Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
jännyt Joensuun kaupunkisurakunnan asiassa ajaman kanteen ja velvoittanut seurakunnan suorittamaan Emilia Charlotta Saloselle ja Juho Salosvainajan edellämainituille muille oi keudenomistajille yhteisesti kaksisataa markkaa sekä Sergei Leskiselle ja hänen edelläsanotuille kanssaperillisilleen yhteisesti niinikään kaksisataa mark kaa korvaukseksi heidän kuluistaan oikeudenkäynnissä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Joensuun kaupunkisurakunta vetoamalla oli saattanut jutun, on 10 päivänä Helmikuuta 1910 antamassaan tuomiossa lausunut asiassa selville käyneen, että Anders Auvinen, Kaarlo Lindroos, Juho Salonen, Jefim Leskinen, Oskar Hedlund, Petter Juho Kosonen, Ida Hulda Emilia Nohrström ja Torsten Nyman, viimeksimainittu vaimonsa Elna Emilia Nymanin edusmiehenä, olivat, Kustaa Laukka sen Toukokuussa vuonna 1901 jouduttua konkursitilaan, 28 päivänä Kesikuuta ja 16 päivänä Heinäkuuta 1901. pitämissään kokouksissa päättäneet yhteisesti täydentää Kustaa Laukkasen kesken jättämän Joensuun kaupunkisurakunnan kirkon rakennusurakan ja heti sen jälkeen seurakunnan rakennustoimikunnan suostumuksella ryhtyneet jatkamaan puheenaolevaa rakennustyötä, toimittaen sitä aina loppupuolelle Kesäkuuta vuonna 1902, jolloin he siitä olivat omasta alotteestaan luopuneet, sekä että raken mistyön loppuunsaattaminen seurahunnan Kustaa Laukkasen kanssa tekemän urakkavälipuheen mukaiseen kuntoon oli Joensuun kaupun kiseurakunnalle tuottanut kustannuksia yhteensä viisikymmentäkolmetuhatta kuusisataa kaksikymmentäkahdeksan markkaa yhdeksänkymmentäneljä penniä yli alkuperäises ti sovitun urakkasumman, johon nähden ja kun seurakunnalla ei ollut ollut aiketta valvoa Kustaa Laukkasen kanssa tekemänsä urakka kontrahdin johdosta mitään saamista Laukkasen konkurssissa koska 349
Anders Auvinen ja hänen ylempänä mainitut myötäpuolensa ja ennen Kustaa Laukkasen konkussissa pidettyä alvontaa olivat rakennustyöhön ryhtyneet Hovioikeus, joka on pitänyt näytettynä, että Juho Salosen ja Jefim Leskisen edellämainitut oikeudenomista jat Salosen ja Leskisen jälkeen toimitetuissa vuosikaasteissa olivat saaneet tiedon Juho Salosen ja Jefim Leskisen puheenaolevan takaussitoumuksen johdosta heille mahdollisesti hoituvasta korvausvelvollisuudesta, on, muuttaen Raastuvanoikeuden päätöstä, velvoittanut Anders Auvisen, Kaarlo Lindroosin Emilia Charlotta Salosen, omasta ja alaikäisten lastensa Signe, Elna Anna Maria ja Sylvi Helena Salosen puolesta, Hugo Pauno Salosen, Otto Arvid Salosen, Viktor Jaatisen viimemai nitun Emil Juhana Salosen holhooja na, Sergei Leskisen, Wasili Hedjun, Emil ri Koljun, kahden viimemainitun vaimojensa Stina ja Anna Leskisen edus miehinä, Maria Leskisen, Ida Hulda Emilia Nohrströmin, Torsten Nymanin, vaimonsa Elna Emilia Nymanin edusmiehenä, Oskar Hedlundin konkurssipesän ja Petter Juho Kososen yhteisesti tahi kend. lä heistä oli varoja Joensuun kaupunkisensa kunnalle suorittamaan vaaditut viisikymmentäkolmetuhatta kuusisataa kaksikymmentäkahdeksan markkaa yhdeksinkymmentäneljä penniä viiden prosentin vuotuisella korolla oikeudenkäynnin alusta 16 päivästä Lokakuuta 1905. Hovioikeuden tuomioon ovat Anders Auvinen ja hänen edellä mainitut asiakumppaninsa anoneet muutosta tän ne toimittamillaan perustelmilla, joihin Joensuun kaupunkisurakunta on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaalle on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Anders Auvinen ja hänen asiakumppa ninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Anders Auvinen ja hänen asiakumppaninsa yhteisesti suorittamaan Joensuun kaupunkiselta kunnalle sillä täällä jutussa olleiden 350
kulunkien korvaukseksi seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Alksi Käky - Marnes Pellonen B Amerleg. Johannes Pesonen. Uno Strömsten 12 Heinäkuun 27. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Kovioikeudesta tullessa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa Lappeen pitäjän Korkia-ahon kylässä asuva Talollinen Kaarlo Nopanen on hakijana ja Pietarin kaupungista Venäjän kiisarikunnassa kotoisin oleva Puukauppias Sergej Talasehkowsky pois. jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastassa 27. päivänä Heimäkuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraa: vaa: Lappeen pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Sergej Palasehkoiski lausunut, että hän oli 14 ki Nopasen omistamaan taloon No 4. 351 No 991. Pag 128. R. D. päivänä Helmikuuta 1905. tehdyllä välikirjalla Kaarlo Nopaselta ostanut kaikKorkiaahon kylässä kuuluvalla "Karvio nimisellä ulkopalstalla kasvavat suorut ja tervset näre- ja petäjäpuut, jotLäsnä: A. K. W. A - Bit. J: P. E. Th. 1909.
