Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kysymyksessä, saanut tietää: Sittenkun Kauppias Palmroos Toukokuun 11 päivänä 1912 Uudenkaupungin Raastuvanoikeuteen jätetyssä kirjelmässä oli anonut saada yhdellä kertaa luovuttaa kaiken omaisuutensa velkojiensa tyydyttämiseksi sekä Raastuvanoikeus saman kuun 25 päivänä tekemänsä päätöksen mukaan oli kutsunut Palmroosin sekä tunnetut että tuntemuttomat velkojat seuraavan Syyskuun 23 päivänä saataviansa Palmroosin konkurssiin luovutetussa pesässä ilmoittamaan ja valvomaan, niin ovat siten määrättynä valvontapäivänä, muiden muassa, Jokkis Grels Äktiebolag ja Varatuomari Holmström valvoneet ja uloshakeneet, Jokkis Gods Aktiebolag sen määrän, minkä Keisarillinen Senaatti ehkä velvoitti Palmroosin yhtiölle maksamaan Keisarillisessa Senaatissa vireillä olevassa yhtiön, muiden muassa, Palmroosia vastaan ajamassa, korvausta koskevassa asiassa, korkeintaan 58, 331 markkaa 5 prosentin korkoineen Tammikuun 15 päivästä 1906. sekä Varatuomari Holmström, paitsi muuta, toiminimi J. Österblad & von Holmströmille siirtämän Keisarillisen Turun Hovioikeuden Heinäkuun 28 päivänä 1911 antaman lain voiman saaneen tuomion sisällyksen 3,312 markkaa 58 penniä 5 prosentin korkoineen Kesäkuun 7 päivästä 1906 ja oikeudenkäyntikuluina tuomitut 600 markkaa kuin myös saman tuomion täytäntöönpankustannuksina suoritetut 2 markkaa 20 penniä, sanotuista rahamääristä kuitenkin vähennettyä Huhtikuun 17 päivänä 1912 tuomiota vastaan kertyneet 49 markkaa 5 penniä. Konkurssijutussa toimitetussa toisessa esiinhuudossa ovat Jokkis Gods Aktiebolag ja Varatuomari Holmström vaatineet, yhtiö että sen valvoma saatava, sikäli kuin Raastuvanoikeus Kesäkuun 29 päivänä 1908 julistamassaan päätökses792
hemman sä oli sen vahvistanut 30,542 markaksi 96 penniksi 6 prosentin korkoineen mainitusta Tammikuun 15 päivästä 1906, ynnä oikeudenkäyntikulut 900 markaksi, tuomittaisiin etuoikeudella maksettavaksi siitä Kauppias Palmroosin kiinteästä ja irtaimesta omaisuudesta, mikä Elokuun 28 ja 29 päivinä 1908 oli ulosmitattu Raastuvanoikeuden mainitun päätöksen sisällyksen suorittamiseksi, sekä Varatuomari Holmström samoin että hänen valvomansa edelläkerrottu saatava tuomittaisiin etuoikeudella saatavan suorittamiseksi Elokuun 26 päivänä 1911 ulosmitatusta Palmroosin kiinteästä ja irtaimesta omaisuudesta. Joulukuun 16 päivänä 1912 julistamassaan tuomiossa on Kaastuvanoikeus, hyljäten Jokkis Gods Aktiebolagin ja Varatuomari Holmströmin edelläkerrotut etuoikeusvaatimukset liian myöhään eli jälkeen valvontapäivän tehtyinä, tuominnut ilman etuoikeutta konkurssiresän varoista Jokkis Geds Aktiebolaget le ja Varatuomari Holmströmille maksettaviksi heidän valvomansa saatavat Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Jokkis gods Aktiebolag ja Varatuomari Holmström olivat, kumpikin erikseen, vetoamalla saattaneet jutun, on 29 päivänä Huhtikuuta 1913 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvan oikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Jokkis Gods Aktiebolag ja Varatuomari Holmström anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo etteivät Jokkis Gods Aktiebolag ja Varatuomari Holmström ole esittäneet syytä muuttaa. Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: teris Savikoski Winter Andersson. teris Savikoski Winter Andersson. B. Annberg. Nyman B. Annberg. Nyman. K. R. Helanen. 793
