Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
teen hylkäämistä, Iisakki Wallin sen ohessa anoen korvausta kuluistaan asiassa; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus 29 päivänä Lokakuuta 1906 julistamallaan päätöksellä on mainitsemillaan perusteilla hyljännyt kanteen ja velvoittanut Klaara Ketuutin kahdellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Iisakki Wallinille hänen oikeudenkäyntikulunsa; Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Klaara Ketuutti oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 27 päivältä Kesäkuuta 1908 katsonut käyneen selville, että Salomoni ja Klaara Ketuutti 2 päivänä Heinäkuuta 1895 tehdyllä välikirjalla siinä lähemmin määrätyillä ehdoilla olivat luovuttaneet Salomoni Valentin Tuomi selle hallintaoikeutensa Ketuutin torppaan sekä omistusoikeuden irtaimeen omaisuuteensa, mutta että Salomo ni Walenten Tuominen 24 päivänä Marraskuuta 1904 oli siirtänyt Klaasa Ketuutille takaisin mainitut oikeudet; ja koskei oltu näytetty toteen että viimeksi sanottu siirto oli tehty vilpillisessä mielessä ja tarkoituksessa loukata Salomoni Talentin Tuomisen saamamiesten oikeutta, on Hovioikeus, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistanut hallintaoikeuden Ketuuten torppaan sekä ulosmitatun ja pakkohuutokaupoilla osaksi myydyn irtaimiston Klaara Ketuuten omaksi. Hovioikeuden tuomioon on Sanna Wallin, Iisakki Wallinin jakamattoman kuolinpesän haltijana, anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Klaara Retuutti on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja on Salomoni Valentin Tuominen tosin, sittenkuin Salomoni ja Klaara Ketuutti välikirjalla 2 päivältä Heinäkuuta 1895 olivat siinä määrätyillä ehdoilla luovuttaneet Salomoni Valentin Tuomiselle hallintaoikeutensa Retuuten torppaan sekä istaimen omaisuutensa, kirjoittanut mainit60
tuun välikirjaan 24 päivälle Marraskuuta 1904 päivätyn merkinnän, jonka mukaan hän olisi siirtänyt sanotun hallintaoikeuden ja irtaimiston Klaara Ketuutille takaisin; mutta koska asiassa on näytetty, että Salomoni Vafentin Tuominen siitä huolimatta on yhä edelleen omanaan hallinnut Retuuten torppaa ja siellä olevaa irtainta omaisuutta, ei mainitulla merkinnällä voida katsoa tarkoitetun puheena öluvan hallintaoikeuden ja omaisuuden todellista siirtoa takaisin Klaara Retuutille, minkä vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumsten Hovioikeuden tuomion, jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään on jutussa johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J Näsämbud Kustui Kaarinen Walter Andersin. Ako, Malm Aleksi Käpy Mannes Siltonen T. Jännelle Maaliskuun 2. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, lampuotioikeutta rälssilahjoitus tilaan koskevassa jutussa, jossa Kauppaneuvos Carl Börenius, Wiipurin kaupungista, on hakijana sekä Lampuoti Mikail Ivanoff Kontio, Salmin pitäjän Öritselän kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 2. päivävä Maaliskuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Wiipurin läänin Kuvernöörille antamassaan kirjelmässä on Mihail Kontio esiintuonut, muun muassa, että sittenkun hän isänsä, nyttemmin kuolleen Ivan Martinoff Kontion ainoana perillisenä oli kirjallisella kontrahdilla luovuttanut lampuotioikeuden puoleen isänsä aikanaan lampuotina hallitsemasta kolmanneksesta rälssilahjoitus taloa No 6. mainitussa Öritselän kylässä Salmin pitäjän Ala-Uuksun Läsnä: J. N. B. - Th. M. - S.S. - W. A. - J. P. /B. F. M. No 481. Pag. 245. R. D. 1908.