ka kannosta mitaten 22. "2. ja 28. " ja lan korkeudelta täyttävät 9 5/8 tunmaa Englannin mitalla, kuoren sisäpuolelta mitattuna kaidemmalta puolen ehdolla ettei ostaja saanut kaataa paksumpaa puuta kuin mikä 28. jalan korkeudella täytti 10 1/2. tunmaa, kuitenkin niin että ostajalla oli oikeus tarpeen mukaan ottaa myös sellaisia puita, jotka kannosta mitaten 22. jalan korkeudella täyttivät kuoren Atä 13 1/4 tunmaa, ollen puiden hinnuksi sovittu kaikista muista 3. markkaa 50. penniä rungolta paitsi viimeksimainitun mitan täyttävistä puista, joiden hinta oli 5. markkaa kappaleelta. Tapahtuneessa rakkuus sa oli sittemmin mainitulla palstalla löytynyt ja kaadettu välikirjassa määrättyjen mittojen täyttäviä puita yhteensä 183. kappaletta, joista 178. kappalettu oli ollut sellaisia, joiden hinnaksi oli sovittu 3. mark kaa 50. penniä, ja 5. kappaletta sellai sia, joiden hinta oli oleva 5. markkaa ringolta; mutta kun Seregj Palasehkenskij välikirjan tekotilaisuudessa oli käsirahana suorittanut Kaarlo Nopaselle 400. markkaa sekä sittemmin 22. päivänä samaa Helmikuuta ennen hakkuun alkamista emakolta maksanut 2000. markkaa ja Nopanen niin ollen oli tullut saamaan 1752 markkaa enemmän kuin hänen metsästään otettujen puiden arvo välikirjan mukaan laskettuna oli, on Sergej Palasehkeuskij vaatinut, että Kaarto Nopanen velvoitettaisiin Palasekkouskijlle takaisin suorittamaan viimeksimainittu rahamäärä korkoi peen. Asiasta kuulusteltuna, on Kaarlo Nopanen selittänyt, että hän oli suostunut Argej. Talasehkouskija, asiamiehensä kautta, ehdottamaan metsäkauppaan ainoastaan sillä edellytyksellä, että välikirjassa mainittujen mittojen täyttäviä puita myydyllä alueella löytyisi ainakin 1500. kappaletta, kuten Palasehkoiskijn asiamies, joka oli tarkastanut metsän, oli hänelle vakuuttanut; että met332
lää kaadettaessa oli menetelty vastoin sovittuja määräyksiä siinä, että kannot oli jätetty 25. jopa 50. sentimet riä pitkiksi ja puiden pituusmitta. laskettu kantojen päästä, vaikka se oli otettava puum juuresta alkaen. ja vaikkei kantojen pituudeksi misrään tapauksessa voitu lukea enemnän kuin 20. sentimetriä, kuin myöskin siinä että joukkoon muutenkin oli kaadettu ilmoisesti ylimittaisia ruita, joiden latvapuolet sittemmin veistämällä oli koetettu saada mitan mukaisiksi; että Sergej Talasehkoivskij ei ollut metsästä ottanut kaikkia puita, jotka hän välikirjan mukaan olisi voinut sieltä ottaa ja että Palasehkoiskij leimaamalla muutamia ylimittäisiä puita, joiden kaatamisen Kaarlo Nopanen kuitenkin oli saanut ehkäistyksi, oli vahingoittanut metsää, mikä vahinko toimitetussa katselmuksessa oli arvioitie 20. markaksi. Ja koska Kaarlo Topasta niin muodoin oli metsäkaupassa johdettu harhaan ja Sergej Palasehkoioskij metsää kaadattaessaan menetellyt vastoin välikirjan määräyksiä, on Kaarlo Nopanen, ilmoittaen Sergej Palasekkouskijn ottamien 183. puun olleen myydyllä alalla kaikkein arvokkaimmat ja Nopasen niin hyvin siitä kuin myös metsän vahingoittumisesta tulleen kärsimään kaikkiaan 2,512 markkaan 12. penniin nousavan vahingon, vastustannut kannetta. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 18. päivänä Maaliskuuta 1907. julistamassaan päätöksessä lausunut toteensaatetuksi, että Sergej Palasehkoivsky oli Kaarlo Nopaselta tämän omistamalta Karvio nimiseltä metsäpalstalta ostanut kaikki ne näre - ja mäntypuut, jotka täyttivät delläkerrotussa välikirjassa mainitut mitat, ja että Palasehkoiski tuon kaupan nojalla oli sanotusta metsästä ottanut 178. puuta, joiden hinta välikirjan mukaan oli oleva markkaa 50. penniä rungolta, ja 5. sellaista 353
puuta, joiden hinta oli oleva 5. markkaa rungolta, eli siis puita yhteensä 648. markan arvosta, minkä ohessa Sergej Kihasehkouskijn oli näytetty leimaamalla Kaarlo Nopasen metsässä kasvavia puita tuottaneen Nopaselle 20 markan vahingon; johon nähden ja kun Kaarlo Nopanen oli myöntänyt metsän hintaa vastaan Palas ehkouskylta saaneensa yhteensä 2,400. markkaa, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Kaarlo Nopasen kuittia vastaan Seigel Talasehkoivskylle takaisin suorittamaan siten liikaa kantaman sa tuhat seitsemänsataa kolmekymmentäkaksi markkaa viiden prosentin korolla 23. päivästä Maaliskuuta 1906, jolloin oikeudenkäynti pantiin vireille, sekä sen ohessa sadalla markalla korvaamaan Sergej Palasehkoioskift le tämän oikeudenkäyntikulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarlo Nopanen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 27. päivältä Maaliskuun ta 1909. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoitta nut Kaarlo Nopasen suorittamaan Sergej Palasehkorskylle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä Hovioikeuden tuomioon on Kaarlo Nopanen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskii Sergej Palusehkoriskij ole näyttänyt ettei puheenalaisella metsäpalstalla ole löytynyt hänen Kaarlo Nopaselle maksamiaan omakkorahoja vastaavaa määrää sovittujen nittojen mukaisia puita, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Sergej Taasohkouskijn jutussa ajaman kanteen Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Meksi Käppi Walter Andersin. R. Amberg Johannes Pesonen. E. Thesleff. 354
Elokuun 10 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa omaisuuden luovuttamista koskevassa nostajutussa, jossa Työmies Juho Wessman, Ulvilan pitäjän Koiviston kylästä, on hakijana sekä Talollisenleski Maria Loviisa Kleemola, Kauratsan kappelin Kauvatsan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 10 päivänä Elokuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Maria Loviisa Kleemolan Huittisten, Wampulan ja Penkalaitumen pitäjäin sekä Kauratan kappelin käräjäkunnan 1903 vuoden syyskäräjiin on Juho Wessman Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Maria Loviisa Kleemolan mies, Talollinen Antti Abrahaminpoika Klemela och kauppakirjalla 8 päivältä Helmikuuta 1893 150 markan kauppahinnasta myynyt Juho Nessmanille Kauratan läsnä: S.S. V. t. A. L. - R. H. T. Pros 355 No 1058. Pag. 162. R.D. 1910.