Joulukuun 18 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa testamentin moitetta. koskevassa nostojutussa, jossa ovat Wiipurin kaupungissa asuva Palovartijanleski Anna Katariina Honkanen, syntyisin Holopainen, hakijana ja Joensuun kaupungista eli va Asioitsija Pekka Ropponen sekä Asioitsijanleski Agatha Pesonen, omaa sukua Holopainen, ja Kauppias Anna Amanda Holopainen, molem mat Wiipurin pitäjän Talikkalan kylästä, yhteisesti saapuville tulleina, kuin myös Työmiehentytär Siviä Wilhel miina Holopainen ja Järvi mies Ferdinand Ruth, Talili kalan kylästä, viimeksi mainittu vaimonsa Iida Johanna Holopaisen edusmiehenä, Työmies Aleksanteri Holopainen, Jyväskylän kaupungista, sekä S.S. - A. L. - R. H. A. R. No 1694. Pag. 5 R. D. 1911.
Työmies Mikko Holopainen, Johanneksen pitäjän Uuraan kylästä, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 18 päivänä Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: tuna Katariina Honkaselle toimituttamansa haasteen nojalla ovat Pekka Kopponen ja hänen edellämainitut asiakumppaninsa Wiipurin pitajän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Anna Katariina Honkanen oli 11 päivänä Toukokuuta 1908 Wiipurin kaupungin. Raastuvanoikeudessa, ilmoittaen että hänen 22 päivänä edellistä Huhtikuuta rin taperillisiltä kuollut sisarensa, Kulta sepanleski Wilhelmiina Toivonen, syntyisin Holopainen, oli vuonna 1899 tahi vuonna 1900 tekemällään kirjallisella testamentilla, joka jälkeenpäin oli joutunut hukkaan, määrännyt, että koko hänen jäämistönsä oli hänen kuolluansa jouluva Anna Katariina Honkaselle, valvonut ilmoittamansa testamentin ja kuulustuttanut todistajia testamentin todenperäisyydestä ja laadusta; kun kuitenkin Wilhelmiina Toivonen ei milloinkaan ollut tehnyt mainitunlaista jälkisää döstä ja Wilhelmiina Toivonen, jos hän todellisesti oli tehnyt sellaisen testamentin, varmaan oli sen jälkeenpäin itse hävittänyt, ovat Pekka Kopponen ja hänen asiakumppanin sä, jotka olivat Wilhelmiina Toivosen lähimpiä perillisiä, ollen Mikko Holopainen Wilhelmiina Toivosen veli, Agatha Pesonen hänen sisarensa, Pekka Kopponen hänen kuolleen sisaren sa Maria Leena Holopaisen poika sekä Anna Amanda, Siviä Wilhelmiina, Iida Johanna ja Aleksanteri Holopai nen hänen kuolleen veljensä Olli Holopaisen lapsia, vaatineet, että Anna Katariina Honkasen valvoma, Wilhelmiina Toivosen tekemäksi väitetty lestamentti julistettaisiin mitättömäksi. Asiasta kuulustettuna on Anna 795
Katariina Honkanen katsonut näyllä neensä toteen, että Wilhelmiina Toivo nen oli Anna Katarina Honkasen hyväksi tehnyt semmoisen testamen tin, kuin Anna Katarina Honkanen oli valionut, jonka vuoksi Anna Katariina Honkanen on vastustanut kan netta; minkä jälkeen Kihlakunnan oikeus 31 päivänä Maaliskuuta 1909 julistamassaan päätöksessä, koskei Anna Katariina Honkanen ollut laillisesti toteen saattanut, että Anna Kala riina Honkasen valvoma, Wilhelmiina Toivosen tekemäksi väitetty testamentti olisi Wilhelmiina Toivosen kuollessa ollut olemassa, on julistanut ilmoitetun testamentin mitättömäksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anna Katariina Honkanen oli vetoa malla saattanut jutun, on 