Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Edvard Johnssonin kuoltua, saman vuoden Tammikuussa Toivoselle jättänyt ne vuositilit, jotka Brander oli laatinut John sonin omaisuuden hoidosta sillä aikaa kuin Brander oli ollut Johnssonin holhoojana eli Huhtikuun 15. päivästä 1889. vuoden 1807. loppuun, Kihlakunnanoikeudessa moittiaksensa kosketeltuja tilija lausunut, että Oskar Edvard Brander oli lukenut hyväkseen ei ainoastaan vutuiseksi palkkioksi kysymyksessä olevasta holhutoimesta puolentoista prosenttia holhotin varoista vaan myöskin sen lisäksi korvausta 1891., 1898. ja 1803. vuosien tilien laatimisesta suorittamistaan palkkioista, 75 markkaa kullakin vuodella, vaikka tuon korvauksen olisi pitänyt sisältyä Branderille holhutoimesta tulevaan palkkioon näiltä vuosilta, sekä että Brander oli merkinnyt 1895 ja 1897. vuosien tiloihin Raati mies Karl Hjalmar Schrookille asiamiehen palkkioiksi Huhtikuun 8. päivänä 1895 maksamansa 107 markkaa 2. penniä kor koineen vuoden loppuun eli yhteensä 110. markkaa 52. penniä ja Marraskuun 3. aivana 1897. suorittamansa 40. markkaa jorkoineen vuoden loppuun eli yhteensä markkaa 26. penniä, jotka erät Toivo en on kieltänyt, koska ne asiat, joissa Raalinies Schreck oli esiintynyt asiamiehenä, olivat koskeneet Oskar Edvard Branderia itseään eikä hänen holhottiansa, kuin myös 1890. vuoden tiliin Helnikuun 21. päivälle Kunnallislautakunnanesimies Otto Skönelle maksamansa käräjäkulut 100 markkaa korkoineen vuolen loppuun eli yhteensä 102. markkaa 10. penniä, jonka erän Toivonen myöskin on kieltänyt, koska se asia, jossa mainittu korvaus oli Ikonille tuomittu, niin kaan oli koskenut Oskar Edvard Branderia itsevan eikä Albert Edvard Johus sonia. Ja samalla kun Anton Toivonen siin luomillaan perusteille on jättänyt Oikeuden harkittavaksi oliko Brander oikeutettu saamaan korkiampaa palkkiota kuin puoli prosenttia vuodessa, mika korvaus oli laskettava hoidettavasta säästösummasta eikä holhotin päämasta, velkoja lyhentämättä, on Anton Toivonen vaatinut, että Oskar Edvard Bran333
der velvoitettaisiin määrääjan kuluessa Toivoselle antamaan uudet muistutetuissa osissa oikaistut tilit kysymyksessä olevan holhutoimen hoitamisesta; Kuulustettuaan Oskar Edvard Branderia kanteesta ja jutussa niin menetettyä kuin asiakirjat lähemmin osottavat on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneit korvausta oikeudenkäyntikustannuksen taan, Marraskuun 22. päivänä 1900. Julistamassaan päätöksessä katsonut, että Oskar Edvard Brander oli edellämainituissa tiloissä hyväkseen lukenut vuosipalkkiona puolentoista prosenttia hoidettavanaan olleesta pääomastä sekä sitä paitsi erikseen joskus tilintekopalkkioita ja holhotin asioissa käyttämiensä asiamiesten palkkoja, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus, katsoen että kysymykseen tulleet tilit näissä osissa olivat korjattavat, on velvoittanut Oskor Edvard Branderin Kihlakunnanoikeuden päätöksen julistuspäivästä neljän kuukauden kuluessa hänelle sitä varten määrätyn viidensadan markan nuruisen uhkasakon haastolla holhutoinestaan tekemään ja Anton Toivosen saatorana pitämään uudet vuositetet, joita laadittaessa oli nykyisissä tiloissa löytyvien riidanalaisten kohteen suhteen huomattava, että holhoojan vuosipalkkioksi oli luettava puolitoista prosenttia hoidettavasta säästösummasta, sellaisena kuin se oli tilivuoden alussa, vaan ettäi pitään muuta tilintekopalkkaa ja asiamiehen palkkioita ollut holhottavista vaoista poisvedettävä, sekä että Otto Skon11. Helmikuun 21. päivänä 1896. Albert Edvard Johnssonin varoista och uttomasti naksettu rahaerä, josta tämä ei voinut alla vastuussa, oli tiluistä poistettava. Muutoin ja samalla kun Oskar Edari Broder oikeutettiin uusissa tieissään kysymyksessä olevista holhousvajoista laskemaan hyväksensä ne Albert Edvard Johnssonille kuuluvat kaksikymmentäyhdeksantuhalla kaksisataa kaksikymmentä kahdeksan markkaa kolnekymmentäseitsemän penniä, mitkä han Maaliskuun 2. päivänä 1899. oli Anton Toivaselle suorittanut, velvoitet331
