Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
annat, att säljarene egde utestutande rätt att under fem års tid därefter afverka all den skog, som befunne sig å Wikoni benämnda, hemmanet underlydande skogs skifte, hade Karl Gustaf Sandqvist redan under vintern åren 1904 1905 öfverkat att å detta skifte växande lärrskog utan att därvid hvar lämna några proträd eller vidtaga annan åtgärd för skogens behöriga återväxt; och enär Sandqvist hade för afsikt att afverka jämväl den å sagda skifte befintliga björkskogen, har Abraham Rådman, som i början af Januari månad 1908 låtit tillsäga Karl Gustaf Sandqvist förbud att vida re begagna sig af berörda afverkningsrätt, yrkat att Karl Gustaf Sandqvist måtte vid vite förbjudas att verkställa afverkning af de å skiftet vådande återstående fjörklraden, emedan skogens återvänt å skiftet i annat fall äfventyrades. I saken hörd, har Karl Gustaf Sandqvist genmält, att de å ifrågavarande skifte hvarstående björkträden icke vore nödiga för återväxten af barnskogen, samt fördenskull motsagt käromålet och emot sett att blifva godtgjord för sina umgälder i saken. Under rättegångens fortgård har Johan Henrik Karlson, som genom afhandling af den 2 Januari 1908 af Abraham Rådman och dennes hustru Greta Rådman tillhandlat sig ofvanomförmälda andel af Storm hemman, efter å Karl Gustaf Sandqvist utverkad stämning före nat sig uti förberörda, af Abraham Rådman anhängiggjorda talan sedan Karl Gustaf Sandqvist, häröfver hörd, invändt, att den af Johan Henrik Karlson utverkade stämningen, såsom icke upptagande grunden för hans talan, vore ogillig, och förty undandragit sig svaromål i anledning af Johan Henrik Karlsons talan samt Häradsrätten genom beslut af den 1 Mars 1903 på upptagna skälförkastat den gjorda invändningen äfven som Karl Gustaf Sandqvist med anledning häraf upprepat sitt tidigare i saken afgifna svaromål, har Häradsrätten medels samma dag afkunnadt utslag för klarat utredt vara, att Karl Gustaf Ländqvist vid verkstället afverkning å i 183
frågavarande skifte, utgörande en yta af mkring tjugu hektars vidd, hvarken hvarlämnat några frötrad eller vidtage innan åtgärd för befordrande af skogens återväxt, hvarför Abraham Rådman samlikt 3 kap. 14 SS: i Skogstaden af den September 1886, varit berättigad att vidtaga åtgärd om Sandqvists förbjudande att vidare anlita skogen å sagla skifte; men, enär tiden för öfverk ningsrättens utöfvande allaredan utgått, kunde något vitesförbud för Karl Gustaf ländqvist uti berörda afseende icke vida re utsättas; och skyldigkandes vid den ra utgång af saken Karl Gustaf Sandqvist att till Johan Henrik Karlson, å hvilken Abraham Rådman öfverlåtit sina i rättegången framställda anspråk, i ersättning för desses därå hafda kostnader utgifva etthundra mark. Hofrätten, under hvars pröfning Karl Gustaf Sandqvist i vadeväg dragit målet, har genom den 29 Juli 1910 därå gifven dom utlåtit sig i saken; och jämte det Karl Gustaf Sandqvists i Hofrätten fram ställda yrkande därom, att förenämnda af Häradsrätten den 1 Mars 1909 afsagda beslut måtte upphäfvas, förkastades, allden stund Johan Henrik Karlson, sedan hon blifvit egare till ifrågavarande andel af Hormi hemman, varit berättigad att utan särskild stämning fullfölja Abraham Råd mans i laga ordning anhängiggjorda ta lan, har Hofrätten beträffande sjölfva saken låtit vid Häradsrättens utslag bero samt skyldigkänt Karl Gustaf Sandqvist att med femtio mark ersätta Abraham Rödman och Johan Henrik Karlsson desses i Hofrätten hafda umgälder. Uti Hofrättens dom har Karl Gustaf Sandqvist anhållit om ändring medels deduktion, den Abraham Rådman och Johan Henrik Karlson sedermera bemätt Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Karl Gustaf Sandqvist icke hafva anfört skäl till annan ändring uti Hofrättens dom, än att Sandqvist i anseende till sakens beskaffenhet befrias från utgifvande af förenämnda, Johan Henrik Karlsson tilldömda rättegångskostnads ersättningar. Det alle, som vederbör, till 481
efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: santin Karinen Aptziiksiala. santin Wärinen Aptzuuksiala. santin Wärinen Aptzuuksiala. 3. Annsberg K. R. Helanen 3. Annsberg K. R. Helanen A W. Kullmäärä Ossian tilauman Syyskuun 11 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa Postinhoitaja Eugenie Seimanpohja, Lammin pitäjän Kirkonkylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuva Maakauppias Kaarle Leppä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 11. päivänä Syyskuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Eugenie Soimanpohjalle toimi tetun haasteen nojalla on Kaarle Leppä Lammin ja Kosken pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän Eugenie Soimanpohjan pyynnöstä oli vuonna 1903 rakennuttanut tälle ylläsanet. tuun kylään asuin- ja ulkohuoneet ynnä aitauksen tontin ympärille, mitkä rakennukset olivat tulleet makLäsnä: S.S. - A. S. - B. A. - R. K. -A. R. O. S. No 1315. Tag. 157. R. D. 1910.
