Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kauppias Lundelin ja hänen myötäpuolensa ovat edellämainitun konkurssipesän uskotuille miehille Varatuomari Hartmanille ja Puutarhuri Westerinille toimituttamansa haasteen nojalla. Turun kaupungin Raastuvanoikeudessa lausuneet, että Westerönin aviopuolel oli vat Marraskuun 17 päivänä 1913 laaditulla kauppakirjalla, pidättäen itselleen takaisinasto-oikeuden myyneet Kauppias Lundelinille ja tämän myötapuolille ynnä Puutarhuri Ossian Gauffinille, Turun kaupungista saman kuun 22 päivänä suoritetusta 5000 markan kauppahinnasta kauppakirjassa luetellun irtaimiston. Ostamansa omaisuuden, johon kuului muun muassa kasvihuoneessa ollut kasvivarasto ja myymälässä ollut tavarasto, olivat Kauppias Lundelin ja hänen myötäpuolensa yhdessä Puutarhuri Kauffinen kanssa saman kuun 19 päivänä tehdyllä välikirjalla vuokranneet Westerenen aviopuolille, jotka tilivelvollisuudella saivat tarpeen mukaan myydä kasvivarastoa ja siten saamillaan varoilla ostaa myytyjen kasvien sijaan vusia. Mutta kiin, Westerenin aviopuolten sittemmin luovutettua omaisuuten. sa velkojiensa tyydyttämiseksi Varatuomari Hartman ja Puutarhuri Wisteren, vaikka muun muassa kaikki kasvihuoneessa ja myymälässä konkurssin alkaessa ollut omaisuus oli Kauppias Lundelinille ja hänen myötäpuolilleen ynnä Puutarhuri Gauffinille kuuluva, olivat yllämainitussa uskotunmiehen toimessaan kieltäytyneet luovuttamasta puheenalaista omaisuutta Kauppias Lundelinille ja hänen myötäpuolilleen, ovat Kauppias Lundelin ja hänen myötapuolensa, joille Puutarhari Gaitsen oli Helmikuun 15. päivänä 1914 myynyt osan sa mainittuun omaisuuteen, vaatin eet Varatuomari Hartmania ja Puutarkuri Westerensä velvoitettavaksi luovuttamaan heille kysymyksessä oleva omaisuus tai, jos se Varatuomari Hartmanin ja 1465
Puutarhuri Westerinenin toimesta oli myyty, tilittämään heille siitä saadut varat; minkä ohessa Kauppias Lundelin ja hänen myötapuolensa ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Varatuomari Hartmanin ja Puutarhuri Westerinen vastustettua kannetta, koska tarkoituksena ei ollut ollat sanotulla kauppakirjalla siirtää Kauppias Lundelinille ja hänen myötapuolilleen omistusoikeutta mainittuun omaisuuteen vaan ainoastaan panna omaisuus heille pantiksi 5000 markan suuruisen rahamäärän vakuudeksi minkä he olivat Westerenille toimittaneet, on Raastuvanoikeus Toukokuun 31 päivänä 1915 julistamassaan päätöksessä, siinä mainituilla perusteilla, velvoittanut Varatuomari Hartmanen ja Puutarhuri Westerinen luovuttamaan Kauppias Lundelinille ja hänen myötäpuolilleen päätöksessä luetettiin omaisuuden, mikäli se Westeronen jouduttua konkurssitilaan oli hänen hallussaan, sekä, jos osa siitä oli Waratuomari Hartmanin ja Puutarhuri Westermin toimesta myyty, siten kertyneistä rahoista tekemään tili Kauppias Lundelinille ja hänen myötäpuolilleen mutta asian laatuun nähden saivat Kauppias Lundelin ja hänen myötäpuolensa itse kärsiä kulunsa jutussa. Hovioikeus, jonne asianosaiset puolin ja toisin olivat vedonneet Raastuvanoikeuden päätöksestä, on Joulukuun 31 päivänä 1915 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että puheenalaisella Marraskuun 17 päivänä 1913. laaditulla kauppakirjalla ei oltu todellisuudessa tarkoitettu siirtää siinä luetellun irtaimiston omistusoikeutta Westerenin aviopuolilta Kauppias Lundelinille ja tämän myöläpuolille sekä Kauppias Gauffenille; minkätähden ja kun Kauppias Lundelin ja hänen myötäpuolensa siis eivät ollut laillisella kaupalla saaneet omistusoikeutta kysymyksessä olevaan omaisuuteen Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Kauppias Lundelinen ja hänen myötäpuolen1466
