Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
joka Tammikuussa 1906 oli ostanut puheenaolevat kahdeksan vekseliä Aleksander Dahloffilta, oli kohta senjälkeen ilmoittanut siitä Paaval Schemanoffille, tämän silloin vekseleitä vastaan mitään muistuttamatta, ja kun Påvel Schermanoff sin ohessa on näytetty erittäin myöntäneenkin oikeiksi 12 ja 22 päivänä Joulukuuta 1905 asetetut vekselit, katsonut Påvel Scheimanoffin siten ja senkin kautta, että hän niin kauvan kun Kauppanenvis Sergejeffillä vielä olisi ollut mahdel lisuutta saada vekseleistä rahansa takaisin Aleksander Bankoffilta, joka sittemmin oli luovuttanut kaiken omaisuutensa velkojainsa tyydyttämiseksi, oli laiminlyönyt Kauppaneuvos Sergejeffille ilmoittaa vekseleihin merkityt tunnustukset olevan väärennetyt, hyväksyneen sanotut tunnusteet, vaikka hän ei olisikaan itse niitä kirjoittanut, jonka tähden Raastuvanoikeus on velvoittanut Påvel Schehma noffin, saadessaan takaisin alkuperäiset vekselit, heti suorittamaan asianajotoimistolle "Ivar Schroders Advokatkonta" sanottujen vekselien sisällöt kahdeksantoistatuhatta kakdeksansataa seitsemänkymmentäkahdeksan mark, kaa kahdeksankymmentä penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen lukien 3 päivästä Heinäkuuta 1906, jolloin Påvel Schermanoff on Kuvernöörille antanut vastineensa asianajotoimiston velkomukseen, täyden maksun tapahtumiseen asti, minkä ohessa Pavel Schermanoff on velvoitettu kolmellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan asianajotoimistolle sen kulungit asiassa sekä Kuvernöörinvirastossa että RuastuvanoikeudesHovioikeus, jonka tutkittavaksi Paul sa. Kehermanoff oli veteamalla saattanut jutun, on 1 päivänä Helmikuuta 1918 antamassaan tuomiossa vahvistanut Ruastuvanoikeuden päätöksen muun puolesta, paitsi että Schemmanoff, kun asiassa ei oltu vastoin hänen kultaan toteensaatettu, että Tavel Schinnanoff olisi kysymyksessä olevista kahdeksasta 45 Nu
vekselistä tunnustanut tahi tunnustamikseen myöntänyt 13 päivänä Elokuuta, 15, 20 ja 26 päivänä Marraskuuta sekä 2 ja 14 päivänä Joulukuuta 1905 asetetut kuusi vekseliä, vapautettiin maksamasta asianajotoimistolle "Ivar Schroders Advokatkontor" näiden vekselien sisällöt, yhteensä kolmetoistatuhatta sata viisikymmentäkolme markkaa kuusikymmentä penniä, korkoineen; joten muutettuna Raastuvanoikeuden päätös muuten eli mikäli Pud Schermanoff siinä oli velvoitettu asianajotoimistolle " Ivar Schriders Advokatkontor suorittamaan 12 ja 22 päivänä Joulukuuta 1905 asetettujen kahden vekselin yhteenlaskettu pääoma viisituhatta seitsemänsataa kaksi kymmentäviisi markkaa kaksikymmen tä penniä niille juoksevine Raastuvan oikeuden päätöksessä mainittuine kertoineen ja oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi kolmesataa viisikymmentä markkaa, jäi pysyväiseksi: Hovioikeuden tuomioon ovat sekä Taratuomari Wiik että Påvel Schamanoff hakeneet muutosta tänne jätetyillä perustelmillä, minkä jälkeen asianomiset ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet toistensa muutoksenhakemuksiin. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät asianosaiset kummaltakaan puolen ole esiin tuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä kerrottua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhris Nummelin P. Wiiskinen Juhris Nummelin P. Wiiskinen Edvard Paldani. A. W. Granström Eisarenius 16
Tammikuun 29 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Kynin pitäjän Karhulan kylässä asuva Kapteeni Villiam Ruth on hakijana sekä Syväsalmen Osakeyhtiö, jonka kotipaikka on Vehkalahden pitäjä, vastaajana: Annettu Oikeusosas tossa 29 päivänä Tammikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Vehkalahden ja Sippolan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudes sa on Kapteeni Ruth kertonut, että sittenkun hän Helmi - tai Maalis kuulla 1902 oli Työnjohtaja Reinhold Aholta ostanut tämän Syväsalmen osakeyhtiössä omistamat kymmenen osaketta, joiden nimellisäivö on viisisataa markkaa osakkeelta, osinkolipuineen vuodesta 1901 alkaen yhSäsnä: J. S. - G. B. - E. P. A. G. I. F. No 111. Sivu 90. R.D. 1908.
