Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ne utaf bolaget den 21 September och 15 December 1910 åt Konsuln bonrad Spoof utfärdade å Lilius Fransporterade hvilken bevakadten ford ran af 10000 mark, hvilket belopp Konsuln Spoof till bolaget utgifvit såsom betalning å 100 stycken af bolaget i afsikt att höja dess aktiekapital utbjudna men till Spoof sedermera icke utlämnade nya aktier, samt Rådstufvurätten, i anledning af att bevakningen mot sagts, uti den 13 Juni 1913 i konkurssen atkunnad dom förklarat sena torn Lilius ifrågavarande fordrings anspråk tvistigt samt tillika, jämlikt Lilius därom gjorda förbehåll, anvisat honom att genom särskild rättegång styrka befogenheten af sin fordran, här se natern Lilius vid nämnde Råd stufvurätt anfört att aktiebola get Suomalaisen Kanran Sanomalehti ja Kirjapaino Osakeyhtio icke till handelsregistret gjort anmälan om ökning af aktiekapitalet och ej heller i aktieboken infört Konsuln Spoofs namn; hvarför och då vid sådant förhållan de förberörda 10000 mark vore att arises såsom en bolaget lämnad försträckning, Senatorn Lilius ur kat, att desamma måtte fastsläflas till betalning ur konkursboets tillgångar erinrande Lilius därhos om ersättning för sina umgälder å rättegången. Sedan Köskäradshöfdingen Ditt mar i saken hörd, motsagd käromå let har Rådstufvurätten medels den 7 Oktober 1913 afkunnadt utslag, emedan omförmälda, hvilken utvisade, att Konsuln poof inbetalt ifrågavarande tiotusen mark såsom likvid för af Spoof i aktiebolaget Suomalaisen Känsän Sanomalekti ja Kirjanaino Osakeyhtiö tecknade aktier och sagda belopp sålunda icke utgjorde någon beläget lämnad för träckning, förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Sepalain Lilius i vadeväg dragit målet, har medels dom den 9 Oktober 1914 låtit 103
vid Rådstufvurättens utslag bero samt ålagt Senatorn Lilius att med sexton mark åttio penni godtgöra Vicehäradshöfdingen Dittmar afgifterna för dennes ulemplar af Hofrättens dom i målet. Uti Hofrättens dom har Senatorn lilius anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Senatorn Lilius icke hafva anfört skäl till ändring i Hof rättens dom, vid hvilken förty skall för blifva. Det alle, som vederbör, till efterrättet se länder. Kejserliga senaten för Finland: 1ens Savikoski Alfred Liukkala. K. Annberg. A. W. Rullmennen K. Annberg. A. W. Rullmennen man Dahlbeels Helmikuun 8. päivänä 1915. Keisarillinen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Kovioikeudesta tulleesa, testamentinmoitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Nurmeksen pitäjän Nurmeksen kylässä asuva Talollinen Juho Juhonpoika Kuittinen, hakijana sekä hänen äiti puolensa Marjetta Kortelainen ja tämän mies Torppari Juho Korhonen, sanotun pitäjän Kuokkastensalmen kylästä, ynnä Juho Kuittisen sisarpuolet Anna Maria ja Leena Stiina Kuittinen sekä heidän miehensä Loismies Juho Lukkarinen ja Talollinen Eetu Kuosmanen, Nurmeksen kylästä, vastaajina. Annettu Oikeusosastossa 8. päivänä Helmikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen vittelyttänyt jutun kirjat ja niistä annut tietää: Nurmeksen ja Rautavaaran pitäjen käräjäkunnan Kihlakunnanoipiidessa on Juho Juhonpoika Kuittinen kirjelta Kortelaiselle, Anna Maria ja Emä: F. S. A. G. B.t - År Haf H. No 146. Pag. 80. R. D. 1912.