samaan laskun mukaan kaikkianja 5,697 markkaa 90 penniä; ja kun Eugenie Soimanpohja oli kieltäytynyt Kaarle Sepälle, jonka asianosaisten sopimuksen mukaan piti saada suoritus menoistansa ja vairoistansa laskun mukaan, suorittamasta enempää kuin 4720 markkaa 5 penniä, on Kaarle Leppä vaatinut Eugenie Soimanpohjaa velvoitettavaksi maksamaan Lepälle hänen vielä saamatta oleva saatavan sa, 967 markkaa 85 penniä, korkoineen kuin myös korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa. Eugenie Soimanpohja on kieltänyt puheenalaisten rakennusten tulleen maksamaan enempää kuin 4620 markkaa, siihen luettuna 520 markkaa vaivanpalkkioksi Kaarle Lepälle, ja selittänyt rakennuksista Kaarle Lepälle suorittaneensa ennakolta 3320 markkaa ja sitten 1,300 markkaa 21 päivänä Tammikuuta 1904, jolloin rakennukset Lepän puolesta ja olivat olleet täysin valmiit; ja koska Kaarle Leppä vastasanottuna päivänä oli itsekin myöntänyt saaneensa kaiken saatavansa Engenie Soimanpohjalta, on Engenie Soimanpohja vaatinut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on 22 päiväna Marraskuuta 1906 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Leppä oli vetoamalla saat tanut jutun, on 29 päivänä Huhtikuuta 1910 antamassaan tuomiosa lausunut selvitetyksi, että puheenalaiset Kaarle Lepän EugenieSrimanpohjalle toimittamat raken. nukset olivat tulleet maksamaan viisituhatta kuusisataa yhdeksänkymmentäseitsemän markkaa yhdeksänkymmentä penniä; mihin nähden ja kun Eugenie Soiman pohja ei ollut tästä suorittanut enempää kuin Lepän myöntämät neljätuhatta seitsemänsataa kaksikymmentä markkaa viisi pen486
niä, on Hovioikeus, kumolen Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Eugenie Toimanpohjan kuittia vastaan maksamaan Kaarle Lehälle vaaditut yhdeksänsataa kuusikymmentäseitsemän markkaa kahleksankymmentäviisi penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen lainhakupäivästä, 16 päivåstä Marraskuuta 1904, kunnes täysi suoritus tapahtuisi, kuin myös viidelläsadalla maikalla korvaamaan Lepän Kihlakunnanoikeudessa kärsimät oikeudenkuyn tikulut. Hovioikeuden tuomioon on lugene Toimanpohja anonut muutosta perustelmalla, johon Kaarle Leppä on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Eugenie Soimanpohja ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Engenie Toimanpohja suorittamaan Kaarle Lepalle, korvaukseksi hänellä täällä jutun Asian Sihannen vuoksi olleista kuluista, kuusi kymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Sentin Karinen Aro Luksiala Anton Karmen Aro Luikkala B. Anneberg K. R. Halanen B. Anneberg K. R. Halanen Ankildenvara 187
Syyskuun 17. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tiellessa tilinmoitetta koskevassa nostojutussa, jossa ovat Anttinen Salomon Rönni, Yliviiskan pitäjän Kirkonkylästä, hakijana sekä Kruununnimismies Johan Eliel Pettersson ja Poliieikonstaapeli Aukusti Knuuti, Sivälän pitäjän Nivalan kylästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 17. päivänä syyskuuta 1915. Keisarittinen Senaalle on ilsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on pysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan Kruununnimismiehen Pettersonin ja Poliisikonstaapelin Knuutin Nivalan ja Haapaveden pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeuteen on Salomon Konni siellä vaatinut, läsnä: S.S. - A. L. B. d. K. H. A. R. /. A. Lm. No 1547. Sivu 191. R. D. 1911.