teensä neljäntuhannen kuudensadan markan hinnasta, niin olivat yhtiömiehet, käyttämällä heille yhtiöjärjestyksessä pidätettyä oikeutta, yhtiökokouksessa 30 päivänä Huhtikuuta 1903 samasta hinnasta lunastaneet mainitut osakkeet, eräten kuitenkin Kapteeni Ruthin samassa tilaisuudessa tekemän vaatimuksen saada nostaa osakkeille yhtiön kuluneelta toipintaajalta langenneen voittoosuuden ilmoituksella, että yhtiömiehille oltu siihen saakka mitään osinkoa jaettu mutta koska yhtiömiehille, kuten Kapteeni Ruthin tietoon julestäpäin oli tullut, vuodelta 1901 oli osinkona jaettu kahdeksan prosenttia osakepääomalle, on Kapteeni Ruth vaa tinut että Syväsalmen Osakeyhtiö velvoitettaisiin hänelle suorittamaan voittoosuus mainituille osakkeille vuodelta 1901 tahi ainakin kuuden prosentin korko samoille osakkeille sittä ajalta kun ne ovat olleet Kapteeni Ruthin hallussa. Kanteesta kuulustettuna on Syväsalmen Osakeyhtiö myöntänyt, että yhtiömiehille yhtiön toimintaaikana tosen oli maksettu kuuden prosentin vuotuinen korko osakepääomalle; mutta kun koronsaantioikeus vuodelta 1901. Reinhold Ahon Kapteeni Rusthille luovuttamien osakkeiden edustamalle osakepääomalle oli siirtynyt yhtiönnehille, kun nämä yhtiökokouksessa 30 päivänä Huhtikuuta 1903 olivat Kapteeni, Ruthilta lunastaneet osakkeet, eikä Kapteeni Ruth koskaan ollut tullut yhtiomieheksi yhtiöön ei kä siis myöskään saavuttanut mitään yhtiömiehen oikeuksia, joihin muun muassa kuului osallisuus yhtion voittoon, on osakeyhtiö anonut kanteen kumoamista perusteettomana. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 9 päivänä Huhtikuuta 1915 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla, hyljäten Kupteeni Ruthin muun vaatimuksen, velvoittanut Syväsalmen Osakeyhtiön
Kapteeni Ruthille suorittamaan kuuden prosentin koron neljälletuhannelle kuulellesadalle markalle Huhtikuun 1 päivän 1902 ja Huhtikuun 30 päivän 1903 väliseltä ajalta eli kaksisataa yhdeksänkymmentä yhdeksän markkaa sekä sadalla markalla korvaamaan Kapteeni Ruthin välttämättömät kulungit asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 29 päivänä Helmikuuta 1908 antamassaan tuomiossa antanut lausuntonsa asiasta; ja koska, Kapteeni Ruthin ostaessa puheenalaiset osakkeet Reinhold Aholta, osakkeihin kuuluvat 1901 vuoden osinkoliput julkentuivat kauppaan sekä samat osakkeet, Syväsalmen Osakeyhtiön yhtiömiesten käyttäessä yhtiö järjestyksessä heille pidätettyä lunastusoikeutta, olivat siirtyneet yhtiö miehille kaikkine Kapteeni Ruthin ja Reinhold Ahon väliseen kauppaan sisältyvine oikeuksineen ja siis myöskin 1901 vuoden osinkolippuineen, sentähden ja kun sanottu Kapteeni Ruthin ja Reinhold Ahon välinen kauppa yhtiöjärjestyksen mukaan olisi Rusthille perustanut yhtiömiehen oikeudet ja siis myöskin oikeuden kantaa yhtiömiehille jaettava voittoosuus ainoastaan siinä tapauksessa etteivät yhtiömiehet kuukauden kuluessa sen jälkeen kuin Kapteeni Ruth oli yhtiökokouksessa tarjennut Reinhold Aholta ostamansa osakkeet heidän lunastettavikseen olisi lunastusoikeuttaan käyttäneet, joka kuitenkin oli tapahtunut, Hovioikeus, kumeten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, en hyljännyt Kapteni Ruthin asiassa ajanan kanteen kokonaisuudessaan sekä velvoittanut Kapteeni Ruthin kahdellasadalla markalla konvaamaan Syväsalmen Osakeyhtiön Kihlakunnanoikeudessa kärsimät kustannukset asiassa. Hovioikeuden tuomioon on Alaptuni Ruth hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Syväsalmen Osakeyhtiö on säädetyssä 45
järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi Hovioikeuden mainitsemilla perusteilla ja koska omistusoikeus kysymyksessä oleviin osakkeisiin edellämainitun lunastamisen kautta on siirtynyt yhtiömiehille eikä yhtiölle, vahvistaa sen lopputuloksen, johon Hovioikeus tuomiossaan on itse asiasta johtunut, mutta asian laatuun nähden vapautetaan Kapteeni Ruth kumminkin Syväsalmen Osakeyhtiölle suorittamasta edelläkerrottua hänen maksettavakseen määrättyä kahdensadan markan oikeudenkäyntikustannustenkorvausta. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. Wuokman horsd Paldani. A. W. Granström horsd Paldani. A. W. Granström Isavonius. Tammikuun 29. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Lappeen pitäjän Luukkalan kylässä asuva Suutari Taavetti Heikinpoika Kapiainen on hakijana sekä Talollisenleski Anna Luukas, sanotusta kylästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 29. päivänä Tammikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraa: vad: Lappeen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Taavetti Kapiainen kertonut, että sittenkun hän 11. päivänä Maaliskuuta 1882. laaditulla kontrahdilla oli Anna Luukkaan miesvainajalta Talolliselta Elias Luukkualta hänen eläessään vuokrannut erään tämän omistamaan kuudennekseen perintötalosta No 1. mainitussa kylässä kuuluvan maanalan viidentoista vuoden ajaksi viidentoista läsnä: J. S. W. Ed. A. G. 50 No 109. (1o) Levu 91. R.D 1908
markan suuruista vuotuista vuokra naksua vastaan, oli Elias Luukas vuonna 1889., Taavetti Kapiaisen silloin oleskellessa toisella paikkakunnalla ja hänen tietämättään, luovuttanut puheena olevasta maanalasta toisen puolen Suutari Aatami Tapanaisen hallittavaksi kahdenkymme nenoiiden markan vuosimaksua vastaan, joka vuokrasopimus sittemmin 3. päivänä Marraskuuta 1891. Luukkaan ja Tapanaisen kesken päätetyssä kirallisessa kontrahdissa oli vahvistettu kymmenen vuoden ajaksi, lukien 1. päivästä Tammikuuta viimemainittua vuotta; ja kun Elias Luukas huolimalta siitä, ettei Taavetti Kapiainen senjälkeisinä seitsemänä vuotena, joina Kapiaisen vuokrakontrahti vielä oli ollut voimassa, Elias Luukkaan kerrotun omavaltaisen menettetyn johdosta ollut saanut hyväkseen nauttia enempää kuin puolta hänelle alkujaan vuokratusta maanalasta, oli Taavetti Kapiaiselta kantanut täyden kontrahdin mukaisen vuokran sanotuilta seitsemältä vuodelta, on Taavetti Kapiainen, huomauttaen että Aatami Tapanainen oli 30. päivänä Syyskuuta 1895. siirtänyt edellämainitun hänen ja Elias Luukkaan välillä laaditun vuokrakontrahdin Taavetti Kapiaiselle ja että Kapiainen vastasilloin oli päässyt selvyyteen Elias Suukkaan omavaltaisesta menettetystä, vaatinut, että Anna Luukas, Elias Suukkaan oikeudenomistajana, velvoitettaisiin Taavetti Kapiaiselle suorittamaan se määrä, jonka Elias Luukas oli Aatami Tapanaisen kanssa räättämänsä laittoman vuokraväliruheen nojalla kantanut vuokrana sanotuilta seitsemältä vuodelta oli yhteensä sataseitsemänkymmentäviisi markkaa, myöntäen kuitenkin siitä vähennettäväksi ne viisikymmentä markkaa, joista Anna Luukkaalla on asiassa ollut eri kanne Taavetti Kapiaista vastaan. Pysyen vaatimuksessaan mainitun saamisensa suhteen, on Anna Luukas sitä vastoin vastustanut Taavetti Kapi51
