Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
förde sig till de sju sista posterna å debetsidan uti den af Sjöblom den 15. November 1899. uppgjorda kontokuranträknin. gen, såsom foglös lämnats utan afseende, beträffande själfva saken utlåtit sig att: enär styrkt vore att femton Handlanden Juse lius tillhöriga stockar af Handlanden Sjöllom omhändertagits vid ofvansagda ängsåg och där försägats samt Sjöblom som i sin kontokuranträkning af den 20. November 1900. godtskrifvet Juselius för fyra af dessa stockar, efter beräkning af fem mark åttatio penni stycket, icke ådagalagt att de öfriga elfva stockarna kommit Juselius till godo, hvadan peri set för femton stockar med inalles åttatio sju mark således borde af Sjöllom till fuse lius gäldas; enär utredt blifvit att Sjo bloms ifrågakomna pråmar under somma ren år 1899. af Juselius arbetsfolk onödigt vis uppehållits vid Wasklot hamnper, men Sjöblom ej styrkt att han jäm sides med den transport af ifrågavarande år be, han åtagit sig, kunnat med sin ängslup och sina prämar verkställa annan bogsering, hvarför posterna för ligge dagar sjuhundra tjugufem mark och etthundra tjugu mark vore dels ortyrkta dels obefogade; enär Sjöblom icke visat att Juselius vore skyldig att bekosta för bemälde Granskogs och Engströms höst samt förse ängslupen Sailor med ved, hvadan postoma för Granskogs kosthållning tjugu mark, för Engströms kort trettio mark och för ved till nämnda ängslup sextio mark vore dels obefogade dels ostyrkta; enär porterna å ettusen mark för tidsutdräkt genom oregellunden lössning samt å tretusen mark i ersättning för det Sjöblom varit tvungen att till underpris sälja tvåvaror vore dels obefogade dels ostyrkta; enär Sjöblom styrkt riktigheten af poterna å etthundra femtio mark för takläggning af Juselius tillhöriga brödstap lar och sjuttiofem mark i godtgörelse för trettio omstäplingsdagsverken; enär Sjöblom däremot icke visat sig vara berättigad att för levereradt undermåtigt träverke erhålla högre pris än hvad Jurelius i sin förberörda kontokuranträkning godtgjort honom; enär enligt kontrakt af den 4. Juni 1897. priset för trävarorna bort af Juselius 15
erläggas vid varemas emottagande och Sjöblom egt rätt att af Juselius erhålla förskott, äfvensom Sjöblom under år 1897 af Juselius i förskott uppburit meraän priset för de under sagda år bröre rade tavarorna samt förty någon ränte beräkning icke borde förekomma innan den 1. Januari 1898. enär den af Juselius följda ränteläkningen vore öfverensstämmande med ifrågakomna emellan sakegarene ingångna kontrakt, i det att för år 1898. beräknats som procents och för de därpåföljande åren sex procents räuta; samt enär räntan å de i Sjölloms kontokuranträkning ingående på derna för takläggning och dagsverken utgjorde, efter sex för hundra om året å etthundra femtio mark från den 1. Januari 1899. till den 1. September 1900. femton mark och å sjuttiofem mark från den 1. Januari 1900. till den 1 Febtember samma år tre mark; by och då parternes mellanhafvanden, med teaktande af de poster Rådstufvurätten ansett böra antingen komma parterne till gode eller stanna dem till last, den September 1900, då Handlanden Juselius kontokurankäkning afslutats, ställt sig sålunda, att Juselius hos Handlanden Sjöblom egt en fordran å fyratusen tre hundra elfva mark sjuttiotvå penni, har Rådstufvurätten, med förkastande af de anspråk, hvilka på förenämnda