kylässä omistamastansa Kleemolan talosta pienemmän asuinriain, ratashuoneen, uudemman riihirivin, navetan ja yhden hevosen sekä kaikki juhta - ja ulkotijokalut sillä välipuheella että Juho Kessman saisi tuon omaisuuden haltuunsa viimeistään kohta myyjän kuoltua; ja kun Antti Klemola nyttemmin oli kuollut, on Juho Wessman vaatinut että Maria Loviisa Kleemola, mies-vainajan sa pesän hoitajana, velvoitettaisiin luovittamaan Vessmanille mainittu omaisuus sekä suorittamaan Kessmannile korvalista siitä että puheena oleva omaisuus huonon hoidon takia ole pilaantunut niin ettei sillä enää ollut puoltakaan sen alkuperäisestä arvosta. Asiasta kuulustettuna on Maria Loviisa Klemola, joka Antti Kleemilan 7 päivänä Maaliskuuta 1898 tekemän testamentin nojalla hallitse Antti Kleemolan koko irtainta jäämistöä, kieltäytynyt vastaamasta kanteeseen, mikäli se koski Juho Nissmanin vaatimaa korvausta, koskei tuin korvauksen määrää Maria Loviisa Klemolalle asiaan annetussa haasteessa paremmin kuin Kihlakunnanoikeudes sakaan oltu likemmin mainittu. Mitä sitten muuhun kanteeseen tuli on Maria Loviisa Klemela ilmoittanut että kysymyksessä oleva kauppa hänen käsityksensä mukaan oli ollut valekauppa; minkä vuoksi ja kun Antti Kleemola oli 6 päivänä Maaliskuuta 1898 Juho Vessmanille siirtänyt Talollisen Vilhelmi Porran Antti Klemolalle antaman kahdentuhannen viidensadan markan velkakirjan sitä varten että kerrottu kauprakirja menettäisi voimansa, Maria Loviisa Klemola on vastustanut kannetta. Jutun oltua sen menettetyn alainen kun asiakirjat lähemmin osoittavat on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin myös erät moneet kerransta oikeudenkäyntikuluistaan, 12 päivänä Lokakuuta 1907. julistetussa päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa ja katsonut, ettei 356
kannetta, mikäli se koski Juho Wessmanin korvausvaatimuksia siitä, ettei kysymykseen tullutta omaisuutta oltu ajallansa Wessmanille luovutettu ja että sanottu omaisuus huonon hädon takia oli pilaantunut, voitu vastoin säädöstä Oik. N.n 11 luvun 1 SS: sä kuten se on asetuksessa 7 päivältä Syyskuuta 1901, ottaa tutkittavaksi, keskei Kessman ollut määritellyt tätä korvansraatimustaan ja Maria Loviisa Kleemelä oli siitä muistuttanut. Muuten on Kihlakunnanoikeus lausunut selvitetyksi, että Juho Wessman ja Antti Klemola olivat kerättalvella vuonna 1898 sopineet kaikki heidän välillään siihen asti olleet asiat niin ettei Wessman Kleenelan kuolemankaan jälkeen tämän oikeudenomistajilta vaatisi mitään, sekä että puheena oleva, Helmikuun 8 päivänä 1893 tehty kauppa siten oli tullut paretuksi; ja koska Juho Wesman oli myöntänyt saaneensa Antti Kleemolan kosketellun noin kahdentuhannen viidensadan markan suuruisen saatavan Vilhelmi Porralta voimatta edes väittääkään sen vastikkeeksi mitään antaneensa, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Juho Wessmanen sadalla markalla korvaamaan Maria Loviisa Kleemolan oikeudenkäyntekustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Vessman veteamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla 29 päivältä Huhtikuuta 1910 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Juho Vessmanin suorittamaan Maria Loviisa Klemelalle korvaukseksi hänellä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleistä kustannuksista viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Juho Vessman anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Maria Loviisa Klemola on sääde tyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei 357
Juho Wessman ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Wessmansuorittamaan Maria Loviisa Kleumolalle, häneltä täällä juttuun menne den kustannusten korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: anten Saarinen Uder Andersin. anten Saarinen Uder Andersin. Alfred Kiuksiala. K. R. Helanen Alfred Kiuksiala. K. R. Helanen Nans Salmra Elokuun 22 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Vaasan Hovioikeudesta tulleessa, kiinteän omaisuuden luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Talollisenleski Hanna Eliaksentytär Poikonen eli Helt, Karstulan pitäjän Pääjårven kylästä, on hakijana ja Talollinen Taavetti Joonaksenpoika Poikonen eli Pohjoismäki, saman pitäjän Vähängan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22 päivänä Elikuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää, paitsi muuta, josta ei enää ole kysymys tä, seuraavaa: Haastatettuaan Taavetti Poikosen Karstulan pitäjän käräj äkunnan 1916 vuoden syyskäräjiin on Hanna Teikonen omasta puolestansa sekä avioliitosta silloin jo kuolleen miehen sä Talollisen Joonas Antinpoika läsnä: S.S. - K. t. - A. L. B. H. C. A. Ties. 33 No 1093. Pag. 134. R. D. 1910.
