Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
uppgifna totala förlusten af i skonerten Kifvit inlastade och för sjörisk försäkra de 14894, 75 rubel fot svarran och 1800. stycken lakter eller att sålunda utgifva åt Sederman och Aktola tillsammans tre fjerdedelar af efterföljande tvänne posternämligen 13000 mark med 9750. mark och 19. krmor 44. ord med 14. kronor 38. ord och desslikes trefjerdedelar af skittnaden emellan 3311. Ricksmark C. pennige samt sammanlagda beloppet af om förmälda puktförskott och fruktrast 3000 mark jemte fem procents årlig ränta å samtliga tre utelömda belopp från stämningsdagen den 8. November 1913. till skeende full likvid äfvensom till Sje försäkning i Aktiebolaget Åvir trefjerdede lar af förberörda 700. Ruksmark med 7200. Ruokomark jemte ränta därå likuledes efter fem för hundra om året från den 12. December 1913. tills full betalning följde; och skulle hvad sålunda i utlandskt mynt utdömts gäldas antingen i sagda myntelag eller i finskt mynt efter vid betalningsleden å orten gäl lande kurs. Perjämte hafva Sjokaptenen Degryse och förman Antwerpejehn bevaart Maalschuppis kants skyldige att med 1200. mark ersätta Handlanden Ceder man, Sjökaptenen Aktober och Sjoförsäk rings Aktiebolaget. Ägri gemensamt de ras umgälder i målet, hvarhos Sjökap tinarie Tengström, Himberg och Holin ström i ersättning för det de i målet uppvaktut samt Tingsrum och Holmtrom deri jemte för afgifvande af utta tande tillerkänts, Tenöström 11/192. mark, Hemberg 155. mark och Holmström 55. mark äfvensom Isokaptenen begelse och reden et för Ambrorie samt Fjökaptenen Ahta la och rederiet för Nyfart ålagts att, jäm likt 233. SS: Sjölagen såsom uppunde par tor, Degeri och Aktola personligen samt redovisna med värdet af förbry och frukt, ersätta bemälde sakkunnige sag da arvoden, begaste och redovid för Ambrosii gemensamt till trefjerdedelar samt Aktola och Nyfarts rederi gemen samt till enfjerdedel eller att förty ut tilula lagaste och förman Inteversohe Toivuril Ruotsikuppi gemensamt åt 198 Tingström 142. mark 50. penni, ut Hinderg
101. mark 25. penni och ut Holmström 41. mark 25. penni samt Ahtola och Nyfarts rederi likaledes gemensamt åt Ting ström 47. mark 50. penni, ut Himberg 33. mark 75. penni och åt Holmström 13 mark 75. penni Hofrätten, under hvars pröfning partorna å ömse sidor i väderag dragit må let, har genom den 10. Juli 1916. deri gifven dem funnit utredt vara att, sedan vid ifrågavarande tillfälle skonerten Nyfarts mistsignater, hvilka angifvit att för tyget legat för bu bordshalser, blifvit till ingaren Ambrosii hörda åtminstone sju minuter före omförmälda i öppenjo inträffade sammanstötning, Njökap tinen Pigvesi, som med kännedom om anförda sakförhållande och medaktgifvande å vindens riktning hade han nat bitala sig en riktig uppfattning om Nyfarts handlinge, försummat att aflägs na Ambiarii från sagda bevislinge samt icke heller i tid sloppat manskinen å Ambonia eller männerat ängaren med nödig försiktighet, utan så onkt samt, att sammanstötning med skinen ten Nyfart inhäffat med ofvanuppgif ven påföljel, fördenskull och emedan Sjökaptenen Rigryse således brutil emot föreskriftena i art 16 och 20. i Nederliga Ruogörelsen angående hand iakttagas lvitill förekommande af förtyrs summan lötande i sjon, gifven den 22. Juni 1897. samt den omsländigheten, att fjökapte nen Ahtola icke låtet skonerten Nyfart hvilken, på sätt