grunder befunnits dels olefogade dels ostyrkta ålagt Handlanden Sjöllom att emot koitto till Handlanden Juselius utbetala nyssagda belopp, fyratusen trehundra elfva mark sjuttiotvå penni, jämte som procents årlig ränta därå från den 1. September 1900. till dess full likvid skedde hvarhos Handlanden Sjöblom förpliktats att med fyrahundra tjugufem mark godt göra Handlanden Juselius hans um gälder i saken Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Sjöblom i väderag dragit målet bar medels dem den 11. Augusti 1905. fastslätte Rådstufvurättens utslag; hvarjämte Sjöblom ålagts att med sextio mark orsätta Handlanden Juselius dennes målet hos Hofrätten hafda kostnader Uti Hofrättens dem har Handlan16
den Sjöblom anhållit om ändring Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Handlanden Sjöllem icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dem, vid hvilken förty kommer att bero. Petalle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: R. A. Broder. Fredr. Sundenius A. W. Granström. C. J. Timgren samtningvist. Vilhelm Blåfield Tammikuun 22. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, omistusoikeutta vesijättömaahan koskevassa jutussa jossa Talollinen Pekka Tenhunen, Pielaveden pitäjän Laukkalan kylästä, on hakijana, ja Talollinen Matti Paananen, Pihliputaan pitäjän Pihtiputaan kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Tammikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Pekka Tenhuselle toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla on Matti Paananen Pielaveden ja Keiteteen pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että, sittenkuin Kuopion läänin Kuvernööri päätöksellä 4. päivältä Helmikuuta 1862. oli oikeuttanut erinäisiä tilanomistajia Pielaveden pitäjässä laskemaan heidän tilustensa sisällä olevad Niemisjärven järveä ja määrännyt, että siitä syntyvät vesijättömaat olivat säljennös rysytettävät niistä tiloista erottamattomina, Läsnä: Ref W. C. S. F. Ed - bet - A S. No 76. Pag 248 Rd 1905.
joiden omistajat olivat ottaneet osaa järven laskemiseen, sen nojalla osa noita vesijättömaita oli jaettu kuuluvaksi Ojalan taloon No 5. Pielaveden pitäjän Lammassalon kylässä, kuten asianomaisen maanmittarin 8. päivänä Heinäkuuta 1867. toimittamassa muun muassa Niemisjärven vesijättömaiden ympäryssäjain paalutuksessa tehty pöytäkirja osotti, sekä että Matti Paananen sen jälkeen kun sanotusta talosta erinäisiä tiluksia, joihin ei kuulunut talon osuus Niemisjärven vesijättömaata, oli luovutettu toiselle henkilölle ja niistä vuonna 1894. päättyneessä lohkomisjaossa muodostettu Sääskiniemen tila, joka oli viidennes koko talosta, oli 12 päivänä Heinäkuuta 1899. laaditulla kauppakirjalla sittemmin kuolleelta Talolliselta Aaro Tikkaselta ostanut muut osat eli neljä viidesosaa tuosta talosta; ja on Matti Paananen vaatinut, että Pekka Tenhunen, joka Faro Tikkasen kanssa 30. päivänä Toukokuuta 1890. tekemänsä kaupan nojalla hallitsi mainittua Matti Paanasen omistamaan osaan Ojalan taloa edellä kerrotulla tavalla kuuluvaa vesijättömaarotulla tavalla kuuluvaa vesijättömaata, velvoitettaisiin heti luovuttamaan se Matti Paanaselle, sitä vastaan että Matti Paananen suorittaisi Pekka Tenhuselle sen rahamäärän, kaksituhatta viisisataa markkaa, jonka Pekka Tenhunen oli sanotusta maaalasta Aaro Tikkaselle maksanut. Asiasta kuulustettuna, on Pekka Tenhunen vastustanut kannetta sillä perusteella, että puheenalainen vesijättömaaei kuulunut Ojalan taloon sekä oli oikeudellisessa suhteessa irtaimeksi omaisuudeksi katsottava; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa Aaro Tikkas-vainajan oikeudenomistajinkin oli kuulustettu, on 12. päivänä Helmikuuta 1903. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Paananen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 7. päivältä Lokakuuta 1905. katsonut selville käyneen, että kysymyksessä oleva vesijättomaa asianmukaisesti oli määrätty kuuluvaksi Ojalan taloon ja mainitun talon osituksessa 18
heenalainen vesijättömaa saadessaan Matti Paanaselta siitä täyden lunastuksen jonka määrästä asianosaiset, elleivät he tästä sovi, saavat erittäin asianmukaisessa järjestyksessä riidellä Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A: Bredh. Fredr: Lundenius. A. W: Granström C. J. Timgren Carl. Hangvist. jaettu siihen osaan taloa, joka sittemmin oli joutunut Matti Paanasen omistettavaksi, jonka vuoksi ja kun Pekka Tenhunen ei ollut näyttänyt laillisessa järjestyksessä tapahtuneen maan osittamisen kautta tulleensa puheenalaisen maalan omistajaksi eikä väittänytkään, että Matti Paananen oli hyväksynyt edelläkerrotun Aaro Tikkasen Pekka Tenhuselle tekemän luovutuksen Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on velvoittanut Pekka Tenhusen heti luovuttamaan sanotun vesijättömaan Matti Paanasen vapaasti hallittuvaksi, Matti Paanasen, suostumuksensa mukaisesti, Pekka Tenhuselle suonitettavaa kahdentuhannen viidensadan markan maksua vastaan. Hovioikeuden tuomioon on Pekka Smhunen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Pekka Penhunen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edellämainittua tuomiota muun puolesta, paitsi että Pekka Ten husen tulee luovuttaa Matti Paanaselle päiVrielm Blåfield 19
Tammikuun 22. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Pohjoismaiden Osakepankki Kauppaa ja Teollisuutta varten. on hakijana sekä Kullaan kappelin Paluksen kylästä kotoisin oleva Talollisenleski Ida Emilia Kopo vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Tammikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Turun ja Porin läänin Kuvernöörille 24. päivänä Tammikuuta 1903. antamässään kirjoituksessa on Pohjoismaiden Osakepankki anonut, että Ida Emilia Kopon oikeuden käynnin kestäessä kuollut mies, Talollinen Juho Maurits Kopo, jonka Paluksen kylässä omistama puoli Kopon taloa oli 17. päivänä Helmikuuta 1902. kiinnitetty mainitulle pankille vakuudeksi Juho MauritsLäsnä: R. A. W. C. J. F. - F. d. - C. A: A. - A. B. ./. O. S. No 7. Pag. 96. R. D. 1906.
Kopon 23. päivänä Lokakuuta, 7. paivänä Marraskuuta ja 13. päivänä Joulukuuta 1901. asettamien, toiminimen Pihl & Co hyväksymien ja pankille siirrettyjen kolmen oikselin sisällyksestä, yhteensä 51,500. markasta korkoineen, velvoitettaisiin Pohjoismaiden Osakepankille suorittamaan 51,500. markkaa ynnä kuuden prosentin vuotuinen korko rekselien maksupäivistä, eli 14,000. markasta 23. päivästä Tammikuuta 1902., 27,000. markasta 7. päivästä Helmikuuta samana vuonna ja 10,500. markasta 13. paivastä Maaliskuuta niinikään 1902. sekä korvaamaan pankille sen lainhakukustannukset, kuin myös että edelläsanottu tila julistettaisiin ulosmitatuksi noitten vekselien suorittamista varten. Sittenkun Juho Maurits Kopo oli antanut häneltä vaaditun selityksen sekä Pohjoismaiden Osakepankki