Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
lalle ja Eevertti Sopalle maksut heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota viidellätoista markalla kahdeksallakymmenellä pennillä. Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Kustaa Pirttikorpi hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kaarle Kustaa Pirttikorpi ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: S. 100M. hemman = Alex. Kumbin S. 100M. hemman = Alex. Kumbin Hovard Pardani Eelala kijander. I. Ock. Lilius. Den 1 Maj 1906. Kejserliga Senalens för Finland dom uti ett, på nedsatt reverskilling, från Alo Hofrätt inkommit konkursmål emellan Handlanden Ernst Schomaihers änka Caroline Maria Johanne Schomacker, i egenskap af sin bemälde mans rättsinne hafvare, och Seknikern Waldemar Schomacka, från Helsingfors stad, gemensamt, sökande, samt Byggmästaren August Mattsson och innehaf varen af Tahförarfinnan Helsingfors Advekathyrä Tichäradshöfdingen Ar vid Svarander, äfven från sagde stad hvardera för sig, svarande. Elfven uti Jussiliedepartementet den 1 Maj 1906 Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig fordragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemlat följande Sedan Direktionen för Fastighets aktiebolaget Ihalalta i Helsingfors ej mindre uti ett den 27 April 1904 emel lan sagda Direktion samt Ernst och Waldemar Schinnader upprättadt hon trakt åtagit sig att uti belagets gård gden R. W. Ojil - S.V. - 72. C.t. 247 No 450. Pag. 29. R. D. 1906
i Helsingfors uppföra särskilda för lageri, örelse afsedda lokaler och för viss tid för byrt desamma åt Ernst och Waldemar Schomaiher, hvilka uti samma kontrakt förbundit sig att öfvertaga aktier i hela get, Ernst Schumaeher för 3000 mark och Waldemar Schulmäcker för 1000 mark, än uti en jämväl nästsagde dag tillkommen skrift förpliktat Fastighetraktiebolaget Pkalåtta att, därest förenämnda lokaler icke blefve stälda till Ernst och Waldemar Schumaihers försegande, åt dem återlara de guldna aktioleppen, samt omförmälda bolag emellertid den 1 April 1905 hos Rådstufvurätten i Helsingfors anhållit att få till sina borgenären förnöjande på engång uplå all sin egendom, haf va Ernst och Waldemar Schomäcker å inmällebolagen i konkursen den 20 Juni 1905, under uppgift att omorda se lokaler icke kommit till utförande bevakat och utredt, Ernst Sekumäcker 5000 mark och Waldemar Schimarker 10,000 mark. Efter det Ernst och Waldemar Schaima ders bevakning motsagts af August Mattsson och Vicehäradshöfdingen Son rander, hvilka jämväl bevakat fordringar i konkursen, på den grund att Firektionen för Fastighetsaktiebolaget Tholåtta icke kunnat lagenligen tillförbinda belaget att återbära inbetalade aktiebelopp, har Rådstufvurätten medels den 19. September 1905 afkunnad dem på upptagna skälfaststält till betalning ur honkunderts till gångar åt Ernst Schimader femtusen mark och åt Waldemar Silumäcker tiotusen mark. Hefrätten, under hvars pröfning August Mattsson och Vicehäradshöfdingen Sewander i väderäg dragit målet, har uti dem den 27 Januari 1906 utlåtit sig, och emedan Direktionen för Fastighetsaktet bolaget Ihalatta, i strid med stadgandena uti Lagen om aktieldag den 2 Maj 1895, icke varit berättigad att till Ernst och Waldemar Schomaiher utfärda omförmälda, den 7 April 1904 dagtidnade förbindelse, hvar inom Direktionen iklädt belaget skyldig het att till emot och Waldemar Schaima der återbetala de af dem erlagda aktieheloppen, samt sagda förbindelse förty icke 248