ort. 21. i sagda kungörel se föreskref vid tillfället behållet sin kunoch fart, lofva upp i vinden för att där igenom möjligen undvika omberillägg ning, så mycket mindre kunde tillräk näs. Aklola såsom skuld, som utredning räknades derom, att en dylik månver hade kunnat förebygga sammanstolnin gen eller hindra dess våldsamhet, har Hefrätten ansett Sjökaptenen begryse haf va varit ensam vållande till ifrågavarande omlördläggning. Med afseende härå har Hofrätten, med andring af hvilolofvenuttens utslag i stöd af 154 SS: i Sje lagen, ålagt Fjekaptenen Tyrysi person ligen samt jemlikt de af Rådstufvurat ten åberopade 17. och 137. SS: i samma lag199
förstnämnda lagrum sådant detsamma lyder i Kejserliga Förordningen den 11. November 1889, förman Antwerperehe till wäxt Maatschuppi, i egenskap af redare för än garen Ambiorax, med värdet af detta förtyg och dess trakt för ifrågavarande essa så långt gäta dermed betalas kunde, gemensamt eller den som tillgång egde att ersätta ej mindre Handlanden bekman och Sjökaptenen Ahtola i egen skap af redare för skonaten Nyfart dem genom sammanstetingen åsamkade kador och kostnader, utgörande, på sätt Rådstufvurätten utsnat, totalsörlust af den till ett värde af trettontusen mark i oskadadt skick uppskattade skonerten Nyfart, jemlikt omförmälda laga kraft vinna disposition förelaget och dess vilare påförda i målet företräde enskilda kast nader ettusen fyrahundra fyratioen kronor fyrationio ör och förbjest påfördt bidrag till gemensamt hafveri tvåhundra sjuttionio kronor fyratiosex del, efter afdrag af behållningen af det försvilda förtygsviråket och jemväl föryttrad inventarier, utmöstningsföremål samt proviant inalles ettusen sexhundra sjuttioen kronor femtioell in, och ersättning för upphuggning af skonulens dock för lastens uttagning trettio kronor eller således nitten krono fyratiofyra on samt aförsäkrend trakt genom resans afbetande till ett belopp och tretusen behundra elfva Kucksmark sex Stemnige, efter afdrag af uppbudet frukt forskott ettusen femhundra mark och försäkrad pakkast likaledes ettusen femhundra mark eller att således till Cederman och Ostola utgifva trettontusen mark, nitton kronor fyratiofyra vid samt skittnaden emellan tretusen trehundra elfva Ruoks mark sexi Pennige och tretusen mark jemte fem procents årlig ränta å före nämnda belopp från stämningsdagen den 8. November 1913 intill skeende full likvid, utan och Fjöförsäknings Aktiebo laget Äger de niotusen sexhundra kuukmark som belaget utgifvit i ersättning för den uppbudna taluta förlusten af i konerten Nyfart inlästade och för sjerisk försäkande spanar och läkter jämt rän ta derå likaledes efter fem för hundra om året från betalningsdagen den 15. De200
cember 1913, hvarhos Sjekaptenen Degryse och firman Antwerpsehe Leewarit Maatsekap py, förman med värdet af förtyg och framt, skyldigkänts gemensamt eller den, som till gång egde, att utbetala den Handlanden Enlinnan, Sjökaptenen Ahola och Sjefor söknings Aktiebolaget Äger tillerkända rättegångskostnads ersättningen ettusen tvåhunka mark. För öfrigt och jämte det Sjökap tonen Aktola samt redelst för skonerten Nyfart lefriades från skyldigheten att utbetala en fjerdedel af förenämnda de säkkunnige i målet tillerkända vuoden ålades Fjökaptenen begryse och finnan Intwerpeksi Teimari Ruatsekuppis, hvilka saken tapput, jemlikt 235. SS i Tjölagen, De gry se personligen samt finnan med