vastannut siihen, on Kuvernööri päätöksellä 23. päivältä Helmikuuta 1903. lykännyt asian riitaisena asian omaiseen Oikeuteen. Juho Maurits Kopolle toimituttamansa haasteen nojalla on Pohjoismaiden Osakepankki sitten Ulvilan ja Nakkilan pitäjien, Porin maaseurakunnan ja Kullaan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa toistanut mitä pankin puolesta oli Kuvernöörin luona vaadittu, ilmoittaen Pohjoismaiden Osakepankki muuten sopineensa Juho Maurits Kopon kanssa siten, ettei yllämainittuja vekseleitä tarvitsisi hakea Kopolta voimassa olevan Vekselisäännön määräämässä ajasja, vaan että Kopo suorittaisi vekselien sisällykset ilman uloshakua viimeistään kevattalvella vuonna 1903. Kanteesta kuulusteltuna, on Juho Maurits Kopo vastustanut sitä; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 15. päivänä Syyskuuta 1903. julistamassaan päätöksessä asiasta lausunut, että koskei Pohjoismaiden Osakepankki ollut 29. päivänä 21
Maaliskuuta 1858. annetun Vehselisäännön 40. SS:ssä määrätyssä ajassa tehnyt protestia puheenalaisia Juho Maurito Kopon asettamia, pankille siinrettyjä vekseleitä vastaan ja pankki siten oli menettänyt kannevaltansa Juho Maurits Kopoa vastaan ochselien asettajana, eikä Pohjoismaiden Osakepankki myöskään ollut näyttänyt, että Juho Maurits Kopo tästä vaatavasta, jos se raukeaisi, saisi mitään voittaa pankin vahingoksi tai ettei Juho Maurits Kopo ollut vilpittömässä mielessä menetellyt, mitkä seikat sanotun Vekselisäännön 93. SS:ssä oli pantu takautuvan kannevallan ehdoksi siinä tapauksessa, että protesti oli laimintyöty, sentähden ja kun ei Pohjoismaiden Osakepankki liioin ollut voinut toteen saattaa, että Juho Maurits Kopo oli erittäin sitoutunut suorittamaan mainittujen vekselien sisällykset, eikä myönnetty kiinnitys todistanut sitoumusta velan maksuun jälkeen maksupaivan ilman protestia, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Pohjoismaiden Osakepankin jutussa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pohjoismaiden Osakepankki oli vetoamalla saattanut jutun, on 24. päivänä Maaliskuuta 1906. antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Pohjoismaiden Osakepankki anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Ida Emilia Koposekä omasta puolestaan että alaikäisten lastensa Aina Katri, Laura Alina, Ellen Emilia, Helmi laina ja Ida Maria Juhontyttärien lakimää räisenä holhoojana, on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Pohjoismaiden Osakepankki ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja vel22
voitetaan Pohjoismaiden Osakepankki suorittamaan Ida Emilia Kopolle, korvaukseksi hänellä asian vuoksi täällä olleista kustannuksista, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bredl. C. J. Tingren R. A. Bredl. C. J. Tingren Fredr. Lundenius. landtungifte A. W. Granström Osian Schauman. 8 Den 22 Januari 1907 Kejserliga Senalens för Finland dom uti ett, på nedsatt sessions skilling, från Ala Hofrätt inkommit mål emellan Arbetskarlarne Johan Viktor Honkanen och Karl Fredrik Bergqvist samt Gårdsägaren Henrik Willehad eller Wilhelm Lindroos, alla från Borgå stad, Gårdsägaren Jeremias Henriksson, från Borgå lands församling, Arbetskarlarne Johan Edvard Sundman, från Heinola stad, och Anders Wilhelm Sundman, från Kymmene socken, äfvensom Arbelskarlen Oskar Alexander Sundman samt Tjänstegorna Alma Emilia, Åman da Josefina och Elin Matilda Sundman, alla från Walkeala socken, sökande, samt Arbetskarlen Jeremias Thomasson Paul, från Monnby by i tskola kapell, svarande, angående klander af testamente: Eifven uti fastitidqvartementet den 22 Janua ai 1907. Kejserliga Senaten har lutit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu de i fråga, indjda 7. N. 4. G. W. E. P. - W. K. B F. M. No 83. 23/83 No 83. Pag. 68. R. D. 1906