että Kruununnimismies Pettersson ja Poliisikonstaapeli Knuuti, jotka Maanviljelijän Tunnar Marianderin ja hänen vaimonsa Elisavet käranderen konkussipesän toimitsijamiehinä olivat Salomon konnille, joka oli sanotun hon beissipesän velkojia, antanut 22. paivaksi Syyskuuta 1908. päivätyn tilin konkurssipesän hoidosta, veljoitettaisiin oikaisemaan tiliä siten, että sen tulopuolelle lisättäisiin yhden pesästä myydyn hevosen hinta viisikymmentäkolme markkaa, sekä että Kruununnimismies Pettersson ja Talusikonstaapeli Knuuti tuomittainiin laissa määrättyyn seuraamukseen siitä, että he, vaikka tuomio konkurssissa oli annettu jo 9. päivänä Tammikuuta 1896. olivat yllä mainittuun päivään raakka laimiintyöneet tilintekovelvollisuutensa, minkä ohessa Salomon Ronni on anonut borvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kruununnimismies Pettersson ja Poliisikonstaapeli Knuuti ovat vastustaneet kannetta; minkä jätkeen Kihlakunnanoikeus on St. päivänä Syyskuuta 1907. jutistamallaan päätöksellä ratkaissut jutun; ja samalla kun Salomon Könnin kiinne muuten hyljättiin on Kihlakunnanoikeus määrännyt puheenaolevan tilin siten oikaistavaksi, että sen tulepuolelle oli lisättävä edellämäine tiin hevosen hinta viisikymmentäkolme markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Salomon Ronni oli vetoamalla raattanut julun, on 25. päivänä Huhtikuuta 1911. antanut siinä tuomion; ja sen ohessa että Salomon Konnin Hovioikeudessa tekemä muistutus, että hänen jutussa ajamansa hänne tarkolle puheenäolevan tilin moittimista nuittakin kohden kuin sillä, josta Kihlakunnanoikeus oli antanut lausunnon, jätettiin varteen 489
stamatta, koskei Salomon Konni, joka Kihlakunnanoikeuden istun jossa 30. päivänä Syyskuuta 1904. oli itse ollut saapuvilla ottaman ja oikeudenkäyntiapulaisen seuraamana, ollut voinut väittää, että hän itse tai hänen oikeuden käyntiapulaisensa oli tehnyt muita vaatimuksia kuin ne, jotka edellä oli mainittu, on Kovioikeus ättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Salomon Konnin viidelläkymmenettä markalla korvaa maan Kruununnimismiehen Taltersonin ja Poliisikonstaapelin Kruutin kustannukset Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Talomon Ronni anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julun ja katsoo, ettei Salomon Konni ole esiintuonut syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiota, joka siis jaa pysyväksi, siitä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen TenaattiPantin Väärinen Alfred Lillksiala. Alfred Liuksiala. Pantin Karinen Asped Luksiala. B. Amberg. K. R. Helanen. B. Amberg. K. R. Helanen. A. J. Hauskvaara Alfred Lindström 190
Syyskuun 20 päivänä 1913 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuittu Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa määriitaa koskevassa nostojutussa, jossa Työmies Pekka Jalkanen ja hänen vaimonsa Iida Maria Pesonen, Vipurin pitäjästä, ovat hakijoina sekä Kauppahuone Hackman & Co, Viipurin kaupungista, poisjääneenä vastaajana Annettu Oikeusosaslossa 20 päivänä Syyskuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastateltuaan Kauppahuoneen Hackman i Cn Heinäveden pitäjän käräjäkunnan 1910 vuoden talvikäräjiin ovat Pekka Jalkanen ja Iida Maria Pesonen sekä viimeksimainitun veli Valkealan pitäjässä asuva Työmies Ernst Pesonen Kihlakunnanoikeudessa lausuneet että Ernst ja Iida Maria Läsnä: S.S. - A.S - B. K. - R. H. - H. A. R. A. L. 991 No 1352 Pag. 34 R. D.