värdet af förbag ochtrakt, att ålägga brörda ur veden helt och hållet och att således utgifva ut. Sjökaptenen Tingsström etthundra nittio mark, åt Sjökaptenen Hinderi ett hundra trettiofem mark och åt sjökapte ren Holmström femtiofem mark, och skulle vid Rådstufvurättens utslag med denna indring i öfrigt, eller såvidt Rådstufen rätten förordnat att de i utlandskt mynt ddömda beloppen borde betalas antingen i sagda myntslag eller i finskt mynt efter vid betalningstiden gällande å vi sta kurs, att bero Oli Hofrättens dom har Sjökapte nen Dagelse anhållet om ändring me dels dess auktion, den Sjeförsäknings Akter bolaget Ager bemitt medan Handlanden Cederman och Sjokuplinen. Ahtola hvilka uttagit olupelitten af andringsansökningen, underlåtet att med lemotan de hit inkomma Kejserliga Senulen finner skäl ej förekomma till ändring i Hopat tens dom. Jokaptenen Tyrysi ålägges att till Sjöförsäknings Aktiebolaget Åver i visättning för dess i Senaten för målet hafda kostnader utgifva ett hundra mark äfvensom att till Handlanden Cederman och Sjokap tinen Ahtola gälda afgiftena för deras gemensamma exemplar af denna Kejserliga Amalens dom med sjuttiosex mark femtiotvå pen mi 201
Det alle, som vederbör, till efterrat telse länder Kejserliga Senaten för Finland: Alfred Kiuksiala. Johannes Pesonen Alfredliuksiala. Johannes Pesonen K. R. Helanen A. P. A. M. W. Heiv. K. R. Helanen A. P. A. M. W. Heiv. Samuli Korki. Uno Strömsten. Helmikuun 23 päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa, tavaran luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Kulkukauppias Aleksander Solovijoff, Nastolan pitäjän Uudestakylästä, on hakijana sekä Maakauppias Kaarle Sammalkorven konkurssipesän toimitsijämiehet Kruununnimismies Georg Lindvall, Orimattilan pitäjän Viljamaan kylästä, ja Kauppias Kaarle Uumari Sundfors, Lahden kaupungista, ovat vastaajina: Annettu Oikeusosastes sa Helmikuun 23 päivänä 1917. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Kruununnimismies Lindvallille ja Kauppias Sundforsille, heidän mainitussa toimessaan toimittamansa haasteen nojalla on Aleksander Solovijoff Orimattilan ja Artjärven pitäjäin käräjäkunnan KihlakunnanoLäsnä: A. L. - J. P. - R. H. A. R. - K.t. No 402. Pag, 317. Rd 1916.
keudessa lausunut, että Kaarle Sammalkorpi oli Syyskuun 30 päivänä 1912. omavaltaisesti vienyt Solovijoffin omistaman, Pöyrylän talossa Uudessäkylässä olleen kangastavaravaraston, arvoltaan ainakin 1192 markkaa 2 penniä. lakun Hollolan, Tustolan ja Kärkö län pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeus, missä Aleksander. Salovijoff oli vaatinut Sammalkorven velvoittamista Solovijoffille luovuttamaan mainitut tavarat, oli, Sammalkorven oikeudenkäynnin aikana jouduttua konkursitilaan, Huhtikuun 10 päivänä 1913 julistamallaan päätöksellä osottanut Solovijoffin ajamaan kanteen sa Sammälkoren konkurssipesää vastaan, on Aleksander Solovijoff vaatinut konkursipesää velvoitettavaksi. Olevijoffille luovuttamaan mainittu tavaravarasto tai, jos se ei enää ollut jälellä, korvaamaan sen arvo 1192 markalla 2 pennillä, jota paitsi Solovijoff on anonut korvausta oikeuden käyntikuluistaan Kanteesta kuulusteltuna on Kruununnimismies Lindvall väittänyt, että, koska Aleksander Solovijoff, pantuaan puheenalaisen jutun Kihlakunnanoikeudessa vireille 1913 vuoden syyskäräjissä, oli 1914 vuoden talvikär äjissa, joihin juttu oli siirretty, jättänyt sen