bämtat följande Sedan Johan Viktor Honkanen och hans ofvanbemälda medparter, af hvilka Johan Viktor Honkanen, Henrik Willehad Lindroos och Jeremias Henriksson voro söner till den 18 Juni 1903 aflidna, i Borgå dad besätta Handlandeenkan Maria Kaidelopp jämväl hädangångne fader Johan Lindroos framlidna rester Maja Stina Thomasdotter äfvensom Johan Edvard, Anders Wilhelm, Oskar Alexander, Alma Emilia, Amanda Josefina och Elin Matilda Sundman barn till Johan Lindroos lika ledes aflidna syster Anna Greta Thomas dotter samt Karl Fredrik Bergqvist son till Maria Kaidulss framlidna neder Maria Sofia Lindroos desslikes aflidna syster Anna Lovisa Bergqvist, vid Rådstufvurätten i Borgå såsom testamente bevakat särskilda af Maria Kaidaloff lifstiden någon dag år 1885 eller 1886 och äfven vid andra tillfällen sökla yttranden af innehåll, att efter hennes död all hennes hvarlåtenskap skulle delas i lika lotter emel lan hennes arfoberättigade slaktingar, så har Jeremias Tuu på Johan Viktor Henkanen och hans medparter ågången stämning vid nämnda Rådstufvurätt yrkat, att enär de personer, hvilka närvarit vid tillkomsten af det utaf Johan Viktor Honkanen och hans medparter i förestående måtte såsom testamente beva hade förordnandet, därvid icke under rättats om, att Maria Raiduloff ens häft afvikt att då upprätta sitt testamente, och sagda personer ej håller blifvit för sådant andamål tillkallade, vid hvilket förhållan de omordade yttranden icke kunde anses innesatta ett i laga ordning tillkommit testamentariskt förregande, berörda yttran den måtte förklaras ej utgöra hinder för Jeremias Lars att, såsom Maria Kaidaloffs faderbrodes och enda arfvinge, med full äganderätt öfvertaga all Maria Kaidalopp efterlämnade egendom så i löst som fast Efter det Johan Viktor Honkanen och hans medparter blifvit i saken hörda, har Rådstufvurätten medels den 23 Januari 1905 afkunnadt utslag utlåtit sig och funnit det väl vara utredt, att Maria Raidaloff i lifstiden vid särskilda 24
tillfällen i vittnens närvaro yttrat, att hennes fattiga släklingar skulle erhålla hennes kvarlåtenskap, utan att Maria Kaidaloff dock närmare bestämt, hvilka personer hon därmed afsitt, men eme dan slika yttranden icke kunde bekak tas såsom testamentariska förordnanden den mening 16. kap. A. B. åsyftade har Rådstufvurätten förklarat det af Maria Kaidaloff i lifstiden uttalade och af Johan Viktor Honkanen och hans medparter såsom testamente beva kade förordnandet för ogilligt Hefrätten, under hvars pröfning Johan. Viktor Honkanen och hans med parter i väderäg dragit målet, har genom den 10 Februari 1906 gifven dem fast ställt Rådstufvurällens utslag Oli Hofrättens dem hafva Johan Iiktor Honkanen och hans medparter än hållit om ändring medels ingifven deduk tion, hvilken Jeremias Sall i föreskrifven ordning bemält. