Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
mielisairautta, jonka oireet olivat lmaantuneet ja 1910. vuoden lopulla; mutta koskei sanotuille lausumille yksistään ollut annettava ratkaisevaa merkitystä Lääninkamreenin Granbergin mielentilaa arvosteltaessa, varsinkin kun ne eivät perustuneet välittömiin tutkimuksiin ja havantoihin Granbergin mielentilasta nyt kysymyksessä olevana aikana, sentähden ja kun ei Granbergin mielenvian, siihen nähden mitä asiassa muuten oli esiintuotu, voitu katsoa vielä niinä aikoina, kun Lääninkamreeri Granberg oli asettanut puheenalaiset vekselit, kekittyneen niin pitkälle, että häneltä silloin olisi puuttunut hykyä arvostella noita tekoja ja niiden seurauksia, Hovioikeus on humonnut Raastuvanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Professori Granbergen ja Siikemies Granbergin Lääninkamreenin Granbergin varoista alkuperäisiä, asianmukaisesti kuitattuja vekseleitä vastaan Tampereen OsakePankille heti suorittamaan viisituhatta markkaa kuuden prosentin korkoineen Maaliskuun 4. päivästä 1914. ja viisituhatta yhdeksän sataa markkaa yhtäläisine korkoineen Huhtikuun 2. päivästä samaa vuotta ynnä kolmanneksen prosenttia vekselien määristä prosisionia kuin myöskin korvaamaan pankille sillä Maastuvanoikeudessa jutusta olleet kulut kuudellasadalla markalla, sisältyen tähän määrään vaadittu korvaus protestikustannuksistakin. Hovioikeuden tuomioon ovat Professori Granberg ja Liikemies Transberg anoneet muutosta perustelmalla, johon Tampereen Osake-Bankki on vastannut; minkä jälkeen täällä on toimitettu suullinen kuulustehuniinkuin siitä tehty pöytäkirja osottaa Aenaatti on tutkinut tämän jutiin ja katsoo, ettei ole esitetty syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan 409
Professori Franberg sekä Liikemies Granberg kerrotussa toimessaan suorittamaan Tampereen Osake-Pankille, sillä asian vuoksi Senaatissa olleiden kustannusten korvaukseksi; jata viisikymmentä markkaa, Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Axel Charpentin Väinö Hirvinen Vilhelm Blåfield F. Alleheone. Alfred Sarva Toukokuun 11 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Turun Hovioikeudesta tulleessa, konkurssissa valvotun saatavan vahvistamista koskevassa jutussa, jossa Tammalan kauppalassa asuneen, maasta räenneen Räkennusmestarin Kalle Hjalmare Kulmalan konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamies Varatuomari Lakitiedettenkandidaatti Kaarle Oskari Laitinen, Tampereen kaupungista, on hakijana sekä Maanviljelysneuvos AlFred Nordelin, Lammen pitäjästä, vastaajana: Annettu Oikeus osastossa toukokuun 11 päivänä 1917. Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Maanviljelysneuvos. Kordelin ja Kalle Hjalmari Kulmala olivat maaliskuun 17 päivänä 1913 keskenään tehneet kirjallisen sopimuksen, jossa Kulmala oli sitoutunut sopimuskirjaan Läsnä: A. C. V. J. B. - F. T. No 814. Pag. 314. R.D. 146.
