Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
siitä päivästä, jolloin Kihlakunnanoikeuden päätös oli saanut lain voiman, toimittamaan kysymyksessä olevien puiden leimaamisen, josta yhtiön kuitenkin tuli sitä ennen antaa. Anttoni Alakantolalle toteensaatava tieto, kuin myös kolmen vuoden kuluessa sanotun päätöksen päästyä lainvoimaiseksi kaatamaan ja metsästä ottamaan mainitut kontrahdin mukaan leimatut puut; minkä ohessa Anttoni Alakantola velvoitettiin korvaamaan yhtiölle sille kerrotusta leimausyrityksestä johtuneet kustannukset sadallakymmenellä markalla sekä yhtiön oikeudenkäyntikulungit neljälläsadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anttoni Alakantola oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 30. päivänä Joulukuuta 1907. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kuitenkin niinmuodoin että puiden kimausaika määrättiin yhdeksi vuodeksi ja niiden vedätysaika kolmeksi vuodeksi Hovioikeuden tuomion antopäivästä; minkä ohessa Anttoni Alakantola velvoitettiin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan osakeyktiolle Halonen Ängsågs Aktiebolag sillä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleet kulungit. Hovioikeuden tuomioon ovat Anttoni ja Maria Alakantola anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon osakeyhtrön Halonen Ängsågs Aktiebolag puolesta on säädetyssä järjestyksessä vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän pitun ja katsoo, etteivät Anttoni ja Maria Alakantola ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, kuitenkin niinmuodoin että puiden leimaus- ja ottraika on luettava tästtä päivästä; minkä ohessa Anttoni ja Maria Alakantola velvoitetaan suorittamaan osakeyhtiölle Halonen Argsågs Aktiebolag, siltä täällä juttuun menneiden kustannusten korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bveh. C. J. Timgren Wolakijander. A. Henr. Snellman. 1all Augusti Haf Hellen 459
Lokakuun 10 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovi oikeudesta tulleessa velkomusta koskevassa nostojutussa, jossa Työmies Karl Henrik Juhonpoika Henriksson Turun kaupungista on hakijana sekä entinen Talollinen Juho Kustaa Juhonpoika ynnä Talollinen Kaarle Kustaa Juhonpoika ja tämän vaimo Amanda Johanna Juhontytär, kaikki Wengan yksinäiseltä tilalta Naantälen maaseurakunnassa, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 10 päivänä Lokakuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kauppakirjalla 7 päivältä Joulukuuta 1864 on Karl Henrik Henrikssonin isä Talollinen Juho Kustaa Henriksson myynyt pojallensa yllämainitulle Juho Kustaa Juhonpojalle Läsnä: R. A. B. - H.S. - C. J. T. - 6. et.- W. R. (B. F. M. 160 No 2011. Pag. 22. R. D. 1908.
omistamansa kaksi kolmannesta Alistalo nimisestä puolikkaasta edellä. sanottua Wengan taloa tuhannen kuulensadan markan kauppahinnasta, josta Juho Kustaa Juhonpojan kauppakirjan mukaan piti, ryhtyessään tilan hållintom, suorittaa Karl Henrik Henrikssonille kaksi kolmannesta eli tuhat kuusikymmentäkuusi markkaa kuusikymmentäkuusi ja kaksi kolmatta osaa penniä. Toimitettuaan haasteen Juho Kustaa Juhonpojalle, Kaarle Kustaa Juhonpojalle ja Amanda Johanna Juhontyttärelle Nousiaisten, Markun, Vahdon ja Raision pitäjien sekä Naatalin maaseurakunnan käräjäkunnan 1903 vuoden talvikäräjiin, on Karl Henrik Henriksson Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Juho Kustaa Juhonpoika, joka ylempänä mainitun kauppakirjan perusteella oli ottanut haltuunsa kaksi kolmannesta Alistalon tilasta jo muutamia vuosia ennen kuin Juho Kustaa Henriksson 14 päivänä Lokakuuta 1867 oli kuollut, 17 päivänä Huhtikuuta 1901 oli myynyt sanotun tilanosuuden Kaarle Kustaa Juhonpojalle ja Amanda Johanna Juhontyttärelle; mutta kun Karl Henrik Henriksson ei vieläkään ollut saanut hänelle kerrotulla tavalla määrättyä kauppahinnan osuutta, on Karl Henrik Henriksson vaatinut, että Juho Kustaa Juhonpoika ja hänen asiakumppaninsa velvoitettaisiin maksamaan Karl Henrik Henrikssonille tuhat kuusikymmentäkuusi markkaa kuusikymmentäkuusi ja kaksi kolmatta osaa henniä ynnä kuuden prosentin korko14 päivästä Lokakuuta 1867 sekä sitä paitsi korvaamaan Karl Henrik Henrikssonille hänen oikeudenkäyntikulunkensa. Sittenkun Juho Kustaa Juhonpoika ja hänen asiakumppaninsa, asiasta kuulustettuina, olivat muun muassa vaatinut, että Karl Henrik Henrikssonin velkavaatimus vanhentuneena hyljättäisiin, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä 2 päivänä Toukokuuta 1904 katsonut selvitetyksi, että Juho Kustaa 461