kylässä asuvalle Metsänhoitajalle Sten Adolf Rosellille sellaisella välipuheella, että Metsänhoitaja Rosell saisi hakea hänelle luovutetun talonosan lampuotioikeuden itselleen siirrettäväksi, mutta että tila edel leenkin, metsää lukuun ottamatta, jäisi Mihail Kontion haltuun sekä, sittenkun puut metsästä olisivat poisviedyt, olisi siirrettävä takaisin Mikail Kontiolle vapaasti hallittavaksi, oli Metsänhoitaja Rosell siirtänyt sanotun oikeutensa Kaupparevos Roseniukselle, minkä jälkeen ja sittenkun Kauppaneuvos Borenius Ivan Kontion sittemmin myös kuolleen lesken Matrona Grigorjevan ja Mikail Kontion kanssa oli tehnyt metsän stosta ja lampuotioikeuden luovuttamisesta uuden kirjallisen sopimuksen, Kuvernöörinvirasto oli hyväksynyt Kauppaneuvos Borgituksen lampuodiksi mainitulle talon kuudennekselle; kun kuitenkin edellä kerrotut lampuotioikeuden luovutukset olivat tarkoittaneet ainoastaan tilalla olevan metsän eikä lampastioikeuden myyntiä ja lampuotioiden luovutuskirjat oli tehty ainoastaan metsäkaupan pysyväisyyden vakuudeksi, on Mihail Kontio, jonka Kuvernöörinvirasto päätöksellään 20. päivältä Huhtikuuta 1903. oli ottanut vanhempiensa ainoana perillisenä lampuodiksi Ivan Kontio - vainajan eläessään hallitsemalle kolmannekselle sanotusta talosta, anonut että kysymyksessä olevat lampuotioikeuden siirrot peräytettäisiin ja lampuotioikeus puheena olevaan tilaan julistettaisiin Mikail Kontiolle kuuluvaksi; ja on Kuvernööri, vaadittuaan hakemuksen johdosta Kauppaneuvos Boreniuksen selityksen ja toimitutettuaan Salmion lahjoitusmaiden hoitajalla tutkimuksen asiasta, 7. päivänä Toukokuuta 1903. antamallaan päätöksellä hyljännyt Mikail Kontion hakomuksen, jättäen kuitenkin Mihail Stortiolle vallan asianomaisessa Kihlakunnanoikeudessa jatkaa riitaansa edellä mainittujen tilanluovutusten peräyttämisestä. Tämän jälkeen on Mikail Kontio Kauppaneuvos Roseniukselle sekä Metsänhoitaja Rosellille toimitetun kirjallisen haasteen nojalla Salmin pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että kerrotut, puheenalaisen tilan lampuotioikeutta koskevat kontrahdit edellä 62
mainituilla perusteilla peräytettäisiin sekä että Kauppaneuvos Bolenius velvoitettaisiin Mikail Kontiolle, talonosan lampuodille, luovuttamaan hallintaoikeus siihen. Asiasta kuulustettuina ovat Kauppageuvos Baronius ja Metsänhoitaja Rosell vastustaneet kannetta, Borenius esiintuoden muun muassa että, sittenkun Mihail Kortio ja hänen äitinsä Matrona Georgorjeva olivat siirtokirjalla 31. päivältä Tammikuuta 1898. uudelleen siirtäneet puheena olevan lampuotioikeuden suorastaan Kauppaneuvos Boreniukselle, oli Kauppaneuvos Berenius otettu lampuodiksi kysymyksessä olevalle tilalle Kuvernöörinviraston 30. päivänä Mauliskuuta 1899. antamalla päätöksellä, joka oli saanut lainvoiman ja siis oli MihailKontiota sitova, minkä ohessa Kauppanelvos Rosenius on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kuulustettuaan asiasta myöskin Salmin lahjoitusmaiden hoitajaa Kruununnimismies Johan Viktor Sundqvistia, on Kihla kunnanoikeus, asiakirjain lähemmin osoittaman menettelyn jälkeen, 21. päivänä Marraskuuta 1905. julistamallaan päätöksellä antanut asiasta lausuntonsa ja katsonut jutussa tulleen selville, että, vaikka siirtokirja 31. päivältä Tammikuuta 1898. lampuotioidesta puheena olevaan tilaan todellisuudessa oli tehty ja Kauppaneuvos Borenius Wiipurin läänin Kuvernöörin viraston sen nojalla 30. päivänä Maaliskuuta 1899: antamalla päätöksellä otettu lampuodiksi sanotulle tilalle, mainittu siirto, jolla oli tarkoitettu ainoastaan hankkia vakuutta tilasta myydyn met säpalstan kaupalle, todellisesti oli tapahtunut vain muodon vuoksi ja tila edelleen jäänyt Mikail Kontion hallittavaksi; minkä tähden ja kun siirtosopimusten tarkoituksena ei ollut ollat lampuotioikeuden luovuttaminen, vaan metsän hakkaamiseen hankitun oikeuden turvaaminen, eikä siirtokirja ollut voinut perustaa Kauppaneuvos Boreniukselle mitäämoikeutta lampuotitilan hallitsemiseen, Kihlakunnanoikeus on julistanut sanotun siirtokirjan voimattomaksi ja lampuotioikeuden edelleen kuuluvaksi Mikail Kontiolle, joka oikeutettiin laillisessa järjestyksessä saattamaan sanottu oikeutensa 63
