Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
oli määrännyt asianomaisen maanmittarin tutkimaan kenelle saari kuuluioli Waramaanmittari Sigund Rosenberg 6. päivänä Syyskuuta 1901. toimitettuaan tämän tutkimuksen, jossa Otto Miettinen oli väittänyt tuon saaren ammoissista ajasta olleen hänen, Ohtaanniemen kylässä omistamansa talon No 15. nautinnossa, lausunut saaren isässä jaossa jääneen lukuun ottamatta ja siis kuuluvan Suomen Wattiolle, minkä jälkeen Otto Miettinen, hänelle annetun ohjauksen mukaan, oli valittanut tästä maanmitta rintoimituksesta Kuvernööiin, joka 19. päivänä Lokakuuta 1901. antamassaan päätöksessä oli osoittanut Otto Miettisen jatkamaan valitustan sa asianomaisessa Kihlakunnanoikeudessa Tämän johdosta on Otto Miettinen, Suomen Valtiolle toimituttamansa haasteen nojalla, Syysniemen pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska edellä mainittu Tulisaari ja ylimuistoisista ajoista oli ollut Ohtaanniemen kylän talon No 18. omistajain hallinnassa, saari julistettaisiin tähän taloon kuuluvaksi. Suomen Waltion vastustettua kannetta sillä perusteella, ettei Tulisaari ollut isossajaossa yhdistetty mikinkään talon ja siis oli pidettävä Waltion omana, on Kihlakunnanoikeus 6. päivänä Maaliskuuta 1903. julistamassaan päätöksessä katsonut asiassa todistajina kuulusteltujen, paikkakuntaa tarkoin tuntevien henkiläden kertomuksista selville käyneen, että Otto Miettinen ja hänen edeltäjänsä talon No 18. Onetaanniemen kylässä omistajina ovat kysymyksessä olevaa saarta niin kauvan kävitsemättä ja estämättä mainittuun taloon kuuluvana pitäneet, nauttineet ja viljelleet ettei vät nämät todistajat itse tietäneet eivätkä muilta olleet kuulleet tästen koskaan saarta nauttineen ei kä varmasti sitäkään miten sanotun talon omistajat alkujaan oli318
vat saaren hallintaansa saaneet; jonka tähden ja koska sitäpaitsi näytetty oli, ettei tämä saari kuulunut mihinkään kyläkuntaan, Kihlakunnanoikeus, nojaten M. K. 15. luvun ja saman kaaren 12. luvun 4. SS:n säännöksiin on tuominnut Tulisaaren Otto Miettisen omaksi ja hänen edellämainittuun taloon kuuluvaksi Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Sumen Waltio oli vetoamalla saatta nut jutun, on tuomiossa Toukokuun 20. päivältä 1905. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja velvoittanut Kaltion suorittamaan Otto Miettiselle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitasta markkaa kahdeksankymmentä pennia. Hovioikeuden tuomioon on Suomen Waltio anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katso, ettei Suomen Waltio ole esiintuonut syytä muuttaa Kovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka Häfttellen. siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti R. A. Brede. C. J. Tingren Fredr. Lundenius. Jou August 319
Toukokuun 28. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moittimista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Juho Vihtori Aari Kauppias Matias Oskari Mäki ja Talollisenpoika Fredrik Mäki, Punkalaitumen pitäjän Rouvolan kylästä, Talollisentytär Wilhelmiina Heikintytär ja Talollinen Kustaa Warpula, saman pitäjän Kanteen maan kylästä, Nahkuri Erland Mäki, Alastaron pitäjän Hennijoen kylästä Talollisenpoika Nestor Mäkinen, Huittisten pitäjän Korkeakosken kylästä, ja Talollinen Kaarle Jallinoja, Urjalan pitäjän vanhasta kirkonkylästä, ovat hakijoina sekä Talollisenleski Amanda Juhontytär Mäkitalo, sanotusta Kouvolan kylästä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 28. päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja mistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Amanda Mäkitalo oli 11. päiLäsnä: H. S. F. A. K. - E. P. W. M. 320 No 566. Pag. 170. R. D. 1905.