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande; och jämte det Kejser liga Senaten icke kan till pröfning upptaga, hvad i förenämnda deduktion i Karl Fredrik Bergqvists vägnar anförts till vinnande af ändring i Hofrättens dem enär utredt är, att Bergqvist var afliden redan då Hofrättens dem i målet gafs, finner Kejserliga Senaten vid pröfningen af Johan Viktor Honkanens och hans öfriga ofvanuppräknade medparters ändringsan sökning densamma icke föranleda rättelse i sagda dom, vid hvilken förty kommer att lero, hvarhos Johan Viktor Henka nen och hans nästnämnda medparter skyl digkännas att till Jeremias Sax gälda af gifterna för hans exemplar af denna Kejserliga Senatens dom med tjugusex mark Det alle, som vederlor, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Julina Nurmäki - A. N. W. WedermanJulius Ammäki A. Nini. NedermänJulius Ammäki A. Nini. Nedermän2. Widskmän Wälikiljändy. Edvard Padani. 25
Tammikuun 23 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusta koskevassa jutussa, jossa ovat Lukkari Aleksander Kallius, Pielaveden pitäjän Pielaveden kylästä, ja Poliisikonstaapeli Johan Aleksander Grönlund, saman pitäjän Tuovilanlahden kylästä, ensinmainitussa kylässä asuvan Talollisen Heikki Tikkasen konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehinä, hakijoina ja Talollinen Aaprami Mykkänen, Pielaveden pitäjän Karpaismaan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 23 päivänä Tammikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Keisarillinen Senaatti kanteen johdosta, minkä Aleksander Wallius ja Johan Aleksander Grönlund, yllämainnitussa toimessaan, olivat asianmukaisessa järjestyksessä nostaneet Aaprami Mykkästä vastaan sen kaupan purkamisesta, jolla Heikki Tikkanen 1. päiLäsnä: J. R. H. S. G. W. E. P - W. K.E. / Fors2 26 No 92. Såg. 123. R. D. 1906.
vänä Joulukuuta 1899 oli kuudentuhannen markan suuruisesta, kauppatalisuulessa maksetuksi kuitatusta kauppahinnasta Aaprami Mykkäselle myynyt omistamansa viisi kuudetta osaa perintötaloa No 5. Pielaveden pitäjän Pielaveden kylässä, 31 päivänä Lokakuuta 1902 antamassaan tuomiossa mainitsemillaan perusteilla oli velvoittanut Aaprami Mykkäsen takaisin luovuttamaan Heikki Tikkasen konkussipesälle mainitun tilaosan sitä rahamäarää vastaan, jonka Mykkänen voisi näyttää tilaosasta Tikkaselle suorittaneensa, niin ovat Aleksander Wallius ja Johan Aleksander Gronlund, Aaprami Mykkäselle toimituttamansa haasteen nojalla, Pielaveden ja Keiteteen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että he, saadakseen puheenalaisen tilaosan Heikki Tikkasen konkussipesän haltuun, olivat 11 päivänä Huhtikuuta 1903. täytyneet maksaa Aaprami Mykkäselle tilaosan koko hinnan kuusituhatta markkaa, mutta kumminkin pidättäneet konkurssipesälle oikeuden vaatia Mykkäseltä takaisin sen määrän tuosta hinnasta, minkä hänet havaittaisiin siten liikaa saaneen; ja kun taprami Mykkänen ei ollut tilaosan sanotusta hinnasta maksanut enempää kuin kauppatilaisuudessa Heikki Tikkaselle suoritetut viisisataa markkaa, ovat Aleksander Wallius ja Johan Aleksander Grönlund vaatineet Aaprami Mykkäsen velvoittamista Heikki Tikkasen konkurssipesälle heti takaisin maksamaan siten liikaa kantamansa viisituhatta viisisataa markkaa korkoineen. taprami Mykkäsen vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, kuulusteltuaan asiassa myöskin Heikki Tikkasta, 9 päivänä Huhtikuuta 1904. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa ja, kun Aaprami Mykkänen ei ollut voinut vastoin Aleksander Walliuksen ja Johan Aleksander Grönlundin kieltoa näyttää kysymyksessä olevasta tilaosan hinnasta kuudestatuhannesta markasta Heikki Tikkaselle suorittaneensa muuta kuin kauppatalai27