tun Oskar Edvard Brander korvaamaan Anton Toivosen oikeudenkäyntikustannuk set viidelläsadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin vetoamalla No vat saattaneet jutun, on Kesäkuun 19. päivänä 1903. antamallaan tuomiolla katsonut kohtuulliseksi vahvistaa Oskar Edvard Branderille holhutoimen hoitämsesta tulevan palkkion yhdeksi prosentiksi holhotin säästyneestä pääomasta jo kaisen tilivuoden alussa, mihin palkkioon myös oli sisältyvä korvaus holhoustilin laatimisesta ja siis myös Brander in siinä suhteessa jokaiselta vuosista 1891, 1892. ja 1893. velkomat seitsemänkymmentäviisi markkaa, ja kun Oskar Edvard Brander ei ollut luotettavasti täteuttanut, että hänen vuosina 1895 ja 1897 Raatimies Sekreckille maksamansa asiamiespalkkiöt sekä Otto Skonille suorittamansa oikeudenkäyntikulujen korvaus kuuluvat juttuihin, jotka olivat koskeneet holhottia, on Hovioikeus julet tanut ett´ei sanottuja meneeriä voita panna holhotin maksettaviksi, minkä hessa Kihlakunnanoikeuden Anton Toioselle tuomitsema korvaus hänen kuluistansa jutussa alennettiin kolmeenataan markkaan. Näin oikaistuna Kihlakunnanoikeuden päätös muuten jäivoimaansa, kuitenkin siten että se neljän kuukauden aika, minkä kuluessa Oskar Edvard Branderin tuli Kihlakunnanoikeuden määräämän sakon challa toimittaa ja Anton Toivoselle jättää uudet, ylläkerrotuin tavoin oikaistut tilit, oli luettava yllämainitusta Kesäkuun 19. päivästä 1903 Hovioikeuden tuomioen on Oskar Edvard Brander hakenut muutosta tänne toimittamalla perustelmalla, johon Anton Toivonen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Brander ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi, kuitenkin niin sta Kauppias Branderin tulee, edellärainitun uhkasakon haastolla, jättää anen tehtäväkseen määrätyt uudet 333.
tilit Anton Toivoselle ennen Marraskuun 1. päivää 1904.; ja velvoitetaan Kauppias Brander suorittamaan Anton Toivoselle korvaukseksi häneltä täällä juttuun menneistä kuluista kuusikymmentä mark kaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti A; Suntin. Et Forosell. Johan Lapebleng venna Ejelmme, Frans Salmén Toukokuun 4. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio Wiipurin Hovioikeudesta nostorahalla saapumassa, parenpaa, oikeutta maapalstaan koskevassa jutussa, jossa ovat Maanviljelyskon lunjohtaja Artur Winter, Svenlahden pitäjän kirkonkylästä, hakijana, sekä samassa kylässä asuva Palstatilallinen Arhip Savolainen ja Suomen kruunu tulmatta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusesastessa, Toukokuun 4. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä ttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja ristä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Suomen Valtio oli vuonna 3. lunastanut joansahden lahjoitus aan Salmin kihlakunnassa ja sille Elokuun 29. päivänä 1874. saanut kiinnekirjan, on Kiipurin läänin Kuvernööri, Suomen Senaatin Talousosaston, Valtio varsintoimitus kunnan kirjossä Touko kuun 29. päivältä 1884., antaman käskyn mukaan, kahdessa Huhtikuun 7. ja Toukokuun 1. päivinä 1893. antamissaan päätöksissä määrännyt että Svanlahden jaLäsnä: JG.S. Äst - 12 - H - J. B. SS: 31. No 512. Pag. 10. R. D. 1904.
