Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
si yhteensä 1550. markkaa, josta summasta Kotalahti oli Huhtikuun 15 päivänä 1907. maksanut takaisin 350. markkaa; ja on Ylä - Pynnönen vaatinut, että Vihtori Kolosalmi velvoitettaisiin edellämainitussa holhoojatoimessaan suorittamaan hänelle jälellä olevat 1000. markkaa korkoineen sekä korvaamaan YläPynnösen oikeudenkäyntikulut. Vihtori Kolosalmen vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus Helmikuun 28. päivänä 1913. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Vihtori Kolosalmen holhoojatoimessaan, saadessaan alkuperäiset tunnustut kuitattuina, maksamaan Anton Ylä - Pynnoselle tuhat markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen, lukun oikeudenkäynnin alusta Syyskuun 26. päivästä 1912. täyden maksun tapahtumiseen, sekä sitäpaitsi radalla markalla korvaamaan Anton Ylä - Pynnösen oikeuden käyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vihtori Kolosalmi oli vetoamalla saattanut jutun, on Heinäkuun 9. päivänä 1915. antanut siihen tuomion; ja koskeivät puheenalaiset tunnusteet osottaneet, että Juho Kotalahti olisi saanut niisiä mainitut määrät Anton Ylä - Pynnöseltä velaksi, eikä Ylä- Pynnönen muutenkaan ollut voinut näyttää asianlaidan niin olleen, on Kovioikeus, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Ylä- Pynnösen kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Anton Ylä- Pynnönen anonut muun tosta perustelmalla, johon Vihtori Kolosalmi on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Anton Ylä-Nynnönen oli esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Anton Ylä- Pynnönen suorittamaan Vih372
tori Kolosalmelle, hänellä jutusta täällä olleiden kustannusten korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Felis Saarikock B. Amberg. Samuli Koski. Alpet Luksiala A. V. Brununen  Alfred Sarva. Den 24. Februari 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt reversskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt, inkommet mål emellan Gårds egaren Juho Theodor Isotupa, från Helsingfors stad sökande, samt i samma stad bosatte Kiahäradshöfdingen Ludvig Michael Bäersvarande, angående förmedlingsarvode: Gifven uti Justitiedepärtemontet den 24 Februari 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter Juho Theodor Isotupa ågången stämning har Vicehäradshöfdingen Baer vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att Isotupa genom muntlig, i början af September månad år 1910 ingången öfverenskommelse lämnat honom tillhöriga Karhilampi benämnda skogsskifte i Kangaslampi socken till försäljning åt Baer, under villkor att Isotupa skulle till Rår erOch: F.S. A.S - Bit - A. R. G. 709. 373 No 395. Pag. 43. R. 1915.
lägga i förmedlingsprovision två procent af köpeskillingen, såvida försäljning komme till stånd med person, hvilken Bäer själf eller genom någon sin medarbetare anskaffade, Nu som Ägonten VilhoRuuskanen, såsom ombud för Osakeyhtiö J. W. Nilson & Co" benämnda bolag, genom förmedling af tiupäradshöfdingen Bäers medarbetare Hofrättsauskultanten Arthur Reinhold Hemmarén i medet af Februari månad år 1911. tillhandlat sig skogsskiftet för ett pris af 17000 mark men Juho Theodor Isotupa emellertid vägrat att till Bäär utgifva någon försäljningsprovision, har Vicehäradshöfdingen Baer yrkat Isoturas åläggande att i antydt afseende till Boer erlägga ett belopp af 3400. mark jämte ränta. därå samt godtgöra honom umgälderna i målet. I målet hörd har Juho Thodor Isotupa genmält, att han som jämte Handlanden Johan Pelin den 10. Augusti 1910. köpt ifrågavarande skogslott för ett pris af 2400 mark, kort därpå åt Vicehäradshöfdingen Baer uppdragit förmedlingon, af dess försäljning under förbehåll att Baer, såvida denne före1910. års utgång finge densamma försåld för 27000 mark, skulle i arvoden bekomma 2000. mark, att Vicehäradshöfdingen Bäer, enär det icke lyckats honom att inom sålunda utsatt tid och för det bestämda priset få skogslotten försåld i början af Januari månad år 1911 för Juho Theodor Isotupa och Handlanden Pelin föreslagit att fortfarande så omhänderhafva skogsskiftets försäljning för ett pris af 175000. mark samt mot en prosision af 2000. mark, hvartill Isotupa och Pelin genmält att Agerton Ruuskanen redan för detsamma erbjudit dem 17000. mark, men att Vicehåradshöfdingen Baer, om han hunne enskaffa köpare, innan köpet med
