Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
sa Keisarillisessa asetuksessa, oli tässä tapauksessa oikeutettu sukuun lunaslamaan niin suuren osan sanotus la kiinteistöstä kuin hän isänsä Juho Juhonpojan jälkeen olisi siitä perinyt eli kolmanneksen, on Kihlakunnanoikeus devoittanut Albin Adrian Ferdinand ja Loviisa Vilhelmiina Gustafssonin viimeistään 14. päivänä Maaliskuu ta 1906. luovuttamaan mainitun talonkolmanneksen Kaarle Eugen ja Amanda Maria Pohjulalle, jotka saa den sukulunastusoikeuden menettämisen ikalla olivat velvolliset ottuessaan talonkolmanneksen haltuunsa suorittamaan Albin Adrian Ferdinand ja Toovisa Vilhelmiina Gustafsson ille tuolle tulonosuudelle jakautu van osan kauppahintaa sata kuusikymmentäkuusi markkaa kuusi kymmentäsemän penniä; mut ta oli Kaarle ingen ja Amanda Maria Poljalalla, jotka oikeutettiin nosttamaan Kihlakunnanoikeuteen tal lettamansa lunastusvähat, kummin kin valta maksutilaisuudessa tuosta lunastussummasta lyhentää se määrä, josta sanottu talonosa ehkä oli toiselle henkilille kiinnitetty, Maivit Albin Adrian Ferdinand ja Lovisa Vilhelmi na Gustafsson sanotusta velasta arottaisi täyttä takausta, minkä ohessa sa Kaarle Eugen ja Amanda Maria Pohjalan oli vastaanottetilaisuudessa annettava Albin Aliain Ferdinand ja Loviisa Vilhelmiina Tuslafssuville päivä lakuus niis tä korvauksista, joihin nämät tilalla ehkii tekemistään tarpeellisisis la perunnuksista lain mukaan ole vat oikeutetut ja mistii korvauksista he, etteivät riitupuolet muutoin keskerään sopisi, saivat erittiin Kaarle Eugen ja Amanda Maria Pohjulan kanssa riidettä Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin oli vät velonmalla muuttaneet jutun on tuomiolla 18 päivänä joulukuuta 1908 jättänyt asian Kihlakunnanoi keuden puutoksen varaan, kuitenkin niin että aika, jonka kuluessa 430
Albin Adrian Ferdinand ja Loviisa Vilhelmiina Gustafssonen Kihlakunnanoikeuden määräämässä järjes tyksessä tuli luovuttua Kaarle Eu gen ja Amanda Maria Pohjulalle puheenalainen sukuun tuomitta kolmannes Aapin talosta, josta kaksikolmannesta Juho Juhonpojan kades sä oli sukuun ostettua maata, Maakaaren 5. luvun 12. SS:n mukaan määrattiin 14. päiväksi Maaliskuuta 1909. Hovioikeuden tuomioon ovat Kaarle Eugen ja Amanda Maria Pohjala sekä Albin Aliian Ferdinand ja Lovisa Vilhelmiina Gustafsson molemmin puolin anoneet muutosta Koiswillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteiole esiintuotu syyti muuttua Hevisikeuden ylempänä mainittua tuomio ta, joka siis jon pysyväksi, kuiten kin niin ettei Allin Aliin Ferdinand ja Lovisa Vilhelmiina Kustafs sonen tulee Kihlakunnanoikeuden määräämainittä järjestyksessä luovut /tt; Juurikjelm laa Kaarle Eugen ja Amanda Maria Pohjalalle kysymyksessä oleva sukuun tuomittu talonosa viimeistään 14. päivänä Maaliskuuta 1913. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti kanter Saarinen Walter Andersin kanter Saarinen Walter Andersin Alfred Luksiala. K. R. Helanen. Alfred Luksiala. K. R. Helanen. 131.