liitettyjen piirustusten ynnä aine- ja työselityksen mukaan omista aineistaan rakentamaan. Kordelinille kivisen huvilarakennuksen Kulturannan tilan maalle Taantalin maaseurakunnas sa olevalle Luonnonmaan saarelle, muun muassa seuraavin välipukin: että urakoitsija saisi kaikista urakkaan kuuluvista töistä 6500 mark. kaa; että työn tuli olla valmiina lopullisesti tarkastettavaksi viimeistään huhtikuun 1 päivänä 1914, uhalla että waloitsijan, jos rakennuksen valmistumi nen myöhästyisi, oli jokaiselta arkipäivältä, vastasanotusta päivåstä alkaen, maksettava vahingonkonausta 30 markkaa, yhteensä kuitenkin korkeintaan 2000 markkaa; että kaikki erimielisejydet sopimuskirjan täyttämisestä. ja sen sekä siihen kuuluvien piirustus ten ja selitysten tulkitsemisesta, joista ei muuten voitu sopia, olivat rätkaistavat sovinto-oikeuden välityksellä; ja että, jos urahoitsija laiminlöi velvolli suuksiensa täyttämisen, mainitun sovinto-oikeuden ratkaistavaksi ole jätettävä miten oli meneteltärä, jotta siitä rakennuttajalle ei koituisi vahinkoa tahi lisäkustannuksia. Alettuaan yllämainitun rakennustyön oli Kalle Hjalmari Kulmala kuitenkin syksyllä vuonna 1913 jättänyt sen keskenäiseksi, ja poistunut maasta, minkätähden Maanviljelysneuvos Fordelin oli samanvuoden joulukuun 17 päivänä antanut katsastaa rakennuksen, jolloin katselmusmiehet olivat pitäneet tarpeellisena että heti ryhdyttäisiin väliaikaisiin toimiin rakennuksen suojaamiseksi säteiden ja pakkasten varalta, sekä huutokaupassa helmikuun 2 päivänä 1914 tarjennut rakennustyön sopimuksenmukaisen valmistamisen urakalle, ulottaen valmistusaikaa seuranneen kesäkuun 1 päivään, jossa huutokaupassa tehdyistä huudoista Kordelin sitten oli hyväksynyt kysymyksessä levassa rakennustyossa siihen asti Kulmalan työnjohtajana toimeneen Makennusmestari Vihtori Jesalan huudon 38000 markkaa. Kun Kalle Hjalma. ri Kulmala sillä välin oli joutunut 111
konkussitilaan, on Maanviljelysnelvos Kordelin tässä konkurssissa kesäkuun 4 päivänä 1914 toimitetussa valvonnassa Tyrvään pitäjän ynnä Tammalan kauppalan sekä Kiikan ja Kiikoisten kappelien käräjäkunnan. Kihlakunnanoikeuteen antamassaan valvontäkirjassa vaatinut vahingonkorvausta urakkasopimuksen rikkomisesta 28788 markkaa 37 penniä viiden prosentin korkoineen helmikuun 20 päivästä 1914, opeenliittäen vaatimuksensa perustecksi tilin, jonka vastattavan puolella oli seuraavat erät: 1913 maaliskuun 28 ja marraskuun 26 päivän välisenä aikana urakkasumman eteen lähetettyjä etumaksuja yhteensä 4500 mark kaa, joulukuun 5 päivänä lähetetty silloiselle työnjohtajalle Vihtori Vesalalle 1000 markkaa ja saman kuun 17 päivänä maksettu katselmusmiesten palkat 200 markkaa, sekä 1914 helmikuun 2 päivänä suoritettu Kesalalle katselmusmiesten määräämäin suojaamistöiden tekemisestä 2645 markkaa 87 penniä, huutokauppasumma rakennuksen valmiiksi saattamisesta 38000 markkaa, huutokauppakustannukset 300 markkaa ja huutokauppaa koskevista sanomalehti ilmoituksista 142. markkaa 50 penniä ynnä korvausta urakkatyön viipymisestä 2000 mark. kaa eli kaikkiaan 91788 markkaa 57 penniä, jota vastoin vastaavan puolelle oli merkitty urakkasumma 63000 markkaa ja urakoitsijan velaksi luettu erotus, valvottu summa 28788 markkaa 37 