Pesosen isänsä Talollinen Heikki Aataminpoika Pesonen, joka 23 päivänä Toukokuuta 1856 oli perinnöksi lunastanut koko kruununta son No 11. Heinäveden pitäjän Ihamaniemen kylässä oli 12 päivänä Marraskuuta 1857 kuollut jälkeensä jättäen viisi poikaa ja kolme tytärtä, joista kukin poika peri 2/13 osaa ja jokainen tyttäristä 1/13 osan mainitusta talosta; että Ernst ja Iida Maric Pesosen isän Heikki Heikinpoika Pesosen 13 päivänä Toukokuuta 1878 kuoltuu oli hänen perimänsä 2/13 osaa talosta perinnön nojalla joutu nut Ernst ja Iida Maria Pesoselle sekä heidän veljellensä nuenemmalle Heikki Heikinpoika Pesoselle, si ten että Ernst ja Heikki Pesonen olivat siitä saaneet kumpikin 1/65 osaa ja Iida Maria Pesonen 2/65 osaa; että nuorempi Heikki Heikinpoika Pesonen, joka kauppakirjalla 10 päivältä Helmikuuta 1899 oli ostän sä Juhana Pesosen pojalta Jukana Juhananpoika Pesoselta ja tämän vaimolta Vilhelmiina Sopaselta ostanut heidän oikeutensa sanottuun taloon, oli hakiessaan lainhuutoa koko edellämainitulle talolle oikeutettu Kihlakunnanoikeuden 9 päivänä Syyskuuta 1899 antamalla päätökulTä maan virallisissa sanomalehdissä julkaistavalla kuulutuksella kekotta naan sitä tai niitä henkilöitä, jotka paremman oikeuden nojalla tahtoivat estää Heikki Pesosen anottaa lainhuutoa, yön ja vuoden kuluessa siitä, kun sanottu kuulutus kolmannen kerran oli ollut julkaistuna mainituissa sanomalehdissä, kannettaan hakijan vaantoa vastaan Kihlakunnanoikeudessa ajamaan sekä sen jälkeen 20 päivänä Maaliskuuta 1901 saanut ensimmäisen lainhuudon koko puheenaolevasta talosta; ja että sanottu talo oli 15 päivänä Huhtikuuta 1902 nuorenman Heikki Heikinpoika Pesosen velan suorittamiseksi myyty julkisella pakkohuutokaupalla Kauppahuoneelle Hackman i Celle, jolle oli siitä annettu kauppakirja 27 päivänä Tou192
kokuuta 1902. sekä sen perustuksella 17 päivänä Syyskuuta 1904 kiinnekirja, ja kun Pekka Julkanen sekä Iida Maria ja Ernst Pesonen niinhyvin nii hin aikoihin, jolloin nuorempi Heikki Heikinpoika Pesonen oli edelläkerrotut la tavalla hankkinut näinnaisen omistusoikeuden koko puheenaolevaan taloon, kuin silloinkin kun talo sittem min oli pakkohuutokaupalla myyty, eivät otteet olleet kotiteudellansa eivätkä siis tietäneet, että heidän perintöosuutensa sanotusta talosta oli joutunut toisiin käsiin, ovat Pekka Jalhänen sekä Iida Maria ja Ernst Pijonen vaatineet, että Kauppahuone Hackman i Co velvoitettaisiin lunastuksettu heidän vapaaseen hallintaan sa lunvuttamaan 6/65 osaa mainitusta talosta. Kauppahuoneen Hackman i Coivas tustettua kannetta muun muassa sillä perustuksella, että Pekka Jalkanen ja hänen asiakumppaninsa olivat jo me nettäneet kannevaltansa puheenalaisesta maansaannosta on Kihlakunnanoikeus, jossa nuorempaa Heikki Heikinpoika Pesosta on asiasta kuulustettu joka asianosaiset puolin ja toisin monet korvausta oikeudenkäyntikultannuksistaan, 11 päivänä Helmikuuta 1910 julistanut päätöksen asiasta, ja koska Pekka Jalkanen sekä Iida Maria ja Ernst Pesonen eivät olleet laillisessa järjestyksessä valittanut edelläkerrotusta pakkohuutokaupasta, joka siten oli saanut lainvoiman, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen ja velvoittanut Pekka Jalkasen sekä Iida Maria ja Ernst Pesosen kahdella kymmenellä markalla korvaamaan Kauppakuoneella Hackman i Ella jutusta ollut kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pekka Jalkanen sekä Iida Maria ja Ernst Jalkanen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 1 päivänä Joulukuuta 1910 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon ovat Pekka Jalkinen ja Iida Maria Pesonen anoneet muutosta. 493