Henriksson oli 7 päivänä Joulukuuta 1864 laaditulla kauppakirjalla myynyt Juho Kustaa Juhonpojalle kaksi kolmannesta Alistalon puolikkaasta. Wengan taloa tuhannen kuudensadan markan kauppahinnasta, ehdolla että Juho Kustaa Juhonpoika, saatuaan tilan hallintoonsa, maksaisi kauppahinnasta Karl Henrik Henrikssonille kaksi kolmannesta eli tuhat kuusikymmentäkuusi markkaa kuusikymmentäkuusi ja kaksi kolmatta osaa penniä; mutta koska Juho Kustaa Henriksson oli kuollut 14 päivänä Lokakuuta 1867 ja Juho Kustaa Juhon pojan viimeistään sillan olisi pitänyt saada tilan hallinta, jolloin myöskin kauppahinta oli joutunut maksettavaksi, sentähden ja kun Karl Henrik Henriksson ei ollut kymmenen vuoden kuluessa viimeksi sanotusta päivästä lukien velkonut puheenalaista saatavaa Juho Kustaa Juhonpojalta eikä muutoin lain määräämässä järjestyksessä valvonut tuota saatavaansa, joka siis oli pidettävä vanhentuneenä, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Karl Henrik Henrikssonin asiassa ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Karl Henrik Henriksson oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 10 päivänä Joulukuuta 1907 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Karl Henrik Henriksson anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Karl Henrik Henriksson ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Midd. C. J. Timgren Wara Klander. A. Henl. Ingman Carl Blangist B. F. bäis. 462
Den 10 Oktober 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål, emellan Aktiebolaget Pankakoski i Nurmes socken, sökande, och Viehäradshöfdingen Edvard Hällfors, från Kuopio stad, i egen skap af sysslomän i Aktiebo laget Nurmis Jernverks kon kursmassa, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 10. Oktober 1908 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Sedan Aktiebolaget Pankakoski å exekutiv auktion den 16. September 1904 tillhandlat sig Aktiebolaget Nuomes Jernverks konkursmassa tillhöriga Ruokkastenkoski järnbruk med underlydande lägenheter i Nurmes socken, har Aktiebolaget Punkakoski, efter det skriftlig stämning emellertid på grund af parterne emellan träffadt aftal om lä7de J. N. G. W. E. P. A. G: O. K. 463 No 2014. af 1/3 1892 1869
ga domstol ågått Vicehäradshöfdingen Hällfors i hans förenämnda egenskap till Rådstufvurätten i Helsingfors där städes anfört, att Aktiebolaget Nurmes Jernverk, som medels skriftligt köpekontrakt den 28 Februari 1903 af Bergsingeniören UnoA. Steltgenberg tillhandlat sig Kuokkastenkoski bruk med därtill hörande lägenheter för en köpeskilling af 500,000 mark, nen å sitt antydda fång icke sökt laglart, underlåtit att med stämpelmärken belägga nyssagda till Aktiebolaget Punkakoski sedermera jämte öfriga åtkomsthandlingar rörande Kuokkastenkoski bruk öfverlämnade köpekontrakt samt att ofvanomförmälda konkursmassa ej heller kunnat i godo förmås att fullgöra sin skyldighet härutinnan; och då vid förberörda exekutiva auktion af vederbörande auktionsförrättare uti ifrågakomna afseende uppställts endast det villkor, att den blifvande köparen af fastigheterna vore skyldig ansvara för karteringen af det köpebref, som i anledning af försäljningen komme att utfärdas; medan däremot något förbehåll vid antydda förrättning icke gjorts om skyldighet för köparen att vidkännas kostna den för anskaffande af stämpelmärken till omordade köpekontrakt, har Aktiebolaget: Pankakoski, enär bemälda konkursmassa såsom fångesman varit skyldig att tillhandahålla Aktiebola get Pankakoski alla åtkomsthandlingar i sådant skick, att uppbud å de försålda fastigheterna kunnat åt nästnämnda bolag meddelas, samt det för slikt ändamål ovilkorligen fordrades att handlingarna vore belagda med stämpelmärken till föreskrifvet belopp, yrkat, att Vicehäradshöfdingen Hällfors måtte skyldigkännas att antingen på massans bekostnad anskaffa för lagfart erforderliga stämpelmärken till meromordade köpekan trakt eller ur massans medel till Aktiebolaget Punkakoski utgifva värdet för antydda marken med 2,500 mark Isaken hörd, har Vicehäradshöfdingen Hällfors väl medgifvit, att ifrågavarande köpekontrakt af den 28. Februari 1903., 164
