Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
keastaan kuusisataa kaksikymmentäkaksi markkaa neljäkymmentä penniä viiden prosentin korkoineen haastepäivästä 20 päivastä Tammikuuta 1912 sekä kolmella sadalla kuudellakymmenellä markalla kirvaamaan Kalle Alamaijäsen kulut asiasta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Svanljung vetoomalla oli saattanut jutun, on 15 päivänä Joulukuuta 1913 antamallaan tuomiolla vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen muutoin paitsi että Hovioikeus, koskei Kalle Alamaijanen ollut voinut toteensaattaa, että hän Kauppias Svanljungin kehoituksesta olisi ryhtynyt niihin toimiin, joista oli ollut seurauksena Rahatainnikamarin häntä vastaan tekemälvaatimukset, on vapauttanut Kauppias Svanljungin korvaamas ta Kalle Alamaijaselle niitä oikeudenkäyntikuluja yhteensä viittäsataa neljääkymmentä mark171 kaa, jotka Kalle Alamaijanen Hovioikeuden edellämainitulla päätäksellä oli velvoitettu Rahatoimi kamarille maksamaan Hovioikeuden tuomioon ovat se kä Kalle Alamaijanen että Kauppias Svanljung anoneet muutosta, minkä jälkeen Kalle Alamaijanen on vastannut Kauppias Svanljungin muutoksen hakemukseen. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteo le esitetty syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiata joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Asped Luksiala Walter Andersin. Asped Luksiala Johannes Pesonen. K. Auer. K. R. Helanen T. Jnimhet.
Helmikuun 8. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullessa, takaisinvoitto - ja korvausjutussa, jossa Talollinen Jaakbo Häggqvist, Iin pitäjän Pirtti törmän kylästä, ja samassa kylässä asuvan Talollisen Kustaf Adolf Sorosen konkussipesän toimitsijamies, Konttoristi Yrjö Paulapenger, Oulun kaupunginta, ovat yhteisesti hakijoina sekä sanotussa kaupungissa olevan, "Gust. Hägg & Co" nimisen toiminimen konkurssipesan Oulussa asuvat toimitsijamiehet, Varatuomari Jaakko tivari Tervonen ja Prokuristi Armas O. Messman, niinikään yhteisesti, vastaajina: Annettu Oikeusostossa Helmikuun 8. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Toiminimi Gust. Hägg & C: olle Läsnä: F. S. A. L. - B. t. - A. B. - S. Sk. SS: 25/. Pag. 107. R. D. 1915.
toimitetun haasteen nojalla ovat Jaakho Häggqvist ja Gustaf Adolf Soronen Iin, Kiimingin ja Haukiputaan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet: että he Heinäkuun 20. päivänä 1910. tehdyllä välikirjalla olivat sitoutuneet mainitulle toiminimelle hankkimaan 800. tai900. englännen huutiosyltä propsipuita, merin rantaan Liedesojan suulle laskettuina kolmen viikon kuluessa neren seuranneena vuonna auita tua, 30. markan hinnasta syleltä; että Häggqvist ja Töronen, tätä hankintaa täyttäessään, olivat luovuttaneet toiminimelle propsupuita 19735. markan 32. pennin arvon ja näistä puista nostaneet 11600. markkaa kuin myös, tunnustamalla toiminimelle välikirjanmukaisista ennäkkörahoista viisi eri vekseliä, lisäksi 9000. markkaa; sekä että, näiden vekselien jouduttua maksettaviksi, toiminimen ajamasta kanteesta Oulun kaupungin Maastuvanoikeus oli päätöksillä Heinäkuun 15. päivältä, Elokuun 14. päivältä ja syyskuun 2. pöivältä 1911. velvoittanut Jaakko Häggqvistin ja Gustaf Adolf Sorosen yhteisvastuullisesti suorittamaan