sa kanteen Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Lundelin myötäpuolineen anonut muutosta perustelmalla, johon Varatuomari Hartman ja Puutarhuri Westeren, puheenaolevan konkurssipesän toimitsijamiehinä, ovat vastaneet. Keisarillinen Senaatti katsoo että ole aihettä muuttaa Hovioikeuden tuomiota Kauppias Lundelin myöläpuolinteen velvoitetaan yhteisvastuullisesti maksamaan Varatuomari Hartmanille ja Puutarhuri Westerenille heillä jutun vuoksi Senaatissa ollerden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tina Savikoski. Alfred Luksiala. tina Savikoski. Alfred Luksiala. H. Anneberg. Samuli Koski. A. J. Brununen. /F. A. Lilius. Den 22 November 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål angående bättre rätt till firma namn emellan Affärsmannen Mikael Nikolai Pappe, från Helsingfors stad, sökande, samt Handlanden Christian Christen sen, jämväl från Helsingfors svarande: Gifven uti Justitie. departementet den 22 November 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Sedan Industristyrelsen i resolution af den 14 September 1911 förklarat, att styrelsen icke kunnat till intagande i handelsregistret godkänna Affärsmannen. Pappes hos Magistaten i Helsingfors stad den 10 Augusti samma år gjorda anmälan om hans tillärnade finna i Helsingfors, benämnd Havanna - Depetek Havanna - Aitta M. N. Pappe, enär Olli W. t. J. P. R. H. K. A. U. S. 1467 No 2373. Pag. 169. R.D. 1911.
sagda firmabetäckning icke tydligen skilde sig från benämningarna af en utaf Handlanden Christensen i annämnda stad innehafvande, tidigare inregistrerad firma Havanna - Magasinet Chr. Christensen" så har. Kejserliga Senaten på Affärsmannen Tappes besvär genom den 25 April 1912 gifvet utslag, med upphäfvande af Industristyrelsens öfverklagade resolution, förklarat Affärsmannen. Pappe vara lagligen berättigad att erhålla inskrifning i handelsregistret af hans omförmälda firma och förty ålagt Industristyrelsen att, därest annat hinder icke mellankomme, på förnyad anmälan af Pappe sådan inskrifning bevilja och densamma i föreskrifven ordning kungörd. Härå har Affärsmannen Tappe efter stämning å Handlanden Christensen vid. Rådstufvurätten i Helsing fors stad anfört, att Industristebelsen efter ny anmälan af Pappe på grund af Kejserliga Senatens ofvanberörda utslag den 4 Juni 1912 infört Pappes omförmälda firma i handelsregistret samt att Handlanden Christer sen den 6 Mars 1912 i och för enahanda införande anmält, att hans egande firma "Haranna - Magasinet Ehr Chritensen" förändrats till "Havanna Magasinet - Havanna - Aitta Ehr. Christensen, hvilken sistnämnda anmälan den 16 i samma månad äfven vunnit Industristyrelsens godkännande; men då tvänne likalydande finskspråliga, firmanämn i strid med 11 SS: i Kejserliga förordningen af den 2 Maj 1895 angående handelsregister samt om firma och prokura förty blifvit i handelsregistret införda, har Affärsmannen Pappe, som af detta missförhållande led stort förfång i sin aflärsrörelse, under påstående af att han på grund af tidigare anmälan ägde bättre rätt till oftanämnda finskspråkiga firmanämn, yrkat Handlanden Christensens förpliktande att vid vitesäfventyr låta från handelsregistret afföra förmånamnet“Havanna-titta samt borttaga detsamma från 1468
de utanför Christensens handelsbutik i gården No 54 vid Alexandersson tan i Helsingfors andragta kyttar na. Öfver käromålet hörd har Handlanden Christensen påstått, att han genom inregistrering af det svenskspråkiga firmanämnet vunnit lagd skydd för firmabenämningen äfven i finsk öfversättning, som i detta fall utgjorde Havanna - Åitta; i anseende hvartill och som firma med afseende å namn tillkom afsedt skydd fört ifrån det densamma införts i handelsregistret och icke, som affärsman nen Tappe velat göra gällande, från dagen för anmälan däraf, Handlanden Christensen emotsett förkastande af käromålet. Rådstufvurätten har medelst den 7 Februari 1913 afsagdt utslag på däri upptagna skäl ålagt Handlan den Christensen att inom en må nad från utslagets afkunnande vid vite af trehundra mark vidtaga åtgärd därom, att det af honom till hans firmanämn fogade tillägget "Guvanna - Äittä vardt såväl från handelsregistret som från de af honom uppställda skyltarna affördt. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Christensen i vaderåg dragit målet, har medels dom den 31 Mars 1916, enär Handlanden Christen sen den 16 Mars 1912 och sålunda tidigare än Affärsmannen Pappe fått i handelsregistret intagen benämningen "Havanna - Aitta" i sin firma med upphäfvande af. Rådstufvurättens utslag, förkastat Affärsmannen Lappes i saken utförda talan. Uti Hofrättens dem har Affärsmannen Pappe anhållit om ändring medels deduktion, den Handlanden Christensen bemött. Kejserliga Senaten finner skäl ej förekomma till ändring i Hofrättens dom. Affärsmannen Pappe ålägges att till Handlanden Christensen i ersättning för hans i Senaten för målet hafda kostnader 1469
utgifva sjuttiofem mark. Det allesom vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. Elmo Strömsten. Den 23 November 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål emellan framlidne Majeristen Adolf Baumgartners rättsinnehafvare, hans i Esbo socken bosatte broder, Gjödsegaren Emil Baumgårtner, såväl för egen del som i egenskap af rättsbevakare för sin i Republiken Schaveis bosatta syster Lena Eritzwulen och dennas man, Majeristen Johan Eitzwälen, äfvensom Mejeristen Alois Spies, från Kimito socken, för egen del och såsom målsman för sin hustru Friida Specess, född Baumgårner, gemensamt sökande, samt i Pernå socken hemmanaförande "Kuggom tndelsmejeri utan tillskottsplikt benämnda andelslag äfvensom Landthushållarene Lorentz Johan Gärtz, från Uopoin by i Liljendal kapell, Johan Richard Lindell, från Hardom by, Emil Johnson från Gustom by och Theodor TallÖfde Kt J. P. R. A. V.t. O. S 1470 No 237. Pag. 80. R. D. 1916.
berg, från Kuggom by, alla i Pernåsocken uteblifne svarande, angående ersättning: Gifven uti Justitiedepartementet den 23 November 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Tid Häradsrätten i Pernå sockens och Siljendal kapells tingslag har Kejeristen Baumgartner anfört, att Kuggom Andelsinejeri medels den 8. Juni 1908 skriftligen upprättadt kontrakt, som å andelslagets vägnar undertecknats af Landthushållarene Gärts Lindell, Johnson och Tallberg åt Nämngastner arrenderat andelslagets i Laggom by belägna mejeri för tiden från den 1. November 1908 till samma dag år 1909 emot skyldighet för Ruungastner att till andelslagets delegare, hvilka jämlikt andelslagets stadgar ålåge att till mejeriet leverera all den mjölk, en hvars ladugård afkastade, med undantag af hvad som erfordrades till husbehof på lägenheten, erlägga ett pris af 15. penni för hvarje liter oskummad mjölk, men emedan nämnda andelslag emellertid sedermera upplåtit sagda mjeri åt dess dåvarande arrendator Majeristen Frans Hägi äfven för tiden från den 1. November 1908. samt Majeristen Boumgartner förty icke kunnat tillträda detsamma, har Raumgartner yrkat andelslagets äfvensom Landthushållarene Gärtz, Lindells, Johnsons och Tallbergs förpliktande att ersätta Baumgårtner den förlust, honom sålunda tillskyndats, beräknadt efter en tillförsel af 52000 liter mjölk med 1742 mark, efter afdrag dock af 1200. mark, hvilket belopp Raumgårtner uppburit i aflöning för annan verksamhet under omförmälda tid, hvarhos Majeristen Baumgartner tagit i anspråk godtgörelse för umgälderna å rättegången. I afseende å genmäle i saken har å Kuogoni Andelsmeyeris vägnar framhållits, att delegarene i andels471.