kunde för Ernst och Waldemar Schomader grunda någon fordran genlemot Fastighets aktiebolaget Ihalatta, ty vardt, med upphäfrande af Rådstufvurättens dom, Ernst och Waldemar Tinumärhers ifrågavarande för dringsängråk förkastadt; dock skulle denna ändring, jämlikt SS: 100 i konkurstadgan den 9 November 1868, gälla endast för August Mattsson och Vicehäradshöfdingen Svarander hvilka ändringen sökt. Uti Hofrättens dom hafva Caroline Maric Johanne Schimader och Waldemar Schomaeher anhållit om ändring medels ingifven deduktion, hvilken August Mattson och tillhäradshöfdingen Svarander i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande; och emedan belagsman, jamlikt 1 mom. 22 SS: i förenämnda Lag om aktiebolag, icke är tillåtet att, innan lelaget i laga ordning brutits, fordra utskiftande af sin andel däri, samt förbehåll härom, äfven om det göres vid aktioteckningen, enligt 4 och 15 SS: SS: i samma lag är ogiltigt, ty och då Direktionen för Fastighetsaktiebolaget Ihalalta i följd häraf icke kunnat lagligen förbinda belaget att till Ernst och Waldemar Schomader återbära de af dem erlagda akheloppen, pröfvar Kejserliga Senaten rätt vist låta bero vid det slut, hvari Hofrätten i saken stannat, jämte det Carolina Maria Johanne Schimacker och Waldema Schomader åläggas att gemensamt eller den af dem, som tillgång eger, godtgöra August Mattsson och Vicehäradshöfdingen Svarander deras kostnader i målet härstädes samt sådant afseende betala, åt Mattsren son Svarander, hvardera, sextio mark. Petalle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland L. Winkman 1all. Augusti C. J. Timgren Fredr. Luudenius. / "Omian Karten 249
1 päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin oikeudesta tulleessa, tilin tekemisnomalehdentoimittaja Kaarlo Ahlgren, Kirjuri R. Tuominen, Vaskiseppä Ananias Ahlqvist, Salomomestari Konstantin Maucits Eklund, Pakkomestari Fredrik Huttunen, Koulunopettaja A. Haarus ja Talonomistaja Axel Sirin, kaikki Tampereen kijaina sekä Tampereen Raittius seuran Päätöimikunta vastaajana: Annettu Oikeusosastossa päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja nut tietää seuraavaa: nimitetyille asiakumppaneilleen toimi tuttamansa haasteen nojalla ovat Valaja Gustaf Lindell, Kirjuri K. W. PeLäsnä. R. A. W. C; W. F. L. C. A: A. O. S. 250 No 457. Pag. 26. R. D. tuomio nostorahalla Turun Hovitä koskevassa jutussa, jossa SaWiljakainen, Työnjohtaja Anders kaupungista, yhteisesti, ovat haniistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saaToimittaja Wiljakaiselle ja hänen edellä 1905.
täjäniemi, Kauppias Anshelm Saarinen, Tehtaantyömies Heikki Koskinen, Kansa, kaulunopettajattaret Alina Salomaa, Hanna Wesander ja Mimmi Kunnas sekä Kansakaulunopettaja Aaku Mäki, kaikki myöskin Tampereen kaupungista, sanotun kaupungin Raastuvanoikeudessa, ilmoittaen olevansa Tampereen Raittius seuran Päätöimikunta, lausuneet, että Toimittaja Wiljakainen ja hänen asiakumppaninsa, jotka, paitsi muita, Tampereen Haittiisseuran vuonna 1896 pidetyn vuosikokouksen päätyttyä olivat toimineet mainitun seuran päätoimikuntana, jonka seuran siihen aikaan muodostivat paikallisyhdistykset Liitto" ja tammurusto, olivat laiminlyöneet kutsua seuran jäsenet vuosikokaukseen vuonna 1897. minkä johdosta seuran päätoimikunta, jonka yhdeksästä jäsenestä kolmasosa vuorossa ynnä esimies oli seuran 