Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
mi kieltänyt saaneensa Matti Heinäniemen mainitsemaa hyvitystä perintöoinstaan ja puolestaan väittänyt, että ainoastaan heidän veljensä Taavetti ja Juho Heinäniemi olivat 13 päivänä Maaliskuuta 1885 tapahtuneessa metsänmyyntiläisuulessa sopineet perintöosastaan Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin olivat anoneet korvausta kuluistaan oikeudenkäynnissä, on 28 päivänä Maaliskuuta 1908 julista mallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt Heikki Heinäniemen kanteen sekä velvoittanut hänet korvaamaan vastapuoltensa kulungit ja kustannukset asiassa maksamalla luho ja Onni Heinäniemelle yhteisesti jata seitsemänkymmentäviisi markkaa sekä Matti Heinäniemelle kuusikymmen tä markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Heinäniemi vetoamalla oli saattanut jutun, on 14 päivänä Elokuuta 1909 antanut tuomion asiasta; ja koska Heikki Heinäniemi oli myöntänyt, että Matti Heinäniemi välikirjalla 18 päivältä Huhtikuuta 1863 oli saanut omistusoikeuden Heinäniemen taloon eikä Heikki Heinäniemi ollut voinut edes väittääkään, että hän sittemmin 11 päivänä Tammikuuta 1864 tehdyn välikirjan perusteella olisi hallinnut suurempaa tai pienempää osaa sanotusta talosta, niin ja kun ei Heikki Heinoniemi, ennen kuin Heinäniemen tila joutui Juho ja Onni Heinäniemen omaksi, ollut ryhtynyt minkäänläisiin toimiin turvatakseen väittämäänsä oikeutta kyseenalaiseen torppaan eikä hän myöskään ollut voinut todeksi saattaa, että Juho ja Onni Heinäniemi jälestäpäin olisivat sitoutuneet hyväksymään edelläkerrottuja väli kirjoja, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, mihin Kihlakunnan oikeus oli jutussa johtunut; ja velvoitettiin Heikki Heinäniemi viidelläkymmenellä markalla palkitsemaan vastapuolilleen heidän Hovioikeudessa olleet oikeudenkäyntikulunsa Hovioikeuden tuomioon on Heikki Heinäniemi anonut muutosta tänne toimitta. mallaan perustelmalla, johon Matti, Juho ja Onni Heinäniemi ovat vastaneet. 512
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei Heikki Heinäniemi ole voinut osoittaa, että mainitut välikirjat 18 päivältä Huhtikuuta 1863 ja 11 päiivällä Tammmikuuta 1864, joilla sellaisinaan ei ole annettu vuokralle mitään määrättyä aluetta puheenalaisesta Heinäniemen talosta, ovat sanotun talon nykyisiä omistajia Juho ja Onni Heinänientä sitovia, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Heikki Heinäniemi ole esiintuo nut syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, jekon Hovioikeus jutussa on johtunut ja jonka varaan asia siis on jääpä, ja velvoitetaan Kukki Heinäniemi maksamaan Juho, Onnija Matti Heinäniemelle korvaukseksi heillä täällä jutun vuoksi olleista kuluista seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikkiasianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Lunteri Saarinen R. Anneberg Mannes Peltonen K. R. Helanen 22 Kesäkuun 29. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulkeessa vekselijutussa, jossa Ruveden pitäjän Wehkosten kylässä asuva Talollinen Karl Hietaranta on hakijana sekä Talonomistaja Oika ri Soro, Tampereen kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusostossa 29. päivänä Kesäkuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Karl Pietarannan Fem pereen kaupungin Raastuvanoikeuteen on Oskari Soro siellä vaatinut Hietaran taa velvoitettavaksi hänen 14. päivänä Syyskuuta 1910. asettamansa, Työmiehen Karl Verner Mattilan hyväksymän ja Oskari Soron hallussa olevan, kuukan den jälkeen asettamispäivästä maksettavaksi langenneen sekä asiamme kaisesti pötestetun vekselin perusteella Eskari Sorolle suorittamaan vekselin Säärä: S. f. P. B. F. H. No 1060. Pag. 272. R. D. 1911.