vänä Lokakuuta 1901. Huittisten, Punkalaitumin ja Wampulan pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa, omasta puolestaan ja avioliitossa edellisen Huhtikuun 21. päivänä kuolleen miehensä Heikki Heikinpoika Mäkitalon kanssa syntyneiden alaikäisten lastensa Stefan, August, Stefanias Frans, Aleksi ja Aliina Mäkitalon holhoojana, valvonut Heikki Mäkitalon 26. päivänä Lokakuuta 1899. kirjallisesti tekemän testamentin, jossa Heikki Mäkitalo oli määrännyt, muun muassa, että Amanda Mökkitalo, jos hän jäisi eloon Heikki Mäkitalon jälkeen, saisi kaiken heidän pesäänsä kuuluvan irtaimen omaisuuden täydellä omistusoikeudella sekä oi keuden hallita Heikki Mikitalon omistama kiinteimistöjä kunnes nuorin vastamainituista lapsista oli tullut kahdenkymmenenyhden vuoden ikäiseksi, jolloin kiinteimistöt olivat jätettävät Heikki ja Amanda Mäkitalon avioliitossa syntyneiden lasten omistettaviksi ja hallittaviksi, jota vastoin Heikki Mäbitalon ja hänen ensimäisen vaimonsa Wilhelmiina Matintyttä ren avioliitossa syntyneet lapset olivat suljettavat pois kaikesta Heikki Mäkitalon jälkeen lankeavasta perinnöstä, niin ovat Juho Vihtori Aäri ja hänen edellä luetellut asiakumppaninsa, joista muut paitsi Kustaa Warpula olivat lapsia Heikki Mäkitalon ja Wilhelmina Matintyttären avioliitosta sekä Kustaa Warpula samassa avioliitossa syntyneen Aleksandra Heikintyttären aviomies. Amanda Mäkitalolle vieläsanotun käräjäkunnan 1902. vuoden talvikäräjiin toimitetun haasteen nojalla Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Heikki Mäkitalo oli 25. päivänä Tammikuuta 1858. tehdyllä kauppakirjalla ostanut sittemmin 5. päivänä Tammikuuta 1869. Mäkitalon taloon Kouvolan kylässä ja Warpulan taloon Kanteenmaan kylässä vaihetta mansa Vähäkerttulan talon Punkalaitu, men pitäjän Sorkkilan kylässä isältänsä Heikki Heikinpojalta kolmentuhannen ruplan hinnasta, jolloin Heikki Mäkitalon perintöosuutta vastaan lähäkerttulan talossa oli kauppahinnan lyhennykseksi luettu tuhat neljäsataa ruplaa eli nykyään käyvässä rahassa viisituhatta kuusisataa markkaa, joka rahasumma Heikki Mäki321
talon kädessä niinmuodoin oli ollut perimysmaan vastiketta, minkä vuoksi Juho Vihtor täri asiakumppaneinensä ovat anoneet, että puheena oleva testamentti, mikäli se koski mainittua perimysmaan vastiketta, kumottaisiin ja Amanda Mäkitalo velvoitettaisiin luovuttamaan sanotut, viisituhatta kuusisataa markkaa jakoon Heikki Mäkitalon perillisten kesken kuin myös korvaamaan Juho Vihtori Äären ja hänen asiakumppaniensa oikeudenkäyntikulungit. Kanteesta kuulusteltuna on Amanda Mäkitalo vastannut että, koska Heikki Mäkitalo oli Vähäkerttulan talon suorastaan ostanut ilman että se hänen isänsäkään kädessä osi ollut perittyä kiintelöä ja kun Heikki Mäkitalo perinnönjaossa Wilhelmiina Matintyttären jälkeen oli jättänyt kolmanneksen Mäkitalon ja Warpulan taloista Juho Vihtori Äären ja hänen asiakumppaniensa kesken jaettavaksi, ei puheenä olevia viittatuhatta kuuttasataa markkaa käynyt katsonmen perimysmaan vastikkeeksi, minkä vuoksi Amanda Mäkitalo on anonut kannetta hyljättäväksi. Tämän jälkeen on Kihlakunnanoikeus 3. päivänä Marraskuuta 1902. julistamassaan päätöksessä katsonut tosin selvitetyksi, että puheenalaiset tuhat neljäsataa ruplaa eli viisituhatta kuusisataa markkaa olivat Heikki Mäkitalo vainajan omana perintöosana kuitatut siitä kolmentuhannen ruplan suuruisesta kauppasummasta, josta Heikki Mäktalo 25. päivänä Tammikuuta 1858. tehdyllä kauppakirjalla isältään Heikki Heikinpojalta oli ostanut