Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
sa oli määrätty, 4 SSssä että jäsen oli velvollinen osuusmeijeniin Tuomaan kaiken karjansa antaman maiden, 6 SS:ssä että jäsenelle tulevasta mudon hinnasta oli kuukausitilissa lyhennettävä ja osuuskunnalle pidätettä vä 1:si 5:10 prosenttia palkkoihin ja muihen suoranaisiin liikokustanniksiin, 2:si 2. prosenttia meijerin kunnossapite, karjaus- ja uudistustannuksiin ja et:si 1 päisentti vararahastion, ja 1 SSssä että, jos äsen ilman laillista estettä lakkautti karansa maidon luennin meijeriin, hän kuilenkin ei velvollinen suorittamaan osuuskunnan vara - ja kunnossapitorahastoihin ynnä meijäin lukokustannuksiin vuoden että kuudella kuukaudelta saman mairan kuin hän edellisenä kuulena kunnantena oli niihin keskimäärin kuukaudes ra maksanut; mutta koska Katte Hinkka Toukokuun 1 päivästä 1905. alkaen eli osuuskunnan meijeriin luonut vain osan kaijansa muudesta ja seuranneen Kesäkuun 11 päivänä kokonaan lopettanut merlon tuomisen, niin ja kun Flinkan esiin kunnalle suorittamat sääntöjen RN/54 dels mainitut maksut olivat tehneet Marraskuutta 1904. 38 markkaa 2 penniä ja seuranneella Joulukuulla 34 markkaa 77 penmä sekä vuonna 1905 Tammikuulla 30 markkaa 98 penniä Helmikuulla 38 markkaa 13 penniä, Maaliskuulla 37 markkaa 2 penniä ja Huhtikuulla 24 markkaa 18 penniä, on osuuskunta vaatineet Kalle Hinkkaa velvoitettavaksi sääntöjen kin mukaisesti osuuskunnalle korvaamaan sillä Touko Kesä - Heinä - Elo - Syys - ja Lokakuutta hintan menettiin johdosta niintaan menneet 6 SS:n määräämät maksut, esuuskunnan läskilman mukaan, 31 markalla 31 pennillä kultakin sanotulla. kuudella kuukaudella, tästä kuitenkin vahenläen, siihen nähden että Hinkalta oli Renko- ja Kesäkuulla 1905 maitotiliä tehtäissä niillä kuukausilla ehtout kesketeltyä maksuja kummattakin suukaudella 33 markkaa 32 penniä, yhteensä 17 markkaa 4 penniä. minkä kassä osuuskunta on pyytänyt korvausla oikeudenkäyntikulustansa. Kalle Hinkka on vastustanut kun vella; minkä jälkeen Kihlakunnanoi41
keus on Maaliskuun 14 päivänä 1908. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Kalle Hinkka sittenkuin hänet Kesäkuun 28 päivänä 1903 oli otettu jäseneksi Poijalan Osuusmeijerin osuuskuntaan, jonka äsenet osuuskunnalle edellisen Toukokuun 23 päivänä asianmukaisesti vahvisteltujen sääntöjen 4 SS:n 1 kohlan mukaan olivat velvolliset osuumeijäriin tuomaan kaiken karjansa antaman maiden tai kerman jota ei käytetty koti - ja paikallistarpeeksi eli Huhtikuun 30 päivän ja verokuun 10 päivän 1905 välisenä aika na viinyt osuusmajeriin ainoaslansa osan karjansa maita, myyden siitä osan henkiloille joita ei ollut katsottava paikallistarvitsijoiksi, vaan jälleen myyjeksi, sekä sitten viimes anotun kuun 11 päivästä alkaen koko naan lakannut viimasta maaieosuusmeijeriin, voimatta Hinkka näytää hänellä olleen siihen laillesta syylä; miihen nähden ja kun mainittujen sääntöjen 13 SSn 1 kohdan mukaan omakunnan jäsen ei saanut vataomuskunnasta kahden vuoden kuluessa jäseneksi rupeamisestaan ja jos hän kumminkin ilman laillista syytä niin tahi, samojen saantajen / Pn lkohlan mukaan oli velvollinen suorittamaan osuuskunnan vara- ja kunnossapitorahasoihin ynnä meijarin lukekustannukseen seuraavilla kuudella kuukaudella saman määrän kuin jäsen edellisenä kuulena kuukautena oli niihin keskimäärin kuukaudessa maksanut, niin ja koska oli todistettu että skatte Hinkka lähin nä ennen Huhtikuun 30 päivää 1905 kulumeena kuuden kuukauden aikana oli suorittanut osuuskunnan rahastoihin ja kustannuksiin yhteensä 21 markkaa 4 penniä, Kihlakunnanoikeus on viteot tanut Kalle Hinkan maksamaan TeJohan Osuusmeijerin osuuskunnalle viimemainitun rahamäärän, siitä kuitenkin vähennettyä Hinkalla puheenalaisiin rahastoihin ja kustannuksiin askensanotun päivän jälkeen jo pidäle tyt 7 markkaa 4 penniä, joka Hinkan siis lule osuuskunnalle suorittaa 134 42
