Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
saanut tietää: Viktor Lindstedtille toimituttaman sa haasteen nojalla on Dominitus Manni - Räyhä Someron pitäjän käräjkunnan Kihlakunnanoikeudessa 29. päivänä Maaliskuuta 1906. vaatinut että Lindstedt, jolla oli asuinrakonnuksensa, riihi, sauna, saha, sikolätti ja navetta puulistereineen Manni - Räyhän Lautelan kylässä olevan Råyhän talon maalla, velvoitettaisiin muuttamaan sanotut rakennukset uutä pois. Kanteeeseen on Viktor Lindstedt vastannut että alue, jolla puheenalaiset rakennukset sijaitsivat, eli Hirvelän kyläläisillä julmakosken koskessa Perttilan joessa olevan myllynpaikan tonttimaa; että Lindstedt oli Kesäkuun 4. päivänä 1904. tehdyllä välikirjalla saanut tuon tonttialueen ynnä myllyn paikan vuokralle viideksikymmeneksi vuodeksi Hirvelan bylän kylänmiehiltä, sekä että Hirvelän kyläläiset olivat ylimuistoisista ajoista nauttineet mainittua aluetta myllyn tonttimaana; johon nähden ja hun ei mainittuja kyläläisiä oltu erotettu sanotusta ylimuistoisesta nautinnastaan, Viktor Lindstedt on anonut kannetta hyljättäväksi. Sittenkuin myöskin Kaarle Saaksosta, Frans Lehtistä, Juho Koskelaa, Kaarle Niemistä, Juho Yliheikkilää, Kustaa Heinosta, Juho Tuomista ja Verner Erland Laihoa oli jutussa kuulusteltu, on Kihlakunnanoikeus 4. päivänä Toukokuuta 1910. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Vihtor Lindstedtin kolmen kuukauden kuluessa siitä kuin Kihlakunnanoikeuden päätös sai lainvoiman, muut tamaan puheenalaiset rakennuksen sa Räyhän tilan maalta, uhalla että Dominitus Manni - Räyhä saisi ne siirtää maaltaan Lindstedtin kustannuksella. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Viktor Lindstedt ja hänen mainitut myötäpuolensa olivat vetoamalla saat500
taneet jutun, on 3. päivänä Helmikuuta 1913. antamassaan tuomiosja katsonut näytetyksi että Viktor Lindstedtin puheenalaiset rakennukset sijaitsevat alueella, joka ylimeistoisella nautinnalla kuului Hirvelän kylän edellämainittuun myllyn paikkaan; minkä vuoksi Hovioikeus, humoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Dominikus Manni - Räyhän kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Peminikus Manni - Räyhä anonut muutosta perustelmalla, johon Viktor Lindstedt, Kaarle Laaksonen, Frans Lehtinen, Kaarle Nieminen, Kustaa Leinonen, Verner Erland taiho sekä Kalle Koskela ovat vartunneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa että Keisarillinen Senaatti jättää varteen ottamatta mitä Kalle Koskela vastineessaan on lausunut, koskee ole näytetty hänellä olevan puhevaltaa asiassa, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Dominikus Manni - Räyhä ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomio ta, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Dominitus Manni - Räyliä suorittamaan Viktor Lindstedlille ja hänen täällä oleville myötäpuolit leen, heillä täällä jutun vuoksi olteiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Juli Simonsk. Alpeo Luuksiala Juli Simonsk. Alpeo Luuksiala B. Anneberg A. L. W. Wahlmanen B. Anneborg A. C. L. Lillnemma Samuli Koski. E. Thesleff. 601
Toukokuun 7. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuutta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa tilankaupan purkamista koskevassa nostajutussa, jossa ovat Wiipurin kaupungissa asuva Sairaanhoitajatar, Leski Wilhelmiina Wallin eli Warisomaa sukua Kuosma, hakijana sekä Tilanomistajanleski Sine Lojander, Ruokolahden pitäjän Hauklapin kylästä, sekä hänen tyttärensä Ines Broman ynnä tämän mies lääninkamreeri Johannes Villehad Broman, Wiipurin kaupungista, ja Kivi Möller ynnä hänen miehensä Laaketuteen ja Kerurgentohtori Thure William Möller, Helsingin kaupungista, vastaajina. Annettu Oikeusosastossa 7. päivänä Toukokuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Ruokolahden ja Rautjärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudestämä: K. A. R. H. K.AB. J. M. 60 Rdr Sag 208 R. 1913