aisen velkomusta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset ruolin ja toisin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 10. päivänä Huhtikuuta 1905. julistamallaan päätöksellä antanut lausuntonsa asiasta ja katsonut siinä tosen selville tulleen, että Taavetti Kupiainen oli kontrahdilla 11. päivältä Maaliskuuta 1882. viideksitoista vuodeksi vuokrannut Elias Luukkautta tämän omistamaan osaan edellämainitusta talosta kuuluvan, kahden ruiskapan kylvöulan suuruisen maanalan, kuin myöskin että Kapiainen oli 3. päivänä Marraskuu ta 1891. päätetyllä ja 30. paivänä Syyskuuta 1895. Kapiaiselle siirrettyllä kontrahdilla saanut Aatami Tapanaiselta vuokraoikeuden siihen maanalaan, jonka Elias Luukas viimemainitun kontrahdin kautta oli vuokrannut Tapanaiselle kymmenen vuoden ajaksi, mutta näytöstä puuttuvan siitä että ylläkerrotut kontrahdit olisivat osaksikaan käsittäneel samaa maa aluetta, minkä tähden Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Taavetti Kapiaisen asiassa ajaman kanteen, velvoittaen sen ohessa Taavetti Kapiaisen, hänen oman myöntymyksensä mukaan, maksamaan Anna Luukkaalle tämän asiassa vaatimat viisikymmentä markkaa kuin myöskin neljälläkymmenellä narkalla korvaamaan Anna Luukkaan oikeudenkäynti kulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Taavetti Kapiainen oli vetoamalla saattanut jutun, on 29. päivänä Helmikuuta 1908. antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Taavetti Kapiaisen neljällä kymmenellä markalla korvaamaan Anna Luukkaalle vastuuvaltansa valvomisesta Hovioikeudessa johtuneet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Taavetti Kupiainen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla Keisarillinen Senuatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Taavetti 52
Kapiainen ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden edelläkerrottua tuonista, joka siis jää pysyväiseksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Juhan Nummelin L. Wiinkman Juhan Nummelin L. Wiickman Edvard Pandani. A. W. Granström I Savonius Tammikuun 30. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, tilin moitetta koskevassa jutussa, jossa entinen Talollinen Karl Willehad Sundin ja hänen vaimonsa Maria Elvisa Sundén, Originalan pitäjän Pennalan kylästä, ovat hakijoina sekä Lahden kaupungista olevan Kauppiaan Elis Ylöstalon konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehet Varatuomari John Grenman, Helsingin kaupungista, ja Talollinen Nikolai Peltola, sanotun pitäjän Wirenojan kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 30 päivänä Tammikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymykressä, saanut tietää seuraavan: Sittenkun Orimattilan ja Artjärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus 9 päivänä Joulukuuta 1901 oli asettanut Karl Willehad Sundénin konkursutetaan, ovat Lundén ja muutamat hänen velkojansa 13. päivänä asLäsnä: R A. B. K. S. C. J. T. - C. A-S.K. /Haf H. No 112 No 112 No 112. Pag. 196. R.D. 1908.