ajamatta eikä ollut saapunut sitä ajamaan viimeksimainitun vuoden syyskäräjiinkään, jochen Salovijoff oli Kruununnimismies Lindvallin ja Kauppias Sundforsin uudelleen haastattanut, Solovijoff oli menettänyt puhevaltansa Kaarle Sammakorven konkurssipesää vastaan, minkä vuoksi Kruununnimismies Lindvall on anonut, ettei juttua enää otettaisi tutkittavaksi, vaan että Aleksander Solovijoff velvoitettaisiin korvaamaan Lindvallen oikeudenkäyntikulut; mutta on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 23 päivänä 1914 julistamallaan päätöksellä hyljännyt sanotun väliväitteen oiheettomana. Tastatessaan kanteeseen on Kruununnimismies Lindvall myöntänyt Kaarle Sammalkorven Aleksander 203
Solovijoffin varastosta ottaneen kangastavaroita, joiden arvo teki yhteen. sä 1192 markkaa 2 penniä; mutta koska nuo tavarat olivat olleet Kaarle Tammalkorven omia ja vain annetut Aleksander Solovijoffille Sammalkor ven lukuun myytäviksi, on Kruunun nimismies Lindvall vastustanut kannetta. Kuulusteltuaan asiassa Kaarle Sammalkorpeakin, on Kihlakunnanoikeus, johon Kauppias Sundfors oli jäänyt saapumatta, Lokakuun 13. päivänä 1915 julistamassaan päätöksessä lausunut selville käyneen, että Kaarle Sammalkerpi oli ilmoitettuna aikana Aleksander Solovijofwi puheenalaisesta kangasvarastesta että nut kangastavaroita yhteensä tuhannen sadan yhdeksänkymmenenkahden markan kahden pennin arvon, jot ka tavarat olivat tulleet Sammälker ven konkurssipesän hyväksi, minkä vuoksi ja kun ei oltu esitetty näytöstä siitä, että sanotut tavarat olisivat olleet Kaarle Sammalkorven omaisuutta, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Kruununnimismies Lindvallin ja Kauppias Sundforsen luovuttamaan Aleksander Solovijoffille kysymykseen tulleet tavarat taikka korvaamaan niiden arvon tuhannella sadalla yhdeksälläkymmenelläkahdella markalla kahdella pennillä kuin myös Kaarle Sammalkorven konkurssipesän varoista maksamaan Solovijoffille tämän oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi sata viisikymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kruununnimismies Lindvall ja Kauppias Sundfors vetoamalla olivat saattaneet jutun, on Elokuun 10 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla ratkaissut sen; ja koska Aleksander Solovijoff, haastateltuaan asiasta Kruununnimismies Lindvallin ja Kauppias Sundforsin 1913 vuoden syyskäräjiin, oli jättänyt jutun ajamatta 1914 vuoden talvikäräjissä, joihin se jatkokasitteliga varten oli siirretty, sekä sitten, haastatettuaan Lindvallin ja 201
Sundforsin 1914 vuoden syyskäräjiin, jättänyt asian niissäkin ajamatta, on Hovioikeus, nojautuen Oikeudenkäymiskaaren 12. luvun 2 SS:ään, sellaisena kuin tämä lainkohta on Keisarillisessa asetuksessa Syyskuun 7 päivältä 1901, julistanut Kaarle Sammalkonen konkussipesän Solovijoffen puheenalaisesta kanteesta vapaaksi sekä siis, kumoten Kihlakunnanoikeuden väitepäätoksen ja lopullisen päätöksen, hyljännyt Solovijoffin asiassa ajaman kanteen ja velvoittanut hänet sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan konkussipesän kulut Kihlakunnanoikeudessa Hovioikeuden tuomioon on Aleksander Solovijoff anonut muutosta perustelmalla, johon Kruununnimismies Lindvall ja Kauppias Sundfors ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti katsoo oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden asiassa julistaman päätöksen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Luksiala. Johannes Pesonen Alfred Luksiala. Johannes Pesonen K. R. Helanen. A. A. Brununvain. K. Auer. 205