sa on Wilhelmiina Wallin kirjallisten paasteiden nojalla lausunut, että Iine Lojander oli 24. päivänä Toukokuuta 1888. Kihlakunnanoikeudessa saanut ensimäisen lainhuudon sekä sittemmin toisen ja kolmannen lainhuudon ynnä kiinnekirjan neljännekselle perintötalosta No 3. Hauklapin kylässä 15. päivänä Tammikuuta 1888. tehdyn kauppakirjan nojalla, johon kauppakirjaan oli merkitty että muiden muassa Wilhelmiina Kuosma ja hänen miehensä 28. päivänä Marras kuuta 1896. kuollut Loismies Esko Matinpoika Waris olivat luovuttaneet. suutensa tuosta talosta Sine Lojanderille; mutta koska Wilhelmiina Wallin, joka perinnön nojalla omisti sanotusta talosta kahdeskymmenesneljäsosan, ei ollut antanut suostumustaan tuohon kauppaan, on Wilhelmiina Wallin, ilmoittaen että Sine Löjander nyt oli luovuttanut mainitun talonosan Lääninkamreeri Bromanille ja Pohlori Möllerille, vaatinut että puheenalainen kauppa ynnä sille annetut lainhuudot ja kiinnekirja, mikäli koski Wilhelmiina Wallinin perimää osuutta sanotusta talosta, julistettaisiin voimattomaksi sekä että tuo talonosuus luovutettai siin takaisin Wilhelmiina Wallinille, minkä ohessa Wilhelmiina Wallin on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kihlakunnanoikeus, jossa Sine Lojander ja hänen asiakumppaninsa ovat vastustaneet kannetta, on 12. päivänä Huhtikuuta 1911. julistamallaan päätöksellä ratkaissut jutun; ja kos ka Wilhelmiina Wallin oli myöntänyt jo kesällä vuonna 1888. saaneensa tiedon moitteenalaisesta kaupasta, ei kä ollut yön ja vuoden kuluessa miehensä Esko Wariksen 25. päivä na Marraskuuta 1896. tapahtuneen kuoleman jälkeen, jolloin hänen oli katsettava aineakin tulleen tilaisuuteen oikeuttansa valvomaan, moitekan, nettu kaupasta ajanut, senvuoksi ja kun kysymyksessä olevaa saantoa Kuninkaallisessa selityksessä 14. päi003
vältä Toukokuuta 1805. olevaan saannökseen nähden oli pidettävä myöhemmästä kanteesta vapaana, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt jutussa ajetun kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wilhelmiina Wallin oli vetoamalla saat tanut jutun, on 12. päivänä Kesäkuuta 1913. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, samalla velvoittain Wilhelmiina Wallinin suorittamaan Sine Löjanderille ja hänen asiakumpnaneillensa viisikymmentä markkaa korvaukseksi heidän Hovioikeudessa jutun vuoksi kärsimistään kuluisto. Hovioikeuden tuomioon on Wilhelmiina Wallin anonut muutosta perustelmalla, johon Sine Lojander ja hänen asiakumppaninsa ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Wilhelmiina Wallin on myöntänyt jo vuonna 1888. saaneensa tiedon puheenalaisesta kaupasta, jolla muiden muassa Esko Waris omasta ja vaimonsa puolesta on myynyt kysymyksessä olevan talonosan Eine Löjanderille, eikä Wilhelmiina Wallin ole N. Kn 11. luvun 8. SS:ssä määrätyn ajan eli yönja vuoden kuluessa kaupasta tiedon saatuaan moittinut samasta kauppaa, senvuoksi ja kun Wilhelmiina Wallin näin ollen on menettänyt oikeutensa moittia vielämainittua kauppaa, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Oikeudet ovat asiasta johtuneet, ja velvoitetaan Wilhelmiina Wallin suorittamaan Kine Löjanderille ja hänen asiakumppaneilleen heillä jutun vuoksi täälla olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Waler Andersin. Johannes Pesonen. Walen Andersin. Johanne Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. D. F. Mälsä 604