Den 9. Maj 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hof rätt inkommit mål emellan förra Westeruratisen Wilhelmina Kuckman, från Räpö Björne bergs stad underlydande holme sökande, samt Trälselkammarin sagda stad, uteblifven svarande, angående ersättning: Gifven uti Justitiedopartementet den 6. Maj 1912. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af den, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande. tid Rådstufvurätten i Björneberg har Wilhelmina. Kuckman anfört, att Proteckammaren i enlighet med Stads fullmäktiges i staden beslut medels kontrakt den 1 Augusti 1904 från sagda dag till den 1 Juni 1910 till Wilhelmina Ruckman utarrenderat sta den tillhöriga värdskustokal å Räfvö holme jemte rättighet att derstädes lika värdshakelse, men att Stadsyr. J. T. B. l. P.  A. 199 No 713 Pag. 244. R. S. 1910.
fullmäktige genom den 14 Februari 1907 fattadt beslut från den 1 derpå följande Juni, utan att Wilhelmina Ruckman därtill gifvit anledning, in dragit utskänkningsrättigheten å be rörda värdshus, hvarför och då Wilhelmina Ruckman dymedels förorsakats skada, uppgående inalles till 29095. mark 80. penni, Wilhelmina Kuckman yrkat Björnebergs stads förpliktande att till henne genast utbetala i ersättning nämnda belopp med fem pro cents årlig ränta derå från den 7. Juni 1907. äfvensom godtgörelse för umgälderna i målet. I saken hörd, har Protrelkare maren anhållit att, emedan uti om förmälda arrendekontrakt uttryckti gen bestämdes att, därest utskänk ningsrätten å Räfsö värdshus helt och hållet skulle indragas, kontrak tet vore upphäfdt från den dag, utöfningen af sagda rätt blifvit in ställd, samt sådan anledning till upphörande af nämnda rättighet, som Stadsfullmäktiges förberörda beslut af den 14. Februari 1907 innesattade, sålunda tydligen funnes i kontraktet förut sält, käromålet måtte såsom obeso gadt förkastas. Rådstufvurätten har genom den 24 Juli 1907 afkunnadt utslag utlåtit sig i målet och funnit det väl vara utredt, att Björneborgs stad genom dess förvaltande myndighet Frätselkam maren medels omordade kontrakt till Wilhelmina Kuckman från den 1.tugusti 1904 till den 1 Juni 1910 på arrende upplåtit värdskuset ifråga med rättighet för henne att därsammastädes idka fullständig utskänkningsrörelse samt att Stadsfullmäktige genom den14 Februari 1907 sattadt beslut från den 1. därpåföljande Juni indragit utskänkningsrättighetena å värdskuset men enär uti berörda kontrakt uttryckligen bestämdes att, därest sagda utskänkningsrätt utan arrendatorns förvallande skulle helt och hållet indragas, kontraktet jemväl ansåges vara upphäfdt från den dag utskärk ningsrättighetens utöfning skulle in133
stallas, har Rådstufvurätten ansett Wilhelmina Kuckman icke vara berätti gad till den af henne i antydt afseende fordrade ersättningen och fördenskull förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Wilhelmina Ruckman i vadeväg dragit målet, har medels den 30 Juni 1910 gifgen dom låtit vid Rådstufvurättens utslag bero. Uti Hofrättens dom har Wilhelmi na Kuckman sökt ändring Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande samt finner Wilhelmina Backman icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva. Pet alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: Johans Pelonen B. Amberg Johans Pelonen B. Amberg Johannes Pesonen. A. J. R. L.W. Wähä Johannes Pesonen. A. J. R. L.W. Wähä Johannes Pesonen. A. J. R. L.W. Wähä J. A. Carlski 10 Toukokuun 10. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta tullas sa, omaisuuden luovutuksen mität tömäksi julistamista koskevassa ja tussa, jossa Palodijattaret Emma Maria Kinnunen, Helsingin kaupungista, ja Josefiina Kinnunen Seppävirran pitäjän Reinikkulun kylästä, ovat hakijoina sekä mainitun pitäjän Halolan kylässä aruva Talollinen Gerhard Gerhardinpoika Snellman vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 10. päivänä Toukokuuta 1912 Keisarillinen Senuutti on itsellen sii esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietua seuraavaa: Sittenkun Gerhard Snellman oli 16. päivänä Sekakuuta 1894. Leppävirran pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus dessa testamenttina moleenut 2. päiväksi Toukokuuta 1885. päivätyn asiakirjan jolla hänen 12. päivänä Elokuuta 1894. huollut nitinsä toinen Kontilainen oli luoLäsnä: J. R. B. f. A. R: SS. 6. 184 No 716 Pag 308. R. 1909.