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Pekka Jalkanen ja Iida Maria Pesonen, joiden olisi 14 päivänä Toukokuuta 1805 annetun Kunink. Filipksen mukaan kannevaltansa säilyttämiseksi pitänyt moittia Kauppahuoneen Hackman i Esaanton yön ja vuoden kuluessa siitä mitloin kauppahuoneelle myönnettiin lainhuuto sen 27 päivänä Toukokuuta 1902 annettuun kauppakirjaan perustuvasta, saannosta, mutta jotka vasta sen ajan kuluttua ovat panneet vireille tämän ja tiin, ole erittäineet syytä muuttaa sitä loppupäätelmää, johon Oikeudet ovat jutussa johtuneet ja jonka varaan asia siis jää. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Santeri Saarinen Alfred Luikkiala. Santeri Saarinen Alfred Luikkiala. B. Anneberg A. E. Rullsluvanen K. R. Helanen Alfred Lindström No 1355 Pag. 118 R. D 9 1911 Den 20 September 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hof rätt inkommet fordringsmål emellan Handlingan Johan Edgård Moe, från staden Nikolaistad, sökande, samt Restauratören John Osolin, från Helsingfors stad, uteblifven svarande. Gifven uti Justitiedepartemen tet den 20 September 1913. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter Resteriitoren Osolin ågången stämning till Rådstufvurättens i Helsingfors stad sammanträde den 8 Augusti 1906 har Handlanden Moianfört att sedan han å förfallodagen den 21 Juni 1900 inlöst en af Restaura tören Osolin den 21 därförutgångne Januari utstäld, af Handelsferman EMonsen v. C:o äcepterad och af Handlanden Moe öfverlåten vexel lydande å 20,000 mark, hade Handlanden Moo den 19 September samma år med Restauratören Närv: S. S. B. A. R. H: A. H. O. Ln
Osolin ingått sådan skriftlig öfverenskommelse att Osolin, i fall vexelns innehåll icke skulle till fullo utbekommas ur firman E. Monsen & C:os emellertid till kenkurs upplåtna bo, erlade till Handlanden Moe den summa, som utgjorde skilnaden emellan den i konkursen utfallande dividenden och den å vuxeln utdömda fordran; att Handlanden Moi sedermera berakat berörda vuxets innehåll i firman E. Monsen §: os konkurs, men emedan detta Handlanden Mois fordrings anspråk motsagts, hade konkursdomstolen uti dom den 16 Mars 1901 anvisat Moe att genom särskild rättegång, som borde anhängiggöras inom tre månader efter nästnämnda dag, söka fastställelse af sin omförmälda fordran i konkursen, samt att slik rättegång äfven af Handlanden Moo den 6 Juni 1901 påbörjats, men sedermera den 29 Maj 1962 likväl nedlagts; och har Handlanden Moo yrkat att Restauratoren Osolin måtte förpliktas att på grund af förenämnda öfverenskommelse till Moe utgifva omordade vexels innehåll 20.000 mark jemte 6 procents årlig ränta därå från den 21 Juni 1900, dock efter afdrag af 1.400 mark, mot svarande den summa Handlanden Moe såsom utdelning i firman E. Monsen & 6:os konkurs högst skulle å sin ifrågakomna fordran ur konkursboet utbekommit i händelse Handlanden Moses bevakning af sagda fördran af konkurs domstolen godkänts eller denna fordran uti antydda särskilda rättegång blifvit till betalning faststäld ur konkursmassans tillgångar, hvarhos Handlanden Moi gjort anspråk på ersättning för sina umgälder å rättegången. Sedan Restauratören Osolin met sagt käromålet har Rådstufvurät ten medelst den 6 Mars 1907 afkunnadt utslag i målet sig utlåtit: och alldenstund Handlanden Moenligt andra punkten i den parter ne emellan den 19 September 1900 upprättade öfverenskommelsen åtagit sig att i firman C. Monsen 4 E:ns konkurs bevaka ifrågavarande vexelfordran 495