4 päivänä Marraskuuta 1910 antamassaan tuomiossa katsonut, ettei Anna Katarii na Honkasen muutoksenhakemus ai heuttanut muuta oikaisua Kihlakunnanoikeuden päätökseen kuin että Anna Katariina Honkasen valvoma, Wilhelmiina Toivosen tekemäksi ilmoitet tu testamentti julistettiin mitättömäk si ainoastaan mikäli se loukkasi Pekka Kopposen ja hänen asiakumppaniensa perintöoikeutta Wilhelmiina Toivosen jälkeen. Hovioikeuden tuomioon on Anna Katariina Honkanen anonut muutos ta perustelmalla, johon Pekka Ropponen, Agatha Pesonen ja Anna Åman da Holopainen yhteisesti ovat vastan nect. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Anna Katariina Honka nen ole esittänyt syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Anna Katariina Honkanen suorittamaan Pekka Kopposelle, Agatha Pesoselte ja Anna Amanda Holopaiselle, heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, viisikymmentä markkaa. Tälä kaikki asianomaiset noudat996
takoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Kuten Saarinen Alfred Luksiala. Kuten Saarinen Alfred Luksiala. K. R. Helanen A. J. Ollesavara. T. Jämset. Joulukuun 20 päivänä 1913. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa ovat Tampereen kaupungissa asuvan Tehtailijan Gustaf Reinhold Pohjakosken konkussipesän toimitsijamies, Varatuomari Juho Fredrik Talviala, ramasta kaupungista, hakijana sekä Työnjohtaja Juho Albert Grönlund, niinikään Tamperelta, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 20. päivänä Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa on Juho Albert Grönlund haasteen nojalla lausunut, että sitten kun Kirjapainonomistajat Juho Heikkila ja Kaarlo Juvenius, jotka ostaessansa Toimistonjohtaja A.t. Salakarilta sanotussa kaupungissa olevan Pyynikin kirjapainen olivat SalokaKille jääneet velkaa 10,000 markkaa, olivat Kesäkuun 2 päivälle 1908 päiLäsnä: F. S. H. R. A. E.S. B. K. 797 No 1714. Pag. 188. R. 1913.
vätyssä velkakirjassa sitoutuneet viimistaan Elokuun 1 päivänä 1912 Toimistonjohtaja Salakarille maksamaan mainitun rahamäärän sille Helmikuun 1 päivästä 1908 juoksevine viiden prosentin korkoineen, niin oli Toimistonjohtaja Salofari Kesäkuun 30 päivänä 1907 siirtänyt tuon velkakirjan Tehtailija Pohjakoskelle sekä Puuseppä Otto Malakias Koivulle, jonka haltuun velkakirja silloin oli jätetty: että Tehtailijä Pohjakoski oli siirtokirjalla Toukokuun 1 päivältä 1911. luovuttanut osuutensa sanotun velkakirjan sisällyksestä oli 5000 markkaa korkoineen Juho Albert Grönlundin pojalle Mekanikko Johan Valontin Grönlundille, joka sittemmin oli kuollut, sekä että Varatuomari Talviala oli edellämainitusta siirtokirjasta huolimatta, Tehtailija Pohjakosken konkussipesään Helmikuun 15 päivänä 1912 perinyt Johan Valentin Grönlundin osan velkakirjan saman kuun 1 päivänä maksettavaksi langenneesta korosta 250 markkaa; ja on Juho Albert Grönlund sen vuoksi vaatinut Varatuomari Talvialaa velvoitettavaksi suorittamaan Juho Albert Grönlundille, joka oli poikavainajansa oikeudenomistaja, viimeksisanottu rahamäärä korkoineen Asiassa kuultuna on Varatuomari talviala huomauttanut, ettei hän voinut antaa yllämainitulle siirtokirjalle Toukokuun 1 päivältä 1911 mitään arvoa, semminkin kun Tehtailija Pohjakoski itse oli Varatuomari Talvialalle kertonut jo aikaisemmin eli Joulukuussa 1910 siirtäneensä osuuten sa velkakirjasta vävylleen Työnjohtaja Pekka Kahiluodolle, joka sittemmin oli siirtänyt osuutensa siitä edelleen kolmannelle henkilölle. Näin ollen on Varatuomari Talviala vastustanut kannetta Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Toukokuun 14 päivänä 1912 julistanut päätöksen asiasta; 708