Helmikuun 24. päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Kovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Turun kaupungista oleva Kauppias Heikki Lång on hakijana ja samassa kaupungissa asuva Ruokalanpitäjä Viljotutio poisjääneenä vastaajana. Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 24. päivänä 1917. Keisarillinen Senaatti on itselleen esattelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Turun kaupungin Raastuvanoikeudessa on Viljo Autio vaatinut Kuuppias Längiä velvoitettavaksi Asioitsija August Oksasen Antiolle siirtämän laskun mukaan suorittamaan Peljo Autiolle Oksasen Kauppias Längille myymien huonekalujen hinta 95. markkaa korkoineen. Kauppias Langin vastustettuu kannetta, väittäen August Oksaren myyneen mainitut huonekulut Långille 25. markasta, jotka Lång oli Oesaselle maksanut, on Raastuvanoikeus, jossa Läsnä: J. Pa R. A. R. K. B. SS: 62. No 42. Pag. 233. R. D. 1916.
asianosaiset kumpikin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, Heinäkuun 9. päivänä 1914. julistanut päätöksen; ja koska Kauppias Lång oli myöntänyt ostanansa August Oksaselta puhemaolevat huonekalut, Långin voimatta näyttää huonekalujen hinnan olleen ainoastaan kaksikymmentäviisi markkaa, jotka Lång oli näyttänyt suorittaneensa Okraselle, on Raustuvanoikeus velvoittanut Kauppias Langin kuitin saadessaan maksamaan Viljo Autiolle, jolle Oksanen oli siirtänyt tämän saamisensa, yhdeksänkymmen täviisi markkaa, kuitenkin vähennettyä jo suoritetut kaksikymmentäviisi markkaa, viiden prosentin vuotuisine korkoineen haastipäivästä Huhtikuun 11. päivästä 1914. täyden maksun tapahtumiseen sekä sadalla markalla korvaamaan Aution oikeudenkiyntikulut. Korioikeus, jonne Kauppias Lång oli velonnut Raastuvanoikeuden pääitöksestä, on Toukokuun 31. päivänä 1916. antamallaan tuomiolla ratkaisuut asian; ja koska siinä oli tullut näytetyksi, että August Oksunen oli myynyt kysymyksessäolevat huonekalut Kauppias Längille tämän hyväksymästä yhdeksänkymmenenviiden markan hinnasta, sentähden ja Raastuvanoikeuden päätöksessä mainituilla perusteilla on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastuvanoikeus oli johtunut, velvoittaen sen ohessa Kuukpias Längin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Viljo Autiolla Hovioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Lång anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti katsoo ettei ole aiheltä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Johannes Pesonen. K. Relanen A. W. Rustmanen Samuli Koski. K. Aner 207
Helmikuun 26 päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullessa, saatavaa koskevassa jutussa, jossa Jyväskylän kaupungissa oleva Osakeyhtiö KeskiSuomen. Rautakauppa niminen yhtiö on hakijana sekä toiminimi Asianajo- ja Perimisteimisto H. Fredmann, Helsingin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 26 päivänä 1917 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää. Kirjallisen haasteen nojalla on Asianaja ja Perimistoimistö H. Fredmannin puolesta Jyväskylän kaupungin Ruostuvanoikeudessa vaadittu, että koska Osakeyhtiö Keski - Suomen Rautakauppa, jolle " Pahko- Osakeyhtiö A. E. P. Insinööri toimisto, Helsingin kaupungista, tilauksesta Tammikuun 30 päivänä 1913 oli lähettänyt kaksi hevoskeritsemuskonetta puhdistuskoneineen Läsnä: A. L. H. A. R. K. t. S. R., U. S. No 418. Pag 259. R. D. 1916