kokunnassa silloin tapahtuvan isonjaen yhteydessä oli lahjoitusmaalla asuville mökkiläisille murrettava palstatiloja vastaisuudessa näille mökkiläisille perinnöksi myytäviksi. Tämän johdosta on viranomainen toimitusmaanmittari Elokuulla vuonna 1894 päättämässään palstoitustoimituksessa voittanut, muun muassa, Lampuoti Svan Ratusen silloin hallitsemasta Peltolan talosta No 5. sanotussa kirkonkylässä 3,12. tynnyrin alan suuruisen palstan Torppari Arkin Savolaiselle; ja on Kuvernööri, jonka vahvistettavaksi toimitusmaanmittari oli saattanut sanotun palstutustoimituksen. Lokakuun 24. päivänä 1898. antamassaan päätöksessä, jättäen lopullisen lausunnon antamisen palstoitustoimituksesta kunnes emätila tulisi perinnöksi myydyksi, oikeuttanut Arkip Savolaisen sillä välin hallitsemaan sanottua palstaa oikeudella saada sen aikanaan omakseen, jos hän sutvittaisi sille määrätyn hinnan 23 markkaa kruunulle. Arhip Savolaiselle ja Suomen Kruunullo toimituttamansa haasteen nojalla on Maanviljelyskoulunjohtaja Winter, joka rillä välin oli tullut yllämainitun Peltolan talon hallitsijaksi ja sille saanut Elokuun 15. päivänä 1900. perintökirjan, Suistamon pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa sittemmin lauannut, että Suomen Valtion lunasta mat lahjoitusmaat valtiosaätyjen päätöksen mukaan olivat jaettavat niillä asuvien lampuetien kesken ja ettei Valtiella siis ollut valtaa lampuetien oikeutta vähentämään eroituttamalla muille palstannesta heidän tiloistaan; johon nähden Winter on vaatinut että ArhipSavolainen, joka edelleen hallitsi rukeenalaista palstannetta eikä ollut suostunut siitä luopumaan, velvoitettaisiin heti luovuttamaan se, Winterin vapaa sen hallintoon, minkä ohessa Winter on anonut Arhip Savolaisen ja Suomen kruunun velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikustannukset jutussa. Kihlakunnanoikeus, jossa sekä Arhip avolainen että kruunun asiamies ovat 33
vastustaneet kannetta ja anoneet korvausta Savolaiselle ja Suomen kruunulle oikeudenkäynnistä johtuneista kuluista, on Helmikuun 28. päivänä 1902. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa; ja koska Suomen Valtiolla oli katsottava olleen täysi määräämisvalta lunastamiensa lakjoitusmaiden jakamisen suhteensen vuoksi ja kun yllä mainitun palstan eroittaminen Maanviljelyskoulunjohtaja Winterin nykyään omistamasta edelläsänotusta Peltolan talosta oli perustunut Kuvernöörin, Suomen Senaatin, Valtiovarain toimituskunnan kirjeessä Toukokuun 29. päivältä 1884., Svanlahden lahjoitusmaan jakamisesta antaman otjeen mukaiseen määräykseen ja Arhip Savolainen oli Kuvernöörin ylläkerretulla päätöksellä Lokakuun 24. päivältä 1898. saanut oikeuden sanotun palstan hallintoon ja perinnikei lunastamiseen, hylkäsi Kihlakunnanoikeus kanteen sekä velvoitti Maanviljelyskoulunjohtaja Winterin oikeudenkäyntikulujen korvaukseki suorittamaan kruunulle sen aviamiehen palkkaamiseksi neljä kymmentäseitsemän markkaa yhdeksänkymmentäkaksi penniä ja Arhip Savolaiselle kymmenen markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavakai Maanviljelyskoulunjohtaja Winter vetoamalla oli saattanut jutun, on Joulukuun 12. päivänä 1903. antamassaan tuomiossa, koska puheenalainen talo oli myyty Maanviljelyskoulunjohtaja Winterille sellaisena kuin se oli i sossajäissä muodostettu, vahvista nut sen loppupäätetmän, johon Kihlakunnanoikeus oli mainitussa päätöksessään johtunut. Hovioikeuden tuomioen on Maanviljelyskoulunjohtaja Winter hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Maan viljelyskoulunjohtaja Winter ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden mainittua tuomiota, jonka varaan asia siis 338
tuomioistuinten mainitsemilla perusteilla jää. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. J. Ehmanen A. K.melin. J. J. Ehmanen A. K.melin. F Em Liljeblad, J Nänlunds Genm Njelmme Sman Forster Den 9. Maj 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt reversskilling, från Wasa Hofrätt inkommet mål emellan Bönderne Hans Finskas och Erik Sandell, från Öfverjeppo by i Jeppo kapell, gemensamt sökande, samt Backstugukarlen Matts Holmström Bönderne Elias och Herman Hermanssöner Måtar samt Matts Mattsson Måtar, Backstugukarlsenkan Brita Kajsa Johansdotter Gran och Inhysesqvinnan Maria Lovisa Eriksdotter Gran, från förenämnda Öfverjeppo by, samt Bönderne Johan Juthas och Henrik Forström, från Nykarleby sockens kyrkoby, tillstädeskomne, äfvensom Backstugvinnan Kajsa Mattsdotter Måtar, jemväl från öfverjeppo by, uteblifven, svarande, angående bättre rätt till husbyggnader: Gifven uti Justitiedepartementet, den 3. Maj 1904. Kejserliga Senaten har låtit handgarna i målet sig föredragas och af så vidt nu är i fråga, inhemtat föl2de J. G. S. - E. A. - V. 5. - 7. N. B. K. P. No 531. Pag 192. R. D. 1903.