ja koskei Tehtailija Pohjakoski ollut luovuttanut kysymyksessä olevaa velkakirjan osuutta velkojiensa tyydyttämiseksi eikä Varatuomari Palviala joka oli myöntänyt Tehtailija Pohjakosken konkussipesän toimitsijamiehenä nostanansa Helmikuussa 1912 sanotun velkakirjan osuuden koron kaksisataa viisikymmentä markkaa, ollut näyttänyt että mainittu konkurssipesä olisi muuttakoon tavalla saanut haltuunsa tuon osuuden senvuoksi ja kun Johan Valentin Grönlundin jutussa esitettyyn selvitykseen nähden oli pidettävä eläessään olleen saman velkakirjan osuuden haltija Raastuvanoikeus on velvoittanut Varatuomari Talvialan sanotussa toimessaan kuittia vastaan suorittamaan Juho Albert Grönlundille, Johan Valentin Grönlundin oikeuden omistajalle, puheenalaiset kaksisataa viisikymmentä markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen lukien Helmikuun 29 päivästä 1912 sekä neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Juho Albert Grönlundille hänen oikeudenkäyntikustannuksensa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Karatuomari Talviala oli vetvamalla saattanut jutun, on Toukokuun 30 päivänä 1913 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan, samalla velvoittaen Talvialan viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Juho Albert Grönlundille hänellä Hovioikeudessa ollut kulungit Hovioikeuden tuomioon on Varatuomari Talviala anonut muutosta perustelmalla, johon Juho Albert Grönlund on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja koska Juho Albert Grönlund ei ole toteensaattanut, että Tehtailija Pohjakoski olisi ennen konkurssinsa alkua siirtänyt edellä mainitun velkakirjan osuuden Johan Valentin Grönlundille, katsoo Keisarillinen Senuatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljätä Juho 499
Åbert Grönlundin panteen; mutta asian laatuun nähden kärsiköön Tehtailija Pohjakosken konkurssipesä sillä jutussa ollut kulut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: tens Savikoski. Matter Andersin. tens Savikoski. Matter Andersin. tens Savikoski. Matter Andersin. B Annberg Nyman B Annberg Nyman K. R. Helanen Joulukuun 20. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa jossa ovat Suomen Rautatiehollitus hakijana sekä färdin omistaja Johannes Berndt Henriksson, Houtskarin pitäjän Masalon kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 20. päiväKeisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää: Suomen Rautatiehallitukselle toimi tuttamansa haasteen nojalla on Johanvies Berndt Henriksson Turun kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut että, kun hän 17. päivänä Toukokuuta 1909. iltäpäivällä oli Konnuli Jakobssonin Turun satama-alueella olevan lautatarhan konttorista lähtenyt Purajoen rannalla olevaa alus tansa kohti, eräs valtionrautatiden veturi, Peturinkuljettajan Kaarlo Juho Läsnä: T. F. V. B. A. R. H. - K.  A. nä Joulukuuta 1913. 800 No 1706. Pap. 11. R. D. 1913.