ja moottoreineen yhteensä 541 markan 23 pennin hinnasta, oli jättänyt siitä 276 markkaa 11 penniä maksamatta, osakeyhtiö velvoitettaisiin asianajotoimistolle, jolle mainittu insinööritoimisto oli siirtänyt saamisensa, suorittamaan laskiin mukaan tuon hinnan jäännös 276 markkaa 11 penniä korkoineen. Kanteen johdosta on Osakeyhtiö Keski - Suomen Rautakaupan puolesta lausuttu: että osakeyhtiö Marraskuun 15 päivänä 1912 oli Jyväskylän pitäjässä asuvan Tilanomistajan Constan tin Bernhardin pyynnöstä tilannut kysymyksessä olevat koneet kahden viikon kuluessa toimitettaviksi; että kun toinen keneista, jotka saapuivat vasta kymmenen viikon kuluttua tilauksen jälkeen, havaittiin kelvottomaksi, oli Constantin Bernhard kieltäytynyt sitä vastaanottamasta; että sama kone sittemmin kahdesti oli palautettu myyjälle korjattavaksi; sekä ettei konetta tosin enää oltu kostettu käyttää, sittenkuin myyjä oli sen viime kerran lähettänyt takaisin, ja on osakeyhtiö, ilmoittaen suorittaneensa toisen koneen hinnan, asian näin ollen anonut kannetta hyljättäväksi sekä korvausta oikeudenkäyntikuluis taan. Raastuvanoikeus on Heinäkuun 27 päivänä 1914 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Asianajo- ja Perimistoimistö H. Fredmannin sadalla kahdeksallakymmenellä markalla korvaamaan Osakeyhtiö Keski - Suomen Rautakaupan jutusta ollet kulut; minkä ohessa asianajatoimisto oikeutettiin saamaan sanottu kone osakeyhtiöltä vaadittaessa takaisin. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Asianajo - ja Perimistoimistö H. Fredmann oli vetoamalla saattanut jutun, on Kesäkuun 20 päivänä 1916 antanut siihen tuomion; ja samalla kuin todistajana jutussa kuulusteltu Contantin Bernhard julistettiin peräytys todistajaksi, koska hänellä saattoi olla hyötyä tahi vahinkoa odatettavana 209
asian päättymisestä, on Hovioikeus katsovut, ettei Osakeyhtiö Keski Suomen Rautakauppa ollut voinut näyt tää, että kysymyksessä oleva kone olisi ollut tarkoitukseensa kelpaama ton, sekä senvuoksi, kumoamalla Raastuvanoikeuden päätöksen, velvoittanut Osakeyhtiö Keski Suomen Rautakaupan kuittia vastaan Asianajo- ja Perimistoimistö H. Fredmannille suorittamaan vaaditut kaksisataa seitsemänkymmentäkuusi markkaa yksitoista penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen Huhti kuun 11 päivästä 1914, jolloin haaste asiassa toimitettiin. Hovioikeuden tuomioon on Osakeyhtiä Keski Suomen Rautakauppa anonut muutosta perustelmalla, johon Asianaja- ja Perimistoimistä H. Fredmann on vastannut. Keisarillinen Senaatti patsoo, että ole ochetta muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Osakeyhtiö Keski - Suomen Rauta kauppa velvoitetaan maksamaan Asian Uno Strömsten. aja- ja Perimistoimistö H Fredmannille sillä jutun vuoksi Senautissa ollei den kulujen korvaukseksi seitsemän kymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: AlfredLuksiala K P. Helanen Alft Luksiala K P. Helanen A. V. Lillman. Samuli Korki. K. Anel 210
Helmikuun 26 päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulloessa, testamentin moitetta kirkevassa jutussa, jossa ovat Talollisenpoika Basilius Marttinen, Karstulan pitäjän Wahangan kylästä, hakijana sekä Itsellinen Johannes Marttinen, Talolliset Otto Marttinen Juho Nestor ja Eljas Muhonen sekä kahden viimeksimaini tun vaimot Helga Maria ja Helma Muhonen, Wähängan kylästä, ynnä Talollinen Toivo Jalmari Honkonen ja hänen vaimonsa Miina Honkonen, sanotun pitäjän Pääijärven kylästä, poisjääneenä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 26 päivänä 1917. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää Läsnä: A. L. R. H. A. R-K.A. S. K. U. S. Tag. 30 R. D. 1916