Efter stämning å Hans Finskas och brott redskapslider, ett fårhus och ett velliErik Sandell hafva Matts Holmström, bo der, Hans Finskas och Erik Sandell måtte as Herman och Matts Måtar, Brita Råg, förpligtas att till Matts Holmström och sa och Maria Lovisa Gran, Johan Juthman medparter, hvilka vore Nittio sa och Maria Lovisa Gran, Johan Juho Jaan medpuater, hvilka vore Nils Petter och Henrik Forström och Kajla Måtar jemvi Maja Eriksdotter Måtars närmaste arfHenrik Forström och Kajla Måtar jemvi Maja Eriksdotter Måtars närmaste arfHenrik Forström och Kajla Måtar jemvi Maja Eriksdotter Måtars närmaste arfBackstugagvinnan Brita Rajsa Matt ningen och i denna sin egenskap bekomBackstugagvinnan Brita Rajsa Matt ningen och i denna sin egenskap bekomtin Grankoff och hans hustru Brita Kopote afträda desamma tin Grankoff och hans hustru Brita Maja afträda desammatin Granoff och hans hustru Brita Maja afträda desammaTillika och hans hustru Hanna Eriksdot och Sandell genmält, att förbemälde Till ter Tuuha, Bönderne Erik och Daniel Petter och Kajsa Eriksdotter Måtar den Rundt, Erik Lillas och Gustaf Knock 80. Kornari 1860 vid föräljning af dem samt Bondeenkan Susanna Roman och tillhöriga tre sextondedels mantal af Nätar Häradsrätten i Nykarleby sockens och för skattehemman förbehållit sig tomt af och Erik Sandell utan laglig rätt sätt ning och utbus samt tillika betingat sig i besittning af numera aflidne bestag sådant bidrag vid bonings byggnaningsmannen Nils Petter Eliasson Målsd som uppförande, att köparen af hemmans Eriksdotter Måtor i lifstiden tillhörigen mål kortnaderna emot den förmän för å käranden Matts Måtare egande ande agaren af hemmansdelen att samtliga å käranden Matts Måtars egande arkittyaren af hemmansdelen att sameliga af Måtar skattehemman i Öfverjeppo by by by uppnader efter Nils Petter och Majas Eriks af Måtar skattehemman i Öfverjeppo by by by uppnader efter Nils Petter och Majas Eriks af Måtar skattehemman i Öfverjeppo by uppnader efter Nils Petter och Maja Erika underlydande mark uppförda en bonings dotter Måtare död skulle tillfalla honom, underlydande mark uppförda en brums dotter Måtare död skulle tillfalla honom, stuga, en spanmålsböd, en städlebyggn och emedan Hans Finskas och Erik Kanjande: - och en med denna sammanbyggd bod jande: - och en med denna sammanbyggd bod jande: - och en med denna sammanbyggd bod dotter Måtar eller Gran, Ritaren Bonden nyt eganderrätten till sagda byggnader, dotter Måtar eller Gran, Ritaren Bonden nyt eganderrätten till sagda byggnader, Eriksdotter Grackoff, Bokföraren Mathan I saken hörde hafva Hans Finskas och po kapell samt Munsala sockens tings hemmansdelen underlydande mark för lag yrkat att, emedan Hans Finshax att derstädes åt sig uppföra nödiga bo och hans jemväl aflidna hustru Rosen delen skulle till hälften deltaga i byggoch hans jemväl aflidna hustru Rosen delen skulle till hälften deltaga i byggå käranden Matts Måtari egande arbete ägaren af hemmansdelen att sameliga stuga, en spanmålsböds, en ställsbyggn och emedan Hans Finskas och Erik Ranstuga, en spanmålsböd, en städlebyggn och emedan Hans Finskas och bruk Ban340