päällys 3,830. markkaa laillisine korkoineen, monnunen osan prosenttia vekselin määästä perörisionia ja neljä markkaa protesEalija sekä sen ohessa korvaamaan (3on oikeudenkäyntikustannukset. Asiasta kuulusteltuna on Karl Hieranta kieltänyt kirjoittaneensa nimeään laheena olevaan vekseliin ja siis toivo ut kannetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus on 1. päivänä Helikuuta 1911. julistetussa päätöksessä katnut, ettei Karl Hietarannan kieltoa ostaan oltu luolettavasti selvitetty, että Detaranta olisi puheena olevaan vekseliin mensä kirjoittanut, ja sen vuoksi kylännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi OsEni Soro oli vetoamalla saattanut juton, on tuomiolla 12. päivältä Heinäkuuta 1911. katsonut selvitetyksi, että Karl Oitaranta oli kirjoittanut nimensä ePellämainittuun vekseliin; minkä vuoki Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeusen päätöksen, Maaliskuun 29. päivänä SS 58. annetun Pekselisäännön 43. SSn mukaan on velvoittanut Karl Pietarannan alkuperäistä, asianmukaisesti kuitattua vekseliä vastaan Oskari Sorolle maksamaan sen sisällyksen kolmetuhatta kahdeksansataa kolmekymmentä markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen rekselin lankeemispäivästä 14. päivåstä Lokakuuta 1910. kunnes täysi maksu tapahtuisi, kolmanneksen prosenttia vekselin määrästä prosisionia ja neljä markkaa protastikuluja sekä sitä paitsi sadalla markalla korwäamaan Oskari Koron Raastuvanoikeudessa kärsimät oikeudenkäynti kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Karl Hietaranta anonut muutosta tänne toimit tamallaan perustelmalla, johon Oskari Soro on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumolen Hovioikeuden tuomion, jättää asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Amartti: Lauturi Saarinen Johannes Peltonen B. Amberg K. R. Helanen. Uno Strömstin 574
8pi Olke
Heinäkuun 6 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisaril lisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa saatavaa koskevassa nostajutussa, jossa Talollinen Otto Miettinen Tuusniemen pitäjän Ohtaanniemen kylästä on hakijana sekä Tuusniemen Osuusmeijeri nimisen osuuskunnan konkussipesän toimitsijamiehet Maanviljelijä Otto Toropainen, samasta pitäjästä saapuville tulleena ja Kruu nunnimismies Arvid Järnefelt poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 6 päivänä Heinäkuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä aanut tietää seuraavaa: Tuusniemen pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Kruunun nimismies Järnefelt ja Otto Toropainen Otto Miettiselle toimituttamansa kirjalle, sen haasteen nojalla osuuskunnan Tuusniemen Osuusmeijerin konkurssipesan puoLäsnä: St. J. P. B. A. K. 49 575 No 1093 Pag. 48 R. D. 1912
lesta lausunut että sittenkun saannoiosuuskunnalle oli asian mukaisessa järjestyksessä vahvistettu 28 päivänä Maaliskuuta 1906, Otto Miettinen oli 22 päivänä Huhtikuuta samana vuonna lokemänsä kirjallisen ilmoituksen nojalta 1 päivänä seuraavaa Elokuuta dettu 25 osuudella osuuskunnan ja seneksi ja kun Otto Miettinen ei ollut omuskunnan hallitukselle eikä myös kään osuuskunnan jouduttua konkurs pitilaan, sen konkurssipesälle suorittanut osuuskunnan sääntöjen 349/ ja 140 osa mainittua osuus ynnä muita maksuja vuosilta 1906, jä 1909, ovat Kruununnimismies Järnefelt ja Otto Toropainen vaatineet Otto Miettista velvoitetta jaksi suorittamaan konkurssipesälle sanotut maksut laskun mukaan yhteensa 1534 markkaa 75 penniä 5 prosen lin vuotuisine korkoineen lukien oikeudenkäynnin alasta 7 päivästä Lokakuua 1910 Asiasta kuulusteltuna on Otto Mietti nen selittänyt kerran keväällä vuonna got tavanniensa edellämainitun pitäjän Kiukooniemen kylästä kotoisin olevan Talollisenpojan Mauno Mustosen, joka, olematta osuuskunnan jäsen lakia osuus kunnan valtuuttamakaan, oli sanonut hankkivansa tietoja siitä, kuinka mantalehmää kussakin talossa oli, ja