17 päivänä Maaliskuuta 1885 ananmukaisesti vahvistettujen sääntöjen mukaan, vuosikokouksessa uudestaan valittava, oli jäänyt täydentämättä eikä tilintarkastajia kuluvalta vuodelta oltu voitu valita; että Toimittaja Viljakaisen ja hänen asiakumppanienja toimesta 11 päiväksi Huhtikuuta 1898 määrätty vuosikokous oli jäänyt pitämättä syystä että siihen oli kutsuttu, paitsi Liiton ja Aamuruskon edustajia, myöskin edustajia Elo nimisestä paikallisyhdistyksestä, jonka Toimittaja Wiljakainen ja hänen asiakumppaninsa 31 päivänä sitä edellistä Maaliskuuta olivat ottaneet Tampereen Raittuuseuraan; että kun Toimittaja Wiljakaisen ja hänen asiakumppaniensa huolesta 3 päivänä Huhtikuuta 1899 toimitettuun vuosi kokoukseen myös oli kutsuttu Elon edustajia, eivät Liiton edustajat ottaneet siihen osaa, jota paitsi Aamurus, ko ei ollut siinä asianmukaisessa järjestyksessä edustettukaan; että 3 päivänä Joulukuuta 1900 pidettyyn vuosikokoukseen, jonka Toimittaja Wiljakainen ja hänen asiakumppaninsa olivat kutsuneet kokoon, ei ottanut osaa muu kuin Elo-yhdistys; sekä että Liitto - ja Aamurusko - yhdistykset olivat, asiain järjestämistä varten, edus251
tajainsa kautta 5 päivänä viimesanottuu kuuta kokoontuneet pitämään Tampereen Railliusseuran vuosikokonsta, jossa seuan päätöimikuntaan oli valittu, Aakuu Mäki esimieheksi sekä, paitsi muita, Gustaf Lindell ja hänen yllämainitut asiakumppaninsa jäseniksi; ja koska laillista vuosikokousta asian näin ollen ei oltu pidetty 1896 vuoden jälkeen eikä siis ehkä tehtyjä tilejä oltu voitu tarkastaa ovat Gustaf Lindell ja hänen asiakumppaninsa edelläkerrotussa toimessaan vaatineet Toimittaja Wiljakaisen ja hänen asiakumppaniensa velvoittamista jättämään Gustaf Lindellille ja tämän asiakumppaneille täydelliset tilst seuran omaisuudesta ja sen hoidosta. Sittenkuin Aaku Mäki, joka 1896 vuoden vuosikokouksen päätyttyä myöskin oli kuulunut Tampereen Raittiusseuran päätöimikuntaan, oli haastettu vastaajaksi asiaan ja hänta siinä kuulustettu, ovat Toimittaja Wiljakainen ja hänen asiakumppaninsa vastaneet, muun muassa, että Tampereen Railluuseuralta vuosina 1898, 1899 ja 1900 oli ollut lailliset vuosikokoukset, joissa, paitsi 1900 vuoden kokouksessa, Aamuruskon edustajat olivat ottaneet osaa kaikkiin tehtäviin; ettei Liitto-yhdistys, koska se oli vuosina 1898 - 1900 laiminlyönyt maksunsa seuralle, ollut ollut oikeutettu ottamaan osaa puheenalaisiin vuosikokouksiin, saatikka sitten julistamaan itseään Tampereen Raittiusseuraksi, sekä ettei vuosikokauksella eikä siis myöskään 5 päivänä Joulukuuta 1900 pidetyn kokouksen valitsemilla henkilöillä ollut oikeutta vaatia tilejä päätoimikunnalta, vaan kuului tilien tarkastus seuran puolesta vuosikokouksessa valituille luottamusmiehille, jommoisina 1896 vuoden vuosikokouksessa sitä varten määrätyt toimimiehet olivat tarkastaneet Toimittaja Wiljakaisen ja hänen asiakumppaniensa vuosilta 1896 ja 1897 tekemät tilit sekä vuosikokouksissa 1898 ja 1899 valitut tilintärkastajat äskensanottujen vuosien tilit; minkä vuoksi Toimittaja Wiljakainen ja hänen asiakumppaninsa ovat 252