Toukokuun 8. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleesja, korvausta koskevassa jutussa, jossa Kauppias Paavo Ahava, Kuusamon pitäjän Kirkonkylästä, on hakijana sekä Ylikiimingin kappelissa asuva Torppari Matti Timonen, kuolleen Talollisen Jaakko Vitikan alaikäisten lasten holhoojana, saapuville tulleena, mutta Talollinen Juho Petter Taapunki, sanotusta kylästä, poisjääneenä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 8. päivänä Toukokuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itulleen esittälyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Kuusamon pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Matti Timonen ja Juho Petter Saapunki lausuneet, että kauppias Antti Konrad Pitkänen, joka omistamastaan Lappmarkin eli Marttilan Läsnä: A. L. - B. A. - A. R. S. K. ./. E. Th. No 809. Pag. 161. R. 2. 1913.
perintötalon No 37. sanotun pitäjän Kirkonkylässä oli ottanut osaa samassa kylässä olevan Matalajärven kuivattamiseen, välikirjalla Heinäkuun 15. päivältä 1904. oli tuhannen markan kauppahinnasta Juho Petter Saapungille ja Matti Timosen holhottien isälle Jaakko Vitikalle myynyt neljännen osan sanotulle tilalle kuuluvasta Matalajärven kuivausniityn, työ ja viljelysanndesta, mutta että Paavo Ahava, joka huutokaupassa Huhtikuun 14. päivänä 1906. oli Antti Konrad Pitkäsen konkurssipesältä ostanut Marttilan talon, kesällä vuonna 1907., kun heinänkasvu sanotulta kuivausniityltä osakasten kesken tehdyn sopimuksen mukaan oli myyty huutokaupalla, oli, huolimatta siitä että välikirja Heinäkuun 15. päivältä 1904. oli tilaa huutokanpalla myytäessä luettu julki, ilmoittanut, että koko Marttilan tilan osuus niitystä kuului hänelle, ja sittemmin pidättänytkin itselleen Juho Petter Saapungille ja Jaakko Vitikalle tulevan osan myyntihinnasta; minbä vuoksi ja kun Juho Petter Saapunki ja Jaakko Vitikka kauppatilaisuudesta saakka olivat hallinneet puheenalaista niittjosaa, Matti Timonen, yllämainitussa toimessaan ja Juho Petter Naapunki ovat vaatineet, että muiden muassa Paavo thava velvoitettaisiin heille korvaamaan sanotulla niitynosalla mainittuna kesänä kasvaneen heinäsadon myyntiärvo, joka edellisinä hesinä niityllä kasvoneisiin satoihin nähden oli vähintään 500. markkaa. Asiasta kuulusteltuna on Paavo Ahava väittänyt, ettei tilaa hänelle myytäessä oltu ilmoitettu että Juho Petter Saapungilla ja Jaakko Vitikalla oli osaa kuivausniittyyn, sekä sen vuoksi ja kun kauppakirjassakaan siitä ei oltu mitään mainittu ja vaadittu korvausmäära ei ollut toteennäytetty, anonut hannetta hyljättäväksi. 606
Sittenkuin Marttilan maanviljelysosuuskuntaa, jolle Paavo Alawa oli Marraskuun 30. päivänä 1906. myynyt Marttilan talon, oli jutussa huulusteltu sekä juttu ollut asiakirjoista näkyvän menettetyn alaisenä, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungistaan, Maaliskuun 18. päiväna 1918. julistanut päätöksen asiaan; ja koska Matti Timonen ja Juho Petter Saapunki hallitsevat kysymyksessä olevaa osuutta. Matalajärven niitystä ja Paavo Ahava oli pidättänyt tälle osalle tulevan hyödyn vuodelta 1907., on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Paavo Ahavan kuittia vastaan suorittamaan Matti Timoselle ja Juho Petter Saapungille niittyosallä saaduista heinistä, joita oli näytetty olleen vähintaan kaksikymmentä viidentoista markan arvoista häkkiä, heinäin tekopalkka viisi markkaa häkiltä poistuettua, kaikkiaan kaksisataa markkaa sekä sen ohessa neljälläsadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Timosen ja Saapungin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Paavo Åhava oli vetoamalla saattanut jutun, on 30. päivänä Huhtikuuta 1913. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Paavo Ahavan suorittamaan Matti Timoselle, hänellä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleiden kulujen korvankseksi, viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Paavo thava anonut muutosta perustelmalla, johon Matti Timonen, ylempänä mainitun toimensa puolesta, on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Paavo Ahava on 30. päivänä Marraskuuta 1906. myynyt Marttilan tilan Marttilan maanviljelysosuuskunnalle eikä de näytetty Paavo Åkäran tässä kaupassa pidättäneen itselleen mitään 607
tulea puheenalaiselta niittyosuudelta vuonna 1907. tahi että Paavo Ahava muutenkaan olisi saanut hyväkseen talon niittyosuudelta vastasanottuna vuonna, sentähden harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Juho Petter Saapungin ja Matti Timosen jutussa ajaman kanteen; mutta asian laatuun nähden saa Paavo Ahuva itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Kiuksiala. B. Anneberg A.V. Allswälle  Sameli Ronki. A. J. A. Ollswälle Sameli Korki. E. Thesleff Den 8 Maj 1915. Kejserliga Senatons för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit mål emellan Bonden Abraham Isaksson Fant, från Petrmo by i Krellaks socken, sökande, samt Sytningsmansänkan Maja Lisa Fant, från Gerby by Mustasaari socken, svarande, angående sytning: Gifven i Justitiedepartementet den 8 Maj 1915 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Häradsrätten i Mustasaari, Kveflaks och Replot socknars tingslag har Maja Lisa Tant anfört, att hennes den 4 September 1910 aflidne man Sytningsmannen Johan Andersson Pant enligt afhandling af den 3. Maj 1880 varit berättigad att från Abraham Fant tillhöriga tre sextondedels mantal af Pant skattehemman, No 2 i Petsmo by, årligen i sytning bekomma i penninJoco: A. L. B. A. R. S. K. E. Tk. 308 No 811. Pag. 15/7. R. D. 1913
gar 87 mark samt i naturproder tre tunnor råg, två tunnor korn, tre tunnor potäter, sex lispund förskt kött, hvaraf hälften nöt - och hällten fårkött, en fjärding saltad strömming, femton kappar salt, tio skrindar hö om trettiofem lispund, ett par hvardagskor, ett par stöflar och tio famnar blandved, hvarutom Abraham Fant enligt samma kontrakt varit skyldig att åt Johan Fant å hemmanets mark uppföra en boningsstuga jämte nödiga uthusbyggnader; och som Abraham Pänt uraktlåtit att åt Johan Fant i lifstiden erlägga sytning för tiden emellan den 1 November 1909 och den 1 September 1910 samt försummat att uppföra omförmälda bonings- och uthusbyggnader och Johan Pant således varit tvungen att under sagda tid uppfyra rum annorstädes, har Maja Lisa Fant, åt hvilken Johan Fant medelst laga kraft vunnet testamente af den 2 Juli 1906 med full eganderätt testamenterat, bland annat, ogulden sytning från bemälda Pant hemman, yrkat att Abraham Fant måtte förpliktas att till henne antingen utgifva den för förenämnda tid Johan Pant tillkommande delen af sagda sytning eller gälda dess värde i penningar efter beräkning af tretton mark femtio penni tunnan för rågen, tio mark femtio penni tunnan för kornet, åtta mark tunnan för potaterna, sex mark femtio penni lispundet för köttet, sex mark för strömningsfjärdingen, två mark för saltet, tjugu mark skrindan för höet, fem mark för skorna, tio mark för stöflarna, sex mark famnen för veden och femtio mark för bestadshyran om året eller således i penningar till Maja Lisa Tant utbetala fyrahundra femtiotre mark sjuttiofem penni; hvarjämte Maja Lisa Fant anhållit om ersättning för sina rättegångskostnader. I saken hörd har Abraham Fantanfört att, emedan sytningen på 509