Leena Stiina Kuittiselle sekä Juho Lukkariselle ja Eetu Kuosmaselle toimitetun kirjallisen haasteen nojalla lausunut, että Marjetta Kortelainen omastapuolestaan ja silloin vielä alaikäisen tyttärensä Leena Stiina Kuittisen holhoojana oli 3. päivänä Maaliskuuta 1909. ja Juho Lukkarinen Anna Maria Kuittisen edusmiehenä 20. päivänä samaa kuuta Kihlakunnanoikeudessa vahneet Marjettu Kortelaisen mies-sekä Juho, Leena Stiina ja Anna Maria Ruottisen isävainajan, 26. päivänä Joulukuuta 1908. kuolleen Talollisen Juho Kuitteisen 18. päivänä Marraskuuta 1907. tekemän kirjallisen testamentin, jossa Juho Kuittinen vanhempi, silkien Juho Juhonpoika Kuittisen pois perinnöstä julkeensä, oli määrännyt, että hänen kuk tuaan oli hänen jäämistöstänsä tuleva Marjelta Kortelaiselle 3000. mark kaa ja jäännösomaisuus Anna Maia ja Leena Stiina Kuittiselle ynnä hetidän veljelleen Tuomas Wilhelm Kuittiselle, joka viimemainittu ei kuitenkaan ollut testamenttia valvonut, mutta koska Juho Kuittinen vanhempi testamentin tekoaikaan oli ollut siiren määrin heikoissa ruumiin ja sieliin voimissa, eltei hänen voitu katsoa tehneen puheenaolevaa testamenttia terveellä ja täydellä ymmärryksellä, on Juho Juhonpoika Kuittinen vaatinut, että sanottu testamentti julistettaisiin nitättömäksi ja että Juho Kuittisen vanhemman kuolinpesässä määrättäisiin toimitettavaksi sellainen jako, että Juho Juhonpoika Kuittisen perintöosa tulisisiitä erotetuksi. Marjetta Kortelaisen ja hänen äskenmainittujen asiakumpaniensa vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 30. päivänä Huhtikuuta 1910. julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen että Juho Kuittisella vanhemmalla, tehdessään moitteenalaisen testamentin, oli ollut täysi ymmärrys, sekä sen vuoksi hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Juhonpoika Kuittinen vetoamalla oli laattanut jutun, on tuomiolla 15. päivältä Helmikuuta 1912 jättänyt asian105
Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Kovioikeuden tuomioon on Juho Juhonpoika Kuittinen anonut muutosta perustelmalla, johon Marjetta Kortelainen ja hänen asiakumppaninsa ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska siihen selvitykseen nähden, mikä asiassa on esitetty vanhemman Juho Kuittisen henkisestä tilasta kysymyksessä olevana aika- na, ei voi pitää näytettynä, että puheen alainen testamentti olisi tehty tervedlä ja täydellä ymmärryksellä, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoteu Hovioikeuden tuomion, Perintökaaren 16. luvun 1. SS:n perusteella julistaa sanotun testamentin voimattomaksi, mikäli se koskee Juho Juhonpoika Kuittisen perintöön perustuvaa oikeutta Juho Kuittisen vanhemman jäämistöön, ja määrätä että sanottu jäämstö on luovutettava sellaiseen jakoon että Juho Juhonpoika Kuittiselle lain mukaan tuleva perintöosa siitä eroteHaf Hellen taan. Tätä kaikki asianomaiset neudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Pehr Jaankoski Alfred Luksiala Pehr Jaankoski Alfred Luksiala B. Amberg. J. W. Rullisvaara. B. Amberg. J. W. Rullisvaara. 106
Den 8. Februari 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet växelmäl emellan Jurisutriusgyvekandidaten Ernst Nygren, från sladen Jakobstad, sökande, och Handlanden Jaakko Aulio, från Alahärmä socken, uteblifven svarande: Sifven uti Justitiedepartementet, den 8. Februari 1915 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Sedan Handelsferman Eliel Ervast i Jakobstad inför Rådstufvurätten i samma stud den 17. Februari 1913. anmält, att en af förman den 5. Maj 1910. utstäld och af Jaakko Autio till betalning i Jakobstad uppterad en månads sela växel å ettusen etthundra mark, hvilken växel firman försålt till Wasa Aflie Bank men sedermera den 7 därpå följande Juni åter inlöst, på för finnan okändt sätt förkommit, och fördenskull anhållit om dödande af sagda växel, hade nämnda Rådstufvurätt med bifall till den nu anhållan i enlighet med stadgandena G. F. A. L. B A. A R. H. af H. 107 1o 150. Pag 82 Rd 1914