markkaa 10 penniä. Sen ohessa on Kalle Hinkka määrätty 30 markalla palkitsemaan osuuskunnan kustannukset jutussa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kalle tinkka oli veteamatta saattanut julun on 2 päivänä Marraskuuta 1911 antamassaan tuomiossa katsonut Kalle Henkan ei esittäneen syytä muutta tavan muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätös tä kuin että, koska Kalle Hinkka oli ilmoittautunut Poijalan Osuusmyörin osuuskunnan jäseneksi ainoastaan kakdellakymmenellä lehmällä ja Hinkka oli tuon ilmoituksen myöllä otettu osuuskunlaan, vaikka osuuskunnan hallituskiiltämällä oli tietänyt, että Hinkari tehmatuku oli suurempi kuin kaksikymmenlä, eikä Hinkka niin ollen ollut ottut velvollinen osuuskunnan meijerein viimeen muuta kuin kahdenkymmenen lehmän meiden, Hovioikeus sen vuoksi ja kun aettu väitettykään, ettei Kalle Hinkka ellut tätä maitomäärää majerien luonut Kesäkuun 11 päivään saakka 1905, jolla hän oli lopettanut maiden viemisen meijeriin, on vapauttanut Kalle Henkan osuuskunnalle puheena olevassa tarkoituksessa suorittamasta enempää kuin mitä hän oli 1904 vuoden Joulukuus sa sekä 1905 vuoden Tammi - AlmiMaalis, Huhti- ja Toukokuun kuluessa omuskunnalle samassa tarkoituksessa suorittaneet ja ollut velvollinen suoritlamaan eli, kun Hinkka oli viimeksi sanottuna kuukautena meijeniin vienyt maitoa sadan kahdenkymmenen viiden markan kolmenkymmenennelän pennin edestä, josta osuuskunnan vara ja kunnossapitorahastoihin ynnä meijerin luke kustannuksiin suoritettava määrä kolmentoista prosentin mukaan teki kuusitoista markkaa kaksi kymmentäyhdeksän penniä, yhteensä sala seitsemänkymmentäyhdeksän markkaa kaksikymmentäkaksi penniä, joten siis, kun viimeksi mainitusta määrästä vielä vähennettiin, mitä kysymykseen tulleessa tarkoituksessa Hinkalta oli hänen Toukokuulla osuuskunnan meije run viimänsä maidon hinnasta selä varten niinikään kiittämättä 43
jätettyjen tiliottoiden mukaan jo pidäletty eli seitsemänkymmentäkaksi markkaa kuusi penniä, Kalle Hinkan maksettavaksi osuuskunnalle vielä jäi sata seitsemän markkaa kuusi penniä. Näin muutettuna jäi Kihlakunnanoikeuden päätös viimeen muuten eli mikäli Kalle Hinkka oli velvoitettu yhdeksälläkymmenellä markalla korvaamaan osuuskunnan oikeudenkäyntikulut; ja kun Kihlakunnan oikeuden päätöstä oli muutettu, jätet tiin osuuskunnan pyyntö saada korvausta osuuskunnalla asian vuoksi Hovioikeudessa olleista kustannuksesta huomioon ottamatta. Henoikeuden tuomioen on Toijalan Osuusmeijeri hakenut muutosta perustelmalla, johon Kalle Hinkka on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut lämän juteen ja katsoo ettei Toijalan Osuusmeijerin osuuskunta ole esittänyt syytä muuttaa Heviioikeuden tuoma ta, joka siis jää pysyväksi; ja ulos tetaan osuuskunta suorittamaan T. J. Wäntelt. Kalle Hinkalle hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Kini konkoski Alfred Liukkala Kun toenkoski AlpeKiuksiala K. R. Helanen A. J. Huusnoala. 44
43 No 77. No 77. Pag 33 R. 219 Tammikuun 28. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisarillises ta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Soitannonjohtaja Fredrik Albin Lindholm, Helsingin pitäjän Fastbölen kylästä on hakijana ja entinen Sähkölennatintarkastaja Erik Johan Lindhelm, Tampereen kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 28 päivänä Tammikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun kirjat ja niis tä, mekuli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Tarkastaja Lindholm on Uudenmaan läänin Kuvernöörin luona ja, asiaviitaisena siirrettyä tuomioistuimeen Helsingin pitäjän käräjiäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Johtaja Lindholm ostuessaan kauppakirjalla 1. päivältä Helmikuuta 1907. Turkastaja Lindholmilta läntisen osan talosta ja tontista No 43. Tampereen kaupungin ensimäisessä osassa 42000. markan hinnasta, misägnä: SS: L. A. L. R. H. Å. R T. J.