vuttanut Richard Snellmanille hänen yksin omistettavaksensa kaiken Loviisa Poutilaisen silloin laillisesti omistaman ja hänen omakseen sen jälkeen elinaikannan ekkä joutuvan kiinteän ja irtaimen omaisuuden, niin olivat muiden muassa Emma Maria ja Josefiina Kinnu nen, jotka ovat tovissa Paulilaisen tytär vainajan Serafia Snellmanin tyttäriä edellämainitussa Kihlakunnanoikeudes sa huusteen nojalla vaatineet kerrotun asiakirjan julistamista testamenttina voi mattomaksi, mikäli se koski Loviisa Poutilaisen perimän kiinteän omaisuuden vastekettu, mutta oli Kihlakunnanoike us 8. päivänä Lokakuuta 1902. julistamat laan päätöksellä hyljännyt Emma Maria ja Josefiina Kinnusen moitokanteen myökäisenä Tämän jälkeen ovat Emma Maria Josefiina Kinnunen, undelleen haaslalettavan Enhard Snellmanin Kihlakunnanoikeuteen, siellä vaatinut että koska Lovisa Kontelaisen edelläkerrottu testamenttina valvottu luovutus oikeus laan olikin kauppa, jolla Loviisa Poutilainen muun muassa elinkautista. läkettä vastaan oli antanut omaisuu tensa Richard Snellmanille, mutta Soviisa Puotilainen sitä vähemmän oli ollut oikeutettu ilman miehensä Gerhard Niilonpoika Snellmanin suostumasta jonottua kauppaa tekemään kuin luova tetussa omaisuudessa oli kiinteistöäkin kysymyksessä oleva luovatus julistettaisiin mitättömäksi Emma Maria ja Josefii na Kinnusen oikeuteen nähden, min kii ohessa Emma Maria ja Josefiina Kinnunen ovat anoneet konvausta oi keudenkäyntikustannuksistaan Torhard Snellmanin vastustettua kannetta ja asiassa niin meneteltyä kuin asiakirjat tarkemmin osottavat on Kihlakunnanoikeus päätöksellä 7. päivänä Marraskuuta 1906. siinä maini luilla perusteilla julistunut kysymyksen alaisen asiakirjan mitättömäksi, mikiili se loukkasi Emma Maria ja Joseliina Kinnusen perintöoikeuteen Hovio sa Kantilaisen jälkeen perustuvaa oikuttu, jonka ohessa Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Enhard Snellmanin 135
radalla markalla korvaamaan Emma Maria ja Josefiina Kinnusella olleet oi kaudenkäyntikulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Porhard Snellman oli vetoamalla saatta nut jutun, on 7. päivänä Elokuuta 1909. antamassaan tuomiossa lausunut asiassa tulleen selville, että Loviisa Poutilai nen kysymyksessä olevalla asiakirjalla oli tarkoittanut määrätä miten hänen omaisuutensa kanssa hänen kuoleman sa jälkeen oli meneteltävä, mikin niihden ja kun sanottu asiakirja siis oli pidettävä Loviisa Kontilaisen tekemänä testamenttina, Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljännyt Emma Maria ja Josefiina Kinnusen asiassa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioen ovat Emma Maria ja Josefiina Kinnunen anoneet muutosta länne toimittamal laan perustelmalla, johon Gerhard Snell man on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tiemien jutun ja katsoo, etteivät Emma Maria ja Josefiina Rimunen oleviin A. Caudlin tuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Emma Maria ja Josefiina Kinnunen suorittamaan Richard Snellmanille, påneltu täällä juttuun menneiden kulun kien korvaukseksi, viisikymmentä markkaa siitä kaikki asianomaiset noudat takoot Keisarillinen Suomen Senaatti Mannes Peltonen B. Anneberg. Johannes Pesonen. A. J. L. K. Lillsovaara. 436
Toukokuun 13 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullees sa, häätää koskevassa jutussa, jossa Puuseppä Ananias FrimanHollolan pitäjän Lahden kylästä, on hakijana ja Lahden kaupunki vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 13 päivänä Toukokuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää seuraavaa: Ananias Frimanille toimitetun kirjallisen haasteen nojalla on silloisen Lahden kauppalan puolesta Hollolan, Nastolan ja Kärkölän pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaadittu että, koska Ananias Friman, joka hallitsi tonttimaata, mikä ennen oli kuulunut Lahden kylän Ali- Juhakkalan tilaan, mutta paikkakun nalla toimitetussa isonjaonjärjestelyssä siirtynyt Luhden kauppalan omistamaan, samassa kylässä olevaan Läsnä: J. P. B. t. J. T. A. R. H; F. m. No 727 No 727 Pag. 279 R. D. 1909.