i Lagen om dödande af urkunder, gifven den 14. Augusti 1901., berättigat firman att genom af Rådstufvurätten utfärdad offentlig kungörelse, som borde anslås å Rättens dörr och i laga ordning införas i landets officiella tidningar och hvarom Jaakko Autio därjämte borde genom firmans försorg underrättas, kalla den som innehade sagda råvit all senast måndagen den 26. påföljande Maj klockan 12 på dagen hos Rådstufvurätten uppvisa densamma och sina anspråk därpå anmäla vid äfventyr att växeln eljes blefve, om ej laga hinder mellankomme, genom af Rätten afkunnadt utslag dödad. Å den utsatta dagen hade Jaakko Autio infunnit sig vid Rådstufvurällen och förnekat all vetskap om växeln, därå Rådstufvurätten genom samma dag afkunnadt utslag, enär den af Rådstufvurätten utfärdade kungörelsen blifvit på föreskrifvet sätt i landets officiella tidningar offentligjord och deesptanten särskildt om kallelsen underrättad samt växeln hvarken under anslagstiden eller förrän ärendet företa108 gits till afgörande företetts, med stöd af stadgandena i ofvanåberopade lag förklarat ifrågavarande växet dödad och berättigal Handelsfirman Elhel Ervast att med lika gillighet som om finnan vore innehafvare af originala växeln göra gällande den rätt densamma medförde Efter Jaakko Aulio till Rådstufvurit ten i Nykarleby stad ägången stämning har Jurisutriusgor kondiolater Nyren, som fått å sig öfverlåten Handelslinnan Elid Ervasto å sagda utslag grundade rätt, härå inför sistbemälde Råd derförrätt yrkat Jaakko Autios förpliktande att på grund däraf till honom utbetala ettusen etthundra mark med sex procents årlig ränta från värdens förfallodag den 5. Juni 1910; hvarhos Nygren gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden. I saken hörd har Jaakko Aulio met sagt käromålet; därå Rådstufvurätten medels den 30. Juni 1913. afkunnadt utslag på upptagne skäl ålagt Autio att till Jurisutriusqvekandiolåten Nygren utgifva ettusen etthundra mark med sex
109 kondidaten Nygren icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse lån der Kejserliga Senaten för Finland turi Ivanikoski Alfred Luksiala B Anneberg A. W. Lillavaara B Anneberg A. 10. Ruusuvaara procents årlig ränta därå från den 5. Juni 1910. till skeende full likvid, hvarförutom Jaakko Autio skyldigkänts att med etthundra femtio mark ersätta Jurisutriussysyvekandidaten Nygren den nes kostnader å rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning Jaakko Autio i vädervig dragit målet, har genom dom den 27. Februari 1914., enär emot Jaakko Aution bestridande icko styrkt blifvit att Jaakko Aulio å ifrågavarande växet tecknat sitt godkännande, med upphäfvande af Rådslufvurättens utslag och förkastande af Jurisutrius orekandidaten Nygrens i mådel utförda talan, befriat Jaakko Antio från skyldigheten att till Jurisutnius godandidaten Nygren utbetala i frågavarande växels belopp med rän la äfvensom att till honom utgifva ersättning för hans umgälder å rätte gangen Uti Hofrättens dom har Jurisutrius qvikandidaten Nygren anhållit om ändring Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Jurisuhinsger Häf Hellen
Helmikuun 9. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisessa, saatavaa koskevassa jutus sa, jossa Varatuomari Bruno Lagus, Kivernavan pitäjän Turijoen kylästä on hakijana sekä Kauppias Wasili Andrejeff, sanotusta Nikolajevitseh Lukoonrikoff ja hänen vaimonsa Annela Simononna poisjääneinä vastaajina: Annettu Iikeusosastossa 9. päivänä Helmikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: No 160. Pag. 171. R. D. 1912. ta Wiipurin Hovioikeudesta tulleeskylästä, ja Pihkuljervari Jefseen Lukoonikoff, Pietarin kaupungista Kivennassan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Varatuomari dagus lausurut, että Kiipurin läänin Stuvernööri oli 13. päivänä Heinäkuuta 1909 antamallaan päätöksellä velvoittanut Eochi Andrejeflin ja hänen vaimonsa Treskorja Andrejeflin yhteisvastuuttisesti suotämä: W. R. B. - R.B. - K. A. /E. R.