då detsamma i följd af Kuokkastenkoski bruks förenämnda i exkutirväg verkställda försäljning öfverlämnats till Aktiebolaget Punkakoski, icke varit försedt med stämpelmärken; men enär något förbehåll rörande skyldigheten att med dylika marken belägga köpekontraktet icke gjorts vid auktions tillfället samt afhandlingen, som därvid varit för allmänheten tillgänglig, genom sitt yttre utseende vidhandengifvit, att densamma saknade stämpelmärken, har Vinehäradshöfdingen Hällfors ansett det ankomma å Aktiebolaget Pankakoski att själft bekosta antydda märken, helst dess eget intresse bjöd att utverka lagfart å fånget ifråga, hvarför Hällfors anhållit om käromålets förkastande Rådstufvurätten, hvarest Aktiebolaget Punkakoski anhållit om godtgörelse för sina rättegångsumgälder, har medels den 25 Januari 1905 afkunnadt utslag i saken sig utlåtit och på anförda skäl ålagt Vicehäradshöfdingen Hällfors, i hans egenskap af sysslomani Aktiebolaget Nurmes Jernverks konkurs, att i och för kartering af ifrågakomna emellan nästbemälda bolag och Bergsingeniören Stoltgenberg ingångna köpekontrakt af den 28 Februari 1903 rörande Kuokkastenkoski jämbruk med därunder lydande lägenheter genast emot koitto till Aktiebolaget Pankakoski utgifva stämpelmärken till ett värde af sammanlagdt tvåtusen femhundra mark eller motsvarande belopp i penningar, hvarhos Vicehäradshöfdingen Hällfors förpligtats att med trettio mark godtgöra Aktiebolaget Jankakoski rättegångskostnaden i målet. Hofrätten, hvarest Vicehäradshöfdingen Hällfors på erlagdt vad sökt ändring, har uti dom den 4. April 1908. sig utlåtit; och emedan, enligt Aktiebolaget Punkakoskis egen uppgift, något förbehåll vid ofvannämnda den 16 September 1904. hållna exekutiva auktion icke gjorts därom att säljaren egde bekosta eller ansvara för karteringen af ifrågavarande den 28 Februari 1903 upprättade köpekontrakt, ty fann Hof465
rätten Aktiebolaget Nurmes Jernverks konkursmassa ej vara skyldig att med nödiga stämpelmärken förse sagda, för Aktiebolaget Punkakoski i afseende å vinnande af lagfart å Kuokkastenkoski bruk erforderliga köpekontrakt, hvarför Hofrätten, med upphäfvande af Rådstuvurättens utslag, förkastat Aktiebolaget Pankakoskis i målet utförda talan Uti Hofrättens dom har Aktiehdoget Pankakoski sökt ändring medels deduktion, den Vicehäradshöfdingen Hällfors i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Aktiebolaget Tunkakoski icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, hvarvid altså skall förblifva, jämte det Aktiebolaget Jankokoski ålägges att med sextiofem mark godtgöra Vicehäradshöfdingen Hällfors dennes härstädes i målet hafda kostnader. Det alle som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Julin Nummelin Edvard Pardain A. Wilsman. A. E: Granström " Oman Karsten. 1908. Lokakuun 13. päivänä. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomispitussa, jossa Talollinen Tobias Markuksenpoika Ikonen. Jyväskylän pitäjän Oravasaaren kylästä, on hakijana sekä Talollisenleski Maria Kristina Aijasaho, sanotusta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 13 päivänä Lokakuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tistää seuraavaa: Jyväskylän ja Petäjävveden pitäväin kärääkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Maria Kristina Aijasaho lausunut että, sittenkun Keisarillisen Senaatin Talousosasto päätöksellä 22. päivältä Huhtikuuta 1887 oli velvoittanut Jyväskylän pitäjän ja Toivakan kappelin yhteisen tientekolahon rakentamaan ja kunnossa pitämään valtamaantien Jyväskylän kaupungin ja Laukaan pitäjän väliseltä maantielta Oravasaaren kylän kautta Toivakan kirkonkylään ja sieltä Korpilahden pitäjän rajaan sekä tuo tievuonna 1888 oli saatu valmiiksi, erinäiset Läsnä: R. A. H. S. - C. f. T. C. F. W. B. H. af H. No 2019. Pag. 41. R. D. 1908.