silloin ilmoittaneensa Mauno Mustoselle, että Otto Miettisellä oli 25 lehmää; kun mainitussa tilaisuudessa ei kuitenkaan ollut ollut kysymystäkään osuuskunnan jäseneksi aupeamisesta, eikä Otto Miettinen ollut itse allekirjoittanut tahi sallinut toisen henkilön puolestaan allekirjoittaa mainittua kirjallista ilmoitusta, sentähden ja kun Otto Miettinen sitäpaitsi, saatuaan tietää, että hänet tämän jälkeen oli valittu osuuskunnan hallituksen varajäseneksi, oli saapunut osuuskunnan 1 päivänä Heinäkuuta 1906 pidettyyn kekoukseen ja siinä ilmoittanut ei tahtovansa kuulua osuuskuntaan, johon hän uollut yhtynytkään, on Otto Miettinen anonut kannetta hyljättäväksi. Sittenkun Otto Miettinen oli huomautta nut, että Kruununnimismies Järnefeltin ja Otto Toropaisen todistajaksi ilmoittama edel776
lesta lausuneet että sittenkun säännötosuuskunnalle oli asian mukaisessa järjestyksessä vahvistettu 28 päivänä Maaliskuuta 1906, Otto Miettinen oli 22 päivänä Huhtikuuta samana vuonna tekemänsä kirjallisen ilmoituksen nojalla 1 päivänä seuraavaa Elokuuta otettu 25 osuudella osuuskunnan jäseneksi ja kun Otto Miettinen ei ollut osuuskunnan hallitukselle eikä myöskään osuuskunnan jouduttua konkurspitilaan, sen konkurssipesälle suorittanut osuuskunnan sääntöjen 34,07 ja 14 SS ssä mainittuja osuus ynnä muita maksuja vuosilta 1906, 1908 ja 1909, ovat Kruununnimismies Järnefelt ja Otto Toropainen vaatinut Otto Miettistä velvoitetta vaksi suorittamaan konkurssipesälle sanotut maksut laskun mukaan yhteensä 1534 markkaa 75 penniä 5 prosenlin vuotuisine korkoineen lukien oikeudenkäynnin alusta 7 päivästä Lokakuula 1910. Asiasta kuulusteltuna on Otto Miettinen selittänyt kerran keväällä vuonna 1906 tavanniensa edellämainitun pitäjän Kiukooniemen kylästä kotoisin olevan Talollisenpojan Mauno Mustosen, joka, olematta osuuskunnan jäsen tahi osuus kunnan valtuuttamakaan, oli sanonut hankkivansa tietoja siitä, kuinka montalehmää kussakin talossa oli, ja silloin ilmoittaneensa Mauno Mustoselle, että Otto Miettisellä oli 25 lehmää; kun mainitussa tilaisuudessa ei kuitenkaan ollutollut kysymystäkään osuuskunnan jäseneksi rupeamisesta, eikä Otto Miettinen ollut itse allekirjoittanut tahi sallinut toisen henkilön puolestaan allekirjoittaa mainittua kirjallista ilmoitusta, sentähden ja kun Otto Miettinen sitäpaitsi, saatuaan tietää, että hänet tämän jälkeen oli valittu osuuskunnan hallituksen varajäseneksi, oli saapunut osuuskunnan 1 päivänä Heinäkuuta 1906 pidettyyn kokoukseen ja siinä ilmoittanut ei tahtovansa kuulua osuuskuntaan, johon hän ei ollut yhtynytkään, on Otto Miettinen anonut kannetta hyljättäväksi Sittenkun Otto Miettinen oli huomautta nut, että Kruununnimismies Järnefeltin ja Otto Toropaisen todistajaksi ilmoittama edel576
lämainitun Mauno Mustosen isä Talollinen Olli Mustonen oli esteellinen asiasta todistamaan, koska Mauno Mustonen oli oiheuttanut Otto Miettisen kirjoittamisen jäseneksi osuuskunlaan ja Otto Miettinen oli aikeessa nostaa siitä kanteen Mauno Mustosta vastaan, on Kihlakunnanoikeus väitepäätöksellä 7 päivältä Lokakuuta 1910 hyljännyt estemuistutuksen, koskei Otto Mietlisellä ollut mitään oikeudenkäyntiä Olli Mustosta tahi Mauno Mustosta vastaan vireillä, sekä sittemmin, kuulusteltuaan todistajana asiasta paitsi muita myöskin Olli Mustosta sekä asianosaisten anottua korvausta oikeudenkäynti kulungeistaan, 15 päivänä Marraskuuta 1910 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian ja katsonut toteennäytetyksi, että Otto Miettinen oli sitoutunut kahtilläkymmenettäviidellä osuudella puheenaolevan osuuskunnan jäseneksi, minkä vuoksi ja kun Otto Miettinen ei ollut irtisanoutunut osuuskunnasta siinä järjestyksessä kuin säädettiin osuustoeminnasta 10 päivänä Heinäkuuta 1901. annetun lain 12 SSssä, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Otto Miettisen suoittamaan osuuskunnan Tuusniemen Osuusmeijerin konkurssipesälle vaaditut