laget, enär de af Majeristen Hägi för arrendet af ifrågavarande mejeri under ofvanberörda tid erbjudna villkor varit alltför oförmånliga, vid stämma den 24. Maj 1908. uppdragit åt en komite, bestående af Landthushållarene Gärtz, Lindell, Johnson och Tallberg jämte Landthushållaren Axel Lindfors, att, såsom orden i det vid stämman förda protokollet lydde, underhandla med mejerister om deras anbud och villkor samt sedan meddela andelslaget resuttatet, " därå nämnda komite vid den 10. påföljande Juni hållen stämma med delegarene i andelslaget anmält sig hafva fullgjort sitt uppdrag samt tillika upplyst, att komiten medels kontrakt af den 8. i samma månad upplåtit mejeriet på arrende åt Majeristen Raumgartner från den 1. derpåföljande November på en tid af ett år; men enär stämman, alldenstund sagda komte icke haft i uppdrag att utarrendera majeriet samt det af komiten med Boumgartns uppgjorda kontraktet således ej var för andelslaget bindande äfvensom Mejeristen Hägi emellertid förklarat sig villig att fortfara med arrendet af majeriet emot villkor, som i vissa afseenden varit förmånligare än de af Raumgartner erbjudna beslutit arrendera mejeriet åt Hägi, hvarom Baumgårten följande dag jämväl underrättats, fördenskull och då Majiristen Raumgartner uppenbarligen varit underkunnig därom, att omförmälda komite icke varit berättigad att med honom ingå något slutligt aftal om majernets utarrenderande, utan att frågan härom skulle öfverlämnas till andelslagets afgörande, samt kontraktet med Rängärtner ej heller blifvit undertecknadt med andelslagets namn eller firma af ordföranden och en ledamot i styrelsen för andelslaget, har å andelslagets vägnar emotsetts förkastande af käromålet, såvidt detsamma anginge andelstaget Landthushållaren Tallberg åter har 1472
i afseende å svaromål framhållit, att det af Majeristen Baumgartner till stöd för käromålet åberopade kontraktet var undertecknadt af Landthushållarene Gastz och Tallberg samt således, enär desse, Gärtz såsom ordförande och Tallberg såsom ledamot i Riuggom Andelsmyrics styrdse vid tiden för kontraktets tillkomst, egt befogenhet att binda andelslaget, borde tillmätas giltighet; att förenämnda komite icke öfverskridit sitt uppdrag och att hontraktet med Raumgärtner ingåtts after därom af styrelsens ordförande och ledamöter fattadt beslut, på sätt 17. af andelslagets stadgar föreskrefvo, utan att komitens medlemmar iklädt sig någon personlig ansvarighet för bontraktet; samt att detta kontrakt såöfrigt vår det enda, som å styrdsens sida upprättats rörande andelst lagets mejeri under ifrågavarande tid, hvaremot det kontrakt, på grund hvaraf Majeristen Hägi samma tid innehaft mejeriet, var ingånget den 5. Oktober 1903 emellan Hägi och ett antal enskilda delegare i andelslaget; och emedan Majeristen Baumgåstner icke ens gjort allvärligt försök att få tillträda mejeriet den 1. November 1908. eller väckt talan om Majeriston Häges oråkande från detsamma äfvensom Rautgårtener icke tillförsäkrats leverans af något visst belopp mjök till mejeriet samt upphörande eller minskning af mjölktevarans från nägen delegares sida ej heller enligt andelagets stadgar medförde ersättningsskyldighet för denne, har Sandthushållaren Tallberg, för egen del och såsom medlem i styrelsen för andelslaget, motsagt käromålet. Landthushållarene Gärtz, Lindell och Johnson hafva förenat sig om Landthushållaren Tallbergs svaromål, utom såvidt detsamma afgifvits för andelstaget. Häradsrätten har medels den 2 Mars 1911 afkunnadt utslag på upptagna skäl förkastat Hejeristen Becemgartnens i målet utförda talan. Hofrätten, under hvars pröfning 1473
Majeristen Raumgartner i vadeväg dagit målet, har genom den 17 Januari 1916 däri gifven dom förklarat välutredt vara att, sedan Kuggom Andelsmijeri vid stämman den 24 Maj 1908. uppdragit åt en komite bestående af Landthushållarene Gärtz, Lindell, Johnson och Tallberg, att underhandla om utarrenderande af andelslagets mejeri i Kuggoni by samt sedan understålla anbuden andelslagets godkännande, nämnda komte medels kontrakt af den 8. därpåföljande Juni till Majeristen Baumgartner utarrenderat sagda mejeri för tiden från den 1. November 1908 till samma dag år 1909; men enär detta kontrakt icke blifvit med andelslagets förma undertecknadt eller af andelstaget godkändt samt Boningastner icke heller gittat visa, det han genom Landthushållarene Gärtz, Lindells Johansons och Tallbergs vållande tidit dirikt skada i saken, har Hofrätten låtit bero vid det slut, hvari Häradsrätten i saken stannat Asian Sihannan Uti Hofrättens dom hafva, sedan Majeriston Raumgartner emellertid aflidit Godsegaren Jaungårner och Majeristen spies anhållit om ändring Kejserliga Senaten finner skäl icke förekomma till ändring uti Hofrättens dom, Det alle som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Waler Andersson. Johannes Pesonen. Waler Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. K. R. Helanen K. Auer. 1474
