Jeremias Takalan, lausunut että, sittekun Kalliola vuonna 1894 oli ostanut noin kolme tuhatta kappaletta eräällä Marttilan pitäjän Tausalon kylän Kärpan taloon Läsnä: A. af N. G - H. B. - L. J. O. K. No 869. Pag. 121. Rid. 1899.
kuuluvalla metsäpalstalla kasvavaa tukkipuuta, oli Takala saman vuoden syksynä sitoutunut seuraavana keväänä kuljettamaan takit yhdentoista pennin maksusta kappaleelta vittoväylään sekä tukkiajon alettua Tammikuussa 1895. uudistanut tämän sitoumuksensa; vaan että Jeremias Takala oli noista tukeista jättänyt metsään satakuusikymmentä kappaletta ja että Ananias Kallio la, saadakseen Jeremias Takalan metsään jättämät tukit siettä ajoissa vedetyiksi, oli ollut pakoitettu niistä suorittamaan neljänkymmenen pennin vetopalkan kappaleelta, minkä vuoksi Ananias Kalliola on vaatinut Jeremias Takalan velvoittamista Kalliolalle korvaamaan mitä tämä näin oli joutunut viimeksisanottujen tukkeen ajosta maksamaan päälle Takalan kanssa suostuttua palkkaa eli, kahdenkymmeneenyhdeksän pennin jälkeen kappaleelta, yhteensä neljäkymmentä kuusi markka neljäkymmentä penniä. Asiasta kuultuna on Jeremias Takala elittänyt suostuneensa 1893 vuoden talvella ajamaan puheenalaiset tukit Ananias Kalliolan ostamasta metsäpalstasta Jeremias Takalan hallitsemäin tilusten kautta juoksevan Vuppijoen varrelle ehdolla että Kalliola hakkauttaisi tukit valmiiksi ennen lumen tuloa, niin että niitten ajo olisi voitu heti ensi lumella saada toimeen; mutta koskei Kalliola ollut ajoissa hankkinut metsän myyjälle tulevaa kauppahintaa eikä sen vuoksi saanut kajota metsään ennenkuin jo vähintäin kuukausi oli kulunut lumen tulosta, ei Kalliola ollut voinutkaan sanottua ehtoa täyttää, jota paitsi puitten kaataminen, sittenkuin Kalliola siihen vihdoin oli ryhtynyt, oli toimitettu niin hitaasti että Jeremias Takala ja hänen hankkimansa ajomiehet olivat saaneet tukkoja useasti odotella. Ja kun Ananias Kalliola näin itse oli rikkonut Takalan kanssa tekemänsä sopimuksen ja ollut syynä siihen, ettei tukkien ajoa oltu saatu suostutusta maksusta toimitetuksi, on Jeremias Takala, kieltäen tehneensä mitään uutta välipuhetta Ananias Kalliolan hanssa tukkiin ajosta, anonut Kalliolan kanteen hylkäämistä, samalla kun Takala vastakaasteen nojalla on vaatinut että, koska Ananias Kalliolan puheeksitulleista 399
tukeista kaksi tuhatta kuusisataa kappaletta oli vedetty Takalan hallitsemille tiluksille ja Kalliola niistä suostunut maksamaan puolen pennin rantarahan kappaleelta sekä Takala oli noista tukeista itse ajanut neljäsataa nel jätoista kappalettä kymmenen pennin ja kolmekymmentäkuusi kappaletta Kalliolan lupaamasta neljänkymmenen pennin palkasta kappaleelta, mutta Kalliolalta saanut kaikkiaan ainoastaan neljäkymmentäkahdeksan markkaa, Kalliola, jonka sopimuksen mukaan tuli itse suorittaa muitten ajomiesten palkat, velvoitettaisiin Takalalle maksamaan ei ainoastaan sanotun rantarahan yhteensä kolmellatoista markalla vaan myös Takalan itse aja mäin tukkien ajopalkan viidenkymmenenviiden markan kahdeksankymmenen pennin ja Takalan jo saamaan neljänkymmenenkahdekran markan eroituksen seitsemällä markalla kahdeksallakymmenellä pennillä Ananias Kalliola on myöntänyt oikeiksi Jeremias Takalan yllätekemät ilmoitukset hänen tiluksilleen vedettyjen ja hänen itsensä ajamien tukkien määrästä sekä että Takalan tuli saada vetopalkaksi neljästä sadasta neljästätoista puusta yksitoista penniä kappateelta ja neljäkymmentä penniä kappaleelta kolmestäkymmenestäkuudesta tukista, jota paitsi Ananias Kalliola on ilmoittanut, että Jeremias Takalan vaatima rantaraha olisi suoritettava yhdellä pennillä päälle suostuttua kuljetusmaksua. Sittenkun jutussa oli niin menetelty kuin asiakirjat likemmin osottavat sekä todistajia kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosäiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, Huhtikuun 30 päivänä 1898 julistanut päätöksen asiasta a, mitä ensin tuli Ananias Kalliolan vaati mukseen, katsonut kyllä selville saaduksi, että sittenkuin Ananias Kalliola vuonna 1894 oli ostanut kysymyksessä olevat tukkipuut, niin oli Jeremias Takala asiallisten välillä tapahtuneen välipuheen mukaan ottanut kuljettaakseen sanotut puut Kärpan tilan metsästä hallinnossaan olevan torppansa rantamaalle niittoväylän aareen sovitusta kymmenen pennin hinnasta tuketta, jota paitsi Takalalle oli rantavuokrana tuleva yksi penni tukilta, mutta koska tuo välipake Ananias Kalliolan oman selvityksenkin 100