Sipilän taloon, ei ollut noudattanut hänelle kauppalan puolesta ennen Tuomaanpäivää vuonna 1903 annettua muuttokäskyä, Ananias Friman velvoitettaisiin muuttamaan sanotulta maalta ja jättämään se Lahden kauppalan haltuun. Kanteesta kuultuna on Ananias Friman, selittäen että hän oli välikirjalla 20 päivänä Maaliskuuta 1899 Ali - Juhakkalan tilan silloiselta omistajalta vuokrannut puheenalaisen tonttimaan viideksikymmeneksi vuodeksi, sekä että vuokraoikeuden vakuudeksi oli 22 päivänä samaa kuuta vahvistettu kiinnitys sanottuun tilaan, vastustanut kannetta sillä perusteella, iltä Lahden kauppala, joka Joulukuus sa vuonna 1902 oli ostanut Ali- Juhakkalan tilan ja siten joutunut vastuunalaiseksi kaikista siihen kiinnitetyistä rasituksista, siis myöskin Ananias Frimanin vuokraoikeudesta, oli, myydessään sittemmin 12 päivänä Helmikuuta 1904, jolloin isonjaonjärjestely jo oli toimitettu, vaikkei sitä vielä oltu vahvistettu, sanotun tilan, pidättänyt tselleen osan siitä eikä ollut vapauttanut itseään mainitusta vastuunalaisuudesta; minkä ohessa Ananias Friman on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Maaliskuun 28 päivänä 1906 ja listamallaan päätöksellä on Kihlakunnanoikeus mainitsemillaan perusteilla hyljännyt edellä kerrotun kanteen sekä velvoittunut Lahden kauppalan sadalla markalla korvaamaan. Ananias Frimanin oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Lahden kauppalasta sillä välin muodostettu Lahden kaupunki eli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 31 päivä nä Heinäkuuta 1909 ratkaissut asian; ja jättäen varteen ottamatta Ananias Frimanin tekemän muistutuksen, että Lahden kaupungin puolesta Hovioikeudessa esiintynyt asiamies ollut kaupungin. laillisesti valtuuttama, on Hovioikeus, koskei oltu väitettykään että Lahden kauppala olisi Sipilän 438
tilan omistajana isonjaonjärjestyn jälkeen sitoutunut noudattamaan Ananias Frimanin yllä kerrotussa, AliJuhakkalan tilaan kiinnitetyssä välikirjassa määrättyä hallinta-oikeut ta, eikä se seikka että Lahden kauppa la, myydessään ennenkuin isonjaonsjärjestely oli lopullisesti vahvistettu sitä ennen ostamansa Ali Juhakka lan tilan, oli pidättänyt itselleen siitä kaksi pientä aluetta, vaikuttanut asiaan, katsonut ettei Ananias Friman ollut oikeutettu vastoin Lahden kaupungin tahtoo pitämään mainittua tonttimaata hallussaan, jonka tähden Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on velvoittanut. Ananias Frimanin, joka ennen Tuomaan päivää vuonna 1903 oli irtisanotta sanotun tonttimaan hallinnasta ja siis oli ollut velvollinen siltä muuttamaan viimeistään 14 päivänä Maaliskuuta 1905, heti muuttamaan mainitulta tontilta ja jättämään sen Lahden kaupungin vapaasti hallittavakHovioikeuden tuomioon on Ananias Friman anonut muutosta perustelmalla, johon Lahden kaupungin puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Ananias Friman ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Ananias Friman suorittamaan Lahden kaupungille, sillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Mannes Hellonen. B. Amberg Mannus Pellonen. B. Amberg Johannes Pesonen f. W. Rullisulaara. Johannes Pesonen fr /4; Junskjoten 439
Toukokuun 17. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa Kauppias Carl Johan Lindström, Helsingin kaupungista, on hakijana ja Tullinhoitaja Hovineuvos Erik Åkesson, Wiipurin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 17. päivänä Toukokuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Wiipurin kaupungin Raastuvan oikeudessa on Kauppias Lindström vaatinut, että Hovineuvos Åkesson, joka oli sitoutunut omavelkaiseen takaukseen Varatuomari Albert Plathanin 17. päivänä Syyskuuta 1896. haltijalle 1,500. markasta antaman ja vaadittaessa maksettavan velkakirjan sisällyksen sekä siitä juoksevan kuuden prosentin vuotuisen koron suorittamisesLäsnä: S.S. W. t. L. - R. H. No 758. Pag. 319. R. D. 1910.