talonomistajat Jyväskylän pitäjässä, niiden joukossa myöskin Maria Kristina Aijasaho, joka siihen aikaan omisti Aijasahon verotalon No 7 sanotussa kylässä, olivat Waasanläänin Kuvernöörille 18 päivänä Elokuuta 1899 antamassaan kirjoituksessa anoneet kruunulta korvausta siitä maasta, jonka he olivat luovuttaneet mainitun tien rakentamista varten; että asianomainen maanmittari tuon hakemuksen johdosta oli määrätty pakkohuovutusta varten paaluttamaan puheenalaisen tien rakentamiseen luovutettu maa-alue, mikä paalutus sittemmin 9 ja 28 päivänä Heinäkuuta 1902 olikin tapahtunut, jonka jälkeen vaadittujen korvauksien arvostelemista varten asetettu pakkohuovutuslautakunta oli 24 päivänä Toukokuuta 1904 ehdottanut muun muassa, että maantien tarpeeksi Aijasahon talosta erotetusta maasta olisi maksettava lunastusta yleisistä varoista kahdeksansa taa kuusikymmentäkuusi markkaa neljäkymmentäviisi penniä viiden prosentin koron kanssa sanotusta 18 päivästä Elokuuta 1899; sekä että Kuvernööri päätöksessä 16 päivänä Syyskuuta 1904 oli noudatettavaksi vahvistanut pakkohuovutuslautakunnan kerrotun ehdotuksen, minkä jälkeen ja sittenkun Maria Kristina Aijasaho tällä välin 31. päivänä Elokuuta 1901 oli myynyt Aijasahon talon Tobias Ikoselle viimeksimainittu talon omistajana oli 12 päivänä Lokakuuta 1905. kantanut tuon lunastussumman kahdeksansataa kuusikymmentäkuusi markkaa neljäkymmentäviisi penniä ynnä korkoa kaksisataa kuusikymnentäviisi markkaa yhdeksänkymmentäviisi penniä eli siis yhteensä tuhat sata kolmekymmentäkaksi markkaa neljäkymmentä penniä; mutta koska äskensanottu rahamäärä oikeastaan kuului Maria Kristina Aijasaholle, joka kerrottua korvausta oli hakenut ja vasta jälestäpäin myynyt talonsa Tobias Ikoselle, luovuttamatta tälle oikeutta kysymyksessä olevaan lunastussummaan, on Maria Kristina Aijasaho vaatinut Tobias Ikosen velvoittamista suorittamaan hänelle tuhat sata kolme kymmentäkaksi markkaa neljäkymmentä penniä viiden prosentin koron kanssa 12 päivästä Lokakuuta 1905. Tobias Ikosen vastustettua kannetta sillä 467
perusteella, että kysymyksessä oleva maa-alue vasta vuonna 1902, Tobias Ikosen ollessa Aijas ahon talon omistajana, oli laillisesti erotettu sanotusta talosta, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä 14 päivänä Helmikuuta 1906. mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Maria Kristina Aijasahon jutussa ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maria Kristina Aijasaho oli vetoamalla saatta. nut jutun, on tuomiossa 30 päivänä Joulukuuta 1907 ratkaissut asian; ja koska kysymyksessä oleva maa-alue oli edellämainittuun tiehen otettu jo siihen aikaan, kun Maria Kristina Aijasaho vielä omisti Aijasahon talon, eikä asianosaisten välisessä talonkaupassa 31 päivänä Elokuuta 1901 ottu Maria Kristina Aijasahon jo ennen talonkauppaa vireille panemastä korvausvaatimuksesta tehty mitään selloista sopimusta, että tuo korvaus seuraisi kauppaa ostajan etuisuutena, sentähden ja kun asian niin ollen se seikka, että sanottu korvaus oli lopullisesti vahvistettu maksettavaksi vasta Tobias Ikosen tultua Aijasahon talon omistajaksi, ei voimet oikeuttaa Tobias Ikosta saamaan vielämainittua korvausta, on Hovioikeus katsonut puheenaolevan korvausmäärän kuuluvan Maria Kristina Aijasaholle sekä siis, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Tobias Ikosen heti kuitin saadessaan suorittamaan Maria Kristina Aijasaholle tuhat sata kolmekymmentäkaksi markkaa neljäkymmentä penniä ynnä viiden prosentin vuotuisen koron 12 päivästä Lokakuuta 1905 kunnes täysi maksu toimitettiin Hovioikeuden tuomioon on Tobias Thonen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Maria Kristina Aijasaho on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän pitun ja katsoo, ettei Tobias Ikonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; minlä ohessa Tobias Ikonen velvoitetaan suorittamaan Maria Kristina Aijasaholle, häneltä täällä juttuun menneiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset 168
noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. R. A. Bonde. C. J. Tingren Esaiakijande A. Henr. Snellman Au Augusti Haf Hellen Lokakuun 14. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa katuosan hunnossapitoa koskevassa jutussa, josja Talonomistaja Gustaf August Lindroos, Turun kaupungista, on täällä hakijana ja Nahkuri Karl Fredrik Kulonen, samasta kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 14. päivänä Lokakuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellenja esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Turun kaupungin Raastuvanoikeudessa on Karl Fredrik Kulonen, kerteen että asianosaiset omistivat, Gustaf August Lindroos puolen ja Karl Fredrik Kulonen neljänneksen taloa ja tonttia No 3. sanotun kaupeingen kolmannen kaupunginosan yhdennesasioista korttelissa, vaatinut että Gustaf August Lindroos, joka oli kieltäytynyt ylläpitämästä puota mainitulle, vielä jakamatta oavalläsnä: J. N. G. W. - E. P. A. S. / F. S. 469 No 2028. No 2028. Pag. 19. R. D. 1908.
le tontille kuuluvaa osaa Arsenin- ja Vuorikatu-nimisistä kaduista, velvoitettai siin täyttämään velvollisuutensa tässä kohden. Asiassa kuulustettuna, on Gustaf Angust Lindroos väittänyt, että puheenalaisen tontin entiset omistajat H. Elingrén ja L. C. Moberg, ostaessaan kumpikin puolen sanottua tonttia, olivat välikirjassa 8. päivältä Lokakuuta 1846. sopineet, muun muassa, siten, että kummankin tuli ylläpitää tonttiosuutensa kohdalla oleva katuosa; ja kun mainitun tontin toisen neljänneksen omistaja oli täyttänyt tuon sopimuksen sekä Karl Fredrik Kulonenkin, ostaessaan tonttiosansa, oli sitoutunut noudattamaan saman välipuheen määräyksiä, on Gustaf August Lindroos vastustanut kannetta. Karl Fredrik Kulosen kiellettyä milloinkaan hyväksyneensä kerrotun välipuheen määräyksiä, on Raastuvanoikeus 2. päivänä Marraskuuta 1904 julistamassaan päätöksessä, koskei puheenalaista tonttia oltu asianomaijossa järjestyksessä halkaistu, eivätkä mainitun 8. päivänä Lokakuuta 1846. tehdyn välipuheen määräykset tontin viereisten kalujen ylläpitämisestä ollut Karl Fredrik Kulosta sitovia, velvoittanut Gustaf August Lindroosin, joka omisti puolen sanottua tonttia, vastedes ja toistaiseksi ylläpitämään puolet koko tonttiin kuuluvista katuosista. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Guutaf August Lindroos oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 18. päivältä Joulukuuta 1907. vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen, sen ohesja velvoittain Gustaf August Lindroosin borvaamaan Karl Fredrik Kuloselle naksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomista viidellätoista markalla kahdeksallakymmenellä pennilHovioikeuden tuomioon on Gustaf lä. August Lindroos hakenut muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Karl Fredrik Kulonen on ulos470
ottanut, perustelmaan kuitenkaan sittemmin vastaamatta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska asia kirjoista käy ilmi, että Karl Fredrik Kulonen, tonttineljänneksen omistajana, on ottanut hallittavakseen tonttinetjännestä vastaavan määräälän tonttimaata ja siis turvautunut siihen tonttiosakasten kesken tapahtuneeseen tomttijärjestelyyn, jonka mukaan tonttiosakkaat ovat hallinneet tontista kukin eri osansa, sen vuoksi ja kun tuon tonttijärjestelyn perustuna on ollut muun muassa sellainen sopimus, että kunkin osakkaan tuli ylläpitää katua tonttiosansa kohdalla, eikä asiassa ole edes väitetty, että Gustaf August Lindroos tässä kohdin olisi laiminlyönyt velvollisuutensa muita tonttiosakkaita vastaan, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi kumoten Hovioikeuden tuomion ja Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljätä / Wäymyuf Karl Fredrik Kulosen asiassa ajaman kanteen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julins Nummelin L. Wuskman Julins Nummelin L. Wuskman Edvard Paldani. A. E. Granström.