penniä. Tätä valvontaa on Taratuomari Laitinen, konkussipesän toimitsijamiehenä ja velkojana, vastustunut, kiistäen esitetyn tilin yksityiset erät, ja on Kihlakunnanoikeus marraskuun 6 päivänä 1914 konkurs sissa julistamassaan tuomiossa vahvistanut Maanviljelysneuvos Kordelinin ilmoittamasta saatavasta maksettavaksi sen määrän, joka pidätetyssä eri oikeudenkäynnissä näytettäisiin. Kordelinille tulevaksi, ei kiuten kaan enempää kuin minkä. Kordelin oli konkurssissa valvonut. Tämän johdosta on Maanviljelys412
neuvos Bordelin Varatuomari Laitiselle toimitetun haasteen nojalla Kihlakunnanoikeuden istunnossa maaliskuun 8 päivänä 1915, josta Luitinen kuitenkin estettä ilmoittamatta oli jäänyt pois, vaatinut että Kordelinin edellämäinittu saatava vahvistettaisiin Kalle Hjalmari Kulmalan konkusspesän varoista maksettavaksi sekä että Kordelinille määrättäisiin korvaus akeudenkäyntikuluistaan; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus samana päivänä julistamassaan välipäätöksessä on O. Kn 12 luvun 2 SS:n nojalla, kuten se oli asetuksessa syyskuun 7 päivältä 1901, tuomennut Varatuomari Laitisen esteettömästä poissaolosta maksamaan sakkoa neljäkymmentä markkaa tahi maksuvarojen puutteessa pidettäväksi kahdeksan päivää vankeudessa, sekä lykännyt asian enemmän kasittelemisen seuranneen toukokuun 14 päivänä pidettycken välikäräjiin. Sanotuissa välikäräjissä on Taratuomari Laitinen, asiasta kuultuna, väittänyt ettee häntä oltu laillisesti haastettu Kihlakunnanoikeu den edellämainittuun, maaliskuun 8 päivänä 1915 pidettyyn istuntoon, koska Laitinen, jolle haaste oli tiedoksi annettu edellisen helmikuun 7 päivänä, ei ollut saanut nauttia toisessa läänissä asuvalle laissa myönnettyä neljän viikon haasteaikaa, sekä sen vuoksi kieltäytynyt vastaamasta asiaan, pyytäen samalla että Kihlakunnanoikeus poistaisi ylläkosketellussa välipäätöksessä hänelle tuomitun pois salosakon; jonka vaatimuksen Kihlakunnanoikeus on mainittuna toukokuun 14 päivänä 1915 julistetusja päätöksessä jättänyt varteen ottamatta sekä velvoittanut Laitisen heti vastaamaan asiaan, jos hän tahtoi sellaista etua hyväkseen käyttää. Tämän jälkeen on Varatuomari Laitinen huomauttanut, että kun kaikki kysymyksessä olevan urakkasopi muksen johdosta syntyvät riitaisuudet urakkavälipuheen mukaan olivat sevinto oikeuden ratkaistavat, Kihlakunnanoikeus ei voinut asiallisesti 113
tutkia Maanviljelysneuvos Fordelinin saamisen oikeudellisuutta; minkä tähden ja koskei Kordelin ollut hankkinut sorinto-oikeutta harkitsemaan mihin toimenpiteisiin oli ryhdyttävä sen johdosta että Kalle Hjalmari Kulmala oli jättänyt urakkatijon kesken, Saratuomari Laitinen, uudistaen muuten Maanviljelysneuvos Kordelinen velkomusta vastaan konkurssijutussa tekemänsä muistutukset, on vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on useinsanottuna toukokuun 14 päivänä 1915 julistetussa päätöksessä lausunut, ettei Maanviljelysneuvos Bondelin enää ollut sidottu maaliskuun 17 päivänä 1913 tehdyn urakkasopimuksen sovinto-oikeutta koskeviin määräyksun sekä sen tähden lopullisesti tutkinut asian, havaiten siinä selvitetyksi että Kalle Hjalmari Kulmala oli puheenalaisessa välikirjassa ottanut rakentaaksensa Maanviljelysneuvos Kordelinille