Vähäkerttulan talon, minkä talon Heikki Mäkitalo sitten 5. päivänä Tammikuuta 1869. laaditulla välikirjalla oli vaihtanut vielä kuollessaan 21 päivänä Huhtikuuta 1901. omestamiinsa Mäkitälön ja Varpulan taloi hin, vaan ettei mitään Heikki Mäkitalon jälkeensä jättämää omaisuutta täman johdosta kuitenkaan voitu pitää perimysmaan vastikkana, koska Heikki Mäkitalo oli oston kautta ansammit Vähäkerttulan talon, jota Juho Kihtori Aari ja hänen asiakumppaninsa Kihlakunnanoikeudessa eivät olleet voineet väittää perimysmaaksi Heikki Heikinpojankaan kädessa, minkä tähden ja kun Heikki Mäkitalo siis Perintökaaren 17. luvun 4 SS:n mukaan oli ollut oikeutettu 26 päivänä Lokakuuta 1899 tekemässään testamentissa omaisuudestaan tältä kohden säätämään, Kihlakunnanoikeus 322
on hyljännyt kanteen. Kihlakunnanoikeuden päätöstä vastaan ovat Juho Vihtori Aari ja hänen asiakumppaninsa maksaneet vedon, jota Juho Vihtori Ääri ja hänen muut asiakumppaninsa paitsi Kaarle Jallinoja ovat Hovioikeudessa jatkaneet. Hovioikeus on tuomiolla 31. päivänä Toukokuuta 1905 vahvistanut Kihlakunnan oikeuden päätöksen, minkä ohessa Juho Vihton Aari ja hänen asiakumppaninsa velvoitettiin neljälläkymmenellä viidellä markalla korvaamaan Amanda Mäkitalolle hänellä Hovioikeudessa jutussa olleet kulungitHovioikeuden tuomioon ovat Juho Vihtori Aäri ja hänen asiakumppaminsa paitsi Kaarle Jallinoja säädetyssä järjestyksessä ilmoittaneet tyytymättömyytensä ja sittemmin Kaarle Jallinojan kera täällä anoneet muutosta perustelmalla, johon Amanda Mäkitalo on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut jutun; ja koskei Kaarle Jallinoja ole laillisessa järjestyksessä varannut itsellensä tilaisuutta saattaa Hovioikeuden tuomiota Keisarillisen Senaatin tarkasteltavaksi, ei Keisarillinen Senaatti voi harkittavaksensa ottaa, mitä Kaar le Jallinoja täällä on lausunut saadaksensa muutosta sanottuun tuomioon. Mitä sitten tulee Juho Vihtori Äären ja hänen muitten asiakumppaniensa muutoksenhakemukseen, katsoo Keisarillinen Senaatti, etteivät he, koska näyttämystä puuttuu siitä, että kysymyksessä oleva rahamäärä olisi langennut Heikki Mäkitalolle perinnönjaossa perimysmaan sijaan maalla, ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomista, joka siis jää pysyväiseksi; minkä ohessa Juho Vihtori Aari ja hänen asiakumppanin sa velvoitetaan korvaamaan Amanda Mäkitalolle hänen Keisarillisessa Senaatissa kärsimänsä kulut ja siinä tarkoituksessa maksamaan Amanda Mäkitalolle kahdeksan kymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaa set noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: A. Henr. Muurinen Edvard Pardmi. Alex. Kumlin Edena klander Uno Strömsten. 323
Toukokuun 28 päivänä 1906 Keisarillisen Suomen Senaali tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa ovat nyttemmin Nikolainkaupungissa asuvat Kauppias Gustaf Alexander Lindholm ja hänen vaimonsa Olga Lindholm hakijoina sekä Kauppias Turun kaupun gista Antti Aho vastaajana Annettu Oikeusosastossa 28 päivänä Toukokuuta 1906 Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tulaa seuraavaa Haarleen nojalla on Kauppias AhoTurun kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut että, sittenkun kauppias AlFredfordelin oli Kauppias Lind holmin konkurssipesältä ostanut ulle kuuluneen, Kauppias Gustaf Vilhelm Carinin omistamassa talossa Turun kaupungissa säilyhtyn kauppalavara varaston sekä Lindholmin aviopuoli soille ompelutukkeen karjoittamista vasLäsnä H.S. F. K. E. P - W. K 34 4/572. Pag 156 R. T1905.