ristamaan, Jefven Lukomikoffille, Annela Lukoonikoffin edusmiehenä, 11,000. ruplaa Wenäjän rahaa tahi vastaavan määrän Suomen rahaa maksuaikana käyvän kuosin mukaan kuuden prosentin korkoineen 27. päivästä Toukokuuta 1907. sekä 30. markkaa saivehakukulujen korvaukseksi, määräten samalla että velallisten omistama, tuon saatavan maksamisen vakuudeksi kiinnitetty, rälssitalosta No 15. Teijoen kylässä erotettu, rekisterinumerolla 14. merkitty. Adolf pala niminen palstatila rakennuksineen oli pidettävä ulosmitattuna sanotusta velasta ja myytävä sen suorittamiseksi; mutta että palstatilan päärakennus oli halanut ennen 30. päivänä Syyskuuta 1909. toimitettua huutokauppaa, jossa Jefven ja Amela Juhovnikoffin saata van maksuksi oli kertynyt ainoastaan 21,816. markkaa 25. penniä; että Wasili Andrejeff oli 5. päivänä Marraskuuta 1902. vanhaa lukua, valtuuttanut Annela Sakovioikoffin veräläiseltä palovakuutusuttiöttä kantamaan Wasili Andrejeffille tulevia paloapurahoja 3,619. ruplaa, kiinnityksen täydellistä kuoletusta varten; mutta kun samottu yhtiö ei ollut suostunut maksamaan naita varoja Annela Lukomikoffille oli Kyräpään kihlakunnan silloinen Kruununvouti Johan Strömsten, jonka hallussa palovakuutuskirja oli ollut Wasili Andrejeffin suostumuksella palovakuutumyhtiöltä kantamut palaneesta rakennuksesta tulevan korvauksen, joka Suomen rahassa teki 1246. markkaa 90. penniä, sekä sittemmin 20. päivänä Joulukuuta 1909. noista varoista suorittanut Jefsen ja Aronela Juhon nikoffille 9,650. markkaa 42 penniä eli siis sen määrän 3,619. ruplaa, joka Annela Lukoonikoffille oli ollut tuleva saamisen sa lopullisena suorituksessa; että Voratuomari Lagus, jolle Wasili Andersjef E. Kaivänä sanottua Joulukuuta oli siirtänyt puheena olevien rahojen jäännöksen oli Strömsteriltä vaatinut sanottuja varoja 2,496 markkaa 48. penniä, mutta että sefven ja Annela Luhovnikoff, väitkäen että nuo varat olivat tulevat heilisKuvernöörin ennen mainitun päätöksen maksamatta olevan tähdesisällön suoritukseksi, olivat vastustaneet Varatuo111
mari Laguksen vaatimusta, minkä johdosta Lagus oli sopivut fefvem ja Immela Sukovvikoffin kanssa että puo riitaiset varat jäisivät edelleen Kruununvouti Strimstenin haltuun, kunnes oikeudenkäynnillä oli vahvistettu, kuka ne oli oikeutet tu kantamaan; sekä että Kuvernööri oli sittemmin Karatuomari Laguksen hakemuksesta 22. päivänä Huhtikuuta 1910. antamallaan päätöksellä kieltänyt Ryräpään kihlakunnan kruununvoutia suorittamasta puheenalaisia varoja, ennenkuin asianomaisen oikeus oli antanut lausuntonsa siitä kenelle ne olivat tulevat. Sa koska Jefven. ja Aronela Lukooni koff, saadessaan Wasili Andrejeffilla edelläkerrotun valtuutuksen kantaa kysymyksessä olevista paloapurahoista 3,6% ruplaa, olivat suostuneet vastaanottamaan tuon summan saatavansa lopullisena tilityksessä, sekä Jefven ja Anmela Juhomiekoffin saatava sitä paitse todellisuudessa oli jo täydelleen