Finskas och Erik Sandell ansett omiste nu intill sin död, skulle vid deras frånde byggnader vara dem tillköriga och fälle tillfalla egaren af den förrälda förty anhållit om käromålets förkasten hemmansdelen, ty och då Matts Holmström de. I anledning af svaromålet hafva Matts ett dermed skulle afsells andra bygganHolmström och hans medparter anmärkt den än ifrågavarande, hvilka obestridt att Hans Finskal och Erik Sandells för innehafte af Nils Petter och Kapa Kronomenta eganderätt till ifrågavarande by fäller Måtar intill deras död, samt den pade köpe aftal, emedan byggnaderna utämning att köparen skulle till hälften underlydde Hans Finskäs och Erik län föreskrifvits såsom vilkor för att husen dells andelar af hemmanet, eller blifvit skulle efter Nils Petter och Maja Iuppförda med bidrag af föregående uppotter Måtars död tillfalla egaren af den re till deras hemmansdelar. Efter det vittnesförhör i målet ej nam rätten ifrågavarande byggnader numera har Häradsrätten medels den 28. Torparen tillföra Hans Lindkas och Erik Sandell 1902. afkunnadt utslag utlåtit sig; och andra vid tiden för makarna död, ning af Hans Finskas och Erik Sandell som obefogadt numera egande andelar af Måtar hemman Hofrätten, under hvars pröfning Matts blifvit bestämdt, bland annat, att den bro Helmström Elias, Herman och Matts Möter, ningsbyggnad och de öfrige hus, hvilke böta Majen och Maria Loma, Johan dell numera till hälften hvardera on gäng Petter och Kajsa Eriksdotter Måtar gare af berörda hemmansdel, hafva Herr förbehållit sig att få uppföra och begagoch hans medparter icke kunnat styrka nader icke kunde grunda sig på åker i samma köpeafhandling ingående behvarken vore belägna på mark, som deltaga i boningshusets uppförande icke försålda hemmansdelen, fann Häradsemedan uti den köpeafhandling, som den nyst och fortfarande egde berörda hemmans 21. Februari 1860. upprättats närande förblif¬ dels samt förkastade förty käromålet så numera egande andelar af Måtar hemman Hofrätten, under hvars pröfning Matts numera egande andelar af Måtar hemman Hofrätten, under hvars pröfning Matts
Juthas, Henrik Forström och Kajsa Måtar i vadeväg dragit målet, har genom den 29. Augusti 1903 gifven dom, enär ifrågavarande byggnader hvarken vore belägne på mark, som underlydde Hans Finska och Erik Sandells andelar af Måtar hemman eller blifvit uppförda med bidrag af föregående egare till deras hemmansdel lar samt vid sådant förhållande de förbehåll, under hvilka eganderätten till byggnaderna skulle efter Nils Petter och Kapsa Eriksdotter Måtars död tillfalla HandFinskas och Erik Sandell, icke blifvit iald tagna, ansett eganderätten till sagda byggnader hafva efter bemälde makars död tillfallit deras rättsinnehafvare; hvarför Hofrätten, med upphäfvande af Häradsrättens utslag, ålagt Hans Finskas och Erik Sandell att till Matts Holmström och dennes medparter i Hofrätten, i denne egenskap af makarne Måtars rättsinnehafvare, genast afträda samma byggnader. Uti Hofrättens dom hafva Hans Finskas och Erik Sandell anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Matts Holmström och hans tillstädeskomne medparter i föreskrifven ordning bemält. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande; och emedan det icke blifvit styrkt att ifrågavarande Nils Petter och Kajsa Eriksdotter Måtar i lifstiden tillhöriga byggnader vore uppförda å mark underlydande Hans Finskas och Erik Sandells egande andelar af Mätar hemman eller att eganderätten till desamma eljes på grund af bestämningarna i omförmälda köpeafhandling af den 21. Februari 1860. skulle efter Nils Petter och Kajsa Eriksdotter Måtars död öfvergått till Hans Finskas och Erik Sandell, ty och då sagda byggnader vid Nils Petter och Kajsa Eriksdotter Måtars frånfälle jemte dessas öfriga qvarlåtenskap tillallit deras efterlefvande rättsinnehafvare samt Hans Finskas och Erik Sandell vid sådant förhållande saknat all rätt att sätta sig i besittning af oftanämnda yggnader, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist låta bero vid det slut, hvari Hofåtton genom dess ofvanberörda dom i saken stannat; och ålägges Hans Finskas 342