kensanottua kuuta pidetyssä kokouksessa keskenään sopineet, että Sundinin pesä kokonaisuudessaan jätettäisiin hänen haltuunsa ehdolla että eräät kopouksessa läsnä olleet velkojat, niiden joukossa Kauppias Ylöstalo, menivät omavelkaiseen takaukseen pesän kaikkien velkojen maksamisesta, jota päitsi Sundénin puolisot ovat antanut mainituille takausmiehille avoimen valtakirjan täydellisesti oman midensä mukaan hoitaa ja rahaksi muut taa Sundinin puolisojen irtaimen ja kiinteän omaisuuden siksi kun kaikki pesän velat oli suoritettu; minkä jälkeen Kauppias Ylöstalo, jonka hänen takauskumppaninsa viimeksisanottuna päivänä olivat valtuuttaneet hoitamaan ja rahaksi muuttamaan kysymyksessä olevan pesän ja joka 4 päivänä Huhtikuuta 1902. myösoli määrätty pesän toimitsijamiehek si, Kihlakunnanoikeuden 2. päivänä senjälkeistä Heinäkuuta julistettua tuomion konkurssissa, on toimestaan antanut kaksi tiliä, toisen konkurssipesän hoidosta ja toisen pesän velkojain saatavista, merkiten edellisen tilin vastaavan puolelle muiden minojen muassa omaksi palkkiokseen velkojain myönnytyksen mukaan 600 markkaa sekä jälkimäisen tilin vastaavan puolelle, paitsi konkursituomiossa maksettaviksi vahvistettuja velkoja, pesän varoista suoritetuiksi myöskin seuraavat erät nimittäin: Talolliselle Aron Heikkilälle 3,204 markkaa 26 penniä Itselliselle August Hemmolalle 29 markkaa 37. penniä, Renki Sahja Mettoselle 36. markkaa 68. penniä, Eläkemies Antti Kaijalalle 13 markkaa 20 penniä, Kauppiaille R. Kivistölle 1,272 markkaa 73. penniä, W. W. Nymanille 635 markkaa 6. penniä, K. Silfveniukselle 284 markkaa 47. penniä ja Karl Ridellille 2848. markkaa 44. penniä sekä eräälle Maria Kaivolalle 250. markkaa. Tämän jälkeen on Karl Willehad Sundén, Kauppias Ylöstalolle toimitetun paasteen nojalla, Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että ylläkerrottu 13. päivänä Joulukuuta 1901 pidetty ko14
kous oli ollut laiton syystä etteivät kokouksessa, josta ei oltu säädetyssä järjestyksessä kuulutettukaan, olleet ollut läsnä kaikki Karl Willehad Sundinin velkojat, sekä että siinä tehty sopimus ja Sundénin puolisojen antama valtakirja siis ja koska Lundén, konkussitilassa ollen, ei myöskään ollut oikeutettu niitä tekemään, olivat oikeudellista merkitystä vaimla; jonka tähden ja kun sanottu sopimus ja valtakirja sitä paitsi olivat tehdyt sillä edellytyksellä, että Karl Willehad Sundénin konkurssi tulisi keskytetyksi, joka kuitenkaan ei ollut tapahtunut, sekä tuo valtakirja kuin myös toisten takausmiesten Kauppias Ylöstulolle antama valtuutus sittemmin olivat peruutetut, Lundén on katoonut, että kaikki ne toimenpiteet, joihin. Kauppias Ylöstalo näiden valtuutusten nojalla oli ryhtynyt, ja joihin kuului sekin, että Ylöstalo antamansa tilin mukaan oli pesän varoista suorittanut sellaisiä maksuja, joita ei oltu konkurssissa valvottu eikä maksettaviksi tuomittu, olivat laittomia. Tähän nähden on Karl Willehad