kä oli suoritettava siten, että ostaja otti vastataksensa taloon kiinnitetystä 4000. markan lainasta ja rahas sa maksaisi kauppakirjaa allekirjoitettaessa 35000. markkaa, eli kauprahinnasta jäänyt velkaa viimeksi sanotun määrän, Johtaja Lindholm velvoitettaisiin Turkastaja Lindholmille maksamaan 3800. markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 1. päivästä Helmikuuta 1907 Johtaja Lindholm on välttänyt kauppatilaisuudessa suorittaneensa Parkastaja Lindholmille kysymyksessä ole van kauppahinnan osan, kuten kuoselville Tarkastaja Lindholmin merkisemästä kuitista Johtaja Lindholmin kappalalle talonosan kauppakirjaa ja on Johtaja Lindholm senvuoksi anoi nut kannetta hyljättäväksi; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 3. päivä nä Helmikuuta 1908. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla peräiteilla velvoittanut Johtaja Lindholm suorittamaan Tarkastuja Lindholmille vaaditut kolmekymmentäkahdeksan lupalta markkaa ynnä kuuden prosen tin koron sanotulle määrälle 1. päivästä Helmikuuta 1907. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Joh taja Lindholm vetoamalla oli saattanut jutun, on 8. päivänä Joulukuuta 1911 ratkaissut asian; ja koska selville oli tullut, ettei Johtaja Lindholm joka yllä sanotulla kauppakirjalla siinä mainituilla ehdoilla oli Tarkastaja Lindholmilta ostanut puheenalaisen talon, kauppatilaisuudessa ollut maksanut rahassa suoriktavaksi määrättyjä kolmeakymnentäkahdeksantuhatta markkaa, sen tähden ja kun Johtaja Lindholm ei ollut näyttänyt muussakaan tilaisuudessa maksaneensa sanottua merärää eikä Sarkastaja Lindholmen, joshin hän oli kuitannut kauppahinnan Johtaja Lindholmin kappaleeseen kauppakirjaa voitu, vastoin Maakaaren 11. luvun 2. SS:ssä ilmenevää peridaletta, katsoa luopuneen sitä vaatimasta, Hovioikeus on jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon 46
Kihlakunnanoikeus oli johtunut Hovioikeuden tuomioon on Johtaja Lindholm anonut muutosta perustömalla, johon Tarkastaja Lindholm on vastannut; ja on sen jälkeen Kasarillisessa Senaatissa tapahtunut suullinen kuulustelu asiassa niin kuin siitä tehty pöytäkirja lähemmin osottaa Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Johtaja Lindholm ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Johtaja Lindholm suorittamaan vastapuolelleen, hänellä täällä ja tun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, sata viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset nedattakoot Keisarillinen Suomen SenaattiFelix Laurikoski. Alfred Luksiala K. R. Helanen. A. W. Rumm. K. R. Helanen. A. W. Rumm. T. Järnefelt. Tammikuun 29 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Torppari Juho Fredrik Mäkilä, Eurajoen pitäjän Frjanteen kylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuva Talollinen Oskari Kauppi poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeus. osaston 29 päivänä Tammikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä. saanut seuraavat tiedot: Eurajoen, Lapin ja Hinnerjoen pitäjien sekä Luvian kappelin ja Mallman maaseurakunnan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Oskari Kauppi lausunut, että Juho Fredrik Mäkilä, joka 25 päivänä Mauliskuuta 1918 oli luovuttanut hallitsemänsä, Oskari Kaupin Frjanteen kylässä omistamaan Kaupin taloon Läsnä: V. A.  A. L. J. P. R. H. Å. K. L. Sitt. No 80. Pag. 2. R. D. 1911.