kivisen huvilarakennuksen. mutta että urakkasopimus oli sikäli rikkoutunut, ettei Kulmala ollut saattanut tijotä loppuun asti, ja että Kordelin siten oli saanut kahdenkymmenenkahdeksantuhannenseitsemänsadan kahdeksankymmenenkahdeksan mankan kolmenkymmenenseitsemän pennin vahingon; ja on Kihlakunnano keus tämän johdosta vahvistanut sanotun määrän sille helmikuun 20 päivästä 1914 juoksevine viiden prosentin korkoineen maksettavaksi Kalle Hjalmari Kulmalan konkurssipesän varoista sillä oikeudella kuin marraskuun 6 päivänä 1914 julistetussa konkussituomiossa etuoikeudettomista saamisista oli määrätty, jota paitsi Taratuomari Laitinen, koska hän oli aiheettomasti jäänyt pois Kihlakunnanoikeuden maaliskuun 8 päivänä 1915 pidetystä istunnosta ja siten pitäkittänyt asiaa, on velvoitettu henkilökohtaisesti palkitsemaan osan Maanviljelysneuvos Nordelinen oikeudenkäyntikuluista kuudellakymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ta414
ratuomari Laitinen vetoamalla oli saattanut jutun, on elokuun 21 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt jutun, niinhyvin mitä oikeuden. käynteen kuin itse asiaanken tulee Kihlakunnanoikeuden päätösten varaan. Hovioikeuden tuomioon on Varätuomari Laitinen anonut muutesta perustelmalla. Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska konkurssipesällä on haasteaikaa kotipaikkansa mukaan ja Saratuomari Laitinen, joka konkussipesän toimitsijamiehenä on saanut haasteen Kihlakunnanoikeuden 8 päivänä maaliskuuta 1915 pidettyyn istuntoon neljäätöistä päivää ennen, siis on ollut laillisesti haastettu konkurssipesän puolesta vastaamaan jutussa, niin ja kun Kihlakunnanoikeus sen johdosta että Kolle Hjalmari Kulmala oli joutunut konkursitilaan ja Maanviljelysneuvos Kordelinen saatava valvomalla oli saatettu tuomioistuimen tutkittavaksi ja ratkaistavaksi, on ollut päteva urakkasopimuksessa olevista, sovinto-oikeutta Matti Syrjänen koskevista määräyksistä huolimatta kasittelemään esillä olevaa, puheenalaisen saatavan vahvistamista koskevaa asiaa eikä Varatuomari Laitinen muutenkaan ole esittänyt syytä Hovioikeuden tuomion muuttamiseen, katsoo Senaatti oikeaksi jättää jutun saman tuomion varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Suomen Senaatti. Axel Charlpuntin Päinö Hirnnen Axel Charlpuntin Päinö Hirnnen Wilhelm Blåfield. J. Wehvonen 113
A 18. Toukokuun 21. päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Turun Hovioikeudesta tulleessa vekselijutussa, jossa ovat entisen Kankinjohtajan Nils Idmann bonkurssiin luovutetun pesän toimitsijat Varatuomarit Yrjö Pulkkinen ja Vilho Toirio, molemmat Tampereen kaupungista, hakijoina sekä mielisairaan entisen Lääninkamrarin Ihure  Severin Granbergin holhoojat Ylilääkäri Ylimääräinen Profissori Peder Waldemar Granberg, Wiipurin kaupungista, ja Siikemies Richard Granberg, Helsingin haupungista, vastaajina: Annettu Oikeusorastossa toukokuun 21. päivänä 1917. Ienaatti on itsellensä esittelyttänyt asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Varatuomarit Pulkkinen ja Toivio ovat Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa vaatineet, että Professori Granberg ja Liikemies Läsnä: J. S. A. C. - 1. H. - K. B. - T. P. ./. A. SaNo 861. Pag. 370. R. D. 1916.