ta, velvoitettaisiin takauksensa nojalla. Kauppias Lindströmille, velkakirjan omistajalle, suorittamaan 1500. markkaa ja 17. päivästä Syyskuuta 1898. maksamatta oleva korko; minkä ohessa Kauppias Lindström on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteeseen vastaten on Hovineuvos Åkesson väittänyt, että Kauppias Lindström, joka vuonna 1900. oli valvonut puheena olevan saatavansa sillä välin kuolleen Varatuomarin Plathanin konkursissa ja jonka siten oli katsottava silloin vaatineen maksua saamisestaan, olisi ollut velvollinen, jos hän tahtoi puhevaltansa HovineuvosÅkessonia vastaan säilyttää, kahdentoista kuukauden kuluessa siitä lukien velkoa Åkessonia saatavasta, mutta kun velkominen oli tapahtunut vasta 6. päivänä Syyskuuta 1906, on Hovineuvos Åkesson, pitäen Kauppias Lindströmin puheena olevaa vaatimusta vanhentuneena, vastustanut kannetta. Raastuvanoikeus on 4. päivänä Marraskuuta 1909. julistanut päätöksensä asiasta; ja koskei Kauppias Lindström, siihen nähden ettei puheenalaisessa velkakirjassa ollut mitään määrättyä maksuaikaa, ollut ollut velvollinen Hovineuvos Åkessanin väittämän ajan kuluessa hakemaan sen sisällystä Åkessonilta, on Raastuvanoikeus velvoittanut Hovineuvos Åkessonin kuitattua alkuperäistä velkakirjaa vastaan suorittamaan Kauppias Lindströmille velkakirjan sisällyksen tuhat viisisataa markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien 17. päivästä Syyskuuta 1908. oikeastaan 1898., kunnes täysi maksu tapahtuisi, kuin myös kolmekymmentä mark, kaa oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Hovineuvos Åkesson oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 21. päivältä Lokakuuta 1910. ratkaissut asian; ja koska puheenalainen velka, siihen nähden että se oli All
vaadittaessa maksettava, oli langennut Hovineuvos Åkessonin maksettavaksi heti sen jälkeen kun se oli Åkessonilta irti sanottu eli 6. päivänä Syyskuuta 1906. ja Kauppias Lindströmin siis, Ulosottolain voimaanpanemisesta ja siitä mitä sen johdosta on vaarinotettava 3. päivänä Joulukuuta 1895. annetun Keisarillisen asetuksen 24. SS:n mukaan, olisi pitänyt hakea velkaa Hovineuvos Åkessonilta kahdessatoista kuukaudessa sanotusta lankeemispäivästä, uhalla että Hovineuvos Åkes son muussa tapauksessa olisi takauksestaan vapaa, mutta Kauppias Lindström vasta 11. päivänä Loka. kuuta 1909. oli toimittanut Akessonille haasteen asiassa, sentähden on Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljännyt Kauppias Lindströmin jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Lindström anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Hovineuvos Åkesson on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion, vahvistaa Raastuvanoikeuden jutussa julistaman päätöksen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen SenaattiKertoi Saarinen Walteve Andersin Arredituksiala. K. Helanen. Arredituksiala. K. Helanen. E. Thesleff. 142
Den 17. Maj 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål, angående klander af redovisning, emellan Vicehäradshöfdingen Kuno Alfthan, från Åbo stad, sökande, och Handlanden Harald Blom berg, från samma stad, uteblif ven svarande: Gifven i Justitie departementet, den 17. Maj 1912. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter stämning å Vicehäradshöfding gen Alfthan har Handlanden Blomberg vid Rådstufverätten i Åbo anfört, att Blomberg såväl för egen del som i egenskap af innehafvare utaf handelsfirman G. V. Rosenholm Efterträdare under en följd af år anlitat Vicehäradshöfdingen Althan såsom jurdiskt om bud, hvarvid Alfthan äfven för Hand landen Blombergs räkning uppburit särskilda penningebelopp, och att Vicegden. J. B. t. f.  R. H. A. R. Sr 762. Pag 200. R. D. 1909