kuuluvan Mäkilän torpan Oskari Kaupille, oli sitä ennen saman kuun 10 päivänä huutokaupalla myynyt sanotun torpan rakennecksista muun muassa navetan, ladon ja vajan käsittärän navettaraken. nuksen; minkä vuoksi Oskari Kauppi on vaatinut Juho Fredrik Mäkilää velvoitettavaksi suorittamaan Kaupille korvausta mainitusta rakennuksesta katselmuksen mukaan 250 markkaa sekä korvaamaan Maurin oikeudenkäyntikustannukset: Juho Fredrik Mäkilä on vastustanut kannetta, koska sanottu rakennus oli rakennettu torpparin. aineista ja oli siis ollut Mäkilän oma. Kihlakunnanoikeus on 5 päivänä Syyskuuta 1908 julistamassaan paatöksessä katsonut näytetyksi, että Juho Fredrik Mäkilä oli huutokauralla 10 päivänä Maaliskuuta sama na vuonna myynyt Mäkilän torpasta navettarakennuksen, johon kuului navetta, lato ja vaja, arvoltaan navetta seitsemänkymmentäviisi markkaa, lato sata viisikymmentä markkaa ja vaja kaksikymmentäviisi markkaa, minkä vuoksi ja kun Juho Fredrik Mäkilällä ei ollut ollut laillista oikeutta menettelyynsä, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Mäkilän suorittamaan Oskari Kaupille sanotusta raken nuksesta kaksisataa viisikymmentä markkaa sekä sitä paitsi sadalla markalla korvaamaan Kaupin oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkitturaksi Juho Fredrik Mäkilä oli vetoimalla saattanut jutun, on 16 päivänä Marraskuuta 1910 antamallaan tuomiolla puheenalaisessa osassa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Juho Fredrik Mäkilä anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Fredrik Mäkilä, joka ei ole näyttänyt omistaneensa edellä mai18
nittuja rakennuksia, ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Alhel Luksiala Johannes Pesonen K. R. Helanen. Johannes Pesonen K. R. Helanen. A. W. Kullenvaan Valter./. Parviainen. Helmikuun 1 päivänä 1915 "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullassa, eläkereistesvatavaa koskavassa nostajutussa, jossa ovat Eläkeleski Roosa Laiman, Längelmäen pitäjän Eräslahden kylästä, hakijana sekä Längelmäen seurakunta ja sanotussa kylässä asuva Talollinen Viktor Lindfors, saapuville tulleina. ynnä Talollinen Kaarle August Järvi, myös Eräslahden kylästä, poisjäänee. na, vastaajina. Annettu Oikeusosastossa 1 päivänä Elmikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti en itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tulää seuraavaa: Kauppakirjalla 14 päivältä Joulukuuta 1897 on Reosa Leimänen mies Joonas Leiman myynyt Yrkälän perintötalon No 2 Eräslähden kylässä tyttärelleen Läsnä: W. B. A. J. P. R. H. K. Å. M af H. 49 No 94 Pag 1 R. D. 1911.