tuhat viisisataa kolmekymmentäneljä markkaa seitsemänkymmentävisi penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien oikeudenkäynnin alusta 7 päivästä Lokakuuta 1910, kuin myös. kin kahdellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan konkurssipesän oikeudenkäymiskustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Otto Miettinen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 20 päivältä Joulukuuta 1911, samalla kun puheenaoleva väitepäätös hyväksyttiin, jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Otto Miettisen suoritta maan Kruununnimismiehelle Järnefeltille ja Otto Toropaiselle korvaukseksi heillä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleista kustannuksista neljäkymmentä markkaa Hovioikeuden tuomioon on Otto Miettinen anonut muutosta perustelmalla, johon Otto Toropainen on vastannut. 577
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Otto Miettinen ole esiintuonut syytä muuttaa, Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi; ja velvoitetaan Otto Miettinen suorittamaan Otto Toropaiselle hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti kanteri Karinen ostannes Peltonen kanteri Karinen ostannes Peltonen kanteri Karinen ostannes Peltonen kanteri Karinen ostannes Peltonen kanteri Karinen ostannes Peltonen K. R. Helanen. Uno Strömsten Den 9. Juli 1912 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet mål emellan Bondedottern Brita Johanna Johansdotter Roukkus eller Ruokkas, från Limo by af Oravais socken, sökande, samt Bonden Anders Johan Jakobsson Roukkus, från samma by, svarande, angående, bland annat, lägrad kvinnas förklarande för äkta hustru: gifven i Justitiedepartementet den 9 Juli 1912 Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter Anders Johan Roukkus och hans hustru Anna Andersdotter ägån gen stämning har Brita Johanna Roukkus vid Häradsrätten i Wörå, Oravais och Maksmo socknars tingslag anfört, att Anders Johan och Anna Roukkus i Nordamerikas Föranta Stater den 3 Oktober 1908 aflidne son Anders Johan Nylund i lifstiden under trolofning Ifrån: S.S. J. P. B. A. R. H. No 1103. Pag. 189 R. D. 911.
och äktenskapslöfte häfdat Brita Johanna Roukkus med den påföljd, att hon blifvit hafvande och den 16 Mars 1906 framfödt ett ännu lefvande flickebarn, som i dopet erhållit namnen Kerttu Linnea; och har Brita Johanna Roukkus yrkat, att hon måtte förklaras för Anders Johan Nylunds äkta hustru och hennes nämnda dotter för Nylands barn af laggift säng eller ock att Anders Johan och Anna Raukkus måtte skyldigkännas att, såsom arfvingar till sin bemälde son, af dennes kvarlåten skap till Brita Johanna Roukkus utgifva minst etthundrafemtio mark om året såsom bidrag till sagda barns uppfostran och vård intill dess detsammå fyllt femton år eller eljes kunde sig försörja, hvarhos erinran gjorts om skälig ersättning för lagsökningskostna den Denna talan hafva Anders Johan och Anna Raukkus motsagt under bestridande att Anders Johan Nylund hvilken Anders Johan och Anna Rauk kus veterligen icke efterlemnat någon kvarlåtenskap, varit trolofvad med Brita Johanna Roukkus eller att han vore fader till förenämnda barn. Häradsrätten har medels utslag, af sagdt den 26 Februari 1910, utlåtit sig i saken; och emedan utredt blifvit att Anders Johan Nylund i lifstiden under trolofning häfdat Brita Johanna Roukkus med påföljd att hon blifvit hafvande och den 16 Mars 1906 framfödt sin förenämnda dotter Kerttu Linnea, ty har Häradsrätten, med stöd af 9 SS 3 kap. G. B. och 2 SS: 8 kap A. B., förkla rat Brita Johanna Roukkus för Anders Johan Nylunds äkta hustru med giftorätt i hans bo och hennes omförmälda dotter för Nylunds äkta barn; hvar utom Anders Johan och Anna Röukkus skyldigkänts att med etthundrafem tio mark godtgöra Brita Johanna Rokkus hennes kostnader å målet Hofrätten, under hvars pröfning Anders Johan Roukkus i vädevägdra git målet, har medels dom den 25. April 1911 funnit Brita Johanna Roukkus icke hafva styrkt, att Anders Johan 579