todelliseksi; ja oli asian niin päättyessä Kauppaneuvos Böreniuksen itsensä kärsittävä hänelle oikeudenkäynistä johtuneet kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppaneuvos Borenius oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 8. päivänä Elokuuta 1908. katsonut asiassa tosin toteensaatetuksi, että Mikail Kontio oli isävainajansa Ivan Kontion perillisenä siirtänyt Ivan Kontiolla olleen lampuotioikeuden kuudennekseen edellä mainittua rälssilahjoitustaloa Metsänhoitaja Rosell- ille ja että Rosell oli luovuttanut mainittuun siirtoon perustuvan oikeutensa Kauppaneuvos Bereniukselle, minkä jälkeen ja sittenkun Mikail Kontio oli 31. päivänä Tammikuuta 1898. tehdyllä luovutuskirjalla uudelleen siirtänyt lainpuotioikeuden kuudennekseen talosta Kauppaneuvos Boreniukselle, Wiipurin läänin Kuvernöörinvirasto oli päätöksellään 30. päivältä Maaliskuuta 1899. ottanut Roseniuksen talonkuudenneksen lampuodiksi; mutta koska myöskin oli selville käynyt, että Ivan joikeastaan Mikail Kontion, Metsänhoitaja Rosellin ja Kauppaneuvos Bereniecksen tarkoitus, tehdessään mainitut välikirjat, oli ainoastaan ollut hankkia Rosellille ja Boreniukselle vakuus tilalla olleen metsän ja erään tilaan kuuluvan metsäpalstan luovuttamisen pysyväisyy destä eivätkä Mikail Kontio, Metsänhoitaja Rosell sekä Kauppaneuvos Borenius, joista Kontio ja Rosell 22. päivänä Tammikuuta 1894. tehdyssä, Rosellin Kauppaneuvos Boreniukselle siirtämässä kontrahdissa olivat sopineet, että lampuotitila edelleenkin jäisi Ivan Kontion perillisten hallittavaksi, olleet tarkoittaneetkaan että Berenius tulisi tilan todelliseksi sampuodiksi, sentähden ja kun Kauppaneuvos Boreniuksella, joka Rosellin siirtäessä Boreniukselle puheena olevan lampuotioikeuden oli tietänyt millä ehdoilla se oli Rosell ille luovutettu, ei ollut lampuotioikeuteen parempaa oikeutta kuin Rosellilla oli siihen ollut, on Hovioikeus jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan; nikäli siinä oli lausuttu, etteivät sanotut siirrot perustaneet Boreniukselle mi64
tään oikeutta lampuotitilan hallitsemiseen ja siirtokirjat, mikäli Borenius niihin perusti vaatimuksensa saada lampuotina hallita sanottua tilaa, olivat mitättömiiksi julistetut. Hovioikeuden päätökseen on Kaupparenoos Borenius hakenut muutosta perus telmalla, johon Mikail Kontio on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppaneuvos Borenius ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edelläkerrottua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kauppaneuvos Börenius suorittamaan Mikail Kontiolle maksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota kaksikymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Banlund Lantui Saarinen Mannus Peltonen. Akok Malin. Waltu Andersin. B. F. Mölse. Maaliskuun 2. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa, lampuotioikeutta rälisilahjoitustilaan koskevassa jutus sa, jossa Kauppaneuvos Carl Brorenius, Wiipurin kaupungista, on hakijana sekä Lampuoti Jaakko Jegoroff Maukku, Salmin pitäjän Työnpäisen kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 2. päivänä Maaliskuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Wiipurin läänin Kuvernöörille ko Maukku esiintuonut, muun muassa, että, sittenkun hän 1. päivänä Maaliskuuta 1894. oli luovuttanut lanpuotioikeutensa viljelemäänsä puoleen edellä mainitussa Työnpäisen kylässä olevaa rälssilahjoitustaloa läsnä: J. N. B. - K. M. - S. S. W. A. J. P. ./.B. F. M. No 482. Pag. 255. R. D. antamassaan kirjelmässä on Jaak1908.