maksettu, vaikkeivat he olleet lukeneet Tasili Andrejeffivi hyväksi kaikkia Andre jelfin tekemiä suorituksia, on Karatu on Skeus vaatinut, että kysymykseen tulleet SS, 496. markkaa 48. penniä, joihin Jefram ja Arnela Lukoonikoffilla siis ei ollut mitään oikeutta, luomittaisiin Wasili Andrejeffin tekemän siirron perusteella Varatuoma ri Lagukselle, minkä ohessa Varatuomari sagus on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Wasili Andrejeffin myönnettyä kanteen oikeaksi, mutta Jefem ja Annela Sukooni boffin sitä vastustettua, on Kihlakunnanoikeus 15. päivänä Marraskuuta 1911. julista nut päätöksensä; ja koska riidanalaiset paloapurahat 2,396 markkaa 48. penniä olivat jätetyt Äyräpään kihlakunnan kruunun voudille talletettuwaksi sen johdosta että sefiem ja Annela Lukovnikoff olivat edellämainitun Kuvernöörin päätöksen perusteella vielä saamassa talletetun määrän ja sitä kiinnityksen lä tuottamalla oikeudella vaativat, ei få Varatuomari Lagus ollut laillisesti toteensaattanut, että sefsem ja Annela Luhonriksff muulla tavoin ohisivat tilleet tyydytetyiksi jäännös - saatavastaan tahi että he olisivat siitä Waiti 112
Andrejeffin hyväksi luopuneet, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kara tuomari Lagus oli vetoamalla saattanut jutun, on 9. päivänä Toukokuuta 1912. on tamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon on Varatuomari Lagus anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Varatuomari Lagus ole esittänyt syytä muuten muuttaa Novioikeuden tuomiota kuin että, koska jutussa ei ole luotettavasti selvitetty että kaikki Hyväpään kruununvoudin halluosa olevat puheenalaiset varat ovat tarpeen Annela Lukoonikoffin jäännösaastavan suoritukseksi, Varatuomari Lagusedelläkerrotun hänelle tehdyn siirron johtoota oikeutetaan kantamaan se määrä santuista varoista, joka tapahtuvassa tilissä mahdelle sesti havaitaan jääwän tähteeksi, kun Annela Leikoonikoff on saanut saatavansa. Tälä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. Helmikuun 10. päivänä 1915. Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moittimista koskevassa No 169. Pag. 34. R. D. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta jutussa, jossa ovat Talollisenleski Ida Aaronintytär Nikkala, Kauhon pitäjän Kyömäen kylästä, hakijana sekä samassa kylässä asuvat Maakauppias Kaarle Eemeli Engman ja hänen vaimonsa Emma Heikintytär Engman ynnä Lammin pitäjän Jakkolan kylästä kotoisin olevat Talollinen Matti Matinpoika Simola ja hänen vaimonsa Maria Stina Heikintytär Simola tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 10. päivänä Helmikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen elittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Ida Nahkala oli 5. päivänä Lokakuuta 1908. Kauhon ja Juuloksen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa valvonut sitä edellisen Elokuun 16. päivänä kuolleen miehensä, Läsnä: F. S. A. L. B. t - A. R. 1912.