Granberg velvoitettaisiin maksamaan Lääninkamreeri Granbergin omaisuu desta Panhinjohtaja Idmanin hon kurssipesälle Granbergin marraskuun 1. päivänä 1913. asettaman, Everstiluutnantti Gustaf Emil af Enehjelmin hyväksymän ja konkurssipesän hallussa olevan, asianmukaisesti protestatun vekselin sisällys 3960. markkaa 6. prosentin korkoineen vikselin erään tymispäivästä toukokuun 1. päivistä 1914., 1/3 prosenttia vekselimäärästä provinionna ja 4. markkaa 40. penniä protastikustannuksia sekä korvaamaan konkurssipesän oikeudenkäyntikulut. asiasta kuultuina ovat Professori Granberg ja Liikemies Granberg vastustaneet kannetta sillä perusteella, että Lääninkamreeri Granberg ja siihen aikaan, jolloin kysymyksessä oleva vekseli asetettiin, oli mielisairas ja ettei vekselillä sentähden ollut Lääninkamreeri Eranbergia velvoittavaa voimaa. Raastuvanoikeus on joulukuun 20. päivänä 1915. julistetulla päätöksellä hyljännyt kanteen, koska oli elvitetty, että Lääninkamreeri Granberg silloin, kun kysymyksessä oleva viksili asetettiin, oli ollut mielisairas eikä siis ollut voinut ryhtyä hän tä sitoviin oikeustoimiin. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomarit Pulkkinen ja Toivio olivat vetoamalla saattaneet jutun, on lokakuun 27. päivänä 1916. antamallaan tuomiolla jättänyt sen Maastuvanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Varatuomarit Pulkkinen ja Toivio anoneet muutosta perustelmalla, johon Professori Granberg ja Siikemies från berg ovat vastannut; minkä jälkeen laalta on toimitettu suullinen kuulustelu niinkuin siitä tehty pöytäkirja osoittaa. Senaatti on tutkinut tämän jutiin ja katsoo, ettei ole esitetty syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Varatuomarit Pulkkinen ja Toivio edellä mainitussa toimessaan suorit117
tamaan Professeri Svanbergille ja Siikemies Granbergille, heillä jutun ruoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi sata viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Julius, Gretafelt Axel Charpuntier Väinö Hirvinen. Vilhelm Blåfield. Väinö Hirvinen. Vilhelm Blåfield. J. A Pehkongl  Alfred Sarva. Toukokuun 25 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa, aitausvelvollisuut ta koskevassa nostajutussa, jossa Suomen Rautaliehallitus on hakijana sekä Kangasalan pitäjän Lemporten kylästä kotoisin oleva Talollinen Kaarle Raatala tulemalta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa toukokuun 25 päivänä 1917 Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedel. Kangasalan ja Myykylän pitä07 Hk jien käräjäkunnan Kihlakunnanoi keudessa on Rautatiehallituksen puolesta lausuttu, että Kaarle Rautala, jonka Kangasalan pitäjän Watialan kylässä omistamaan Pekan taloon kuuluvia tiluksia rajoittui Tamrereen ja Nikolainkaupungin välisen rautatienalueeseen sanotussa kylässä, eli, huolimatta siitä että paikkakunnalla mainitun rautalien rakentamista varten vuonna 1883. päättyneessä pakkohuovuLäsnä: A. N. J. P.  J. B.¬ F. 118 No 886 Pag. 293. R. D. 1916.
tustoimituksessa oli rautatien rajanaapereille myönnetty ja maksettu täysi korvausraja aitojen vastaisesta kunnossapitämisestä heidän tilustensa ja rautatiealueen välillä sekä noiden aitojen kunnossa. ritäminen siten oli jäänyt tilusten omistajien velvollisuudeksi ikuisiksi ajoiksi, jättänyt sanotun talon tilusten ja rautatisalueen välistä raja aitaa 263. netriä pitkälte tekemättä; ja on Rautatiehallituksen puolesta sen vuoksi vaadittu, että Kaarle Kaatala velvoitettaisiin määrä ajan kuluessa täyttämään puheenalainen aitaus edvollisuutensa Intussa kuulusteltuna on Kaarle Haatala myöntänyt, ettei Pekan talon yllämainittujen tilusten ja