Ruuskanen blefve afslutadt, finge sälja skogslotten för det af Baerföreslagna priset och emot den af honom betingade provisionen, hvarjämte såväl Bäer, som Hofrättsauskultanten Hammarén, hvilken vid tillfället äfven närvarit, uttryckligen uppgifvit att Ruuskanen icke vore den person, till hvilken de ärnade försälja skogsskiftet; samt att Juho Theodor Kotupa och Handlanden Pelin, enär någon köpare af Vicehäradshöfdingen Baer icke anskaffats, den 10. Januari 1911. föryttrat skogslotten till tgenten Ruuskanen för ett pris af 170000. mark; och enär skogsskiftet sålunda icke blifvit försåldt genom förmedling af Vicehärads höfdingen Baer eller på sådana villkor, som blifvit med denne öfverenskomna, har Juho Theodor Isotupa ansett Bäir icke hafva någon som hälst rätt till erhållande af förmedlingsprovision samt förty emotsett häromålets förkastande. Rådstufvurätten har medels den 21 Februari 1912 afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att tillhäradshöfdingen Baer förmedlat det köphvarigenom Juho Theodor Isotupa i medet af Februari år 1911, till Osakeyhtiö J. W. Wilson & Co för ett pris af etthundrasjuttiotusen mark försålt Karpilampi skogsskifte utan att Baer dock gittat tillförlitligen styrka, att till honom härför utlästs en provision af två procent utaf köpesumman; men då Vicehäradshöfdingen Baer likväl borde vara berättigad till förmedlingsrovision, hvilken Rådstufvurätten, enligt den i saken föreställda utredningen, ansett böra utgå med en procent af förberörda köpesumma har Rådstufvurätten älagt Juho Theodor Isotupa att efter sådan beräkning emot hvitto till Vicehäradshöfdingen Bur utgifva ettusen sjuhundra mark jämte fem procents årlig ränta därå, räknad från stämningsdagen den 473
23. Oktober 1911 till skeende full likvid samt att med tvåhundra tjugufem mark ersätta Baer dennes kostnader i målet Hofrätten under hvars pröfning Juho Theodor Isotupa i vadeväg dragit målet, har genom den 15 Januari 1915, däri gifven dom låtit vid Rådstuvurättens utslag beroUti Hofrättens dom har Juho Thodor Isotupa anhållit om ändring medels deduktion den Vicehäradshöfdingen Bår bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Juho Theodor Isotupa icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges Juho Theodor Isotupa att till Vicehäradshöfdingen Baer, i ersättning för hans härstädes i målet hafda kostnader, utgifva sjuttio mark. Pet alla, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för. Finland Velis Laurikoski. B. Amberg Samuli Koski. Alfred Kiuksiala A. N. Kumman. Asian Schauman Helmikuun 25 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiirurin Hovioikeudesta tullessa häätämistä koskevassa nostaja tussa, jossa Torpparinpoika Konsta Pusa Uudenkirkon pitäjän Mesterjärven kylästä, on hakija va ja hänen isänsä samassa kylässä asuva Torppari Mooses Eikinpoika Pusa, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeus osastossa Helmikuun 25. päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itsellen esitte luttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää Moses Pusa on Uudenkirkon pitajän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Maaliskuun 8. päivänä 1898 tehdyllä sopimuskirjalla olivat asukkaat puolella silloin kruununluontoista taloa No 4. edelläsanotussa Mesterjärven kylässä Salomon, Taavo ja Taavetti Taavetinpojat Wiuhko yksi heidän sisarensa Ristiina Taavetintytär Wiuhko vuokranneet Moens Läsnä: A. L. B.t. A. R. S. K. 6 af H. No 406. Tag. 108. R. D. 1915.