Nylund varit trolofvad med henne den tid hennes oftanämnda dotter Kerttu Linnea aflats, hvarför Hofrätten, med upphäfvande af Häradsrättens utslag, förkastat Brita Johanna Ronk kus yrkande att hon måtte förklaras för äkta hustru och hennes bemälda barn för äkta barn till Anders Johan Nylund. Vidkommande sedan Brita Johanna Roukkus vid Häradsrätten vilkorligen utförda talan om Anders Johan och Anna Roukkus skyldigkännande att af Anders Johan Nylunds kvarlåtenskap utgifva bidrag till ännämnda barns uppfostran och vård, har Hofrätten lämnat Brita Johanna Raukkus öppet att därom väcka särskild rättegång, om hon ansåge skäl därtill förefinnas Uti Hofrättens dom har Brita Johanna Röukkus sökt ändring medels ingifven deduktion, den Anders Johan Roukkus bemött Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner väl nä gon sådan trolofning, som i 1 SS. 3 kapG. B. omförmäles icke hafva föregått emellan Anders Johan Nylund och Brita Johanna Roukkus; men emedan ådagalagdt är, att Anders Johan Nylund under löfte om äktenskap lagrat Brita Johanna Roukkus och rådt henne med förenämnda barn, ty pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom, i stöd af 10 SS: 3. kap. och 1 SS: 5 kap: G. B. gilla och fastställa Häradsrättens i saken meddelade domslut. Det alle, som erderbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Lauten Saarinen B. Annberg Kunnes Peltonen K. R. Helanen Nans Salmros. 580 SS:
H: Heinäkuun 11 päivänä 1912 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Talollinen Juho Niemi Ylistalo, Mietoisten pitäjän Aarlahden kylästä, on hakijana sekä Talollinen Oskar Lindberg. Syvänperä, iqvänpe ran yksinäistilalta samasta pitäjästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 11. päivänä Heinäkuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt julkuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Oskar Lindberg on Juho Niemelle toimituttamansa haasteen nojalla Mynamaen ja Mietoisten pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Juho Niemi, joka oli sadalla osakkeella sitoutunut otta maan osaa Hietoisten pitäjän läpi kulkevan Laajoki-nimisen joen yli Kataskallion ja Intikkalan kylien holLäsnä: S. J.S. B. 1. K. H No 111. Pag: 307. R. D. 1911.
dalla viimeksimainitussa pitäjässä rakennettavan kiinteän sillan rakennuskastannuksiin, oli jättänyt suorittamatta sanottua hanketta varten 20. päivänä Syyskuuta 1909. toimitetussa ylöskannos sa maksettavaksi määrätyn osuuten sa, markan kultakin osakkeelta, eli yhteensä sata markkaa, Juho Niemi velvoitettaisiin Oskar Lindbergille, jonka asiaksi silloin osakkaat olivat uskoneet siltarahojen keräämisen ja ulos hakemisen, heti maksamaan sanotut sata markkaa korkoineen ja jutusta johtuvine oikeudenkäyntikuluineen Kanteesta kuulusteltuna on Juho Kiemi myöntänyt tosin sitoutuneen. sa sadalla osakkeella ottamaan osaa kysymyksessä olevan sillan raken nuskustannuksiin; mutta koska sillä ei ollut tullutkaan Niemen mielestä sopivalle paikalle, oli hän sillan rakentamista urakalla myytäessä vastustanut sitä mikäli se koski hänen osuuttaan, ja samalla ilmoittanut luopuvansa koko yrityksestä. kuin ollen ja katsoen siten tulleensa sitoumuksestaan vapaaksi on Juho Niemi toivonut kannetta hyljättäväksi Wastineen johdosta on Oskar Lindberg huomauttanut, ettei Juho Niemi, joka mainitussa myyntitilaisuudessa itse puolestaankin oli hyväksynyt tehdyn urakkatakojouksen, ollut oikeutettu pääsemään maksuvelvollisuudestaan, koskei sellaista etua oltu 7. päivänä Tammikuuta 1909. olleessa hankkeen osakasten perustavassa kokouksessa kollekään myönnetty. Kihlakunnanoikeus on 9. päivänä Lokakuuta 1909. julistetulla päätöksellä rätkäissut asian; ja koska Juho Niemi oli myöntänyt sitoutuneensa sadalla osakkeella ottamaan osaa puheena olevan sillan rakentamiseen, sentähden ja kun ei se seikka, että Niemi ehkä oli urakkakuutokaupassa ilmoittanut tytkäävänsä urakkatarjouksen ja luoruvansa yvityksestä, varauttanut hän tä velvollisuudesta maksaa osuuttan sa silloin rakennuskustannuksista, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Juko Niemen, joka ei ollut voinut edes 582