ten vuokrannut yläkerran sanotusta talosta, oli Kauppias Kordelin 14 päivänä Marraskuuta 1901 tehdyllä kauppakirjalla Kauppias Aholle myynyt mainitun kauppatavaravaraston ja luovuttanut oikeutensa saada Lindholmin aviopuolisoilta kantaa vuokran mainitusta huoneustosta ynnä maksun heidän siinä polttamastaan kaasusta kuin myös muut Kordelinin saatavat Lindholmin aviopuolisoilta; ja on Kauppias Aho senvuoksi vaatinut Lindholmin aviopuolisoiden velvoittamista eholle, muun muassa, suorittamaan vuokjan puheenalaisesta huoneustosta 1 päivästä Kesäkuuta 1901. 1 päivään Tammikuuta 1902, 100 markan jälkeen kuukaudelta, 700 markkaa, heidän käyttänästään krillokaarusta 17 markkaa 60 penniä ja valokaarusta 105 markkaa 53 penniä sekä kolmesta hekkupussisla kaasulampuja varten 4 markkaa 50 penniä kuin myöskin hinnan Lindholmin aviopuolisoiden Kauppias Korde linilla ostamasta puolesta sylestä koivuholhoja 10 markkaa 90 penniä, kaikki viiden prosentin vuotuisine korkoineen Kanteesta kuultuina ovat Lindholmin aviopuolisot väittäneet, että Kauppias Kordelin välikirjan mukaan 24 päivältä Huhtikuuta 1901. oli Kauppias Lindholmille loppuun myytäväksi jättänyt vähää sitä ennen Lindholmin konkurssipesältä ostamansa tavaravaraston välikirjassa määrättyä palkkiola vastaan, johon myöskin sisältyi, että Lindpolmin piti saada ilman vuokraa hallita kysymyksessä olevaa huoneustaa, elleivät Lindholmin aviopuolisot maini tussa huoneustossa ensinkään olleet käyttäneet valokaisua, vaan ainoas taan kyökissä kuittokaasua, jonka hinnan aviopuolisot kuitenkin olivat itse suorittaneet kaasulaitokselle, sekä että, jos Lindkolmin aviopuolisoiden palvelusväki, aviopuolisoiden testamentta, mahdollisesti oli käyttänyt jonkun pienemmän osan niista puista, joiden hintaa Kauppias itko velkoi, niin oli sen sijaan Lindholmin aviopuolisoille kuuluneita puita pollettu saman ta325
lon alikerrassa sijaitsevassa, Kauppias Ahon hallussa olevassa kauppahuoneustossa, minkävuoksi Lindholmin aviopuolisot, muistuttaen vielä että vaadittu vuokra oli liian korkoa, ovat anoneet kan netta hyljättäväksi. Sittenkuin todistajain kuulustelu kin oli jutussa toimitettu, on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 15 päivänä Joulukuuta 1902 julistamassaan päätöksessä sii nä mainituilla perusteilla velvoittanut Lindholmin aviopuolisot heti kuittia vastaan Kauppias Aholle maksamaan vaaditun vuokran seitsemänsataa markkaa keittokaususta seitsemäntoista markkaa kuusikymmentä penniä, valokaasusta alaviisi markkaa viisikymmentäkolme penniä, kolmesta hekkupussista neljä markkaa viisikymmentä penniä ja puis ta kymmenen markkaa yhdeksänkymmentä penniä eli yhteensä kahdeksan sataa kolmekymmentäkahdeksan markkaa viisikymmentäkolme penniä ynnä viiden prosentin koron niille lainhakupäivästä 23 päivåstä Kesäkuuta 1902 sekä kahdellasadalla kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Kauppias Ahon kulungit asiassa. Hovioikeus, jonka tulkittavaksi Lindholmin aviopuolisot olivat vetoamalle saattaneet julun, on tuomiossa 31 päivällä Toukokuuta 1905 lausunut, että koska oli selvitetty, että Lindholmin aviopuolisot oli vat 1. päivän Kesäkuuta 1901 ja 1 päivanTammikuuta 1902 välisen ajan asunut ja käyttäneet Kauppias Carinen Turun kaupungissa omistaman talon