Puolle, hänen, länen vaimonsa ja lastensa elinajaksi torpan sanotusta talonpuoliskosta, minkä sopimuskirjan Wiipurin läänin Kuvernööri oli päätöksellä Marraskuun 29. päivältä 1898. vahvistanut Mooses Pusan, hänen vaimonsa ja lastensa elinajaksi ja koska torppa näin oli vuokrattu nimen omaan Moses Pusalle ja hänen lapsensa saisivat torpan haltuunsa vasta hänen kuolemansa jälkeen ja Konsta Pusa huonolla elämältään häiritsi Mooses Pusaa torpan hallinnassa on Mooses Pusa vaatinut että Konsta Pusa häädettäisiin mainitusta torpasta Konsta Pusan vastusteltua, kannet ta ja anottua korvausta kuluistaan jutussa, on Kihlakunnanoikeus päätöksellä Lokakuun 28. päivältä 1913. siinä mainitsemillaan perusteilla hyljän nyt kanteen sekä velvoittanut Maan Pusan kolmellakymmenellä viidellä markalla korvaamaan Konsta Puran oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mooses Pusa vetoamalla oli saattanut jotun on tuomiossa Maaliskuun 24 päivältä 1915. lausunut että Moses Pusaedellämainitun sopimuksen ja Marras kuun 29. päivänä 1898. annetun Kuvernöörin päätöksen mukaan yksin oli otettu torppariksi kysymyksessä ohvaan torppaan ja ettei Konsta Pusa, jonka sanottuihin sopimukseen ja Kuvernöörin päätöksien perustuva oikeus puheenaolevan torpan hallin taan alkoi vasta Mooses Susan kuoltua, ollut näyttänyt olevansa Maans Pusan eläessä oikeutettu perheineen asumaan torpassa, minkä vuoksi Hovioikeus on, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Konsta Pusan hääden uhalla perkienen heti muuttamaan puheenaolevasta torpasta Hovioikeuden tuomioen on Konsta Pusa anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tulkinut tämän jutun ja katsoo ettei Konsta Pusa ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiola, joka siis jää pysyväksi
Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfrediuksiala. B. Amberg. Alfrediuksiala. B. Amberg. A. W. Ollimala. Samuli Koski. Haf Hellen Helmikuun 25. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa, vuokravälikirjan mitätto mäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa Längelmäen pitäjän Winkiän kylästä oleva Talollinen Johan Aksel Poukka, omasta puolestaan ja oikeudenkäynnin aikana kuolleen, saman pitäjän Hakosalmen kylässä asuneen entisen Talollisen Adolf Leander Poukan oikeudenomistajana, ja Adolf Leander Poukan muut oikeudenomistajat Talollisentytär Maria Fredrika Poukka, Talollinen Matti Syvänen ja hänen vaimonsa Olga Inleima Syvänen, kaikki Hakosalmen kylästä, Talollinen Otto Sten Poukka, mainitun pitäjän Tunkelon kylästä, ynnä Pohjois- Ameriikan Yhdyovaltäin Wäsningtonen valtiossa asuva Talollisenpoika Yrjö Aukusti PoukSämä: A. A. - B.t. - A. B. - 1. K. A. SaNo 407. Pag. 204. R. B. 1915.
ka yhteisesti ovat hakijoina sekä osakeyhtiö Finska Skiffer Aktiebolaget, Helsingin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, Helmikuun 25. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Johan Aksel Poukan vuokrattua Kesäkuun 2. päivänä 1902. tehdyllä välikirjalla Filosofianmaisteri Georg Reinhold Wilhelm Filliaaukselle 25. vuodeksi, lukun saman vuoden Heinäkuun 1. päivästä, koko sen Keskisen taloon kuuluvan tiluslohon, joka sijaitsi Kylänalasen järven ja Pitkäveden järvien välillä ja jota rajoitti toiselta puolen Ylisen ja toiselta Alasen talojen tilukset Winkiän kylässä, sekä kaikki sanotun alueen sisäpuolella olevat kosket ja kaikenlaisen vesioikeuden ynnä Winbian koskessa olevan körasinmyllyn irtaimistoineen 2000. markan vuotuisesta, Adolf Leander Poukalle suoritettavasta vuokrasta, on Finska Skiffer Aktiebolaget, jolle Filosofianmaisteri Lilliaeus Maaliskuun 5. päivänä 1903. oli siirtänyt mainittuun välikirjaan perustuvan oikeutensa, Johan Aksel ja Adolf Leander Poukalle toimituttamansa haasteen nojalla Längelmäen ja Kuoreveden pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Keisarillinen Senaatti Helmikuun 5. päivänä 1907. antamallaan tuomiolla oli julistanut Herastuomari Otto Alasen erinäisten Winkiän kylän tilojen omistajana oikeutetuksi Winkiän koskessa käyttämään hänelle kuuluvaa osaa kosken vesivoimasta sekä Kihlakunnanoikeus Otto Alasen kanteesta Syyskuun 30. päivänä 1910. julistamallaan päätöksellä velvoittanut Johan Aksel ja Adolf Leander Poukan sekä Finska Skiffer Aktiebolagetin heti poistamaan kos379