toiminimelle kaikkiaan 9000. markkaa korkoineen, provisionineen, protastikustannuksineen ja lainhakukuluineen; ja olivatkin Häggqvist ja Soronen seuranneen Marraskuun 22. päivänä suorittaneet sanottujen päätösten sisällykset Kemin kihlakunnan kruununvoudille. Kun kumminkin puheenalaisten rekselien sisällykset olivat olleet ennakkomaksuja asianosaisten välisestä puutavarahankinnasta, eikä toiminimi näin ollen olisi ollut oikeutettu niitä Häggqvistiltä ja Koroselta vaatimaan, ovat Jaakko Häggqvist ja Gustaf Adolf Aironen vaatineet toiminimeä velvoitettavaksi heille takaisinmaksamaan kerrottujen päätösten sisällykset korkoineen kuin myös korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa. Jutussa on toiminimi Eust Hägg 6 O:on puolesta myönnetty, että Jaak173
ko Häggqvist ja Gustaf Adolf Soronen olivat hankkineet toiminimelle puutavaroita 175. markan 32. pennin hinnasta, mutta väitetty että he, osaksi puhtaassa rahassa, osaksi tunnusteilla, mitkä toiminimi oli lunastanut, olivat saaneet 1295. markkaa, jota paitsi toiminimi, kun Häggqvist ja Toronen olivat jättäneet hankittavat puutavarat kesken uiton Liedesojaan, pystymättä niitä edelleen uittamaan, oli ollut pakotettu heidän itsensä myötävaikutuksella lopettamaan uiton, käyttäen siihen omia rahojaan työlistöjen mukaan kaikkiaan 11 106. markkaa 61. penniä, mitkä rahat siis olivat tulleet Häggqvistille ja Soroselle hyväksi; ja koska nämä siten olivat saaneet kysymyksessä olevista puutavaroista yhteensä 2/3 301. markkaa 61. penniä, vaikka heidän oikea saatavansa teki ainoastaan 19735. markkaa 32. penniä, on toiminimen puolesta, samalla kuin kannetta vastustettiin, Jaakko Häggqvistille ja Gustaf Adolf Koroselle toimitetun vastakaasteen nojalla vaadittu heitä velvoitetta viksi yhteisvastuullisesti, konttokurantin mukaan Kesäkuun 28. päivältä 1911., suorittamaan toiminimelle 3566. markkaa 29. penniä korkoineen. Sittenkuin Jaakko Häggqvist ja Kustaf Adolf Soronen olivat vastustaneet toiminimi Gust. Hägg & C:on kerrottua vastakannetta sekä, toiminimen jouduttua konkursitilaan, ottamansa uuden haasteen nojalla toistaneet hanteensa konkussipesän toimitsijamiehiä, Varatuomari Tervosta ja Prokuristi Mesmania vastaan kuin myös, Gustaf Adolf Sorosenkin luovutettua omaisuutensa velkojiensa tyydyttämiseksi, Konttoristi Paulapenger oli määrätty tämän henkurssipesän toimitsijämieheksi, on Kihlakunnanoikeus Helmikuun 18. päivänä 1914. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt Jaakko Mäggqvistin ja Konittoristi Paulapenberg kanteen, mutta kun sitä vastoin oli selvitetty, että Häggqvist ja Soronen rahain puutteessa olivat olleet kykynemät171
tömät jatkamaan puheenalaisten puu tavarain uittoa, minkä johdosta toiminimi Gust. Hägg & Co oli katsottava olleen oikeutettu suurempain vahinkojen välttämiseksi ottamaan viton käsiinsä, sekä näytetty oli, että toiminimi tähän uittoon oli käyttänyt 11,106. markkaa 61. penniä, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Jausko Häggqvistin ja Gustaf Adolf Sorosen, kuitin saadessaan, yhteisvastuullisesti suorittamaan toiminimi Kust. Hägg. 4 C:on konkussipesälle vaaditut kolmetuhatta viisisataa kuusikymmentä kuusi markkaa kaksikymmentäyhdeksän penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen oikeudenkäynnin alusta, Helmikuun 8. päivästä 1912., kunnes täysi maksu toimitettaisiin. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Jaakbo Häggqvist ja Konttoristi Paulapen ger olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Maaliskuun 19. päivänä 1915. antanut asiaan tuomion; ja koska Jaakbo Häggqvistin ja Konttoristi Paulapenkereen toiminimi Kust. Mägg & C:oa vastaan ajama kanne käsitti vaatimuksen toiminimen, velvoittamisesta maksamaan heille takaisin Oulun kaupungin Raastuvanoikeuden edelläkerrotuilla, lain voiman saaneilla päätöksillä Jaakko Mäggqvistiltä ja Kustaf Adolf Soroselta toiminimelle tuomitut rahamäärät, senvuoksi ja kun Jaakbo Häggqvist ja Konttoristi Raulapenger eivät ollut oikeutetut ajamaan ullaista takaisinvoittokannetta, on Hovioikeus katsonut, ettei Kihlakunnanoikeuden olisi pitänyt ottaa Jaakko Häggqvistin ja Konttoristi Paulapenbergkereen vaatimusta käsiteltäväkseen, sekä siis kumonnut ja poistanut Kihlakunnanoikeuden siitä antaman lausunnon. Mitä asiaan muuten tuli, on Hovioikeus jättänyt sen Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten, paitsi että, koskei vaatimusta toiminimen esittämään konttokuranttiin otettujen viidenkymmenen ja kolmenkymmeneen viiden markan suuruisten korkoineen suorittamisesta oltu näytetty, toiminimi Gust. Hägg & C:on konkurssipesälle mak175
settavaksi tuomitun saatavan määräalennettiin kolmeentuhanteen neljään sataan kahdeksaankymmenenyhteen markkaan kahteenkymmeneenyhdeksään pennun. Hovioikeuden tuomioon ovat Jaakbo Häggqvist ja Konttoristi Paulapenger anoneet muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Varatuomari Tervo nen ja Prokuristi Messman ovat ottaneet, mutta ainoastaan edellinen perustelmaan vastannut; minkä jälkeen suullinen kuulustelee jutussa täällä on toimitettu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Jaakko Häggqvist ja Konttoristi Raulapenger ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomio ta, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Jaakko Häggqvist ja Konttoristi Raulapenger, viimeksimainittu edelläsanotussa toimessaan, suorittamaan Varatuomari Tervoselle, korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi olleista kuluista, seitsemänkymmenAsian Schauman. tä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: telli Jaavikosk. B. Anneberg. Samuli Koski. Alfred Luksiala. 170 A. J. Cummela
Den 9. Februari 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt, inkommet sjorättsmål emellan Handlanden Rudolf Hamfeldt från Helsingfors stad, sökande samt aktiebolaget Sampskibs - Aktiedskabet " Myron" hvars hemvet är residenstaden Köpenhann i konungariket Dammark, svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 9. Februari 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter Handlanden Hamfeldt ägången stämning har afliebolaget Tampskibs- Aktieselskapet Myren vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad anfört, att sedan bolaget tillhöriga angfartyget Clara den 26 Juli 1913 ankommit till Helsingfors för att enligt resterärti af den 16 i samma månad i Sernäs hamn af Hamfeldt, såsom aflästare, vid fartygets sida emottaga plankor, båttens och Efde: F. S. A.G. R.S. - A. B. G. 19 No 240. Pag. 135. R.D. 1914