vastustaneet kannetta Raastuvanoikeus jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta heillä jutun takia olleista kuluista, on 7 päivänä Marraskuuta 1901 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Toimittaja Wiljakainen ja hänen asiakumppaninsa ynnä Aaku Mäki vuosilta 1896, 1897, 1898 ja 1899. tosin olivat antaneet tilit heidän huostassaan olleen Tampereen Railliusseuralle kuuluvan omaisuuden hoidosta sekä että nämä tilit, niihin tehtyjen merkintöjen mukaan, oli tarkastettu ja hyväksytty kuin myös että Toimittaja Wiljakainen ja hänen asiakumppaninsa olivat niistä saaneet vastuunvapauden, mutta ettei seuran päätöimikunta, siihen nähden ettei vuosina 1896 ja 1897 päätöimikuntaan oltu valittu uusia jäseniä niiden sijaan, jotka äskensanottuina vuosina olivat olleet eroamisvuorossa, eikä myöskään uutta esimiestä, joka oli ollut vuosittain valittava, ollut laillisesti kokoonpantu eikä siis oikeutettu seuraan ottamaan uusia paikallisyhdistyksiä, joten päätöimikunta, ottaessaan Elo- yhdistyksen Tampereen Railliusseuran paikallisyhdistykseksi ja myöntäessään sille oikeuden ottaa osaa seuran yhteisten asioiden hoitoon ynnä puhevallan seurankokouksissa, oli menetellyt vastoin seuransääntöjä; ja koskei edellämainittua vastuunvapautta oltu myönnetty siinä järjestyksessä, kuin seuran sääntöjen 7 SS: määrää, vaan seuran vuosikokouksissa, joissa myöskin Elo yhdistyksen jäsenten oli sallittu äänestää, ei Raastuvanoikeus ole pitänyt päätöimikunnalle annettua vastuunvapautta laillisessa järjestyksessä myönnettynä eikä siis pätevänäSen ohessa on Raastuvanoikeus katsonut että Tampereen Railluuseuraan kuuluvat paikallisyhdistykset Liitto ja Aamuruskosiihen nähden ettei seuralla ollut laillista päätöimikuntaa, olivat olleet oikeutetut pitämään vuosikokousta, kuten olivat tehneet 5 päivänä Joulukuuta 1900, ja valitsemaan uusia jäseniä päätöimikuntaan, jonka kaikki laillisesti valitut jäsenet ja olivat vuorossa eroamaan, sekä että siten valit253
tu päätöimikunta myöskin oli oikeutettu ajamaan tätä asiaa. Tämän johdosta m Raastuvanoikeus velvoittanut Toimittaja Wiljakaisen ja hänen asiakumppaninsa sekä Aaku Mäen, kunkin sadan markan sakon uhalla antamaan Gustaf Lindellille ja tämän asiakumppaneille uuden täydellisen ja todisteilla varustetun tilin Tampereen Raittuuseuran raha-asiain hoidosta vuosilta 1896, 1897, 1898 ja 1899. kunkin siltä tahi niiltä vuorilta, joina he olivat olleet jäseninä päätoimikunnassa, sekä myöskin seuralle kuuluvasta, heidän hallussaan olleesta omaisuudesta, jota paitsi Toimittaja Wiljakaisen ja hänen asiakumppaniensa vaan ei Aaku Mäen, jota vastaan ei siinä kohden oltu vaatimusta tehtykään, tuli joko yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli, sadalla kahdeksälläkymmenellä markalla korvata Gustaf Lindellille ja tämän asiakumppaneille heidän oikeudenkäyntikustaanuksensa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Toimittaja Wiljakainen ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 31. päivältä Joulukuuta 1904 asiasta laurunut, että vaikkakin Tampereen Raitsuissuuran Päätöimikunta vuonna 1896. oli säädetyllä tavalla täydennetty, niin koska se vuonna 1897 kuitenkin oli jäänyt täydentämättä, on Hovioikeus vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Toimittaja Wiljakaisen ja hänen asiakumppaninsa, yhteisesti tahi kellä varoja oli, suorittamaan Tampereen Raittiusseuralle, korvaukseksi asian valvomisesta Hovioikeudessa seitsemänkymmentäviisi markkaa Hovioikeuden tuomioon ovat Toimettaja Wiljakainen ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Tampereen Raittuuseuran Päätölmikunta on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo tosin selvitetyksi, että Tampereen Raittuksen254