Lundén puheenalaisia tilejä vastaan muistuttanut, ettei hän hyväksynyt Kauppias Ylöstalon konkussipesän hoidosta tekemän tilin minopuolelle Ylöstalon hyväksi merkittyä toimitsijamiespalkkiota 600. markkaa eikä myöskään pesänsä velkojain saatavista tehdyn tilin vastaavan puolelta muita menoja kuin ne, mitkä oli maksettu sellaisille pesän saamamiehille, jotka olivat valvoneet saatavansa konkurssissa; ja on Karl Willehad Sundén sen vuoksi vaatinut, että Kauppias Ylöstalo velvoitettaisiin kysymyksessä olevasta toimestaan antamaan viisi, mainituilta osilta oikaistu tili. Asiasta kuulustettuna, on Kauppias Ylöstalo vastustanut kannetta; minkä jälkeen ja sittenkun Kauppias Ylöstalo oli joutunut konkussitilaan sekä Karl Willehad Sundén vastaajiksi asiaan haastattanut Ylöstalon konkussipesän uskotut miehet Kära55
tuomari Grenmanin ja Nikolai Peltolan, nämä ovat huomauttaneet, että Kauppias Ylöstalo oli antanut moitteenalaisen tilin niinhyvin toimitsijamiehenä Karl Willehad Sundinin konkurssissa kuin myös niiden Sundénin velkojain valtamiehenä, joiden kanssa tämä 13 päivänä Joulukuuta 1901. oli tehnyt sopimuksen jäsänsä rahaksi muuttamisesta ja velkojensa vapaaehtoisesta suorittamisesta, sekä että kauppias Ylöstalon Karl Willehad Sundenin saamamiehille suorittamat maksut, joista suurin osa oli suoritettu mainitussa velkojainkokouksessa ja siis ennenkuin Ylöstalo oli määrätty pesän toimitsijamieheksi, olivat tulleet Lundénin hyväksi Kihlakunnanoikeus on 5 päivänä Toukokuuta 1905 julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja samalla kun Kauppias Ylöstalon toimitsijamiespalkkio oli vähennetty kolmeensataan markkaan, on Kihlakunnanoikeus mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Varatuomari Grenmanin ja Nikolai Peltolan puheenalaisen tilin vastaavan puolelta poistamaan kaikki ne Karl Willahad Sundenin velat, joita ei oltu konkurssituomiossa määrätty konkussipesästä maksettaviksi, mutta jättänyt Varatuomari Grenmanille ja Nikolai Peltolalle avoimen vallan erittäin vaatia Karl Willehad Sundinilta korvausta niistä Lundenin veloista, joita Kauppias Ylöstalo niinmuodoin oli joutunut suorittamaan; ja on Kihlakunnanoikeus sen ohessa velvoittanut Vajatuomari Grenmanin ja Nikolai Peltolan, kolmensadan markan sakon uhalla, kolmen kuukauden kuluessa siitä kun Kihlakunnanoikeuden päätös oli saanut lain voiman, tekemään Karl Willehad Sundénin konkurssipesän hoidosta uuden, edellämainituissa kohdissa korjatun tilin. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kärätuomari Grenman ja Nikolai Peltola olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 30 päivänä Toukokuuta 1908. katsonut, että Sundénin puo36