häradshöfdingen Alfthan den 28. April 1905. tillställt Blomberg en nästföregående dag daterad redovisning öfver de medel, som Alfthan omhänderhaft för Blombergs och bemälda finnas räkning, från hvilka medel i redovisningen afdragits Vicehäradshöfdingen Alfthan tillkommande arvoden och andra kostnader; men emedan sagda redovisning vore oriktig därutinnan att Vicehäradshöfdingen Alfthan, som i egenskap af proprielötesman jämte tre andra personer för ett af Handlanden Blomberg enligt skuldsedel af den 13. Oktober 1898. ur Cajanderska testamentsfonden benämnda fond upptaget lån å 15,000. mark den 3. Augusti 1904. till sagda fond på grund at sagda borgesförbindelse erlagt 1.755. mark 56. penni, uti berörda redovisning påfört Handlanden Blomberg sistnämnda belopp, oaktadt Vicehäradshöfdingen Althan anledning af en utaf Handlanden Blomberg till dennes fordringsegare i April år 1902. framstäld inbjudan till åckord förklarat sig vilja nöjas med 55. procent af hans fordran hos Blomberg på grund af omförmälda borgen samt Handlanden Blomberg jämväl till Cajanderska testamentssfonden guldit öfverenskomna 55. procent å nämnda lån jämte ränta, har Handlanden Blomberg yrkat Vicehäradshöfdingen Alfthans förpliktande att rätta omordade redovisning sålunda att ofvansag da post å 1735. mark 56. penni måtte ur redovisningen uteslutas. Isaken hörd, har Vicehäradshöfdingen Alfhan motsagt käromålet bland annat på den grund, att det af Handlanden Blomberg med hans fordringsegare ingångna ockordaftalet icke blifvit af honom behörigen fullföljdt, ity att icke alla borgenärer biträdt det samma, ehuru sådant iackordförstaget förutsatts, samt att afbetalningar na å ackordsumman ej skett å utlofva de förfallodagar. Rådstuvurätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för sina kostnader i rättegången, här medels den 19. November 1906. afkunnadt 444
utslag afgjort målet; och enär Vicehäradshöfdingen Alfthan uti den 14. Maj 1902. till Handlanden Blomberg afgifvet skriftligt swar å dennes inbjudantill ockord förklarat sig vilja åtnöjas, med 55. procent af sin fordran hos Handlanden Blomberg rå grund af Alsthans borgen för Blombergs förenämnda lån samt Blomberg den 10. Juni 1904. guldit uppgifna procent af sagda lån jämte därintills å lånet upplupen ränta, har Rådstufvurätten ansett Viehäradshöfdingen Althan genom hans å merberörda lån den 3. därpåföljde Augusti gjorda inbetalning af 1755. mark 56. penni icke hafva erhållit någon fordran hos Handlanden Blomberg, hvarför Rådstufverätten förordnat, att den Handlanden Blomberg uti Vicehäradshöfdingen Alfthans ifrågavarande redovisning påförda posten å motsvarande belopp skulle från redovisningen utgå, samt därjämte skyldigkänt Vicehäradshöfdingen Alfthan att med etthundra mark godtgöra Handlanden Blomberg dennes kostnader i målet. Hofriitton, under hvars pröfning Vicehäradshöfdingen Alfthan i vadeväg dragit målet, har medels dom den 18. Maj 1909. utlåtit sig däri; och som hvarken den omständigheten, att Handlanden Blomberg icke utverkat sig bifall af samtliga sina fordringsegare till det af honom framställda ackordförslaget, eller det sakförhållande, att icke alla i ockordaftalet utfästa betalningar fullgjorts å däriutsätta tider, kunde föringa det mellan Handlanden Blomberg och Vicehäradshöfdingen Alfthan ingångna ockordaftalets giltighet, enär detsammas bestånd icke gjorts beroende af några vilkor eller förbehåll i före nämnda afseenden, har Hofrätten funnit Vicehäradshöfdingen Alfthan icke hafva anfört skäl till ändring i det slut, hvarvid Rådstufvurätten i saken stannat och hvarvid förty fick bero. Uti Hofrättens dom har Vicehärads höfdingen Alfthan anhållit om ändring Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Vicehäradshöf445