suudessa maksamansa viisisataa markkaa, velvoittanut Aaprami Mykkäsen kuittia vastaan Aleksander Walliukselle ja Johan Aleksander Grönlundille, Heikki Tikkasen konkussipesän toimitsijamiehinä, heti maksamaan takaisin ne viisituhatta viisisataa markkaa, jotka Aleksander Wallius ja Johan Aleksander Grönlund niin muoloin olivat liiaksi suorittaneet Aaprami Mykkäselle saadakseen hänellä kysymyksessä olevan tilaosan haltuunsa, viiden prosentin vuotuisen koron kanssa oikeudenkäynnin alusta, 4 päivästä Marraskuuta 1903. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aaprami Mykkänen vetoamalla oli saatta nut jutun, on tuomiossa 11 päivänä Huhtikuuta 1906. katsonut asiassa selville saatetuksi, että Aaprami Mykkänen oli ennen Heikki Tikkasen konkurssin alkua kysymyksessä olevan tilan hintaa vastaan suorittanut Heikki Tikkaselle kauppatilaisuudessa 1. päivänä Joulukuuta 1899. viisisataa markkaa sekä 8 päivänä samaa kuuta kolmetuhatta kuusisataa kaksikymmentäkolme markkaa kuusikymmentäkahdeksan penniä, maksamalla vastaavan määrän Heikki Tikkasen velasta Maanviljelijä Jaakko Juhana Jauhiaiselle, minkä vuoksi ja kun ei oltu näytetty, että viimeksi sanottu rahamäärä olisi tullut luetuksi Aaprami Mykkäselle hyväksi hänen ja Heikki Tikkasen muissa välityksissä ja Aaprami Mykkänen siten oli katsottava suorittaneen kaikkiaan neljätuhatta satakaksikymmentä kolme markkaa kuusikymmentäkahdeksan penniä, Aaprami Mykkäsen Heikki Tikkasen konkussipesälle takaisin maksettava rahamäärä alennettiin tuhanneksi kahdeksaksaksisadaksi seitsemäksikymmeneksikuudeksi markaksi kolmeksikymmeneksikahdeksi penniksi, jolle määrälle oli suoritettava viiden prosentin korko Kihlakunnanoikeuden mainitsemasta päivästä. Hovioikeuden tuomioon ovat Aleksander Wallius ja Johan Aleksander Grönlund, mainitussa toimessaan, anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Aaprami Mykkänen 28
on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja patsoo, etteivät Aleksander Wallius ja Johan Aleksander Grönlund ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Aleksander Wallius ja Johan Aleksander Grönlund, useinsanotussa toimessaan, suorittamaan Aaprami Mykkäselle korvaukseksi hänellä täällä jutussa olleista kustannuksista kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Julim Nummelin A. Herr. SvaranJulim Nummelin A. Herr. SvaranJ. Werkman Edvard Pardani. wara kyanden T. Isk. Lilius. 10 Den 28. Januari 1907. Kejserliga Senatens för Finland kurs emellan Tulluppsyningsman Nikolaistad, i egenskap af fordrings egare uti Handlanden i nämnda upplåtna bo, sökande, samt WasaAktie Rink och Sakförarekontoret Hasselblatt s Preström i samma No 710. Såg. 222. R. D. dom uti ett, på nedsätt revisionskilling, från Wasa Hofrätt inkommet mål angående förmånsrätt i konnen Johan Bernhard Hagert, från stad Sigfrid Hagerts till konkurs stad, likaledes såsom fordringssegare i samma konkurs, tillstädeskomne, men Handlanden Hagert och hans öfrige borgenärer, uteblifne svarande. Silfven uti Justitiederartementet den 28. Januari 1907. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Å inställelsedagen i Handlanden Hagerts vid Rådstufvurätten i Nikolaistad anhängiggjorda konkurs den 29. Januari 1906. har Uppsyningsmannen Hagert Jde: C. J. T. F. b. et. A.G. (O. K. 1906.