rautatiealueen välillä ollut mitään raja-aitaa, mutta koska sanotulle talolle, jolla sii hon aikaan, kun edelläkerrottu pakkoluovutus oli toimitettu, ei ollut ottut mitään tiluksia rautatien varrella, vastaWatialan kylässä tapahtuneessa ja vuon na 1904. päättyneessä isonjaaajärjestelyssä oli saman kylän Eerolan sotilasvirkatalosta tullut rautatie alueeseen rajoittuvia tiluksia ja asianomaiset olivat sanotussa jakotoimituksessa keskenään rautatien varrella olevista aidoista sorineet siten, että kukin ylläpitäisi sen määrän ja sen kohdan aitaa joka hänen ennenkin oli ollut kunnassa pidettävä, vaikka aita jaossa oli joutunutkin toisen tilan maitten kohdalle senvuoksi ja kun Pekan talon omistajalle ei pakkohuovutuksessa oltu myönnetty mitään korvausta puheenalaisten räjäaitojen, vastaisesta kunnossaritä misestä, Kaarle Raatala on vastasta nut kannetta Kuuttuaan asiassa myöskin Suomen Kruunua ynnä Eerolan sotilasverka talon vuokraajaa Juho Konstantin Ylistä, on Kihlakunnanoikeus, jossa asian osaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, lokakuun 15 päivänä 1913 julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa, ja koskei jutussa esitetyistä pakkohuoneetusasiakirjoista käynyt selville, että Pekan talo pakkohuovutuksen yhteydessä olisi joutunut vastaamaan Rautatiehallituksen 19
äittämästä aitausvelvollisuudesta eikä Rautatuhallitus ollut voinut näyttää, että mainitunlainen velvollisuus myöhene ninkään olisi tullut sanottua tilaa rasittamaan, vaan päivastoin oli selvitetty, että edelläkerrotussa, lain voiman saaneessa isonjaonjärjestelyssä, jossa Pekan talolle oli muun muassa, Eero lan sotilasvirkatalosta jaettu rautatiealueen varrella olevia tiluksia, asianomaiset tilanomistajat nimenomaan olivat sopineet, että kukin maanomistaja ylläpitäisi aitaa rautatien varrella sen määrän ja kohdan, mikä hänellä ennenkin oli ollut, vaikkakin aita mainitulla järjestelyllä oli joutunut toisen tilan maitten kohdalle, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Rautatiehallituksen kolmellakymmenellä markalla korvaamaan Kaarle Rautalan oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Rautatiehallitus oli vetoamalla saattanut jutun, on elokuun 10 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Rautatiehallituksen suorittamaan Kaarle Raatalalle maksut kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä nenniä, hänen kappalustaan Hovioikeuden tuomiota Hovioikeuden tuomioon on Rautatiehallituksen puolesta anottu muutesta senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Raulatiehallitukun puolesta ole esitetty syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Suomen Senaalti August ybergk Manne Peltonen_ August ybergk Manne Peltonen Johan Nordgren. F Pahkonen Asian Sihannen 120
Toukokuun 30. päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoilla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa vesioikeusuidassa, jossa ovat osakeyhtiö. Iltie bolaget Pankakoski kotipaikka Pielisjärven pitäjä toisella, sekä sanotun pitäjän Sicksan kylässä asuvat Talollinen Matti Turunen Talollisenleshet Siiri Oinonen ja Anna Kaisa Savolainen Talollisonpoika Paavo Heikki Savolainen ynnä Talollisentyttäret Anna Katariina ja Siiri Maria Savolainen, toisella puolen, vuoroin hakijoina ja vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, toukokuun 30 päivänä 1917. Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Osakeyhtiö Aktiebolaget Panhakoski on Pielisjärven pitäjän käräjiäkunnan Kihlakunnanoikeuteen kirjallisesti haastattanut sanottuun pitäjään kuuluvan, talot No 1 - 109. läsnä: J. G. - 16h. R.G. 121 No 898. Pag. 128. R. 1916.