ylikertaa, jostä sadan markan kuukausivuokra ei ollut katsottava kohtuuttomaksi ja josta menneen vuokran Kauppias Ahooli talonomistajalle suorittanut, Lindholmin aviopuollen voimalla näyttää olleensa oikeutetut Kauppias Kordelinin kanssa tekemänsä välipuheen mukaan asumaan huoneustossa ilmaiseksi; että Kauppias Kordelin oli maksanut Lindholmin aviopuollen käyttämästä heitto kaasusta seitsemäntoista markkaa huusikymmentä penniä; että Kauppiaat Kordelin ja Aho olivat suorittaneet mak326
sut Lindholmin aviopuolisojen käyttämästä valokaasusta, jota täytyi katsoa kuluneen Lindholmin aviopuollen huoneustossa ainakin yhtä paljon kuin mitä puotihuoneustossa oli käytetty, tehden Lindholmin aviopuollen käyttämän valokkasun hinta näin ollen puolet siitä kahdensadan yhdentoista markan viiden pennin määrästä, minkä Kauppiaat Kordelin ja Aho olivat kaikkiaan valokaasusta maksanut eli siis sata viisi markkaa viisikymmentäkolme penniä; että Kauppias Jordelin tai Kauppias Åbo oli Lindholmin aviopuolten puolesta maksanut hinnan kolmesta hehkupussista yhkensä neljä markkaa viisikymmentä penniä; sekä että Lindholmin aviopuolisot olivat käyt täneet puolen syltä Kauppias Kordelinin koivupuita kymmenen markan yhdeksänkymmenen pennin arvosta; senvuoksi ja kun Kauppias Kordelin oli Kauppias ilholle luovuttanut saatavansa Lindholmin aviopuolisoilta, Kovioikeus jätti asian sen loppupaatet män varaan, johon Raastuvanoikeus oli päätöksessään tullut; ja velvoi tettiin Lindholmin aviopuolisot viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Kauppias Aholle hänellä Hovioikeu dessa ollut kulutukset Hovioikeuden tuomioon ovat Kauppias Lindholm ja Olga Lindholm anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppias i Tho on sääde tyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut ja tun ja katsoo etteivät Kauppias Lindholm ja Olga Lindholm ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi ja velvoitetaan Kauppias Lindholm ja Olga Lindholm suorittamaan Kauppias Aholle kahdeksankymmentä markkaa korvaukseksi hänellä täällä jutussa olliista kustannuksista. Tätä kaikki asianomaiset rondattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti B. Henr. IngmanEdvard Pardani. Alex. Kumlin Eelola Lejander. Uno Strömsten 327
Toukokuun 29 pnä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutus sa, jossa Kauppias Matti Aukusti Hautanen ja Maanviljelijä V. W. Lagerstedt, Lapuan pitäjän Alanurmon kylästä, Maanviljelijät Oskar ja Kaarle Fredrik Lagerstedt, saman pitäjän kirkonkylästä, sekä Maanviljelijät Aukusti ja Kustaa Lagerstedt Filosofianmaisteri Santeri Lager stedt, Filosofiankandidaatti Jalma ri Lagerstedt, Ylioppilas JaloLagerstedt, Kauppias K. A. Teivo nen ynnä Kunnallisneuvoksenleski Katrina Justiina Lagerstedt, kaikki Alanurmon kylästä, ovat hakijoina sekä Insinööri Nikolainkaupungista Johan Erland Salin vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 29 päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa läsnä: H. S.  F. A. K. - E. P. - W. K: 328 Pag. 112 R. D. 1903