lisojen 13. päivänä Joulukuuta 1901 silloin läsnä olleiden velkojiensa kanssa tekemä sopimus heidän omaisuutensa rahaksi muuttamisesta, kun eivät Sundinin puolisot mainitulla sopimuksella olleet millään tavalla vähentäneet velkojiensa oikeutta, oli Sundinin puolisoja sitova sekä että Sundénin puolisot eivät olleet oikeutetut yksipuolisesti peruuttamaan sanottua sopimusta; ja koska Kauppias Ylöstalolla tuon ropimuksen mukaan oli oikeus täydellisesti oman mielensä mukaan hoitaa ja rahaksi muuttaa Lundinin puolisojen irtain ja kiinteä omaisuus, kunnes Lundinin puolisojen velat, niin tietyt kuin tietämättömät, hokonaisuudessaan olivat suoritetut, sentähden ja kun Karl Willehad Sundén ei ollut esittänyt laillista syytä Kauppias Ylöstalolle tulevan palkkion vähentämiseen, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen kyljännyt Karl Willehad Lundenin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Karl Willehad ja Maria Elvira Lundén anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Varatuomari Grenman ja Nikolai Peltola ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, että kysymyksessä oleva sopimus 13. päivältä Joulukuuta 1901, koska näytöstä puuttuu niinhyvin siitä että se on tehty sillä ehdolla, että Karl Willehad Sundénin konkurssi tulisi keskeytetyksi, kuin myös siitä että tuo sopimus on peruutettu, on Lundinin puolisoja sitova, minkä vuoksi ja kun Kauppias Ylästalo sanotun sopimuksen mukaan on ollut oikeutettu täydellisesti oman mielensä mukaan hoitamaan ja rahaksi muuttamaan Lundenin puolisojen omaisuuden, kunnes heidän velkansa, niin tietyt kuin tietämättömät, kokonaisuudessaan olivat suoritetut, eikä Karl Willehad Lundén ole esittänyt laillista syytä Kauppias Ylöstalolle tulevan palkkion vähentämiseen, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi 57
vahvistaa sen loppupäätelmän, johon Hovioikeus puheenalaisessa tuomiossaan on asiasta johtunut, minkä ohessa Sundénin puolisot velvoitetaan suorittamaan Varatuomari Grönmanille ja Nikolai Peltolalle, heillä täällä jutussa olleiden kulunkien korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. R. Norde. 1. Veril. Succumål. R. R. Mörde. 1. Abel. Succimens. R. R. Norde. 1. Naul. hiellmant. C. J. Timgren. Karl Stungörtti C. J. Timgren. Karl Stungörtti Leena klander Häfstellen Tammikuun 30 päivänä 1909 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, maansaan non moitetta koskevassa jutussa jossa Maanviljelijä Adolf Monthari vainajan leski Johanna Monthanomasta puolestaan ja alaikäisen poikansa Urpo Oskarin holhoojana ynnä Adolf ja Johanna Morthanin täysiikäiset pojat Maanviljelijät Hugo Mathias ja Axel Adolf MonthanNurmijärven kylästä, tytär Elsa Maria Wilhelmina Monthan ja tämän nies Asioitsija Aleksi Waldemar Riihijärvi, Paadentaipaleen kylästä, sekä edesmenneen tyttären Anna Mathilda Monthanin ja tämän myös kuolleen miehen Maanvilje lijä Väinö Luukkosen alaikäisen tyttären Anna Liisa Luukkosen holhooja Maanviljelijä Jaakko Luukkonen, Lievastuoreen kylästä Laukaan pitäjää, ovat hakijoina sekä Kruununnimismies Samuel Lindstedt ja hänen vaimonsa Mathilda Sofia Lindstedt, KarstuJ. N. G. W. E. P. A.G. Såg. 101. R. 1908