Siksan kylässä muodostavan Sieksan jakokunnan osakkaat, paitsi niita, jotka omistivat talot, No 1. No 3. 45,79, 11, 12, 14, 16, 172, 19. 23, 24 1/3 26, 29 30 2/3 32,33, 35 1/3 36 2/3, 57, 4942 43, 44 2/2 44 2, 47, 48 4/42 49, 52 2/3, 54, 55, 57 1/3 6 1/7 10, 61 2/2 6, 60 65 bln 16 2/3, 68 2, 19 4/2, 72, 772, 77 2,78,7878 80, 81 2, 85 86 2/3 87 1, 87 2/2 88 1, 89, 90 2/9, 91 2, 92 gb1, 97 1, 98, 99 1, 99 2/3 100 2, 103. 10 1/3, 108 2/1 10/1 108 ja 109 sekä Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että yhtiö, jolla oli osuutta jakokuntaan kuuluvissa Siiksanjärvestä Pielisjärfven laskevan Lieksanjoen Pauhakoski ja Sahakoski nimisissä vesiputouksissa sillä perusteella että yhtiö omisti toiset askenluetelluista taloista ja toisten osuudet sanotuissa vesiputouksissa välipuheiden nojalla olivat yhtiön hallussa, aikoi rantatontilleen Pankokosken vieressä aikaisemmin perustettua puusuomuansa laajentaa rakentamatta Paukakoskien ja Sahakoskeen vesilaitoksen, jonka tarkoituksena oli käytettäväksi otettavalla 4000 hevosvoimaisella voimamäärällä harjoittaa puuhiono- ja kartonditeollisuutta 15,000 tomin vuosituotannolla ja jonka kokonaiskustannus oli arvattu 31,600,000 markkaan, johon nähden ja kun asianomaisen piiriinsinöörin lausunnon mukaan yhtiön osuutta sanotuissa keskissa joiden molemmat rannat kuuluivat yhtiölle, ei voitu murtaa erilleen ja suunnitettu vesilaitos saatettiin rakentaa tuottamatta muille jakokunnan osakkaille erinomaista haittaa, yhtiö on haastianomuskirjelmansä mukaisesti pyytänyt haastättämänsä jakokunnan osakkaat kunkin osuutensa mukaan käymään osalliseksi puheeksitulleeseen, vesilaitosyvitykseen taikka elleivät he siihen suostuisi, että yhtiö oikeutettaisiin määrättyä vuotuista vuokraa vastaan rakentamaan ja yksin käyttämään koskien käyttevoimaa viidenkymmenen vuoden ajansuttuun vastaajaksi haastetuista tilanomistajista, joita olivat muiden muassa Matti Turunen, Siiri 122
Oinonen hänen ynnä miesvainajansa Paavali Oinosen alaikäisen pojan Eerik Paavali Oinosen holhoojana Anna Kaisa Savolainen itse puolestaan ja hänen ynnä miesvainajan sa Mikko Savolaisen alaikäisten lasten Eero Edvard, Matti ja Viero Elsa Savolaisen sekä silloin myös alaikäisinä oikeiden tyttärien edellämainittujen Anna Katariina ja Siiri Maria Savolaisen holhoojana kuin myös askennimitettyjen aviopuolisoiden täysiikäinen poika yllämainittu Paavo Heikki Savolainen, joista Turunen omisti Merilän talon No 51 ja puolen Saarelan talosta No 102 Eerik Paavali Oinonen omisti 5/576 osaa Koskelan talosta No 67 sekä Anna Kaisa Savolainen ja hänen edellänimitetyt lapsensä ynnä täysiikäinen poikansa Kalle Johannes Savolainen ja Mikko Savolaisen veli ja sisar Heikki Paavonpoika sekä Anna Paavontytär Savolainen omistivat yhteensä koko Sofielundin talon No 76 Lieksan kylässä, ovat saapuville tulleet vastaajat, asiassa kuultuina, kieltäytyneet rupeamasta puheenalaiseen yvitykseen osallisiksi, Matti Turunen, Siiri Oinonen Anna Kaisa Savolainen ja Paavo Heikki Savolainen vastustaen kannetta sillä perusteella että omistusoikuutta Pankakosken ja Sahakoskon koskiin ei oltu tarpeenmukaisesti selvitetty, että niinikään oli selvittämättä että yhtiön osuus koskissa voitiin erilleen murtaa, että puheenalaisesta vesilaitoksesta, jota yhtiö oli jo ennen käsillä olevaa oikeudenkäyntiä ilman asianomaista lupaa ryhtynyt rakentamaan ja käyttamaan, antamatta muille siihen ehkä halukkaille osanottajille tilaisuutta olla mukana yritystä suunnitettaessa ja toteutettaessa koituisi melkoista vahinkoa muille jakokunnan osakkaille sekä että yhtiön esittämä arvio vesilaitoksen aikaan saamiseksi oli puutteellinen ja siinä voimamaaran arvoksi laskettu 60 markan hinta hevosvoimalta liian 123