Poikosen kanssa syntyneiden alaikäisten lasten Helmi, Martta ja Niilo Poikosen holhoojana Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittenkuin Joonas. Poikosen jo aikaisemmin kuolleen ensimmäisen vaimon Johanna Heikintytär. Toikosen jälkeen 15 päivänä Kesäkuuta 1891 toimitetussa kalunkirjoituksessa ja perinnönjaessa kuolinpesään kuuluneesta Pohjeismäen perintötalosta No 3 sanotussa Vähangan kylässä kaksi kolmannesta eli kahdestoista osa manttaalia oli jaettu Joonas Poikoselle ja kolmannes eli neljäskolmatta osa manttaalia tasan Joonas ja Johanna Poikosen kahdeksalle alaikäiselle lapselle eli kullekin sadasyhdeksäskymmeneskahdes osa manttaalia, oli Joonas Poikonen, joka oli kuten osattivat perintökuitit 14 päivältä Lokakuuta 1893 Talolliselta Werner Siroselta vaimonsa Johanna Poikosen edusmieheltä, 16 päivältä Helmikuuta 1897 Anna Leena Poikoselta ja hänen mieheltänsä Talolliselta Kalle Lehtiselta eli Patamalta sekä 1 päivältä Joulukuuta 1900 Talolliselta Albanus Salmiselta vaimonsa Anna Stiina Poikosen edusmieheltä lunastanut ja ostanut näille aviokumppaneille vaimojen perintöosina edellämäinitussa perinnönjaossa heidän äitin sa Johanna Toikosen jälkeen langenneet osuudet sanottua Pohjoismäen taloa eli yhteensä kolme sadasyhdeksäskymmeneskahdes osaa manttaalia, kauppakirjalla 15 päivältä Lokakuuta 1895 siinä lähemmin määrätyillä ehdoilla luovuttanut Pohjoismäen talon pojallensa edellämainitulle Taavetti Poikoselle; koska kuitenkin Joonas Poikonen, joka 9 päivänä Heinäkuuta 1893 oli mennyt naimisiin Hanna Poikosen kanssa, tämän avioliiton aikana oli lunastanut sanotut talonosuudet ja ne siis olivat Joonas ja Hanna Poikosen yhteistä ansiomaata, mistä, Joonas Poikosen kuoltua 5 päivänä Tammikuu ta 1906, toinen puoli naimaosana oli tullut kuulumaan Hanna Poiko359
selle ja toinen puoli tasan Joonas ja Hanna Poikosen avioliitossa syntyneille edellämainituille alaikäisille lapsille Helmi Martta ja Niilo Poikoselle, eikä Joonas Toikonen ollut 15 päivänä Lokakuuta 1895 tehdylle kaupalle hankkinut Kihlakunnanoi keuden hyväksymistä, mikäli se koski alaikäisten lasten talonosuuksia, on Kanna Poikonen vaatinut Taavetti Poikosen velvoittamista hänen vapuaseen hallintaansa luoruttamaan kyseenalaiset osuudet Pohjoismain taloa; mihin kanteeseen Maanviljelijä Juho Puorinen, joka oikeudenkäynnin aika na oli määrätty Hanna Poikosen alaikäisten lasten holhoojaksi, on yhtynyt. Asiasta kuultuna on Taavetti Pöikonen vastustanut kannetta. Sittenkuin jutussa vielä oli kuulusteltu Werner ja Johanna Sirosta, Kalle ja Anna Leena Lehtosta sekä Albanus Salmista on Kihlakunnan oikeus, jossa Hanna Poikonen ja Taavetti Poikonen myös olivat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistansa, 2 päivänä Joulukuuta 1908 julistetulla päätöksellä ratkaissut asian ja mainitsemillaan perusteilla hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Hanna Poikosen ja Juho Wuorisen, joko yhteisesti tahi kenellä heistä oli varoja, seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Taavetti Poikosen kulut asiasta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Hanna Poikonen oli veteamalla santtanut jutun, on 12 päivänä Huhtikuuta 1910 antamassaan tuomiossa lausunut selvitetyksi, että Joonas Poikonen, sittenkun hän lainvoiman saaneessa perinnönjaossa vaimonsa Johanna Poikosen jälkeen 15 päivänä Kesäkuuta 1891 oli saanut naimaosana kaksi-kolmatta osaa Pohjoismäen talosta eli kahdennentoista osan manttaalia siitä ja kukin hänen ja Johanna Poikosen kahdeksas ta alaikäisestä lapsesta yhden sadasyhdeksäskymmeneskahdennen osan manttaalia, 14 päivänä Lokakuuta 1893. 360