Arimon kuljettamana, oli valtionrantateiden sanotulla olueslla olevalla radalla ajanut Henrikssonin ylitse sillä seurauksella, että Henrikssonin oi kea jalka oli ruhjoutunut niin että seseltemmin piti kaikäista polven alapus lelta; ja koskei Johannes Berndt Herr riksson itse ollut onut syypää hän tä kohdannesseen annettomuuteen, osan se oli oikeutunut siitä, ettei veturista oltu annettu tarpeellista varotussigtaalia, kuten veturinkuljettajille 11. päivänä Lokakuuta 1907. vahvistetun johtosäännön mukaan olisi pitänyt tehdä, ja valtionrautateiden näin ollen tuli, rautatienkäytöstä johtuvan vahingon vastuusta 19. päivänä Helmikuuta 1898. annetun lain 3. SSn mukaan, Henrikssonille korvala sattuneen on nettomuuden johdosta syntynyt vakinko, on Henriksson vaatinut Rautatiehallitusta velvoitettavaksi Henrikssonille suorittamaan korvaukseksi sairaskuonemaksuista 85. markkaa 83. penniä, lääkärinpalkkioista vähintään 100. markkaa, jalan menettämisestä oikeutuneesta työkynyn vähentymisestä vuotui sesti vähintään 500. markkaa sekä kivusta ja särystä 600. markkaa, mitä paitsi Henriksson on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Rautatuhallituksen puolesta on asiassa vastattu, ettei Kaarlo Juho Arimot la, nähdessään Hervikssonin kävelevän radalla, ollut ottut syytä seisauttaa veturia, koska Henriksson oli liikkunut toisilla kirkoilla kuin Frimon kuljettama veturi ja sitäpaitsi veturin kulkemaan suoritaan; että kun Arimo oli huomareneut Henrikssonin kääntyvän niille kirkoille, joilla viituri liikkui, oli Arimo heti kulkenut höyryn koneesta ja pannut koneen käymään tarkkepäin, mutta kun veturi ei ollut heti seisohtunut, ei Airimo ollut voinut estää sitä menemästä Henrikssonin päälle, jolloin Herrikssonin jalka oli jäänyt veturin pyörän alle. Näillä syillä ja katsoen ettei Kaarlo Juho Frimon velvollisuus ollut ollut antaa muita varotusmerkkejä kuin vikellys höyryviheltinnellä 801
lähtiessään liikkeelle sadan vaihteesta, koska rata silloin oli ollut selvä, edessä oleva ylikäytävä vapaa ja päivän työsika jo loppunut, sekä ottaen sen ohessa huomioon, että Henriksson oli luvattomasti astunut valtionrautateille erotettuun piiriin, jonne rautatienpäiveluskuntaan kuulumattomilta oli pääsy kielletty, sekä lisäksi liikkunut varomattomasti, on Rautatiehallitus katsonut Henrikssonin itsensä olleen syypään häretä kohdareneeseen annettomuuteen sekä senvuoksi vastustanut kannetta. Muuten on Rautatiehalli tus väittänyt että, kun asianomainen virallinen syyttäjä oli Johannes Berndt Henrikssonin ilmiannosta Raastuvan oikeudessa syyttänyt Kaarlo Juho Arimoa vaikean ruumiinvannan tuottamuksesta puheenalaisessa tilai suudessa ja Henriksson siinä oli vaatinut vahingorekorvausta Arimolta, Rautatiehallituksen maksuvelvollisuus riippui siitä, miten sanottu rikosjuttu päättyi, joton tämä juttu oli jätettävä lepäämään, kunnes rikosjuttu oli lainvoiman saaneella päätöksellä ratkaistu. Sittenkun Raastuvanoikeus 2. päivänä Huhtikuuta 1913. julistamessaan väiSepäätöksessä, katsoen ettei esillä ole va asia ollut riippuva mainitusta Kaarlo Juho Arimoa vastaan ajetusta rikorjutusta, oli hyljännyt kerrotun väitteen, on Rautatiehallitus edelleen vastineeksi esiintuonut että, kun Johannes Berndt