Den 15 Oktober 1908 Kejserliga Senatens för Finland dom, uti ett utan afgifter från Åbo Hofrätt inkommet revisions mål emellan förre Bonden Ulrik Fabian Henriksson Pietilä, från St Marie socken, sökande, samt Ulrik Fabian Pietiläs son Gårdsegaren Berndt Nikanor Pietilä, från Åbo stad, uteblifven svarande, angående utbekommande af sytning: Gifven uti Justitiedapartementet den 15 Oktober 1908. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Rädstufvurätten i Åbo har Ulrik Fabian Pietilä anfört, att Vägnmakaren Johan Vilenius, då han medels köpebref den 8. September 1880 åt Ulrik Fabian Pietilä försålt Öfvergård skattehemman i Kroksböle by af Kustö kapell, uti ett samme dag upprättadt kontrakt förbehållit sig för sin återstående lilstid från hemmanet följande årIsdr R. A. W. - H. S. - C. J. T. C. A: H. K. No 2029. Pag. 4. R. D. 1908
liga förmåner, nämligen: 3 tunnor råg 1/2 tunna korn 2 tunnor hafre 10 kappar hvete, 8 kappar ärter, 8 fjärdingar potäter, 1/2 slaktko, 1 lispund fläsk, Nispund smör 120 lispund hö och 2 famnar tallved hvilken sytning borde utgå från den 1 därpåföljande Novem ber och tillhandahållas Vilenius i Avo; att Ulrik Fabian Pietilä genom köpebref den 9 December 1880 åt Berndt Nikanon Pietilä föryttrat sagda hemman under villkor, bland annat, att Berndt Nikano Pietilä, därest Ulrik Fabian Pietilä öfverlefde Johan Vilenius, skulle åt Ulrik Fabian Pietilä utgifva enahanda årliga sytning, som Johan Vilenius i förenämnda kontrakt betingat sig, samt att Berndt Nikanon Pietilä den 18 Juli 1890 försålt hemmanet åt Bonden Anders Gustaf Hangalin utan att därvid förbehålla Ulrik Fabian Pietilä rätt till erhållande af omordade sytningsförmåner; och som Johan Vilenius aflidit den 16 April 1899, men Berndt Nikanon Pietilä vägrat att åt Ulrik Fabian Pietilä erlägga ifrågavarande sytning, har Ulrik Fabian Pietilä yrkat Berndt Nikanor Pietiläs förpliktande att tillhandahålla honom omförmälda sytningsföimåner för tiden från den 1 November 1899. till samme dag år 1903. I saken hörd, har Berndt Nika nor Pietilä motsagt befogenheten af käromålet på den grund att Ulrik Fabian Pietilä, innan Berndt Nikano Pietilä föryttrat Öfvergård hemman åt Anders Gustaf Hangalin, afstått från erhållande af förenämnda sytning. Rådstufvurätten har medels utslag den 22 Augusti 1904 på upptagna skäl slagt Berndt Nikanon Pietilä att emot kvitto till Ulrik Fabian Pietilä utgifva ifrågakomna sytning för tiden från den 1 November 1899 till samme dag är 1903. eller för fyra år med sammanlagdt nitton hela åttio hundra ledels hektoliter råg, tre hela tjuguåtta hundradedels hektoliter korn tretton hela tjugu hundradedels hektolitir hafre, två hela tjugu hundra473