Haastatettuansa Kauppias Hautasen ynnä V. W. Lagerstedtin, Oskar Lagerstedtin, Kaarle Fredrik Lagersledt. in sekä nyttemmin kuolleen Kunnallismäivoksen Fredrik Wilhelm Lagerstedtin Lapuan ja Nurmon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Insinööri Salin siellä lausunut: että Kauppias Hauta nen ja hänen vastamainitut asiakumppaninsa 16 päivänä Tammi kuuta 1898 tehdyn välikirjan mukaan olivat Insinööri Salinilta tilanneet omistamaansa sahalaitokseen Huruskoskessa Lapuan pitäjän Haapakosken kylässä turdiinin ynnä erityisiä koneosia yhteensä viidentuhannen kahdensadan markan hinnasta sekä ehdoilla, että maksu oli suoritettava kolmen kuukauden kuluttua siitä, kun sanotut tavarat oli lastattu rauta tievainuun Nikolainkaupungissa ja että tavarat piti oleman lähetetyt tahi ainakin rautatievaunuun lastatut, turdiini viimeistään Maaliskuun 1 päivänä 1898 ja muut tavarat seuranneen Huhtikuun 15 päivänä, uhalla että Insinööri Salinin, tavarain viipyessä yli määräpäivän, tuli suorittaa tilaajille kultakin myöhäs tyspäivältä viisikymmentä mark kaa; että Insinööri Salin sitten oli lähettänyt vastapuolilleen ei ainoas taan nämät heidän tilaamansa tavarat, joista hän kuitenkin Kauppias Hautasen ja hänen asiakumppaniensa tilauksen jälkeen siitä tekemästä pyynnöstä oli tehnyt välikirjan toisessa kohdassa mainitun akselin kuusi jalkaa kymmenen tuumaa pitemmäksi kuin mitä ensin oli sovittu, vaan myös kin erityisiä muita heidän jälestä päin tilaanmaan tavaroita sekä sitä paitsi Kauppias Hautasen ja hänen asiakumppaniensa puolesta suorittanut maksut erityisille henkilöille keneitten paikalle asettamisesta ja sahan käyntiin panemisesta, joten Salinilla, kun hän, suostuen vastapuoltensa siitä tekemään pyyn329
töön, oli ottanut takaisin välikirjan neljännessä kohdassa mainitun katkomissahan, joka oli ollut kahdensa- dan viidenkymmenen markan arvoinen, oli ollut Kauppias Hautasel ta ja hänen asiakumppaneiltaan saatavaa oikeuteen jätetyn laskun mukaan yhteensä viisituhatta kahdeksansataakuusikymmentäkuusi markkaa kolmekymmentäviisi penniä, vaan että tuo saatava, kun osa niistä koneosista, jotka Insinöön salinin tuli lähettää ennen Huhti kuun 15 päivää 1898, oli myöhästynyt neljä päivää ja hänen tuosta tuli vastapuolilleen välikirjan mukaisesti maksaa kaksisataa mark kaa, oli alennut viiteentuhanteen kuuteensataan kuuteenkymmeneen kuuteen markkaan kolmeenkymmeneenviiteen penniin; ja on Instinööri Salin siis vaatinut, että Kauppias Hautanen ja hänen asiakumppaninsa, jotka eivät olleet tuota summaa suosiolla suorittaneet velvoitettaisiin se hänelle heti maksamaan ynnä kuuden prosentin kerko 19 päivästä Elokuuta 1898. Kanteesta kuultuina ovat Kauppias Hautanen ja hänen asiakumppaniusa myöntäneet Insinööri Salinin kanssa tehneensä korrotun välikirjan sekä että Kauppias Hautanen ja hänen asiakumppaninsa olivat saaneet vastaanottaa siinä mainitut tavarat, mutta väittäneet; että laskun kahdeksannessa kohdassa mainitut, kahdeksankymmenenviiden markan arvoiset pyövä - muhvi ja ylimääräinen laskeri sirkkeliin sekä kymmenennessä kohdassa mainitut kahdeksan rullaa, anoi taan seitsemänkymmentäkaksi markkaa, kuuluivat välikirjassa lueteltuihin tavaroihin ja niiden hinta siis sisältyi ennensanottuun mainitun laskun kuudennessa kohdassa löytyvään viidentuhan nen kahdensadan markan summaan; että laskun yhdeksännessä kohdassa luetelluista tukkivaunuosista, yhteensä arvoltaan sata 330