No 9. Salmin pitäjän Ala-Uukseen kylässä asuvalle Metsänhoitajalle Sten Adolf Rosellille sellaisella valipuheella että Metsänhoitaja Rosell saisi hakea sanotun tilan lampuotioikeuden itselleen siirrettäväksi mutta että tila edelleenkin, metsää lukuun ottamatta, jäisi Jaakko Makun haltuun sekä, sen jälkeen kun nuut metsästä olisivat poisvedyl, olisi siirrettävä takaisin Jaakko Maukun nimeen ja vapaasti hallittavaksi, oli Metsänhoitaja Kosell 19. päivänä Tammikuuta 1898. siirtänyt oikeutensa puheena olevaan tilaan Kauppaneuvos Borgeniukselle jonka Wiipurin läänin Kuvernöörin virasto olikin hyväksynyt lampuodiksi mainitulle talonpuoliskolle, kun kuitenkin Jaakko Mankun edellä kerrottu kauppa oli tarkoin tanut ainoastaan mainitulla tilalla olevan metsän eikä tilan lampuotioikeuden myyntiä ja lanpuotioikeuden luovutuskirja oli tehty ainoastaan metsäkaupan vakuudeksi, on Jaakko Maukku anonut että Kuvernööri peräyttäisi Kaupraneeuvos Storeniukselle tehdyn lamvuotioikeuden siirron ja määräisi Jaakko Maukun puheenalaisen tilan lampuodeksi; ja on Kuvernööri, vaadittuaan hakemuksen johdosla Kauppaneuvos Abreniuksen selityksen ja toimitutettuaan Salmin lahjoitusmaiden hoitajalla tutkimuksen asiasta, 7. päivänä Toukokuua 1903. antamallaan päätöksellä. nyljännyt Jaakko Maukun hakemuksen, jättäen Maukulle kuitenkin vallan asianomaisessa Kihlakunnanoikeudessa jatkaa rutaana edellä mainittujen tilanluovutusten peräyttämisestä. Tämän jälkeen on Jaakko Mauktu Kauppanenvos Storemukselle ekä Metsänhoitaja Rosellille omitetun kirjallisen haasteen nojalla Salmen pitäjän käräjakunran Kihlakunnanoikeudessa edellä mainituilla perusteilla vaatinut tia kerrotut, puheenalaisesta ti66
lasta tehdyt siirrot ja Kuvernöörin viraston Kauppanenvos Böreninkulle myöntämä lampuotioikeus peräytettäisiin sekä että Kauppaneuvos Borenius velvoitettaisiin Jaakko Makulle luovuttamaan sanottu lampuotioikeus. Asiasta kuulustettuina ovat Kauppaneuvos Börenius ja Metsän hoitaja Rosell vastustaneet kannetta, Storenius esiintuoden muun muusa että hän oli otettu lampuodikii kysymyksessä olevalle tilalle 7. päivänä Huhtikuuta 1899. laillisessa järjestyksessä annetulla Kuvernöörinviraston päätöksellä, joka oli saanut lainvoiman ja siis oli Jaarko Maukkua sitova, minkä ohessa Kauppaneuvos Börenius on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntiku luistansa. Kuulustettuaan asiasta myös kin Salmin lahjoitusmaiden hoitajaa Kruununnimismies Johan Viktor Sundqvistia, on Kihlakunnanoikeus, asiakirjain lähemmin osoittaman menettetyn jälkeen, 21. päivänä Marraskuuta 1905. julistamallaan päätöksellä antanut asiasta lausuntonsa ja katsonut jutussa selville tulleen että, vaikka lampuotioikeudesta puheena olevaan tilaan 1. päivänä Maaliskuuta 1894. todellisesti oli tehty siirtokirja ja kauppaneuvos Börenius sen sekä 19. päivänä Tammikuuta 1898. sille kirjoitetun seirron nojalla Kuvernöörinviraston 7. päivänä Huhtikuuta 1899. antamalla päätöksellä oli otettu lampuodiksi sanotulle tilalle, oli mainittu siirto, jolla oli tarkoitettu ainoastaan hankkia vakuulla tilalta. myydyn metsän kaupalle, todellisesi tapahtunut vain muodon vuoksi, a tila edelleen jäänyt Jaakko Maukun hallittavaksi; minkä tähden ja kun siirtosopimuksen tarkoitukena ei ollut ollit lampuotioikeuden uovuttaminen, vaan ainoastaan netsän hakkaamiseen hankitun oikeuden turvaaminen eikä siirtokirja siis voinut perustaa Kauppanen 67