Marraskuun 23 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa jutussa kiinteistönkaa pan moittimisesta, jossa Kivennavan pitäjän Kuokkalan kylässä asuva entinen Kauppias från Dmitsijevitsek Növikoff on hakijana sekä Pietarin kaupungista oleva Sotilasinsi nööri, Everti Ernst Feodorö vitsek Melger kuolleen Perinnöllisen kunnanorvarin Ivan Kristianvoitseh Tätekin ja hänen vaimovainajansa Jevdo kia Jakorlevna Talskin alaikäisten lasten Helena ja Maria Svanovia Tätskin holhoojana, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 23 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen enttelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedat: Kivonnavan pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Eeva Läsnä: F. A. I.åå B A. R.S. K. No 1378 hivu 104. R. D. 1916
ti Melger edellämainitussa toimessaan lausunut, että Jordakia Talcki oli Maaliskuun 23 päivänä 1910 tehdyllä kauppakirjalla omasta ja yllämainittujen lastensa puolesta 3250 ruplan kauppahinnasta myynyt Ivan Novikoffille Juokkalan kylässä sejaitsevan perintötalosta No 11 erotetun huvilapalstan rakennuksineen ja irtaimistoineen sekä mainittuun taloon kuuluneen, tieksi ostetun maakaistaleen; mutta koska Jordekia Tätski, vaikka hän oli hankki nut tämän omaisuuden avioliit tonsa aikana ja siitä Ivan Tatskille naimaoikeuden nojalla kuulunut osuus oli Ivan Patakin kuoltua Maaliskuun 25 päivänä 1909. sintynyt perintönä hänen puheenäoleville lapsilleen oli myynyt tuon omaisuuden hankkimatta siihen asianomaisen holhousviranomaisen lupaa, senvuoksi, ja kun Jeodakia Talcki pitkäikaisen juoppouden takia oli kaupanteen aikaan ollut vailla oikeustoimikelpaisuutta on Everti Meljer, ilmoittaen Jordakia Tätskin Kesäkuun 12 päivänä 1910 kuolleen vaatinut, että mainittu kauppa julistettaisiin mitälle mäksi ja Ivan Norikoff velvoitettaisiin luovuttamaan sen perusteella saamansa omaisuus Everti Meljerin vapaaseen hallintaan sekä korvaa maan Everti Meljern oikeudenkäyntikulut Ivan Novikoffin vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 29 päivänä 1911 julistamassaan päätöksessä katsonut näytetyksi että Jordakia Tätski oli pitemmän aikaa ennen kuolemaan sa ja siis myöskin moitteenalaisen kaupan tapahtuessa ollut väkijuomien vaikutuksesta siinä määrin täyttä ymmärrystään vailla, ettei hän voinut selvästi punnita tekopään, minkä vuoksi ja kun kauppa, allakseen laillinen edellytti että niin myyjä kuin ostaja olivat kauppaa tehtäessä täysijärkisel ja Everti Melgerin 476
mainituilla holhoteilla huolimatta siitä, oliko Ivan Tatskilla ollut osaa puheenalaiseen omaisuuteen vaiko ei oli Jordakia Tätskin perillisinä valta ajaa kannetta asiassa Kihlakunnanoikeus on julistanut kysymyksesjäolevan Jordakia Talokin ja SvanNovikaffen välisen palstatilan kaujan mitättömäksi sekä velvoitta nut Ivan Sovikoffen, Kihlakunnan oikeuden päätöksen saatua lainvoiman, luovuttamaan palstatilan Eversti Melgerin vapaaseen hallintaan, ja saivat asianosaiset elleivät voineet sopia siitä, minkä verran Svan Norikoff oli kauppahintaa suorittanut ja siis oikeutettu siitä saamaan takaisin siitä keskenään erikseen riidellä. Sen ohessa velvoitti Kihlakunnanoikeus Ivan Sovikoffin, koska hän oli hyvin tuntenut jevdakia Tätelin eikä hänen siis olisi pitänyt ryhtyä tämän kanssa kauppoihin, kuudellasadalla markalla korvaamaan Everti Melgerillä asiasta olleet kulut. Hovioikeus, jonne Ivan Sovikoff oli vedonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksestä, on Helmikuun 24 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla 1477 jättänyt asian mainitun päätöksen, varaan Hovioikeuden tuomioon on Ivan Novikoff anonut muutosta perustelmalla, johon Everti Melger on vastannut Keisarillinen Senaatti katsoo ettei le aikelta muuttaa Hovioikeuden tuomiota Ivan Sovikaff velvoitetaan maksa maan Everti Heljerille hänellä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kalujen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiet noudattaknat Keisarillinen Suomen Senaatti: temi Saankoski H. Amberg. Alfred Luksiala. Samuli Koski. A. W. Länsman T. E. Iitens.