kesta yllämainitun vesilaitoksen siihen kuuluvine patoineen, ruuhineen ja kaikkini muine laitteineen, edellämainittu välikirja, jonka Filosofianmaisteri Lilliaaus oli tehnyt ja Finska Skiffer Aktiebolaget itselleen siirrättänyt sii nä luulossa että vuokralle annetut laitokset oli asianomaisella luvalla rakennettu sekä että vesivoima ja muut luovutetut edut kuuluivat Johan Aksel Poukalle, julistettaisiin mitättömäksi ja yhtiö vapautettaisiin kaikista välipuheesta johtuvista velvollisuuksista ja rasituksista. Johan Aksel ja Adolf Leonder Poukan vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisen ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, Lokakuun 3. päivänä 1912. julistamallaan päätöksellä siinä esitetystä syystä kyljännyt kanteen, mutta asian laatuun nähden saivat Johan Aksel ja Adolf Leander Poukka itse käisiä oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolin ja toisen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Heinäkuun 2. päivänä 1915. antanut siihen tuomion; ja koska suuren osa Winkian kosken vesivoimasta, jonka luovuttaminen tehdastiikkeen käyttämiseen oli ollut Kesäkuun 2. päivänä 1902. tehdyn vuokravälikirjan varsinaisena tarkoituksena, oli Keisarillisen Senaatin Helmikuun 5. päivänä 1907. antaman tuomion nojalla joutunut pois sanotulla välikirjalla luovutetusta vuokraesineestä eikä välikirjan pääasiallista edellytystä siis enää ollut olemässä, senvuoksi ja kun Finska skiffer Aktiebola get vuokranottajana niin ollen oli oikeutettu luopumaan vuokrasta, on Hovioikeus, huudatus Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistanut 380
puheenaolevan vuokrasopimuksen rauemeeksi; minkä ohessa Johan Aksel ja Adolf Leander Poukka velvoitettiin yhteisesti tai se heistä, jolla oli varoja, sadallaviidelläkymmenellä markalla korvaamaan osakeyhtiöllä Kihlakunnanoikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon ovat, Adolf Leander Poukan tällä välin kuoltua, Johan Aksel Poukka ja hänen myötäpuolensa anoneet muutosta perustelmalla, johon Finska skiffer Aktiebolaget on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja kat soo, etteivät Johan Aksel Poukka ja hänen myötäpuolensa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Johan AkselPoukka myötäpuolineen suorittamaan Finska Skiffer Aktiebolagetille, sillä jutusta täällä olleiden kustannusten korvaukseksi, kahdeksankymAlfred Sarva mentä markkaa. Tätä kaikki ajanomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alped Luksiala. B. Amberg. Alfred Luksiala. R. Amberg A. W. Rummaren Samuli Koski. 381.
Helmikuun 25 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullassa velkomesjutussa, jossa Lehto ri Uno Jansson, Tampereen kaupungista, on hakijana ja Nykär leby Aktiebank nimisen pankkiyhtiön konkurssiin luovutetun pesän toimitsija Tankin johtaja Georg Savander, Niko lainkaupungista, vastaajana Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 25 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksensä, saanut seuraavat tiedot: Tampereen kaupungin Maistraatille antamassaan hakemuksessa sekä sittemmin, asian tultua riitaisena siir retyksi tuomioistuimeen, saman kaupungin Raastuvanoikeudessa on Pankinjohtaja Savander vaatinut että, koska Lehtori Jansson eli kolmen muun henkilön kanssa Syyskuun 5 päivänä 1908 kirjallisesti sitoutunut yhteisvustuulliseen Läsnä: A. L. B. A. R. S. K. A. S. 182 No 412. Pag. 197 R. D. 1915