Olga Amanda Joonaantyttärelle ja tämän miehelle Aleksius Juhonpoika Sillanpäälle ja samana päivänä tehdyssä välikirjassa ovat Joonas ja Reosa Leiman pidättäneet itselleen seuraavan vuotuisen eläkkeen, nimittäin: 10 hehtolitraa rukiita, 2 hehtolilraa ohria, 2 hehtolitraa kauroja, 20 litraa saman syyniä, l hehtolitraa perunia, hektolitran räätihöitä, 20 litraa ristaja, 20 kilogrammaa suolatuita kaloja, puoliksi kuoreita ja puoliksi sekakaloja, 40 litraa suoloja, 20 kilogrammaa palvat tua naudantikaa, 20 kilogrammaa tuettä sianlihaa, 30 markkaa rahaa ja yhdet asianmukaiset kengat kummallekin ynnä 10 kilogrammaa puhtaan. si lihdattuja pellavia, ruvan ja heidon talon eläinten yhteydessä kahdelle lehmälle ja yhdelle lampaalle sekä niiden sekioistä yhdelle vasikalle ja lampaan karitsoille ensimmäiseen syksyyn, hevosen tavallisine ajokakuuneen kirkolle, myllylle ja muihin tarpeellisiin matkoihin; asunnoksi talon piharakennuksesta kaksi kamaria, jota olivat heille asuntokunnossa pidettävät ja joihin tarpeelliset valmiiksi hakatut ja paikalle tuodut polttopuut olivat hankittavat sekä 5 litraa paloöljyä valvaineeksi annettava, ulkohuoneiksi kaksi aittaa, kuin myös oikeuden oleskella talon yhteisessä asuinhuoneessa sekä nauttia saanaa, kuitto- ja paistinkuonetta yhteisesti talon kanssa tarpeen mukaan minkä ohessa oli määrätty että toisen eläkkeensaajan kuoltua puolet kaikista muista aluista vähenisi, paitsi ei lampaan eikä vasikan piitännästä, sekä että eläke oli suoritettava vuosittain ennen Lokakuun loppua ja ensimäinen eläke maksettava ryksyllä vuonna 1899. Sittemmin ovat Aleksius ja Olga Amanda Sillanpää välikirjalla 28 päivältä Joulukuuta 1900 luovuttaneet Erkälän talon Längelmäen kunnalle, joka taas on talosta myynyt Osuo osaa Längelmäen seurakunnalle 20 päivänä Toukokuuta 1902 sekä 0,0301 osaa Viktor Lindforsille 27 päivänä Lokakuuta 1905 ja jälellä olevat 50
0, 1899 osaa Kaarle August Järvelle 30 päivänä seurannutta Marraskuuta, mitkä osat oli lohkomistoimite ksilla toisistaan erotettu seurakunnan osa Päiväkummun, Lindforsin osa Yrkälän ja Järven osa Vähäjärved tilaksi Längelmäen seurakunnalle, Viktor Lindforsille ja Kaarle August Järvelle toimituttamansa haastun nojalla on Reisa Leiman Längelmäen ja Kuoreveden pitäjien sekä Eräjärven kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hänelle yllämainitun, 14 päivänä Joulukuuta 1877 tehdyn välikirjan mukaan Lokakuussa 1906 maksettava eläk eli kokonaan jäänyt suorittamatta ja että Roosä Leimanille pidätetyistä huoneista asuinhuone aitta ja navetta olivat korjauksen tarpeessa sekä että keitto- ja paistinhuonetta ynnä saunaa ei ollut olemassakaan; minkätähden ja kun Kihlakunnanoikeus oli 1 päivänä Syyskuuta 1898 vahvistanut kiinnityksen Yrkälän jakamattoman taloon Roosa Leimanille tulevien läke-etujen vakuudeksi sekä Längelmäen kunta, ostaessaan talon Aleksius ja Olga Amanda Sillanpäältä, oli ottanut suorittaakseen sanotun eläkkeen, jonka suorittaminen sitten oli siirtynyt Längelmäen seurakunnalle, Viktor Lindforsille ja Kaarle August Järvelle, Kaisa Liiman on vaatinut että seurakunta Lindfors ja järvi velvoitettaisiin yhtiisesti tai kellä varoja oli, Reosa Lainanelle suorittamaan yllämainittu Lokakuussa 1906 maksettava eläke, panomaan asuttavaan- ja käyttökunteen Ressa Leimanin asuinluomi, aitta ja navetta sekä hänelle rakentamaan kuitto- ja paistenkuone ynnä rauna sekä maksamaan Korsa Leimanille korvaukseksi siitä että hän vuonna 1906 ollut saanut käyt tää äskensanottuja huoneita 50 mark kaa, jonka ohessa Roosa Leinan on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan fastaten kanteessen on Längelmäen seurakunta viitannut kauppakir51