mukaan oli peräytynyt, eikä Kalliola ollut voinut toteen saattaa vaitostään että asiallisten välillä sittemmin oli samoilla ehdoilla uusi välipuhe puitten kuljettamisesta tehty on Kihlakunnanoikeus harkinnut oikeaksi kumota Ananias Kalliolan kanteen asiassa. Koskien sitten Jeremias Takalan vaatimusta niin ja kun Ananias Kalliola oli myöntänyt että Jeremias Takalan tuli saada veto palkkaa neljästäsadastä nEljäs tätoista puusta yksitoista penniä kappaleelta sekä kolmestakymmenestä kuudesta puusta neljäkymmentä penniä tukista, eikä Kalliola ollut näyttänyt suorittaneensa vetopalkkana enempää kuin Takala oli myöntänyt saaneensa eli neljäkymmentäkahdeksan markkaa, ja Kalliola myöskin oli myöntänyt Takalan rantaalalle vedettyjen tukkien luvun olleen niin suuren kuin Takala oli ilmoittanut eli kaksituhatta kuusisataa, joista Kalliolan oman ilmoituksen mukaan oli rantarahana laskettava yksi penni tukilla, on Kihlakunnanoikeus päättänyt lailliseksi velvoittaa Ananias Kalliolan Jeremias Takalalle suorittamaan maksamattoman vetopalkan kymmenen pennin jälkeen neljästäsadasta neliäståtoista ja neljänkymmenen pennin jälkeen kolmestakymmenestä kuudesta tukista yhteensä viisikymmentäviisi markkaa kahdeksankymmentä penniä, siitä vähentämällä suoritetuiksi myönnetyt neljäkymmentä kahdeksan markkaa, sekä rantavuokrana kahdestatuhannesta kuudestasadasta tukista Jeremias Takalan vaatiman puolen pennin jälkeen tukilta kolmetoista markkaa, eli siis kaikkiaan kaksikymmentä markkaa kahdeksankymmentä penniä, jonka ohessa Ananias Kalliola on tuomittu velkapaaksi sadallakahdellakymmenellä markalla korvaamaan Jeremias Takalan asiassa kärsimät kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ananias Kalliola oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Toukokuun 13 päivältä 1899 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, minkä ohessa Ananias Kalliola on velvoitettu korvaamaan Jeremias Takalalle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, kaksikymmentä markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Ananias Kaltiola alamaisesti anonut muulosta tänne 401
toimittamalla perustelmalla, johon Jeremias Takala on vastannut. Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkittavakseen ja katsoo ettei Ananias Kalliola ole esiintuonut syytä Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion muuttamiseen, jonka varaan asia siis jääpe; ja velvoitetaan Ananias Kalliola maksamaan Jeremias Takalalle häneltä täällä menneiden kulunkien korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. Isac Gylberg A. af Nyborg. Isac Gylberg Fem. Boenius. E. Johnsson H / Ossian Karsten Den 14. Augusti 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Politierädmannen Albert Mannström och Målaremästaren Samuel Koskinen, från Åbo stad, i egenskap af sysslomän uti Disponenten Clas Anton Cajanders till konkurs upplåtna bo, sökande, samt Handlandene Anders Bernhard Nordfors, Viktor Leonnard Bernhard Strandell och Knut Terdinand Orell, från samma stad, svarande, angående utbekommande af egendom: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departe ment, i Helsingfors, den 14. Augusti 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet Sig föredragas och af dem, såvidt nu är ifråga, inhemtat följande: Vid Rådstufvurättens i Åbo samman träde den 4. Maj 1836. hafva Rådmannen Mannström och Målaremästaren Koskinen i sin omförmälda egenskap, på Handlanden Nordfors och hans medparter ågan gen stämning, förmält, bland annat att Handlanden Nordsers och hans medOsa A. af N. G. - H. B. - R. K. E. J. (O. K. 402 No 877. Pag. 27. R. D. 1900.