bröder, afsedda att frambefordras till staden Calais i repulliken Frankrike, så hade lastningen begynt måndagen den 28 annämnda Juli och sedermera med smärre afbrott fortgått till och med fridagen den 1. påföljande Augusti, men att arbetet fordagen den 2 i nyssberörda månad från Hamfeldts sida under förevändning af pågående landtdagsmännaväl inställts, hvarefter med arbetet måndagen den 4 Augusti åter vidtagits och inlastningen samma dag klockan 10 eftermiddagen afslutats samt hännässement å lasten erhållits påföljande dag klockan 1/2 11 för middagen; och emedan Hamfeldt sagda lördag utan laga skäl afbrutit lastningsarbetet samt därigenom vållat uppskof med inlästningen, hvilken annars kunnat slutföras sistnämnda dag, har oktiebolaget Lampskibs - Aktie selskapet Myren, som jemlikt åberopade verteparti för hvarje öfverliggodag egde räkna sig till godo en godtgörelse af 450 frånes fränskt mynt, yrkat Hamfildts förpliktande att i ersättning för två och en half öfverliggodagar till bolaget utgifva sammanlagdt 1125 frånes. Johan hörd har Handlanden Handelst framhållet, att ifrågakomna lastningsarbete enligt omförmälda erteparti bort vareställas i enlighet med kötym för ängfartyg, lagliga helgdagar, fastdagar, fridagar, lockout - och stryddagar undantagna, samt att arbetarene, förande till afledningen No 12 af Suomen Sahateollisuus Siitto, hvilken afdelning på grund af den 8 Maj 1912 ingånget aftal utförde alla Hamfeldts lastningsarbeten, jämlikt oftalets 5 S egde rätt till en ställig valdag eller fridag, den där vore att hanföras till sådana fridagar, hvilka i nämnda erteparti blifvit undantagna; och då Hamfeldt för öfrigt skäligen icke kunde anses hafva varit pliktig att 178
för sagda lastningsarbete bryta sitt aftal med lastarene, helst anskaffandet af arbetare från annat håll varit fullkomligt omöjligt, enär andra arbetare ej ginge i vägen för fackföreningarna å orten, samt inlästningen icke i någon händelse hunnit slutföras den 2 förberörda tagusti, har Hamfeldt, hvilken det dessutom tillkommit en tid af sex timmer för utskrifvande af specilikation och konnässement, anhållit att omförmälda kraf, såsom i allo foglöst och för resten öfverdrifvet, måtte lämnas utan afseenHärå har Rådstufvurätten, hvarde. est parterne framställt anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, medels den 14 Januari 1914 afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att Handlanden Hamfeldt, som enligt det om ifrågavarande befraktningsaftal upprättade eertepartiet varit skyldig att bedrifva lastningen med för ängare bruklig hästig het, så fort läst kunde af fastyget intagas, med undantag för sön och legala helgdagar, samt strijk- och lockoutdagar, påbörjat lastningen mindagen den 28 Juli 1913 och slutfört densamma måndagen den 4 påföljande Augusti klockan tio på oftonen, hvarefter konnässement å lasten den 5 Augusti klockan halfelfva förmiddagen till fastygets befalhafvare aflämnats; och som inlastningen, emot hvilken afliebolaget Sampskibs - Aktieelskabet " Myren i öfrigt icke framställt änmärkning, enligt Hamfeldts medgifvande fordröjts därigenom att att arbete med frambefordrande af last till fastygets sida i anledning af Härmedels med den för detta årbetes verkställande anlitade afdelningen af omordade sågarbetareförbund träffade aftal om en fridag på grund af pågående landt dagsmännaval varit inställdt fördagen den 2 Augusti, men sagda vidag, såsom grundande sig blott