oli lunastanut tyttäreltänsä Johan na Siroselta tämän omistaman osuuden; että Joonas Toikonen sittemmin kauppakirjalla 15 päivältä Lokakuuta 1895 oli myynyt Taavetti Poikosel le koko Pohjoismäen kahdeksannen osan manttaalisen talon, johon sisältyi niin hyvin Taavetti Poikosen perinmä osuus kuin myöskin tämän sisarusten perimät osat siitä, ehdolla et ta Joonas Poikonen vastaisi lapsille heille kuuluvista osista; sekä että Joonas Poikonen kuittien mukaan 16 päivältä Helmikuuta 1897 ja 1 päivältä Joulukuuta 1900 oli suorit tanut Anna Leena Lehtoselle ja Anna Stiina Salmiselle lunastuksen heille kuuluvista talonosuuksista; mihin nähden ja kun Hanna. Poikosella allut kannevaltaa Taavetti Poikosen saantia vastaan, mikäli se koski Anna Leena Lehtosen ja Anna Stiina Salmisen omistamia talonosuuksia, ja Hanna Poikonen, joka 9 päivänä Heinäkuuta 1893 oli mennyt naimisius Joonas Poikosen kanssa ja jolla siis li naimaosa tämän Johanna Siroselta lunastamassa talonosuudessa, ei ollut yön ja vuoden kuluessa siitä kun hän oli katsottava saaneen tiedon tuon talonosuuden luovutuksesta eli 30 päivästä Huhtikuuta 1896. jolloin Taavetti Poikonen oli saanut ensimmäisen lainhuudon talonsaan nilleen, moittinut tuota luovutusta, Hovioikeus on jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut; ja velvoitettiin Hanna Poikonen suorittamaan Taavetti Poikoselle konvaukseksi hänellä jutun vuoksi Hovioikeulessa olleista kustannuksista viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Hanna Poikonen anonut muutesta tänne toimittamallaan perustelmalla, johan Taavetti Poikonen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Hanna Piikonen ei ole saattanut näyttää Jocnas Poikosen avioliittonsa aikana 361
salmen kylässä Hanna Poikosen kanssa hankkineen itselleen omistusoikeutta puheenalaisiin talonosiin eikä Hanna Poikosella näin ollen ole niihin mitään oikeutta, katsoo Keisarillinen Senaatti ettei Hän na Poikonen ole esiintuonut syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus kysymyksessä olevassa tuomies. saan on johtunut ja jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Hanna Poikonen suorittamaan Taavetti Poike selle korvaukseksi hänellä jutun vuoksi täällä olleista kulungeista kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: kuten Karinen Ualten Kvederein. kuten Karinen Ualten Kvederein. Alfred Liuksiala. K. R. Helanen Alfred Liuksiala. K. R. Helanen Frans Palmros Den 23. Augusti 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionskilling från Kejserlige Ala Hofrätt inkommet mål emellan Toimi joki Spikfobriks Aktiebolag, sökande, samt Hofrättskanslisten Karl Eriksson från Ali stad, i egenskap af tillförordnad syssloman i framlidne Handlanden Jakob Fredrik Millers till konkurs upplåtna bo, svarande, angående fastställande af i konkun beräkad fordran: Gifven i fastitiedapartementet den 23. Augusti 1911. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Sedan Leimijoki Spikfubriks Aktie plag å inställeksedagen uti vid Råd tufvurätten i staden Nådendal än hängiga konkurs - och urarfvandel efter Handlan den Mittler laahat på grund af konlokmantiäkning 15,222 mark 27 penni med 5 procents årlig ränta därå från den 31 December 1906, har Rådstufvel 6 plr. S. 1. Kl. - A. L. R. H. J. H. 562 No 11. Tag. 90. R. D. 1911