Marraskuun 23 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen. Senaatin tuomio nostorahalla Keisari. lisesta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa; jossa ovat Talolliset Hiskias Jääskeläinen, Pielaveden pitäjän Saarelan kylästä, Jafet Rytkönen, sanotun pitäjän Kuivaniemen kylästä, ynnä Heikki, Jaakko, Pekka, Matti, Mikko ja Abel Jauhiainen, nyttemmin kuolleen Talollisen Edvard Jauhiäisen oikeudenomistajina, mainitun pitäjän Säviän kylästä, yhteisesti hakijoina sekä Maaningan pitäjän Taipaismaan kylästä oleva Talollinen Abraham Mykkänen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 23 päivänä 1916. "Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Pielaveden ja Keiteteen pitäjäin käräjäkunnan KihlakunnanoikeuSäsnä: V. t. J. P. - R. H. - K.t. K. B. No 2382. Såg. 171. R. D. 1916.
dessa on Abraham Mykkänen vaatinut, että Hiskias Jääskeläinen, Edvard Jauhiainen, Jafet Mytkönen sekä Talollinen David Tuhkanen, Pielaviden pitäjän Taipaleen kylästä, velvoitettaisiin yhteisvastuullisesti Abraham Nykkaselle suorittamaan heidän 23 päivänä Sokakuuta 1909 tunnustamansa velkakirjan sisältö 1000 markkaa korkoineen; minkä ohessa Abraham Mykkä nen on anonut korvausta oikeuden käyntikuluistaan. Kanteesta kuulustettuina ovat Hilkias Jääskeläinen, Edvard Jauhianen ja Jafet Rytkönen kyllä myöntä neet tunnustaneensa puheenaolevan velkakirjan, mutta koska se oli turan tunut Pielaveden köyrynhethus kirta r. l. nimisen osuuskunnan puolesta eivätkä he olleet saaneet velkakirjan rahamäärää eivätkä myöskiään valtuuttaneet betään puolestaan sitä nitamaan, ovat he anoneet kannetta heljättäväksi ja korvausta kuluutuujutussa. Kihlakunnanoikeus on Kesäkuun 14 päivänä 1912 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska Hissias Jääskeläinen, Edvard Jauhiainen, Jafet Rytkönen ja David Tuhkanen olivat sitoutuneet henkilökohtaisesti vastaamaan kysymyksessäolevasta velasta sekä Abraham Mykkänen oli sanottua velkakirjaa vastaan antanut rahat, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Hiskias Jääskeläisen, Edvard Jauhiaisen, Jafet Rytkösen ja David Tuhkasen yhteisvastuullisesti alkuperäistä velkakirjaa vastaan kuitattuna Abraham Mykkäselle maksamaan vaaditut tymnentuhatta markkaa kuuden prosenten vuotuisine korkoineen, luettuna seitsemälletuhannelle kahdellesadalle markalle Marraskuun 25 päivästä 1909 ja kahdelletuhannelle kahdeksaslesadalle markalle sitä seuranneen Joulukuun 18 päivästä, sekä sen ohessa niinikään yhteisvastuullisesti kahlellasadalla kahdellakymmenelläviilellä markalla korvaamaan Abraham Mykkäsen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi His1479