grund af ifrågavarande kontrakt första gången utbetalats vårvintern 1881, första sytningsåret således räknats frånden 1 Maj 1880 till samma dag år 1881; hvarföre och då han erlagt all sytning för år 1909 eller således förtiden från den 1 Maj 1909 till samma dag år 1910 samt han icke kunde godkänna de af Maja Lisa Tantsytningspersedlarna osatta prisen öfvensom å hans hemman nog funnits rum för Johan Fant, Abraham, Pant omotsett käromålets förkastande. Häradsrätten har medels den 14 Februari 1912 afsagdt utslag utlåtit sig i målet; och alldenstund Abraham Tant icke gittat styrka att den Johan Tant tillbörande sytningen från hösten 1909 till Johan Tants död den 4 September 1910 blifvit betald samt Abraham Fant ej ens påstått, att för Johan Pant skulle af honom uppfösts sådana boningsoch uthusbyggnader, som i sytningskontraktet af den 3 Maj 1850 omförmäldes eller att sådana byggnader under nämnda tid stätt till Johan Tants förfogande; fördenskull och då sytning enligt ortens bruk borde betalas i förslott hvarje höst efter skördens inbärgande samt Abraham Fantej heller gjort sannolikt att, beträffande ifrågavarande sytning, skild öfverenskommelse om annan betalningstid förefunnits har Häradsrätten, då Johan Pant jämväl varit berättigad att till annan öfverlåta sin rätt att uppbära den honom i persedlar tillkommande sytningen, ålagt Abraham Pant att till Maja Lisa Fant emot hvitto erlägga de fordrade sytningsresterna för ifrågavarande tio månader antingen i själfva varan å hemmanet der i penningar enligt förenämnda värden med inalles fyrahundra femtiotre mark sjuttiofem penni samt att därhos med tjugufem mark ersätta Maja Lisa Frants umgälder å rättegången. Höfrätten, under hvars pröfning 610
Abraham Tant i vädevåg dragit målet, har medels dom den 30. April 1913 låtit vid Häradsrättens utslag bero samt skyldigkänt Abraham Tant att till Maja Lisa Fant gälda afgifterna för hennes exemplar af Hofrättens dom med sexton mark åttio penni Uti Hofrättens dem har Abraham Fant anhållit om ändring medels deduftion, den Maja Lisa Fant bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Abraham tant icke hafva anfört skäl till andring i Hofrättens dom, vid hvilken förty kommer att förblifva; och ålägges Abraham Pant att med sextio mark ersätta Maja Lisa Fant hennes härstädes för målet hafda kostnader. Ort alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Alfred Luksiala. B Anneberg Alfred Luksiala. B Anneberg A. W. Brunhvaara Samuels Kaski. A. W. Brunhvaara Samuels Kaski. / E. Thesleff. 1915 Toukokuun 8 päivänä Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa saatavaa koskevassa jutussa, jossa Aktiebolaget I. Klingendahl & Co Osakeyhtiö, Tampereen kaupungista, on hakijana sekä toiminimi Rob. Huber, Helsingin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 8 päivänä Toukokuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt pitun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää: Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa on toiminimi Rob. Huber vaatinut että Aktiebolaget F. Klingen dahl & Co Osakeyhtiö, joka välikirjalla 4 päivältä Huhtikuuta 1906 oli antanut toiminemelle tehtäväksi kaksois-emujohdon Pyhäjärven järvestä Nalkalan kadun alitse osakeyhtiön Tampereella olevan tehtaan konehuoneeseen 20700 markan urakkasummasta, ja sitä paitsi teettänyt toiminimellä eriLäsnä: A. L. B.A. A. R. - A. W. 611 No 812 Påg 271 R. D. 1912.