ran 1896 vuoden laillisessa vuosikokouksessa on, seuran sääntöjen 7 SS naudattamiseksi, saman vuoden tilien tarkastamista varten valittu kolme luottamusmiestä, nimittäin F. Floor, O. L. Helander ja J. E. Turtonen; mutta koska, Raastuvanoikeuteen jätettyyn lyhennys otteeseen 1896 vuoden tiloistä tehdyn merkinnän mukaan, ainoastaan kaksi niistä eli Helander ja Turtonen ovat sanotut tilit seuran puolesta tarkastaneet, senvuoksi ja kun ei vuosina 1897, 1898 ja 1899 laillista vuosi, kokonsta ole pidetty eikä siis myöskään ole voitu valita tilintarkastajia viimeksisanotuilta vuosilta, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää asian sen lopputuloksen varaan, johon Hovioikeus ylempänä mainitussa tuomiossaan on johtunut; minkä ohessa Toimittaja Wiljakainen ja hänen asiakumppaninsa velvoitetaan suorittamaan Tampereen Raittuuseuran Päätoimikunnalle, korvaukseksi sillä täällä jutussa olleista kuluista, kuusikymmentäkolme markkaa. Tätä Asian Schauman kaikki asianomaiset naudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A: Brode. C. J. Fingren. R. A: Brode. C. J. Fmgren. E. Wuoleman Fredr. Lundenius. Carl. Augusti 255
Toukokuun 2. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, perintötorpan eroittamista koskevassa jutussa, jossa Torppari Kalle Eliaksenpoika Tuomasa, Sysmän pitäjän Liikolan kylästä, on hakijana sekä Talollinen Juho Kotu, alaikäisten lastensa Erkki ja Wille Kolun lakimääräisenä holhoojana, ynnä Talolliset Kalle Kallenpoika Mattila ja Tuomas Manninen, viimeksimainittu sekä omasta puolestaan että vaimonsa Fredriikka Kallentytär Mattilan edusmiehenä, kaikki niinikään Liikolan kylästä, saapuville tulleina, mutta Talollisenpoika Heikki Kolu, samasta kylästä, tulematta jääneenä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 2. päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäti nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Mikkelin läänin Kuvernöörille 22. päiLäsnä: H. S. F. A. 3/38 - E. P. W. 36. Läsnä: H. S. F. A. 3/38 - E. P. W. 36. 256 No 464. Pag. 236. R. 2. 1905.
vänä Elokuuta 1900. antamassaan hakemuskirjassa on Kalle Tuomala lausunut, että sittenkuin Turun Hovioikeus oli aikanaan tuominut Torppari Aatami Matinpoika Tuomalalle Tuomalan perintötorpan, joka kuuluu Krolu ja Mattila nimisiin ja toisistaan eroittamatta oleviin osuuksiin Honnilan perintötalosta No 3. yllämainitussa Siikolan kylässä, olivat Aatami Tuomalan perilliset hänen kuolemansa jälkeen 29. päivänä Maaliskuuta 1815. pidetyssä perinnönjaossa keskenään sopineet, että sanottu torppa jäisi Aatami Tuomalan vanhimman pojan Antti Tuomalan sekä hänen lastensa ja perillistensä hallittavaksi ja omistettavaksi polvesta polveen, minkä jälkeen Antti Tuomalan poika Erkki Tuonala oli 26. päivänä Tammikuuta 1830. lugastanut torpan äidiltään Liisa Sivintyttäreltä ja muilta kanssaperillisiltään, mutta sittemmin 30. päivänä Kesäkuuta 1852. myynyt sen langollensa Joonas Juhonpojalle; että viimemainitun kuoltua Maaliskuussa 1878. sanottu torppa oli langonnut hänen leskellensä Liisa Antintyttä ole ynnä heidän lapsillensa Hedda Maria ja Fredriikka Joonaantyttärille, joista Fredrik ka Joonaantytär kumminkin 7. päivänä Tammikuuta 1879. oli luovuttanut isänsä jälkeen perimänsä osuuden torpasta Hedda Maria Joonaantyttärelle ja tämän miehelle Kalle Tuomalalle; sekä että Kalle Tuomala, Liisa Antintyttären kuoltua 14. päivänä Lokakuuta 1859, oli 7. päivänä seuraavaa Marraskuuta lunastanut