vos Borenieukselle oikeutta lampuoteti lan hallitsemiseen, Kihlakunnanoikeus on julistanut sanotun siirtokirjan voimattomaksi ja lampuotioikeuden edelleen kuuluvaksi Jaakko Maukulle, joka oikeutettiin laillisessa järjestyksessä saattamaan sanottu oikeutensa todelliseksi; ja oli asian näin päättyessä Kauppanenvos Böreniuksen itsensä karsittävä hänelle oikeudenkäynnistä johtuneet kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppaneuvos Börenius oli vetoamat la saattanut jutun, on tuomiossa 22. päivänä Elokuuta 1908. lausunut toteensaatetuksi että Jaakko Maukku oli luovutuskirjalla 1. päivältä Maaliskuuta 1894. siirtänyt lampuotioikeutensa puoleen rälssilahjoitus talosta No 9. Työnpäisen kylässä Metsänhoitaja Rosellille ja että Kusell oli 19. päivänä Tammikuuta 1898. luovuttanut mainittuun suotoon perustuvan oikeutensa Kauppaneuvos Borgeniukselle, jonka Kuvernisenvirasto sillen oli sanottujen siirtojen nojalla päätöksellään 7. päivältä Huhtikuuta 1899. hyväksynyt puheena olejan tilan lampuodiksi; mutta kun myöskin oli selville käynyt, että Jaakko Maukun ja Metsänhoitaja Kosells in tarkoitus, tehdessään kerrotun välikirjan 1. päivältä Maaliskuuta 1894., oli ainoastaan ollut hankkia kosellille vakuus erään tilaan kuuluvan metsäpalstan luovuttamisen pysyväisyydestä eivalka Maukku ja Rosell, jotka siirtotilaisuudessa olivat kirjallisesti sopineet että tila edelleenkin jäisi Maukein hallittavaksi, siis olleet tarkoittaneetkaan että Rosell tulisi tilan todelliseksi lampuodiksi, sentähden ja kun kauppanenvos Storemuksella, joka Rosellen viirtäessä Roseniukselle puheena ole van lampuotioikeuden oli tietänyt mittä ehdolla se oli Rosettille luovutettu, ei ollut lampuotioikeuteen parempaa oikeutta kuin Kosellilla oli siihen ollut, Hovioikeus on jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden 68
päätöksen varaan, mikäli siinä oli lausuttu, etteivät sanotut siirrot perustaneet Boreniukselle oikeutta länspuotitilan hallitsemiseen ja siirtokirjat, mikäli Rosenius niihin perinti vaatimuksensa saada lampuotina hallita sanottua tilaa, olivat mitättömiksi julistetut. Hovioikeuden päätökseen on Kauppanenvos Börenius hakenut muutosta perustelmalla, johon Jaakko Muuhku on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppanenkos Borenius ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; minkä ohessa Kauppaneuvos Borenius velvoitetaan suorittamaan Jaakko Mankulle, häneltä täällä asiaan men neiden kulunkien korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiB. F. Mölse. set noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Brunlund Akokulin. J. N. Brunlund Akokulin. kanteri Saariaen Johannes Peltonen Walter Andersin. 69
Maaliskuun 2. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, lampuotioikeutta rälssilahjoitustilaan koskevassa jutussa, jossa Kauppanen vos Carl Borenius, Wiipurin kaupungista, on hakijana sekä Lampuoti Artemi Timosejeff Pritsehkun poika Petler Artemjef Pritsehku, Salmin pitäjän Öritselän kylästä, saapuville tulleena, ja leski Anna Pritsehku, samasta kylästä, omasta puolestaan ja alaikäisen poikansa Wasili Artemjef Pritsehkun holhoojana, tulematta jääneenä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 2. päivänä Maaliskuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Wiipurin läänin Kuvernöörille antamassaan kirjelmässä on Petter Printsehku, Artemi Pritsehkun perillisten puolesta, esiintuonut, muun muassa, että, sittenkun hän oli luovuttanut lampuoLäsnä: J. N. B. K. M. V. A. J. F. No 483. Pag. 246. R. 1908.