tyisiä lisätöitä 1889 markan 34 pennin edestä mutta ei ollut toiminimelle suorittanut näistä summista enempää kuin 16246 markkaa 71 penniä, velvoitettaisiin kontokuranttilaskun perusteella toiminimelle maksamaan laskun saldo 6342 markkaa 63 penniä. Kanteesta kuulusteltuna on Aktiebola. get F. Klingendahl & Co Osakeyhtiö väittänyt, että toiminimi Rob. Huber oli ehltämainitussa välikirjassa sitoutunut 31 päivään Joulukuuta 1906 valmistamaan kysymyksessä olevan vesijohdon. tekemiensä imukorkeusmittausten, piirustusten ja kustannusarvion mukaan hyvin ja huolellisesti tekniikan vaatimuksia noudattaen yhdistettäväksi sanottujen mittausten perusteella yhtiön konehuoneeseensa tilaamaan kahteen keskipakoispumppuun, mutta että vesijohto, jonka toiminimi oli saman vuoden Lokakuussa selittänyt olevan valmiin, yhtiön pitämissä eri tarkastuksissa viimeksi 27 päivänä Toukokuuta 1907 oli havaittu tarkoitustansa vastaamattomaksi, sikäli ettei se antanut likimainkaan yhtiön tehtaassa tarvittavaa vesimäärää mikä oikeutui siitä että imukoikeuden mittauksessa oli erehdytty ja että nousu ei ollut tasainen, jota paitsi johdon toisessa haarassa oli todennettu vusto löytyväksi, minkä tähden ja kun toiminimi oli lopulta kieltäytynyt ryhtymästä mihinkään toimeen vikojen korjaamiseksi, yhtiön oli ollut pakko ammattimiesten ohjeita noudattaen korjauttaa virheellisyydet ja saanutkin vesijohdon Lokakuun 5 päivään 1907 mennessä toimimaan auttavasti. Täin ollen ja kun Aktiebolaget F. Klingendahl & C: Osakeyhtiö oli suorittanut sanotuista korjauksista 6719 markkaa 65 penniä ja joutunut toiminimen Rob. Huberin huonon työnjohdosta ostamaan Tampereen vesijohdosta vellä tehdastansa varten Tammikuun 1 ja Lokakuun 5 päivän 1907 välisellä ajalla 6947 markasta 12 pennistä en osakeyhtiö kielläytynyt toiminimelle maksamasta alkuperäisen urakkasumman suorittamatonta osaa 4700 markkaa, 212
ennenkuin toiminimi asetti vesijohdon ja sen liian matalaksi kaivamansa kaivon sopimuksen mukaiseen kuntoon, sekä vastakaasteen nojalla vaatinut toiminemea velvoitettavaksi yhtiölle suorittamaan kaksi yllämainittua korvaussummaa yhtänsä 1866 markkaa 77 penniä laillisine korkoineen, siitä kuitenkin vähentäen toiminimelle ylimääräisistä löistä tulevasta rahamäärästä maksamatta devat 1642 markkaa 63 penniä; minkä ohessa osakeyhtiö on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Tähän vastatessaan on toiminimi Rob. Huber kieltänyt sitoutuneensa laittamaan kysymyksenalaista vesijohtoa valmiiksi miksikään määräpäiväksi ja väittänyt syyn johdon epätyydyttävään toimintään olleen ei suinkaan johdon virheellisessa rakenteessa, vaan Aktiebolaget. I. Klingendahl & Co Osakeyhtiön omin päinsa ilman toiminimen ohjeita ja mittauksiä tilaamien keskipaköispumppujen soveltumattomuudessa niillä aijottuun tarkoitukseen, vastustaen