myöskin sen osan toikasta, jonka Fredriikka Joonaantytär oli peringt äitinsä jälkeen; ja koska Kalle Tuonala ja hänen vaimonsa siis olivat saaneet omistukseensa koko puheenaolevan perintötorpan, on Kalle Tuomala anonut että sanottu torppa lohkomisella eroitettaisiin emätilasta. Sittenkuin mainittua anomusta kysymyksessä olevien talonosien omistajien puolesta oli vastustettu, on Kuvernööri 21. päivänä Joulukuuta 1901. antamassaan päätöksessä, katsoen asian riitaiseksi osottanut Kalle Tuomalan asianomaisessa oikeudessa vaatimaan mainittujen talonosien omistajien velvoittamista luovuttamaan talonosansa sellaiseen jakoon, että rukiina oleva toppa tulisi niistä eri tilaksi lohkaistuksi. 257
Tämän jälkeen on Kalle Tuomala, kanstatettuansa Juho ja Heikki Kolun sekä Kalle Mattilan, Tuomas Mannisen ja Fredriikka Mattilan Sysmän pitäjän käräjkunnan Kihlakunnanoikeuteen, siellä vaatinut, että Juho Kotu, Erkki ja Wille Krolun holhoojana, Heikki Kolu sekä Kalle Mattila, Tuomas Manninen ja Fredriikka Mattila, joista Erkki, Wille ja Heikki Koluomistevat Kotiin talonosan sekä Kalle ja Fredriikka Mattila ynnä Tuomas Manninen Mattila nimisen talonosan, velvoitettaisiin luovuttamaan sanotut talonosat sellaiseen jakoon, että Kalle Tuomalan erikoisessa kallussa olevat Tuomalan torppaan kuuluvat kolme niittypalstaa, ninittäin Harjun ja Sydänmaan niityt ynnä Kolun pellon alla oleva ja mainittuun peltoon rajoittuva mutka Kolun niitystä sekä torpan ympäryspellot kahdessa palstassa, joista toinen nykyään kasvoi metsää, eroitettaisiin emätilasta. Juho Kolun ja hänen asiakumppaniensa vastustettua edelleenkin Kalle Tuomalan vaatimusta, on Kihlakunnanoikeus Ipäivänä Helmikuuta 1903. julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneeksi, että puheenalainen torppa vanhastaan on ollut olemassa perintötoppana ja että sillä on vaimoina nautintoina edellä mainitut niitty - ja peltoalat, jonka tähden Kihlakunnanoikeus julisti Kalle Tuomalan, maatilojen osittamisesta 12. päivänä Kesäkuuta 1895. annetun asetuksen 41. SS:n mukaan. oikeutetuksi saamaan sanotut alat emätilasta eroitetuiksi joko palsta - tahi lohkotilaksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Kotu ja hänen asiakumppaninsa olivat veloamalla saattaneet jutun on 16. päivänä Syyskuuta 1905. siinä antamassaan tuomiossa katsonut, ettei Kalle Tuomala ollut voinut esiintuoda selvitystä siitä että puheena olevan torpan haltijalle olisi aikanaan luovutettu määsääloja emätilasta, jonka vuoksi ja kun Kalle Tuomala asian näin ollen ei ollut oikeutettu saamaan torpan tiluksia emätilasta ervitetuiksi Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Kalle Tuomalan asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Kalle Tuo258
mala anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla; jonka kaksoiskappaleen Varatuomari Vilho Selin, Juho Kolun, Kalle Mattilan ja Tuomas Mannisen valtuuttamana, on ottanut vastattavaksi sekä sittemmin säädetyn ajan kuluessa tänne jättänyt vastineen, jonka on allekirjoittanut myös Heikki Kolu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa että Keisarillinen Senaatti, koskei Varatuomari Selin ote näyttänyt olevansa valtuutettu täällä valvomaan Heikki Kolun oikeutta, ei voiottaa huomioon, mitä edellä kerrotussa vastineessa on esiintuotu Heikki Kolun puolesta, katsoo Keisarillinen Senaatti selvitystä huuttuvan siitä, että puheena oleva torppa olisi sen haltijoille