på enskildt aftal med en grupp af yrkesarbetare och ej på lagstadgande eller kotym å orten, icke kunde hänföras till sådana legala helgdagar, hvilka undantagsbetämningen i arterartiet afsäge, medan det å andra sidan framgått, att inlästningsarbetet, äfven om detsamma skulle den 2 Augusti utan afbrott fortgått, icke skulle kunnat å vanlig arbets tid slutföras, utan måst, i anseende till infallande söndag, på måndagen under några timmar fortsättas, vid hvilket förhållande söndagen icke bort såsom öfverliggedag medräknas, har Rådstufvuratten funnit godt, efter skälig pröfning, tillerkänna aktiebolaget Sampskibs Aktiedskabet " Myren ersättning för en liggerdag och förty ålagt Handlanden Hamfeldt att till nämnda bolag utgifva fyrahundra femtio frånes antingen i franskt mynt eller i finskt efter vid betalningstiden gällande å vista kurs, hvarutom Hamfeldt skyldigkänts att med etthundra femtio mark ersätta bolagets kostnader i målet äfvensom att godtgöra sjökaptenerne, Hamnkaptenen Oscar Wilhelm Andsten och Navigationsskoleföreståndaren Johan Gottfrid Lindholm för det desse såsom sakkunnige under målets behandling vid Rådstufvurätten närvarit och i sådant afseende utgifva till dem, hvardera, sextiofem mark Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Hamfeldt i vädeväg dragit målet, har medels dom den 2 Maj 1914 låtit vid Rådstufvurättens utslag bero, jämte det Hamfeldt ålagts att ersätta aftiebolaget Tamskibs - Aktieelskapet i Myren dess kostnader i målet i Hofrätten och i sådant afseende till bolaget utgifva femtio mark Uti Hofrättens dom har Handlanden Hamfeldt anhållit om ändring medels deduktion, den afliebolaget Tampskibs - Aktuselskapet Myren bemättKejserliga Senaten har tagit målet 180
i öfvervägande och finner Handlanden Hamfeldt icke hafva ansört skältill ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty kommer att förblifva och skyldigkännes Handlanden Hamfeldt att till aktiebolaget Dampskibs Aktieselskapet " Myren i ersättning för dess härstädes i målet hafda kostnader utgifva sjuttiofem mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland. Filis Saaribacki B. Annberg Samuli Koski. Alfred Kiuksiala. A. N. J. Lillman Uno Strömstén Helmikuun 9 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaaran Hovioikeudesta tulleessa sukulunastus jutussa, jossa Talollinen Matti Saarela Laihian pitäjän Jokikylästä on hakijana sekä samassa kylässä asuva Talollinen Antti Waro, omasta puolestaan ja vaimonsa Maria Aaron edusmiehenä, vastaajana Annettu Oikeuserastossa Helmikuun 9. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellen esittelyttänyt julun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Antti ja Maria Warolle toimitetun haasteen nojalla on Matti Saarela Laihian ja Jurvan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa 1212 vuoden varsinaisissa syyskäräjissä lausunut että hänen tytärvainajansa tini Eliisa Paarela, joka oli perinyt Syyskuun 30 päivänä 1901. kuolleeltuäidittään Serafia Keikintytär Saarelalla 5/128 osaa manttaalia Paarelan verotaloa No 4, Jokikylässä, Läsnä: A. G. 12 P. R. B. K. No 241. Pag. 141. R. D. 1914.