poikeuden Artemi Frilsckuin perillisten viljelemään kahdeksannekseen edellä mainitussa Öritselän kylässä olevasta rälssilahjoitustalosta No 5, jota taloa Artemi Pritsehku oli elaessään lampuotina hallinnut, Salmin pitäjän Ala-Uuksiin kylässä asuvalle Metsäni hoitaja Sten Adolf Rosellille sellaisella välipuheella että Metsänhoitaja Rosell saisi hakea sanotun tilan lampuoli oikeuden itselleen siirrettäväksi, mutta ttä tila edelleenkin, metsää lukuun ttamatta, jäisi mainittujen perillisten haltuun sekä, sen jälkeen kun puutun rästä olisivat poisviedyt, olisi siirrettä vä takaisin Artemi Iritsekkiin perillen en nimeen ja vapaasti hallittavaksi oli Metsänhoitaja Rosell siirtänyt oikeutensa puheena olevaan tilaan Raupaneuvos Borgiukselle, minkä jälkeen ja sittenkuin Kauppaneuvos Storenius oli Petter Pritsehkun kanssa tehnyt mysän otosta ja lampuotioikeuden luovun tamisesta uuden kirjallisen sopimuksen Kuvernööri oli hyväksynyt Kauppanen vos Roseniuksen lampuodiksi mainitun ålonkahdeksannekselle; kun kuitenkin sanotuilla lampuotioikeuden luovutukilla oli tarkoitettu ainoastaan tilalla olevan metsän myyntiä ja luovutus kirjat tehty metsäkaupan vakuudeksi, on Petter Tritschku, Artemi Tritsehkun perillisten puolesta, anonut että Kuvernööri peräyttäisi Kauppaneuvos Boreviukselle tehdyn lampuotioikeuden siiron ja määräisi Artemi Pritsehkun perilliset puheenalaisen tilan lampuodeksi: ja on Kuvernööri, vaadittuaan hakemuksen johdosta Kauppaneuvos Storeniuksen selityksen ja toimitutettuaan almen lahjoitusmaiden hoitajalla tulkemuksen asiasta, 7. päivänä Toukokuuta 1903. antamallaan päätöksellä hyljännyt Artemi Tritsehkiin perillisten rakemuksen, jättäen heille kuitenkin vallan asianomaisessa Kihlakunnanoikeudessa jatkaa riitaansa edellä sanotun lampuotitilan luovutuksen peäyttämisestä. Tämän jälkeen ovat Anna Pritsckku, masta puolestaan ja yllä kerrotussa holhoojatoimessaan, sekä Petter Pitschku71
Kauppaneuvos Storeniukselle ja Melsänhoitaja Rosellille toimitetun kirjallisen haasteen nojalla Salmin pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatineet, että kerrotut, puheenalaisesta tilasta tehdyt siirrot ja Kuvernöörin Kauppaneuvos Storeniukselle myöntämä lampuotioikeus edellä mainituilla perinteilla jä varsinkin kun Petter Pritschkuei ollut ollet oikeutettu kanssaperillistensä puolesta luovuttamaan lainpuotioikeutta, peräytettäisiin sekä että Kauppaneuvos Borenius velvoitettu siin Anna ja Petter Pritsckulle luovutamaan sanottu lampuotioikeus. Asiasta kuulustettuina ovat Kauphaneuvos Börenius ja Metsanhoitaja Kosell vastustaneet kannetta, Borgenius esiin tuoden muun muassa että, sittenkun Metsänhoitaja Rosell oli luovuttanut oikeutensa puheena olevaan tilaan Kauppaneuvos Böreniukselle, Petter Friku, omasta puolestaan ja Anna Fritschkun valtuuttamana, oli 29. päivänä Tammikuuta 1898. tehdyllä luovutuskirjalla uudelleen siirtänyt kysymykseen