luovutettu semmoisella välipuheella, että Kalle Tuomala, torpan nykyisenä haltijana, olisi oikeutettu, säännösten mukaan ylempänä mainitussa asetuksessa, saamaan sen tilukset emätilasta eroitetuiksi, jonka vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi vahvistaa sen lopputuloksen, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut; ja velE. Thesleff voitetaan sen ohessa Kalle Tuomala suorittamaan Juho Kotulle, Kalle Mattilalle ja Tuomas Manniselle korvaukseksi heillä täällä olleista kulungeista kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: 1. Menl. hemman. Alex. Kumlin 1. Menl. hemman. Alex. Kumlin Edvard Pardain. Eelala klander 259
Den 4. Maj 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål angående afhysning emellan Handelidkande Hilda Maria Jakovfelt från Kila by i Karis socken, sökande, samt Hemmansegaren Karl Henrik Nyberg, från samma by, tillstädeskommen, men Hilda Maria Jakolofs man förre Bonden Wilhelm Jakooleff, jämväl från Kila by, utel blifven svarande: gifven i Justitiedepartementet, den 4. Maj 1906. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Karl Henrik Nyberg och hans hustru Wilhelmina Nyberg genom skrift ligt kontrakt af den 12. November 1900 från dem tillhöriga Borgmästars hemman i Kila by åt Hilda Maria Jakovlest arrenderat ett jordområde på fyrationio års tid, räknadt från den 1. i sagda månad, emot årligt arrende af sjut tiofem mark, som borde erläggas första gången den 1. November 1901. och derefter Öhde LH - Gf - Elr - 6.t BEM. 260 No 469. Pag 244. R. D. 1905.
årligen på samma tid, vid äfventyr, om sådant försummades, att kontraktet skulle anses brutet, har Karl Henrik Nyberg, efter Wilhelm och Hilda Maria Jakoolef ågången stämning, vid Häradsrätten i Karis sockens, Suappertuna kapells och Svartå bruksförsamlings tingslag yrkat att, emedan Hilda Maria Jakobsson förverkat omförmälda kontrakt därigenom, att hon icke å föreskrifven tid afbördat sig den för arrendemarken den 1. November 1903. till betalning förfallna afgälden, utan er lagt däraf den 3. Februari 1904. trettiofem mark och den 6. i sistnämnda må rad återstoden, makarne Jakobff måt te åläggas att genast bortföra sina å ifrågavarande jordområde uppförda byggnader och därifrån med husfolk och bohag aflytta samt marken till Karl Henrik Nybergsria förfogande öfverlämna. Öfver käromålet hörda hafva makarne Jakoblest motsagt detsamma på den grund, att emellan Karl Henrik Nyberg och Hilda Maria Jakovlef vid upprättandet af förberörda kontrakt mentligen aftalats, att bestämningen därom, att kontraktet vore förverkadt, därest arrendet ej erlades å utsatt tid, icke vore för Hilda Maria Jakooleff bindande. Efter det Karl Henrik Nyberg bestridt, att något muntligt aftal i omförmäldt afseende ingåtts parterne emellan, samt makarne Jakobss i anledning häraf anhållit att få öfver riktig heten af deras uppgift å ed afhöra namngifna personer, men Karl Henrik Nyberg motsagt antydda begäran, har Häradsrätten medels utslag den 15. November 1904. härom yttrat sig; och som den af makarne Jakobst erbjudna bevisningen afsäge att styrka tillväron af ett emellan Karl Henrik Nyberg och Hilda Maria Jakooleff träffadt myntligt biaftal till ifrågavarande arrendekontrakt, men aftal om lega af jord på landet, jämlikt 1. SS: i den vid tiden för nämnda kontrakts tillkomst om slik lega gällande förordningen af den 10. November 1892., kunde ingås endast skrift261