ja Maaliskuun 27 päivänä 1902 kuollut ta sisareltaan Lempi Saarilalla 11/320 osaa manttaalia samaa täten, jonka osuuden Lempi Saarela puolestaan oli perinyt äidiltään Perafia Saarelalta oli Helmikuun 29. päivänä 1912 tehdyllä kauppakirjalla myynyt sanotut talonosuudet enolleen Antti Warolle ja hänen vaimolleen Maria Warolle tuhannen markan hinnasta; ja koskei Aini Eliisa Saaulalta ollut jäänyt rintaperillisiä on Matti Saarela, talletettuaan Oikeuteen mainitun rakamäärän vaatinut lunastaa sukuun puheenalaiset talonomudet Sutussa kuulusteltuna on Antti Waro väittänyt, ettei Matti Saarela, myyjan isänä, ollut oikeutettu lunastamaan sukuun myyjän äidinpuolista maata, ja siis vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus on Marraskuun 9. päivänä 1912. julistamaltaan päätökvellä, koska etini Eliisa Tuarelan äitivai najaltaan perimä edellämainittu osa Saarelan taloa oli sellaista maata, johon Matti Tuurelalla Maakaaren 6. luvun 1. SS:n mukaan ei ollut sukulunastusoikeutta hyljännyt kanteen, mikäli koski tätä osaa taloa, jota vastoin Kihlakunnanoikeus, mitä tuli siihen osuuteen, jon ka Aini Eliisa Saarela oli perinyt sisareltaan, on mainituilla perusteilla määrän nyt, että vastasanottu osa Saarelan taloa oli lunastusta vastaan seurannena lähtö piivänä eli Maaliskuun 14 päiväna 1913. luovutettava Matti Saanlan vapaanen hallintaan; ja oli lunastussumman suuruus määrättävä samassa suhteessa koko kauppasummaan, kuin lunastukunalaisen talonosuuden manttaaliosa oli myydyn talon koko manttaaliosaan Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolen olivat vetoa malla saattanut jutun on Toukokuun 20 päivänä 1914 antamassaan tuomiona katunut, että myöskin Aini Eliisa Saarelan sisareltaan Lempi Tuorilalta, perimä osa Saarelan talon kun Lempi Saarela puolestaan oli perinyt sen äi dittään, oli utlaista Aini Elina Saarelan vielippuolista maata jota Matti Saarela tini Eliisa Saarelan isänä, edellämainitun lainkohdan mukaan ei ollut oikeutettu lu
nastamaan sukuun; minkä vuoksi Hovioikeus, kumden Kihlakunnanoikeuden päätöksen tässä osassa, on hyljännyt Matti Paaresan kanteen, mikäli se tätäkin talonomutta koski. Hovioikeuden tuomioen on Matti Taarela anonut muutosta perustelmalla, johon Antti Waro on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Matti Saanla ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomista, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan Matti Saarela suorittamaan Antti Warolle korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi ollusta kuluista seitsemän kymmentä markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Ein Savikoski. Alhel Luksiala. Ein Savikoski. Alper Luksiala. Johannes Pesonen K. Auer. Johannes Pesonen K. Auer. Samuli Koski. Ossian Schauman Helmikuun 9 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa konkurssijutussa, jossa ovat Kuopion kaupungissa asuvat Työmies Paavo Hyvärinen ja hänen vaimonsa Anna Liisa Hyvärinen, syntyisin Kinnunen, velkojina Leppävirran pitäjän Tuppurilanmäen kylästä kotoisin olevan Talollisenlesken Maria Kinnusen konkurssissa, yhteisesti hakijoina sekä saman pitäjän Pitrömäen kylässä asuva Maria Kinnusen konkurssipesän toimitsijamies ja velkoja, Kauppias David Koponen, saapuville tulleena, mutta konkurssipesän muut velkojat muiden muassa, Talolliset Juho Sille ja Pekka Kinnunen, Tuppurilanmäen kylästä, kuin myös velallinen Maria Kinnunen, tulematta jääneinä, vastaajina: tuntu Oikeusosastossa Helmikuun 9. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen Säsnä: F. S. 2. Rit. A. R. G.S. 409 183 No 242. Pag 251. R.D. 1915.
osittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Maria Kinnunen oli Leppävirran tuomiokunnan kihlakunnantuomarille Lokakuun 5. päivänä 1914 annetun hakemuksen johdosta asetettu konkurssitilaan ja velkojain kuulustetu jutussa oli toimitettu, niin ovat konkurssin paikalletulopäivänä Tammikuun 11. päivänä 1915. Leppävirran pitäjän karajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa saatavia konkurssipesästä valvoneet, muiden muassa Paavo ja Anna Liisa Hyvärinen; ilmoittaen että mainittu Kihlakunnanoikeus oli Paavo ja Anna Liisa Hyvärisen kanteesta päätöksellä Maaliskuun 9. päivältä 1912. kumonnut Talollisenpojan Juho Heikki Kinnu sen testamenttina valvoman Maria Kinnusen ja hänen Tammikuun 24. päivänä 1911. kuolleen miehensä, Talollisen Paavo Kinnusen joka oli Anna Liisa Hyvärisen veli, Leppävirran seurakunnan kirkkoherranvirastossa Toukokuun 28. päivänä 1910. tekemän ilmoituksen siitä, että Paavo ja Maria Kinnunen ottivat Juho Heikki Kinnusen ottopojakseen ja omaisuutensa perijäksi niinkuin oman lapsensa, mikäli tuo määräys laukkari Anna Liisa Hyvärisen oikeutta perintöön Paavo Kinnusen jälkeen, sekä määrännyt että Anna Liisa Hyväriselle pesästä tuleva perintöosa oli, Kihlakunnanoikeuden päätöksen saatua lain voiman, laillisessa jaossa Anna Liisa Hyväriselle ositettava, mutta että Juho Heikki ja Maria Kinnunen olivat vedenneet sanotusta päätöksestä Wiipurin Hovioikeuteen, joten perinnönjakoa ei oltu voitu vielä toimittaa; Anna Liisa Hyväriselle jokamattomasta, Maria Kinnusen hallinnassa ollesta pesästä kerrotulla perusteella tulevan perintöosan joko luonnossa tai sitä vastaavan osuuden, korkeintaan 1000 markkaa rahassa, etuoikeudella; anoen Paavo ja Anna Liisa Hyvärinen tämän 184
ohessa, ettei pesän omaisuutta muutettaisi rahaksi, ennenkuin vastamainittu testamentinmoitajutta oli lakivoimaisella päätöksellä ratkaistu; Juho Ville Kinnunen erinäisten velkakirjain nojalla yhteensä 805. markkaa 94. penniä, siitä vähinnettyä jo maksetut 71 markkaa, sekä niinikään kahden velkakirjan perusteella 270. markkaa ja 7. markaa 57. penniä, kaikki nämä määrät korkoinun; kuin myös Pekka Kinnunen, paitsi muuta, Kuopion läänin Kuvernöörin päätöksen nojalla Kesäkuun 4. päivältä 1915. 502. markkaa korkoineen ynnä lainhakukuluja 18. markkaa. Konkursissa Helmikuun 8. päivänä 1915. toimitetussa esiinhuudessa on Paavo ja Anna Liisa Hyvärisen valvontaa vastustettu ja nämä puolestaan kiistaneet Juho Ville Kinnusen saatavan "150. markkaa sekä Pekka Kinnusen valvoman edellämainitun saamisen; huomanttaen Hyvärisen aviopuolet tämän ohessa että, paitsi yleisiä ulostekoja, ainoastaan Paavo Kinnusen puolinhetkillä pesässä ollut velat saantoivat rasittaa Anna Liisa Hyvärisen perintöosuutta pesässä ja että muut valvotut saamiset sitävastoin olivat katsottavat Maria Kinnusen yksityisiksi veloiksi. Tämän jälkeen on Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 29 päivänä 1915. julistamassaan konkurssituomiossa näytettyinä maksettaviksi vahvistanut, Juho Ville Kinnuselle hänen valvomansa saatavat kahdeksansataa viisi markkaa yhdeksänkymmentäneljä penniä korkoineen, siita vähennettyä ja maksetut sutsemänkymmentäyksi markkaa, ynna kaksisataa seitsemänkymmenta markkaa niinikään korkoineen ja seitsemän markkaa kahdeksankymmentäseitsemän penniä kuin myös Pekka. Kinnuselle, paitsi muuta, viisisataa kaksi markkaa korkoineen ynnä kahdeksantoista markkaa lainhakukuluja, jota vastoin 185