Besilius Marttisen silloiselle uskotulle miehelle, Karstulan pitäjän Karstulan kylästä olevalle Leipurille Julius Wiljaselle toimitetun kirjallisen haasteen nojalla ovat Johannes Marttinen ja hänen myötäpuolensa Karstulan pitäjän käräjökunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Julius Wiljanen oli, sanotussa toimessaan, Maaliskuun 31 päivänä 1914 Kihlakunnanoikeudessa testamenttina valvonut Basilius Marttisen Joulukuun 14 päivänä 1913 kuolleen isän, Talollisen Matti Marttisen tekemän suullisen määräyksen, jonka mukaan Paselius Marttinen Mati Marttisen kuoltua saisi päältä päin Matti Marttisen omaisuudesta viisituhatta markkaa; mutta koskei Matti Marttisen juopuneessa tilassa pitämät puhelut siitä ilmoisseet hänen todellista tarkoitustaan lausua viimeistä tahtooan ovat Johannes Marttinen ja hänen myötä puolensa, joista Johannes ja Otto Marttinen sekä Helga Maria ja Hilma Mahonen ynnä Miina Honkonen olevat Matti Marttisen lapsia, vaatineet, että sanottu testamentti julistettaisiin mitättömäksi. Kanteesta kuulustettuna on Juli us Wiljanen sitä vastustanut, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on Marraskuun 5 päivänä 1914 julista massaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kontanHovioikeus, jonka tutkittavaksi Johannes Marttinen ja hänen myötä puolensa olivat vetoamalla saattanut jutun, on Heinäkuun 27 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa katsonut tosin toteensaatetuksi, että Matti Mart tinen elinaikanaan oli lausunut, että Baselius Marttisen tulisi saada Matti Marttisen jäämistöstä viisituhatta markkaa, mutta ettei tätä eri tilaisuuksissa eri tavalla keskustellen lausuttua aikomusta veitu pitää testamenttina; minkä vuoksi Hovioikeus, kumolen Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on julistanut moitteenalaisen testamentin mität212
tömäksi. Hovioikeuden tuomioon on Basili us Marttinen, joka nyttemmin on tullut täysiikäiseksi, anonut muutostaKeisarillinen Senaatti katsoo, ettei ole aihetta muuttaa Hovioikeuden tuomiota Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: AlbedLiuksiala K. R. Helanen AlbedLiuksiala K. R. Helanen A. V. Brunvaara Samuli Korki. K. Auer. Uno Strömsten. Den 27. Februari 1917 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilt ling, från Kejserlige Ilo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Handelidkandena i Helsingfors stad Anna Matilda Niskanen, sökande och Mandi Svahn, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 27 Februari 1917 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Helsingfors par, Mandi Svahn anfört, att hon i November månad år 1912 försträckt åt Anna Matilda Niskanens syster Jandelidkande Hulda Niskanen 2300 mark, hvilket län Anna Matilda Siskanen förbundit sig att under Januari månad år 1913 återbetala; i anseende hvartill, och då å lånet nämnda tid afbetalats endast 10 mark Mandi svahn yrkat Anna Matilda Siskanens förpliktande att till henne utgifva resterande2200 mark jämte ränta saken hörd har Anna Matilda Och: A. L. J. B. K. R. A - S.S. 1892 213 No 430. Såg. 548. R. S. 196.