minaistakaukseen Nykarleby AktiebankinKruununnimismies Karl Alfred Hämäläiselle saman kuun 24 päivälle päivantyä velkakirjaa vastaan myöntämästä 7000 markan lainasta senkin varalle että laina uudistettaisiin yhden taiuseamman kerran, ja sanottu laina joka sittemmin oli uudistettu erinäisiä kertoja ja viimeksi velkakirjalla Lokakuun 10 päivältä 1912 vuoden ajaksi, oli jäänyt maksamatta, Jansson velvoitettaisiin suorittamaan Saranderille hänen toimitsijamiestoimessaan 7000 markkaa sovittuine 6 prosentin korkoineen, luettuna viimeksimainitun velkakirjan erääntymispäivästä Lokakuun 10 päivårtä 1913 täyden maksun tapahtumiseen. Kanteesta kuultuna on Lehtori Jansson myöntänyt allekirjoittaneensa puheenalaisen takaussitoumuksen, mutta kultänyt sen kohdistuneen edellämainittuun lainaan, jota sitäpaitsi ei oltu uudistettu ainakaan velkakirjalla Lokakuun 10 päivältä 1912, sekä niin ollen anonut kannetta hyljättäväksi Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset kumpikin ovat anoneet korvausta kuluistaan Maistraatissa ja Kaastuvanoikeudessa, on Syyskuun 23 päivänä 1914 julistetulla päätöksellä siinä esitetyistä syistä kyljännyt kanteen, saaden Lehtori Jänssön kuitenkin asian laatuun nähden itse kärsiä siinä olleet kulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asian osaiset puolin ja toisin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Heinäkuun 2 päivänä 1915 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että kysymyksessäolera, muiden muassa Lehtori Janssoninallekirjottama takauskirja Syyskuun 5 päivältä 1908 tarkoitti Kruununnimismies tämäläiselle Nykarleby Aktubankista gaman kuun 24 päivälle päevättyä velkakirjaa vastaan myönnettyä seitsemän tuhannen markan lainaa sekä että tuo laina oli uudistettu erinäisiä kertoja ja viimeiseksi Lokakuun 10 päivänä 1912, minkä tähden, ja kun takaussitoumus edellytti myös puheenalaisen lainan uudistamisen, Hovioikeus on, kumo ten Raastuvanoikeuden päätöksen, velvoittanut Lehtori Janssonin kuitatun 383
takaus- ja velkakirjan saadessaan maksamaan Tankinjohtaja Savanderille hanen toimitsijamiestoimessaan seitsemän tuhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Lokakuun 10 päivästä 1913 sekä kolmellasadalla markalla korvaamaan Savanderin kulut Maistraatiosa ja Raastuvanoikeudessa Hovioikeuden tuomioon on Lehtori Jansson anonut muutosta perustelmalla, johon Punkinjohtaja Savander on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Lehtori hansson ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi; ja velvoitetaan Lehtori Jänsson suorittamaan Tankinjohtaja Savonderille, hänellä jutusta täällä olleiden kustannusten korvaukseksi, seitsemän kymmentä markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Alfredziuksiala B. Anneberg Alfred Liuksiala R. Anneberg A. W. Rummala Samuli Koski.  Alfred Sarva. Helmikuun 26. päivänä 1916. sesta Wiipurin Kovioikeudesta tutleessa merioikeusjutussa, jossa KoiPiispa on hakijana sekä saman pitäjän Saarenpään kylästä kotoisin oleva Talollinen Simo Potkkö poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 26. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä saanut tietää: Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa on Simo Pölkkö lausunut, että hän oli Marraskuun 29. päivänä 1910. tehdyllä välikirjalla sitoutunut sakentamaan Tuomas Piispalle kolmimastoisen, välikirjassa lähemmin määsitettyn puulaivan 17500. markan hinnasta, mikä oli lopullisesti suoritettava silloin kun alus oli valmiina veteen laskettu, mutta että Tuomas Piispa oli, vaikka laiva oli valmistunut Läsnä: A. L. B.t. J. P. A. R. K. t. No 403. Pag. 28. R. D. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarilliviston pitäjän Tervahartialan kylässä asuva Talollinen Tuomas esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä v. O. L. P. 1915.