jaan 26 päivältä Toukokuuta 1902, jonka mukaan Längelmäen kunta oli sopauttanut seurakunnalle myymansä osan Yrkälän talosta vastdes suorittamasta eläkettä Kuosa Leimanille ja sitoutunut maksamaan koko eläkkeen kunnan haltuun silloin jääneestä emätilasta minkä ohessa seurakunta on huomanttanut että Roosa Lioman seurakuntalaisena ollaen osaa kirkonkokoukseen, jossa tila päätettiin ostaa Langelmäen kunnalta oli hyväksynyt kauppakirjan määräykset eläkkeestä. Viktor Lindfors on väittänyt, että Langelmäen kunnallislautakunta oli huutokaupalla 13 päivänä Lokakuuta ajos tarjennut myytäväksi lohkoja Yrkälän talosta ehdoilla että Roose Leemanin eläke tulisi suoritettava ksi ainoastaan niistä lohoista, jotka nykyään muodostavat Vähäjärven lohkotilan ja että Länetmäen kuula sitten eli tämän huutokaupan johdosta 27 päivänä samaa Lokakuuta myynyt Yrkälän lohkotilan Lindforsille kauppakirjan ensimäisessä kohdassa vapauttaen hänet eläkkeen maksamisesta Roosa Leimanille, joka puolestaan myös oli hyväksynyt mainitun huutokauppaehdon Kaarle August Järvi taas on ilmoittanut että hän joka ostaessaan Vähäjärven lohkotilan maat Längelmäen kunnalta 31 päivänä Marraskuuta 1905 oli sitoutunut vastaamaan Reosa Leimanille Yrkälän jakamattomasta talosta tulevasta elänkeestä sekä pidättänyt itselleen oikeuden siirtaa Reisa Leimänen asunnon Yrkälän talon vanhalta tonttimaalta Vähäjärven lohkotilan tontille, tämän johdosta oli Roosa Leimanille rakentanut asunnon uuteen paikkaan, johon talon toisetkin huoneet oli muutettu kuin myös tarjoulunut Roisa Leimanille siellä suorittamaan känelle tulevan eläkkeen, mutta että Reosa Leiman oli kieltäytynyt Vähäjärven tilalle muuttamasta. Taitta muisteilla ovat Längelmäen seu52
rakunta Viktor Lindfors ja Kaarle August Järvi pyytäneet kannetta kyljättäväksi Sittenkuin Längelmäen kuntaa ja Talollista Juho Fredrik Vanhataloa, joka ylläkerrotun huutokaupan aikaan oli ollut Längelmäen kunnallislautakunnan esimiehenä, eli kuulusteltu, on Kihlakunnanoikeus 27 päivänä Syyskuuta 1908 julistetussa päätöksessä katsonut asiassa selville tulleen että Joonas ja Roosa Leinan 14 päivänä Joulukuuta 1897 myydessään Yrkälän talon Aleksius ja Olga Amanda Sillanpäälle olivat pidättäneet ilselleen samana päivänä laaditussa välikirjassa lähemmin luetettun eläkkeen, joka välikirja sillen oli huuvänä Syyskuuta 1888 kiinnitetty Ykälän taloon, sekä että Längelään kunta, 28 päivänä Joulukuuta 1900 tehdyllä kauppakirjalla ostettuaan sanotun tulon Sillanpään aviopuokseilla, oli eri kauppakirjoilla myynyt siitä osia Längelmäen seurakunnalle, Viktor Lindforsille ja Kaarle August Järvelle, kuin myös että Roosa Leiman oli suostunut eläkevälikirjan mukaisena asuntona nauttimaan Kaarle August Järven Vähäjärvan lohkotilalla Roosa Leimania varten kuntoon panemisa huoneita. Tähän nähden on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Längelmäen seurakunnan, Viktor Lindforsin ja Kaarle August Järven, jotka eivät ollut voineet todistaa että 31 päivänä Lokakuuta 1906 maksettavaksi langennut eläke oli suoritettu yhteisesti toi kellä heistä varoja oli, Roosa Liimanille heti kuittia vastaan suorittamaan viisi hehtolitaa rukiita, yhden hehtolitran ohria, yhden hahtelitran kauroja, kymmenen litraa kauränryyniä, kolme hehtolitraa perunoita, puoli hehtolitraa räätiköitä, kymmen litraa sistaja, viisi kiloa suotaisia kuoreita viisi kiloa suolaisia sikakaloja, kaksikymmentä lihaa suoloja, kymmenen kilogrammaa palvattua naudanlihaa, kymmenen kilosummaa luoretta sianlihaa, yhden parin kenkiä, viisi kilogrammaa puhtaak53