toiminimi siis yhtiön korvausvaatimusta. Raastuvanoikeus on 9 päivänä Marraskuuta 1908 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi että toiminimi Rob Huber 4 päivänä Huhtikuuta 1906 Aktibolaget F. Klingendahl & Co Osakeyhtiön kanssa tekemässään kirjallisessa sopimuksessa oli ottanut laittaaksensa samana päivänä laaditun kustannusarvion ja työselityksen mukaan kaksoisemyohdon kahteen keskipakois pumppuun veden saantia varten Pyhäjärven järvestä Nalkalan kadun alitse yhtiön omistaman tehtaan konehuoneeseen Tampereen kaupungissa kahdenkymmenen tuhannen seitsemänsadan markan hinnasta, joka oli suoritettava 31 päivänä Joulukuuta 1906 edellytyksellä, että työsilloin oli tarkastettu ja hyväksyttyä ollen välikirjassa määrätty, muun muassa, että työn piti vastata tekniikan vaatimuksia, että johto oli asetettava tasaiseen neuruun ja määrättyyn syvyyteen maanpinnasta seka että kaivo veden ottamista varten johtoon oli kaivettava niin syväksi, 613
että vedenottokohta oli matalan veden aikana yhden metrin vedenpinnan alapuolella, minkä jälkeen toiminimi oli Lokakuussa 1906 tai ainakin ennen sen vuoden loppua luovuttanut valmistuneen johdon yhtiölle ilman että varsinaista johdon katselmusta oli toimitettu ennenkuin 27 päivänä Toukokuuta 1907, johon katselmukseen toiminimi myös oli saanut kutsumuksen saapua, kuin myös että toiminimi sitä paitsi oli tehnyt vesijohtoa varten töitä, jotka eivät olleet sulkentuneet urakkasopimukseen, tuhannen kahdeksansadan kahdaksankymmenenyhdeksän markan kolmenkymmenenneljän pennin arvon ja nostanut kahdenkymmenentuhannen seitsemänsadan markan urakkasummasta kuusitoistatuhatta markkaa ynnä sanottujen ylimääräisten töiden teosta kaksisataa neljäkymmentakuusi markkaa seitsemänkymmeritäyksi penniä; mutta koska toiminimi Rub. Huber, poiketen yllämainitun välikirjan määräyksistä, oli asettanut johdon niin, ettei se noussut tasaisesti, vaan kulki maanpinnan mukaan, tehden loppumatkallaan jyrkemmästi noustessaan polven, ja jättänyt kaivamatta kaivon niin syväksi, että vedenottokohta oli välikirjan määräämässä syvyydessä, sekä laittanut johdon nousun niin jyrkäksi, että pumpuja oli täytynyt kohottaa viisiloista sentimetriä, ja toisessa johtotoivessa oli sellainen vuoto, ettei sitä todistajina kuulusteltujen asianymmentävien henkilöiden lausunnon mukaan, oltu voitu imujohdoksi hyväksyä, mitkä puutteellisuudet suuren imukorkeeden ohessa olivat vaikuttaneet sen, etteivät pumput olleet toimineet tyydyttävästi, sentähden ja kun Aktiebola get F. Klingendahl & Co Osakeyhtiö, joka rumppujen hankkimista varten oli toiminimi Rob. Huberin Tampereella oavalta huaraosastolta saanut ilmoitukset johdon imukorkeudesta ja pituudesta, 27 päivänä Toukokuuta 1907 toimitetussa katselmuksessa annetun lausunnon mukaan oli kerrottujen johdossa olleiden puut614