jo syksyllä vuonna 1911. pidältänyt sanotusta hinnasta 2000. markkaa, ja että Simo Pölkkö oli kerrottua rakennusurakkaa täyttäessään Tuomas Piispan pyynnöstä suorittanut ylitöitä, joista Pölkkö oli Piispalta saamassa laivan rakentamisesta neljä ja puoli tuumaa välikirjassa sovittua korkeutta korkeammaksi570. markkaa, lisäkensselin valmistamisesta 97. markkaa, lastiportin teosta 18. markkaa, työnjohtajan palkkaamisesta koneen alustan rakentamiseen 32. markkaa, näijimallin valmistamisesta 30. markkaa, keskimastönhesselistä 15. markkaa, kasuutan lisärakennuksesta 70. markkaa, kaarien lisäpuista ja niiden tekopalkasta 700. markkaa sekä perän lisävannaspuusta ja sen valmistamisesta 25. markkaa eli yhteensä 1557. markkaa; ja on Eino Pölkkö vaatinut Tuomas Piispan velvoittamista maksanaan Simo Pölkölle mainitut erät yhteensä 3557. markkaa laillisine korkoineen, vähennettynä kuitenkin Tuomas Piispan haasteen saatuaan Kesäkuun 22. päivänä 1912. suorittamat 853. markkaa 45. penniä. Kanteesta kuultuna on Tuomas Piispa myöntänyt jälkeenpäin tehneensä, Simo Pölkön kanssa eri sopimuksen laivan korottamisesta kolme tuumaa yli edellämainitussa välikirjassa sovitun mitan sekä näijimallin valmistamisesta ja työnjohtajan palkkaamisesta koneen alustan rakentamiseen, mutta väittänyt lisäkensselin valmistamisen, lastiportin teon ja keskimastön heselin valmistamisen sisältyneen Simo Sölkölle välikirjan mukaan kuuluneisiin tehtäviin ja Simo Pölkön vastoin välikirjan määräyksiä ja Tuomas Piispan pyytämättä tehneen kaikki kaaripuut kaksinkertaisiksi, sekä kieltänyt Simo Tölkön tehneen kajuuttaan lisärakennusta tai varustaneen perää lisävannaspuulla; ja on Tuomas Piispa, ilmoittaen jo suorittaneensa Emo jölkölle korvauksen laivan korottamisesta, näijimallin valmistamisesta ja mainitun työnjohtajan palkkaamisesta, vastustanut Simo Sötkön kannetta383
Sen ohessa on Tuomas Piispa Simo Pölkölle toimitetun vastahaasteen nojalla lausunut, että laiva oli jätetty hänen haltuunsa osaksi keskentekoisena ja osaksii kelvottomasti tehtynä sekä vesille laskematta, minkä työn Tuomas Piispa sitten Maaliskuussa 1912. oli saanut suorittaa, ja että Tuomas Piispa laskelmansa mukaan oli laivan korjaamista ja valmiiksi rakentamista varten suorittanut työpalkkoja yhteensä 77 markkaa 20. penniä ja erinäisistä muista töistä 20. markkaa sekä maksanut hankkimistaan tarveaineista saman laskelman mukaan niiden hinnat 24. ruplaa 75. kopeekkaa Venäjän rahaa ynnä 483. markkaa 65. penniä Suomen rahaa, jonka ohessa Tuomas Piispa oli suorittanut laivan vesille läskemisessa käytettyjen väkipyörien ja köysien vuokrana 40. markkaa, antanut Simo Tolkölle lainaksi 5. ruplaa sekä suorittanut Simo Pölkön eräät palovakuutusmaksut 24. markkaa 28. penniä; ja on Tuomas Piispa, selittäen pidättäneensä Simo Pölkölle tulevasta urakkasummasta 2000. markkaa sen vahingon varalle, mikä oli Simo Tölkön kerrotun laiminlyönnin kautta oikeutunut Tuomas Piispalle, vaatinut että Simo Pölkkö velvoitettaisiin maksamaan Tuomas Piispalle edelläluetellut erät yhteensä 1865 markkaa 13. penniä Suomen rahaa ja 29. ruplaa 75. kopeekkaa Venäjän rahaa, vähentäen kuitenkin ne 1144 markkaa 55. penniä, mitkä Simo Pölkkö oli mainituista 2000. markasta vielä saapa. Simo Pölkön myönnettyä oikeaksi Tuomas Piispan vaatimukset, mitä tuli velaksi annettuun 5. ruplaan sekä palovakuutusmaksuihin ja mikäli Piispa oli laskelmassaan Pölkköii veloittanut vahureijäntoivista 4. ruplaa ynnä 8. markkaa 40. penniä, laatikollisesta pitkiä nauloja 18. markkaa, kolmesta honkapuusta 15. markkaa ja pumppulaitteista 4. ruplaa 70. kopeekkaa, mutta vastustettua Tuomas Piispan vaatimusta muissa kohdin perusteettomana, on Raastuvanoikeus, jossa asiaa käsiteltäessä Satamakapteeni Carl Fritiof Lagererantz ja Kauppalaivuri Petter 380