och Erik Sandell derjemte att med sextio fem mark ersätta Matts Holmström och dennes tillstädeskomne medparter för deras kostnader vid svarandetalans bevakande härstädes. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: J. J. Tohmman Valentin hemmanet AndersinJ N Tamlund Karl Mandertskjöd Toukokuun 9. päivänä 1904 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollisen Nathanael Huomalinvaina jan tytär Liisa Huomolin, ja tämän aviomies Talollinen Joonas Antinpoika Laapas, Luumäen pitäjän Iikolan kylästä, sekä kuolleen tyttären Aleksandra Emilia Huomolinin lapset, hänen poikansa Talolliset Manu, Matti ja Wille Repo, saman pitäjän Husulan kylästä, ja tyttärensä Liisa Repo ja tämän aviomies Talollinen Elias Rutunpoika Mujo, sanotun pitäjän Jurvalan kylästä, yhteisesti hakijoina, sekä mainitun pitäjän Askolan kylässä asuvat Nathanael Huomalin in poika Talollinen Aleksander Robert Huomolin ja pojan Talollisen Kaarle Viktor Huomolin'in lapset, poika Talollinen Wille Huomolin ja tytär Eeva Stiina Huomolin ynnä tämän aviomies, Talollinen Taavetti Weikko nen, saapuville tulleina, mutta edelra: J. E. S. - C. S - V. G. - J. N. B. K. S. No 552. Pag. 174. R. D. 1903
länimitetty Kaarle Viktor Tuomolin, tulee oleville lapsille, likemmin sen määritellän länimitetty Kaarle Viktor Tuomolin, tulee oleville lapsille, likemmin sen määritellän länimitetty Kaarle Viktor Tuomolin, tulee oleville lapsille, likemmin sen määritellän matta jääneenä, vastaajina: Anttu Oikeusosastossa, Toukokuun 9. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niiltä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Luumäen pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Liisa Huomalun ja hänen asiakumppaninsa, Aleksander Robert ja Kaarle Viktor Huomalinille sekä, viimeksimainitun oikeudenkäynnin aikana luovutettua omaisuutensa Willitja Eeva Stiina Huomalinille, myöskin näille ja Taavetti Weikkoselle toimituttamansa haasteen nojalla, lausuneet, että Nathanaël Huomolin ja hänen vaimonsa Johanna Karolina Strandman olivat 2. päivänä Maaliskuuta 1875. tehdyllä kirjallisella testamentilla määränneet, muun muassa, että jommankumman heistä kuoltua heidän niin kiinteä kuin irtain omaisuutensa oli jääpä eloon jääneen puolison haltuun ja hänenkin kuoltuansa menevä kotona oka viimeksi eläisi, ja että Nathanaelluomolin, joka Johanna Karolina randsmanin Maaliskuun 30. päivänä 1877. kuoltua oli valvonut sanotun testamentin, oli testamentilla 25. päivältä Lokakuuta 1895. säätänyt että, paitsi pienempiä edellisessä testamentissa lähemmin määriteltyjä maksoja muille lapsille, Notkaael Huomolinin ja Johanna Karolina Strandmanin pesään kuuluva puoli erintötilaa No 2. ennenmainitussa Asholan kylässä ja neljäs osa perintötiaa No 2 Toikkalan kylässä Luumäen pitäjää kuin myös pesän irtain omai uus oli lankeava Aleksander Robert ja Kaarle Viktor Huomalinille, puoleksi kummallekin; mutta koska Aleksanler Robert ja Kaarle Viktor Huomolin, jotka Nathanael Huomalinin Lokakuun 20. päivänä 1900. tapahtuneen kuoleman jälkeen olivat seuraavan Marraskuun 22. päivänä valvoneet molemmat edellämainitut testamentit, eivät olleet Johanna Karolina Strandmanin kuoleman jälkeen valvoneet testamenttia 2. päi