Talollisen Heikki Juho Heikinpoika Aapkalan eläessään suullisesti tekemän testamentin, jolla Heikki Juho Nahkala muoka oli määrännyt, että hänen kuolemansa jälkeen Ida Tahkala saisi kaiken hänen jälkeensä jättämän sekä kiinteän että irtaimen omaisuuden, ovat Kaarle Eemeli Engman ja tämän edellämainitut myötäpuolet, joista Emma Engman ja Maria Stina Simola ovat Heikki Juho Nahkala-vainajan sisaria, Ida Nahkalalle toimitetun haasteen nojalla ylläsanotussa Kihlakunnanoikeudessa vaatineet että, koska vela Nahkalan Heikki Juho Nakkala-vainajan jälkeen valvomat suulliset määräykset eivät olleet testamentiksi laaditut ja todistetut, nu määräykset julistettaisiin testamenttina olevan voimaa ja vaikutusta vailla sekä Emma Engman ja Maria Stina Simola oikeutettaisiin, Heikki Juho Nilskala-vainajan lähimpinä perillisinä, rääsemään hänen jäämistöönsä osallisiksi. Jutussa kuulustettuna on Ida Nahkata vastustanut kannetta ja pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kihlakunnanoikeus on 3. päivänä Kelmikuuta 1909. julistamassaan päätöksessä katsonut, ettei edellämainittuja, Isa Nahkalan Heikki Juho Nahkala-vaiajan jälkeen testamenttina valvomia kuullisia määräyksiä oltu tehty siinä järjestyksessä, kuin Perintökaaren 16. luvun 1. SS: sä oli testamentin tekemisestä säädetty, sekä sen tähden julistanut, ettovat samat määräykset niinmuodoin estaneet Emma Engmania ja Maria Stina Simolaa, Heikki Juho Nahkula-vairajan perillisinä, saamasta perintöä tämän jälkeen. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi velaNahkala oli vetoamalla saattanut jutiin, on 8. päivänä Joulukuuta 1911. on tamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Ida Tuhkalan suorittamaan Kaarle Eemeli Enomariille ja hänen asiakumppaneilleen maksut, kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä, heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota. 114
Hovioikeuden tuomioon on Ida Nähkala anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Ida Nuhkala ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset neudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tens Laurikoski. Alper Luksiala. tens Savikoski. Alper Luksiala. B. Anneberg. A. W. Lillkunnala B. Anneberg. A. W. Lillkunnala Oscar Schauman Helmikuun 11. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaalan tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, tilinmoitetta koskevassa jutussa, jossa ovat oikeudenkäynnin aikana kuolson Talollisen Kalle Kallenpoika Kamppaisen leski Kaisa Kemppainen, Toimen kaupungista, ynnä tuli kilan pitäjän Launolan kylässä asuvat vainajan lapset Mikko Anna Liisa ja Kalle Kemppari nen kuin myös Kalle Kallenpoika Kemppaisen Amerikassa oleske hveen lasten Antti ja Kaisa Maria Kemppaisen asianomaisesti määrätty uskottu mies, Poliisi konstaaneli Jussi, Tumi yhteins ti hakijoina sekä Pulkkilan mivakunta vastaajana: Annettu Oikuuosastossa 11. päivänä Helmikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itullen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja jistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut seuraavat tiedol. Kalle Kallenpoika Kemppaiselle Läsnä: R. G. 12. R. B. K. § 172 Tog 141. R. 2.1712