å tjugutusen mark samt Restarua tören Osolin i sådant fall jämväl enligt förenämnda punkt förbundit sig att åt Handlanden Moe erlägga den summa, som utgjorde skilnaden emellan dividenden och den å veden utdömda fordran i konkursen, men Handlanden Moe, ehuruväl han bevakat berörda fordran i konkursen dock underlåtit att utverka fastställelse af densamma genom att han nedlagt den af konkursdomstolen anvisade särskilda rättegången samt Handlanden Moe sålunda icke full gjort det i öfverenskommelsen föreskrifna villkoret, fördenskull och enar den omständigheten att Handlanden Moe sedermera afdragit så stor del af sin fordran, som motsvarade den dividend, som för oprioriterad fordran från konkursen utfallit, icke förändrade förhållandet och Handlanden Möö, om han icke på grund af ifrågakomna vexel hade någon fordran hos firman C. Monsen & E:o, ej heller i stöd af vexeln kunde ega fordringsrätt hos Restauratören Oselin, har Rådstufvurätten förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Moe i vadeväg draget målet, har genom dem den 3 Mars 1911 låtit vid Rådstufverättens utslag bero, jämte det Handlanden Koo ålagts att till Rustauratoren Ösolin i ersättning för dennes i Hofrätten hafda kostnader utgifva femtio mark Uti Hofrättens dom har Handlanden Moe anhållit om ändring Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Moe icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens dom, vid hvilken förty kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Santen Saarinen K. R. Helanen B. Annebref. A. E. Cummerne 496
Hem Lokakuun 2 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Siipurin Hovioikeudesta tullessa, tilanosan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Talolliset Mikko Heikki ja Erik Tiittanen, Suistamon pitäjän Niiniryrjön kylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä samassa kylässä asuva Talollinen David Matikainen vartaajana: Annettu Oikeusosastossa 2 päivänä Lokakuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellan esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Mikko Tiittaselle ja hänen edellämainituille asiakumppaneilleen toimitetun haastun nojalla on Paul Matikainen Suistamon pitäjän käräjiäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että, sittenkun Talolliset Antti ja Heikki Toivainen 22 päivänä Toukokuuta 1869 yhteisesti olivat saaneet perintökirjan kolmannekseen tilasta No 4. Niiniryrjän kyLäsnä: S.S. A. S. B. K.G. R.B. 497 Pag. 128. R.D. 170. No 1380.
lässä ja Antti Toivainen 21 päivänä Maaliskuuta 1870 myynyt osansa eli kuudenneksen tilasta Tehtaankirjurille Henrik Westerlundille, oli Antti Toivaisen Antti niminen poika 16 päivänä Heinäkuuta 1881 tehdyllä kauppakirjalla myynyt omistamansa osan mainitusta tilasta Mikko Heikki ja Erik Tiittasen isälle Antti Tiittaselle, joka, esittäen nuoremman Antti Toivaisen omistusoikeuden selvittämiseksi vanhemmalle Antti Toivaiselle ja Heikki Toivaiselle annetun perintökirjan, oli saanut 6 päivänä Huhtikuuta 1882 ensimmäisen lainhuudon ja 14 päivänä Helmikuuta 1883 kiinnekirjan kuudennekseen tilasta sekä kauppansa nojalla ottanut hallintaansa jo 1 päivänä Maaliskuuta 1869 edesmenneen Heikki Toivaisen kuudenneksen tilasta, jota Antti Tiittanen ja, hänen kuoltuaan, muiden muassa hänen mainitut laprensä ovat viljelleet; ja koskeivat Mikko Heikki ja Erik Pullanen Antti Tiittasen kaupan nojalla ollut oikeutetut hallitsemaan Heikki Toivaisen tilanosaa, jonka Påvel Matikainen 4 päivänä Marraskuuta 1907 oli ostanut Heikki Toivaisen vävyltä Severi Mikkoselta, joka oli saanut sen perintönä lastensa Mikko ja Heikki Mikkosen jälkeen, on Savol Matikainen Vaatinut, että nuoremman Antti Toivaisen ja Antti Tiittasen välinen kauppa julistettaisiin mitättömäksi sekä että Hikko Tiittanen ja hänen asiakumppaninsa velvoitettaisiin heti jättämään kysymyksessä oleva tilankuudennes Paul Matikaisen vapaaseen hallintaan sekä korvaamaan Matikaisen oikeudenkäyntikulut. Sutussa kuulustettuina ovat Rikko Tiittanen ja hänen asiakumppaniinsa vastustaneet kannetta, vaittäen että Severi Mikkonen aikoinaan oli myynyt Heikki Toivaisen hänelle joutuneen tilanosan nuoremmalle Antti Toivaiselle, sekä Hikko ja Heikki Tiittanen sillä198