väittää että vaadittu maksu markka osakkeelta olisi enempi kuin hänen osallen oli tuleva, asianmukaisen kuitin saadessaan Oskar Lindbergille heti maksamaan vaaditut sata markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen mainitusta 9. päivästä Lokakuuta 1909 täyden maksun tapahtumiseen asti sekä sitä paitsi seitsemälläkymme nella markalla korvaamaan Lindbergin julun takia kärsimät kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Niemi oli vetoamalla saatta nut jutun, on 22 päivänä Syyskuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja sen ohessa velvoittanut Juho Niemen maksamaan Oskar Lindbergille hänelle vastuupuhivallan valvomisesta Hovioikeudessa oikeutuneiden kustan nusten korvaukseksi viisikymmentä markkaa Hovioikeuden tuomioan on Juho Niemi anonut muutosta Nans Salmros Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Juho Niemi ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. kuteni Karinen asiamieheltonen kuteni Karinen asiamieheltonen R. Anneberg K. R. Helanen. 383
7 11/10 Heinäkuun 11 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullees sa velkomusjutussa, jossa ovat Tilanomistaja August Saarela Wiipurin pitäjän Idantalan kylästä, hakijana sekä Varamaanmittari Niklas Järnefelt, Helsingin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 4. päivänä Heinäkuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja viistä saanut tietää seuraavaa: August Saarelalle toimitetun kirjallisen haasteen nojalla on Vara maanmittari Järnefelt Wiipurin pitäjän karajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että August Saarela välikirjalla 9. päivältä Maaliskuuta 1907. eli jättänyt Karamaan mittarin Järnefeltin Niklas Jännefettin Maanmittaustoimistä nimisen asioimiston myytäväksi omistamansa Ihantalan maatilan edelläsanotus Läsnä: S. J.  3. l. 1. 16. 1841: No 11118. Såg. 117. R. D. 1910.
sa Ihantalan kylässä 20,000. markasta tai siitä alemmasta hinnasta, jonka August Saarela olisi hyväksyvä, sitoutuen välityspalkkioksi maksamaan Varamaanmittarille Järnefeltille kaksi prosenttia saatavasta hinnasta, jos maatila tulisi myydyksi kuuden kuukauden kuluessa sanotusta päivästä lukien tahi, vaikka sen jälkeenkin, sellaiselle henkilolle, joka mainitun toimiston kautta oli saanut tietoja tilasta, ja että puheena oleva maatila niiden toimenpiteiden johdosta, joihin asioimiston Wiipurin haaraosaston johtaja Agronoomi Gustaf Walfrid Hemmarin seuraavan Toukokuun kuluessa oli ryhtynyt, sittemmin oli myyty Suomen valtiolle 20,000 markan hinnasta; mutta koska August Saarela, joka niinmuodoin oli velkapää suorittamaan Vara maanmittarille Järnefeltille sovi tun välityspalkkion huolimatta siitä, että maatilankauppa oli tullut lopullisesti päätetyksi vasta välikirjassa mainitun kuuden kuukauden ajan kuluttua, oli kieltäytynyt sanottua palkkiota maksamasta, on Varamaanmittari Järnefelt vaatinut August Saarelaa velvoitettavaksi suorittamaan Varamaanmittarille Järnefeltille kaksi prosenttia tilasta saadusta kauppahinnasta, siitä kuiten kin lyhennettyä Agronoomin Hammarenin etukäteen kantamat sata markkaa, eli siis Varamaanmittarille Järnefeltille vielä maksamaan kolmetuhatta yhdeksänsataa markkaa korkoineen. Kanteesta kuulustettuna on tugust Saarela, myöntäen allekirjoittaneensa kanteessa mainitun välikirjan, väittänyt, että asianosaisten välityssopimuksella oli tarkoitettu ainoastaan puheenaolevan maatilan myymistä eräälle määrätylle henki lolle, jonka vuoksi ja kun tilan myyn ti valtiolle ei ollut tapahtunutkään Varamaanmittarin Järnefeltin tahi hänen mainitun asioimistonsa alot teesta tai välityksestä, August Saarela 585