tulleen lampuotioikeuden suorastaan Kauppaneuvos Roseniukselle, minkä jälkeen Wiipurin läänin Kuvernööri oli päätöksellään 22. päivältä Joulukuuta 1898, joka oli saanut lainvoiman, ottanut Kauppaneuvos Roseniuksen lampuodiksi sanotulle tilalle; minkä ohessa Kauppanen vos Storenius on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kuulustettuaan asiasta myöskin Salmin lahjoitusmaiden hoitajaa Kruununnimismies Johan Viktor Sundqvistia on Kihlakunnanoikeus, asiakirjain täemmin osoittaman menettetyn jälkeen, 21. päivänä Marraskuuta 1905. julistamallaan päätöksellä antanut asiasta lausuntonsa ja katsonut jutussa selville tulteen että, vaikka siirtokirja lampuolioskeudesta puheenalaiseen tilaan oli 29. päivänä Tammikuuta 1898. todellisuudesa tullut tehdyksi ja Kauppaneuvos Roenius sen nojalla Viipurin läänin Kuvernöörin 22. päivänä Joulukuuta samara vuonna antamalla päätöksellä otettu lampuodiksi sanotulle tilalle, mainittu siirto, joka oli tarkoittanut ainoas72
taan hankkia vakuutta tilalla myydyn metsän kaupalle, todellisesti ole rapahtunut vain muodon vuoksi ja tila edesleen jäänyt Artemi Tritsehkien perillisten hallittavaksi; minkä tähden ja kun siirtosopimuksen tarkoituksena ei onlut ollut lampuotioikeuden luovuttaminen, vaan metsän hakkaamiseen hankitun oikeuden turvaaminen ja siirtokirja siis ei voinut perustaa Kauppaneuvos Roseniukselle oikeutta lampuotitilan hallitsemiseen, eikä alaikäisen Wasili Pritschkun oikeutta oltu siirtokirjaa tehtäessä valvottu laillisessa järjestyksessä, Kihlakunnan oikeus on julistanut sanotun siirlotta jan voimattomaksi ja lampuolioiden den edelleen kuuluvaksi Anna ja Mater Pritsehkulle, jotka oikeutettiin laulisessa järjestyksessä saattamaan sanottu oikeutensa todelliseksi; ja oli arian näin päättyessä Kauppaneuvos Korreniuksen itsensä kärsittävä hänelle oi keudenkäynnistä johtuneet kulutHovioikeus, jonka tutkittavaksi Maupaneuvos Börenius oli vetoamalla saatanut jutun, on tuomiossa 8. päivänä Elokuuta 1908. katsonut asiassa toteensaatetuksi, että Petter Pritschku oli isävainajansa Artemi Pritsehkun perillisten puolesta siirtänyt Arteni Printsehkulla olleen lampuotioikeuden puheenaolevaan rälssilahjoitustilaan Metsän hoitaja Rosellille ja että Rosell ole tuovuttanut mainittuun siirtoon perustuvan oikeutensa Kauppaneuvos Boreniukselle, minkä jälkeen ja sittenkun Petter Tritschku oli Artemi Pritschkun perillisten puolesta 29. päivänä Tammikuuta 1898. tehdyllä luovutuskirjalla uudelleen siirtänyt lampuotioikeuden Kauppaneuvos Bereniukselle, Wiipurin läänin Kuvernööri oli päätökrellään 22. päivältä Joulukuuta 1898. ottanut Böreniuksen tilan lampuodiksi; mutta koska myöskin oli selville käynyt että Petter Pritschkien, Metsänhoitaja Rosellin ja Kauppaneuvos Boremuksen tarkoitus, tehdessään mainitut välikirjat, oli ainoastaan ollut hankkia Rosellille ja Borginukselle vakuus heille tilalta myydyn metsän hakkaus73