markkaa, ainoastaan toinen puoli oli tilattu ja toinen puoli löytyi Insinööri Salinin varalle sahalla säilytettynä; että yhdennessätoista kohdassa mainittu hihinapyörandes kus arvoltaan kymmenen markkaa, kuului siihen katkomissahaan, jonka Insinöön Salin oli saanut takaisin; että Insinööri Salinin lähettämissä toisessa hammas rättaassa ja veiviakselinlaakerissa, mitkä konekappaleet kuuluivat yllämainitussa välikirjassa lueteltuihin tavaroihin, joiden hinta oli otettu laskun kuudenteen erään, oli löytynyt niin pahoja valinvikoja, että korjauskustan nukset olivat arvatut neljään kymmeneenyhteen markkaan viiteenkymmeneen penniin, että tilatut koneet eivät olleet sahalle vielä saapuneet silloin, kun Insinöön Salinin eräs manttööri Toukokuussa 1898 oli siellä käynyt, ja hän siis turhaan oli tehnyt tuon, laskun kolmanteentoista kohtaan otetun matkan, josta oli laskettu viisikolmatta markkaa kahdeksankymmentä penniä; että ne henkilöt, joiden matkakustan nukset laskun neljännessä kohdassa oli otettu seitsemäksikymmeneksyhdeksäksi markaksi, olivat käyneet sahalla ainoastaan korjaamassa koneissa löytyviä vikoja; ja että Insinööri Salin oli saanut takaisin kahdensadan viidenkymmenen markan arvoisen kattomissahan, jonka vuoksi Kauppias Hautanen ja hänen asiakumppanin sa eivät ole katsoneet olevansa ulvolliset Insinööri Salinille maksamaan äsken lueteltuja määriä Tästä syystä ja koska turbiini olisi pitänyt olla vaunuun lastattu na viimeistään 1 päivänä Maaliskuuta 1898, mutta Insinööri Salin tuossa oli myöhästynyt neljä kolmatta päivää ja siis oli velvollinen siitä maksamaan Kauppias Hautaselle ja hänen asiakumppaneilleen tuhat kak331
sisataa markkaa, ja kun muut koneosat oli lähetetty niin myöhään että viimeiset olivat sahalle saapuneet vasta 22 päivänä Kesäkuuta eli siis kuusikymmentäkahdeksan päivää myöhemmin kuin oli ollut määrä, mistä Insinööri Salinin tuli vastapuolilleen suorittaa kolmetuhattaneljäsataa markkaa ovat Kauppias Hautanen ja hänen asiakumppaninsa Oikeuteen jättä mänsä laskun mukaan vaatinut että yhteensä viisituhattakaksisa taakolmetoista markkaa kolme kymmentä penniä, siihen sisältyen Insinööri Salinin siinä sukteessa myöntämät neljäsataaviisi kymmentä markkaa, laskettaisiin heidän hyväkseen ja siis suostuneet Insinööri Salinille vaaditussa suhteessa maksamaan ainoastaan yhdeksänsataakolme markkaa viisi penniä Vastapuoltensa vaatimuksesta kuultuna on Insinööri Salin vastustanut sitä muissa kohdin paitsi jo ennen myöntämissään kahdessa kohdassa sekä mitä tuli Oikeuteen antamansa laskun kahdeksanteen kohtaan otettuun ylimääräiseen lasteriin, jonka arvon viisikolmatta markkaa Salin myöskin on myöntänyt puheenalaisesta saamisestaan lyhennettäväksi; ja on Insinööri Salin erittäin huomauttanut; että turdiini, joka jo useinmainitun välikirjan teenaikana oli ollut valmis, asianomaisten suostumuksen mukaan oli lähetettävä vasta silloin, kun voitiin päättää, saisiko sen akseli pituu tensa puolesta olla piirustuksen mukainen vai ei, riippuen tämä seikka siitä, voitaisiinko perustustyöt, mitkä olivat olleet Kauppias Hautasen ja hänen asiakumppa niensa toimitettavat, toimittaa piirustuksen mukaan; että Salin saatuansa tuosta seikasta tiedon heti oli lähettänyt vieläsanotun turbiinin sahalle, jonne se olikin saapunut niin aikaisin, että 332