toimitetun haasteen nojalla on Pulkkilan seurakunnan puolesta Piippolan Kestilän, Pulkkilan ja Pyhännän pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoi keudessa lausuttu, että Kalle Kallen poika Kemppainen, joka 1 päivästä Toukokuuta 1901 samaan päivään menna 1908 oli toiminut mainitun seurakunnan kirkonisäntänä ja siinä toimissaan hoitanut seurakunnan kirkonra kenneskassaa, oli kassan hoidosta antanut 24 päivälle syyskuuta 1908. päivalan tilin, jota vastaan toimitetussa tarkastuksessa oli muistutettu: että tiliin oli merkille " rästejiä vuosittu 1901-1900 1903 " yhteessii 559. markkaa, vaikki mitään ulvitystä laki näyttälä tässä kahden ollut olemassa, joka tuo eri kokonaisuudenaan täytyi pitää kasian rähingoksi tilitettynä että nämain tilivuoden 1903-1904. rubel, 407 markkaa 30 penniä, olivat tilintekirjan vastattavat, koskei niistäkään löytynyt mitään näyttäitä; että kassan tehistä oli kirkollisuuden 1905-1906. tilissä pois. tettu SS 14 markan erä huolimalla vielä että sama va ja aikaisemmin eli 1903-1904. vuoden tilissä oli tullut pois. tetuksi; sekä että tilivuoden 1907-1908. tilissä osi tilinkkijan lyödyksi 20. markun laskuvirke. Tämän johdosta ja kun kaikki edelläkerrotut määrät olivat jäänut Kalle Kallenpoika Kemppainen he väksi eikä hän ollut suostunut niitä suosiolla maksamaan, on yllämaini tun seurakunnan puolesta vaadittu nenppäistä velvoitettavaksi suorittamaan merukunnalle sanotut erot oli yhteensä 1800 markkaa 50 penniä korkoi niin kuin myös korvaamaan seura kunnan oikeudenkäyntikulut. Jutussa kuulusteltuna on Kalle Kallenpoika Kemppainen väillänyt sta kuten kuin selville kolmesta ollus la Piippolan piirin kruununnimismies len ulosottopöytäkirjasta vuosilta 1901. 1902 ja 1903, oli puheenalaisen kirkon rakonnuskassan ulosottatoimin perittäviksi jätetyistä saamisista mainituilla vuosilta jäänyt maksamatta kaikkiaan 544 markkaa, että saman kassan vastilistä kirkollisuudelta 1903 1904, joka oikastaan päättyi 400 markkaan 50 pen116
niin, osotti että sanotulta vuodelta oli jäänyt rästejä saamalla 221 markkaa 30. penniä, että mitä vaadittuun SS 14 markan erään tuli oli vaatimas oikeeton, koska Talolliselta Juho Ojantakusella joka ennen Kemppaista oli toiminut Pulkkilan seurakunnan kirkonisantasä, oli kirkonrakennaskassassa ollut 3445 markan 36. pennin suuruinen vaillinkisiihen luettuina myöskin kahden yhtunsä SS 14 markan suuruisen velkakirjan sisällykset ja Ojanlakarin siitä oli antanut kassalle ainoastaan 201 markan 88, oikeastaan 35 pennin ulka kirjan, joten Kemppaisen vahingoksi oli jäänyt 812 markkaa 18 penniä, sekä että 20. markan laskuville eli ehkä olemassa ja syntynyt tilintekijan och dyksestä, ifrån näin ollen on Kalle Kallenpoika Kemppainen vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus on 6. päivänä Helmikuuta 1911. julistamassaan puiliksessa lausunut selvitetyksi, että Kalle Kullenpoika Kemppainen Pulkkelan nurakunnan kirkonisäntänä oli kaulänet kirkonrakenneskassan ulosottotoi min perittyjä saamisia, joita hän ei ollut tilittänyt, nimittäin kirkollisvuosilta 1900- 1901, 1901 1902. ja 1902- 1903. viisitoista markkaa ynnä kirkollisuudelta 1903 1904 sata kahdeksankymmentä kahdeksan markkaa; että sanotun kassan tiloistä oli kahdeste poistettu kahdeksansadan neljäntoista markan erämikä erä siis oli tullut kassan vahin eeksi ja Rimppaisen hyödyksi, sekä tä Rimppaisen sovulitissä oli kahdenkymmenen markan suuruinen erä laskuvieksen vuoksi tullut Kemppaisen hyväksi; minkä vuoksi Kihlakunanoikeus on velvoittanut Kalle Kalinpoika Kemppaisen kuittia vastaan moittamaan Pulkkilan seurakunnal le yllämainitut ovat, yhteensä tuhat kolmekymmentäseitsemän markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 1. päivästä Heinäkuuta 1908, jota ennen lennulili olisi ollut annettava, kunnes täysi maksu toimitettiin, kuin myös sedalta seitsemättäkymmenettäviidellä markalla korvaamaan seurakunnan 117