Henriksson oli ajanut kan netta Orimosakin vastaan, Rautatie hallituksen maksuvelvollisuus, jos sellaista olisi olemassa, vapistuisi siihen, että sen tulisi Henrikssonille suorittaa ainoastaan mitä Kaarlo Juho Arimolta jäisi saamatta sekä ettei Henrikssonille, joka ei ollut todistanut vuosianioitaan eikä maksamaan lääkärinpalkkioita ja jonka, todistetusti varattomana, ei olisi tarvinnut suorittaa mitään sairashuonemaksuja, missäänn tapauksessa voitu määrätä suurempaa korvausta kuin korkeintaan puoli siitä mitä työnantajan vastuunalaisuudesta työntekirjaä kohtaavasta ruumiinvannas802
ta 5. päivänä Joulukuuta 1895. annettu laki myönsi samanlaisesta viasta. Kuulustettuaan Kaarlo Juho Arimvakin asiassa, on Raastuvanoikeus mainittuva 2. päivänä Huhtikuuta 1913. julistamassaan lopullisessa päätöksessä katsonut toteen näytetyksi, että Kaarlo Juho Arimo 17. päivänä Toukokuuta 1909. kuljettaessansa Suomen valtionrautateiden veturia erottamattomalla rautatien alueella Turun kaupungissa oli lainninlyönyt veterinkuljeltajille ynnä muine 11. päivänä Lokakuuta 1907. annetun johtosäännön 31. SSssä määrätyn ja kysymyksessä olevassa tilaisuudessa asian paarain vaatiman toimenpiteen veturin kiimeä-äämisellä höyryvikeltällä varottaa Johannes Berndt Henrikssonia, kun Frimo oli huomannut Henrikssonin kulkevan sadalla räiteen läheisyydessä veturin tietä leikkaavaan suuntaan, sekä että Henriksson sen johdosta oli joutunut veturin alle ja hänen oikea jalkansa musertunut niin että oli ollut pakko leikata se säärestä poikki; mihin nähden ja koska Kaarto Juho Arimo siis oli tuottanut Johannes Berndt Henrikssonille edellämainitun rumiinrannaman ja kun myöskin Rauta tiehallitus oli saattanut itsensä syypääksi samanaiseen tuottamukseen jättamällä määräämättä vaikuttavamkien varokeinojen ottamista käytäntöön rautatioliikennettä harjoitettaessa edellämainitulla rautatienalueella, kuin mitä kysymyksessä olevassa tapauksessa piti annettujen ohjeiden mukaan käyttää, Raas tuvanoikeus on, huomioomottamalla myös että Johannes Berndt Henriksson itse kin osaltaan oli vähemmällä tuottamuk sella ollut kärsimäänsä vahinkoon syypää siten, ettei hän kulkissaan radalla ollut ollus kyllin varovainen sovittehen mukaan velvoittanut Rautatiehallituksen kuittia vastaan Johan nes Berndt Henriksamille korvaukses. si suorittamaan seuraavat erät, ellei Kaarlo Juho Arimo sitä ennen ollut niitä suorittanut, nimittäin: sairaan hoidosta kahdeksankymmentäviisi markkaa kahdeksankymmentä penniä, ela tuksen vähentymisestä elinkienon eh303
käisenisen johdosta ei ainoastaan kaksi markkaa hultakin työpäivältä luettuna 17. päivästä Toukokuuta 1909. seuranneen Heinäkuun 23. päivään, minkä ajan Henrikssonia oli hoidettu Turiin lääninsataalassa, eli yhteensä sata kahdeksan markkaa, vaan myöskin sata kahdeksankymmentä markkaa vuodessa viimeksi mainitusta päivästä eteenpäin Johannes Berndt Henriksson nin elinkauden sekä kivusta ja särystä sata markkaa, minkä ohessa Rautatiehallitus on velvoitettu sadalla kahdellakymmenelläviidellä markalla korraamaan Johannes Berndt Henrikssonin oikeudenkäyntikulunget. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Rautatiehallitus oli vetoamalla saattanut jutun, on 21. päivänä Marraskuuta 1912. antamallaan tuomiolla jättänyt Raastuvanoikeuden niin väite - kuin lopullisen päätöksen pysyväksi, sen ohessa velvoittaen Rautatiehallituksen korvaamaan Johannes Berndt Henriks sonin Hovioikeudessa kärsimät kulungit neljälläkymmenellä markalla Hovioikeuden tuomioon on Rautatiehallitus anonut muutosta perustelmalla johan Johannes Berndt Henriksson on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ellei Rautatiehallitus ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Rautatiehallitus suorittamaan Johannes Berndt Henrikssonille, hänellä täällä jutusta olleiden kustannusten korvaukseksi, seitsemän kymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Felis Ivankoski Walter Andersin Felis Ivankoski Walter Andersin B Annberg K. R. Helanen B Annberg K. R. Helanen K. Auer Alfres Lindström 204
Joulukuun 21. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillesesta Turun Hovioikeudesta tullaessa, konkurssissa valvotun saatavan maksettavaksi vahastamista koskevassa jutussa, jossa ovat Kauppias Knut Vallin, Uudenkaupungista, hakijana sekä samasta kaupungista kotoisin otteen Uuden kaupungin Osuuskauppa r.t. nimisen osuuskunnan konkursjan luovutetun pesän toimitsiSamies Varatuomari Alfred Holmström, Turun kaupungin ta, vastaajana annettu Oikeus sastossa 2. päivänä Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kauppias Vallin on mainitun osuuskunnan Uudenkaupungin Raatuvanoikeudessa vireillä olleessa konläsnä: F. F. W. A. B. åt. — C. N. - Sk.t. No 1709. lag. 251. M. 32. 1913.
kussissa valvonut, muun muassa, 30. päivänä Toukokuuta 1906. laaditeen vuokrakirjan ja siihen 15. päivänä Huhtikuuta 1909. tehdyn lisäyksen nojalla, joilla osuuskunnalle oli vuokrattu viideksi vuodeksi, luettuna 1. päivästä Kesäkuuta 1906., Kauppias Tallinen Uudessakaupungissa kauppatörin Alien kadun vamilla omistamassa talossa No 3. huoneisto makasiineineen 3000. markan vuotuisesta vuokrasta vuokrakauden alusta 1. päivään Joulukuuta 1908. ja 5,000. marhan vuosivuokrasta viimeksisanotusta päivästä vuokra-ajan loppuun, tämän huoneistön maksama tonta vuokraa 1. päivän Kesäkuuta 1910. ja 1. päivän Kesäkuuta 1911. väliseltä ajalta 5,000. markkaa ynnä 6. prosenttia korkoa kustakin vuosineljänneksittäin eräytyvästä 1,250. markan erästä eräytymistäivästä lukien, Mutta hän mainittua saatavaa oli vastustettu, on Raastuvanoikeus 10. päivänä Lokakuuta 1910. julistamallaan ja korioikeuden 17. päivänä Tammikuuta 1911. vahvistamalla tuomiolla jättänyt Kauppias Vallinille vallan eri oikeudenpämmillä, joka oli määrätyssä ajasja vireille pantava, hakea mainitun saatavan vahvistamista maksettavaksi konkursipesän varoista. Toimitettuaan konkursupesän silloiselle toimitsijamiehelle Kruununnimismiehelle Juho Frithiof Taaruviselle haasteen, on Kauppias Vallin mainitussa Kaastuvanoikeudessa lausunut että, vaikkei Uudenkaupungin Osuuskauppa r. l. edellämainitun vuokrakirjan mukaan ollut oikeutettu luovuttamaan vuokraamaan huoneistoja tahi osaa nusta ilman Kauppias Tallinen nostumusta kenollekaan muutti, uhalla että osuuskunta, jos toisen tapahtui, oli velvollinen heti luovuttamaan huoneestot kauppias lallinin vapaaseen hallintaan ja siitä huolimatta suorittamaan vuokran vuokra ajan loppuun as206