si lihdattuja pellavia sekä kaksi ja puoli litraa paloöljyä tai rahassa Kihlakunnanoikeuden päätöksessä mainittujen hintojen mukaan yhteensä sataviisikymmentäkuusi markkaa yhdeksänkymmentä penniä, jota pait si seurakunnan, Lindforsin ja järven vielä tuli rahassa Roosa Leimanille suorittaa viisitoista markkaa sekä yhden lehmän ruoasta sataviisikymmentä markkaa, yhden lampaan ruoasta kaksikymmentäviisi markkaa yhden vasikan ruoasta myöskin haksikymmentäviisi markkaa, korvausta hevosen puutteesta kaksikymmentä markkaa ja polttopuista kolmeky m mentä markkaa, mutta koska Heisa Leimanilla oli ollut huoneet varattusa Vähäjärven lohkotilalla ja Reosa Leiman oli suostunut niihen muutta maan vaikkei hän sitä sillen kuitenkaan ollut tehnyt ja Reosa Leinan oli myöntänyt Kaarle August Järven tarjenneen hänelle nyt tuomitut Seke edut annettavaksi tähäjärven telalla, on Kihlakunnanoikeus hyljän nyt kanteen mikäli se koski korvausta huoneesta sekä julistanut Roosa Leimanin raavan itse kärsiä oikeudenkäyntikustannuksensa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Reosa Läman sekä Längelmäen seurakunta ja likkoLindfors vetoamalla olivat saattaneet julun, on 16 päivänä Marraskuuta 1910 antamallaan tuomioilla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, kuitenkin niin ettei Längelmäen seurakunnan ja Viktor Lindforsen tulleet vastata puheenaolevasta eläkkeestä muulla omaisuudellaan kuin ykälän talosta ostamillaan osilla. Hovioikeuden tuomioen on Roisa Saman hakenut muutesta perustilmalla, jonka kaksoiskappalun Längelmäen seurakunta ja Viktor Lindfors ovat läättä ottaneet, kuitenkaan vastausta antamatta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvitystä puuttuvan siitä että Reesa Leiman olisi suostunut muuttamaan Vähäjär54
ven tilalle ennenkuin siellä hänen aralleen oli pantu kuntoon sellaiset huoneet kuin hänelle eläkevälikirjan mukaan oli tuleva, ja että tätlaisia huoneita olisi Roosa Leimanu käytettäväksi tarjottu ennenkuin syksyllä vuonna 1906; minkä vuoksi ja kun Roosa Leimanin hallussa Yrkälän talossa olleet huoneet jo sitä ennen osaksi olivat joutuneet käytäntöön kelpaamattomiksi, osaksi kokonaan hävitetty ja Langetmäen seurakunta, Viktor Lindfors ja Kaarle August Järvi ovat katsotavat velvollisiksi korvaamaan Rensa Leimanille huoneiden puutte elle suudesta oikeutuneen vahingon, Keisarillinen Senaatti harkitsee akeaksi velvoittaa seurakunnan, Lindforsin ja Järven yhteisesti tahi sen jolla on varoja, suorittamaan kun tämänelle yli sen, mitä tuomioin tuimet ovat määränneet maksettavaksi viisekymmentä markkirsekä kahdellaradalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Hof Hellen Reosa Leimanin oikeudenkäyntikulut Näin muutettuna jää Hovioikeuden tuomio muuten pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: B. Anneberg Walter Andersson. B. Anneberg Walter Andersson. B. Anneberg Johannes Pesonen. K. Auer. K. R. Helanen 55