Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
taan nähden mikä testamentissa oli heille uskottu, mainittujen kuntienkin kohdalta oli pidettävä laillisesti pätevänä, on Hovioikeus kumonnut Raastuvanoikeuden päätöksen ja hyljännyt Kirkkoherra Snellmanin ja hänen asiakumppaniensa asiassa ajaman moitekanteen sekä asian näin päättyessä tätä nykyä tarpeettomana myöskin poistanut Raastuvanoikeuden lausunnon pesän luovuttamisesta jakoon. Hovioikeuden päätökseen ovat Kirkkoherra Snellman ja hänen vaimonsa Jenny Snellman sekä Maunviljelijän Gumeruksen kuoltua hänen leskensä Maria Elisabet Gumerus miesvaina. jansa oikeudenomistajana anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Senvattori Gummerus, Profissori Gummerus ja Filosofientohtori Castrén, Kolleeganleski Gunmerus vainajan testamentin toimeenpanijoina, eivät ole olleet oikeutettuja, kuten on tapahtunut, ilman erityistä valtuuttamista Pyhäjoen ja Kannuksen kun tien puolesta valvomaan puheenalaista testamenttia, joten heidän toimenpiteensä siinä kohden on ollut laillesta vaikutusta vailla, sen vuoksi ja kun sanettua testamenttia ei ole mainittujen kiintien puolesta muullakaan tavalla laillisesti valvottu, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian sen loppupäätelmän varaan, johon Raastuvanoikeus päätöksessään on johtunut, kumminkin siten että se osa pesän rahavaroista, josta nyt on kysymys, on, ellei siitä toisin sovita, Kirkkoherra Snellmanille ja hänen asiakumppaneilleen luovutettava vasta sen jälkeen kun testamentin 4 kohdassa mainittu omaisuus on rahaksi muutettu sekä pesä siinä osassa muutenkin testamentin määräysten mukaisesti selvitetty. Pätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julin Nummalm Fredr. Luudenius. A. J. Granshom. J. Wuskman Edvard Tallmi. "Ossian Karsten 92
Den 27. Februari 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Åbo Hofrätt inkommet sjörättsmål emellan Angfartygs Aktiebolaget Nord i Helsing fors, sökande, samt Handlanden Karl Lagerström, jämväl från Kelsingfors, uteblifven svarande: Gifven i Justitiedapartementet den 27. Februari 1908. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dom, såvidt numera är fråga, inhämtat följande Efter Angfartyrs Aktiebolaget Nordågången stämning har Handlanden Lagerström vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att sagda bolag genom erteparti af den 1. Oktober 1904. förbundit sig att i något af bolagets ängfartyg för re den 1. Januari 1905. i Helsingfors stad af Lagerström emottaga och till staden Full i konungariket Stor - Brittannier frambefordra åttio ståndert sågade trävarne emot en betingad fräkt af ett påund ster ling engelskt mynt för ståndert, hvar rfde: J.  G. W. F. E. P. - A. G. 93 Pag. 164. R. D. 1907. No 262.
jämte i befraktnings aftalet vidare upptagits, bland annat, att fartygets befälhafvare eller redare borde delegrafiskt sex Klara "dagar förut delgifva Lagerström den antagliga dagen för förtygets ankomst till lastningsplatsen vid äfventyr att befraktaren i fall af försummelse härutinnan icke vore ansvarig för uppskof med lastningen; och som bola get vid sådant förhållande och enär det bref, dagtecknadt lördagen den 15. Oktober 1904, hvari Lagerström af bolaget underrättats att bolagets ängfartyg Nord 1 komme att lördagen den 22. i berörda Oktober månad vara lastningsklart i Helsingfors för intagande af det kontraherade trävareipartiet, tillhanda kommit Lagerström först den 17 i samma må rad, icke varit berättigadt, om ock Lagerström icke varit i tillfälle att på sälunda af bolaget sentida bestämd dag aflemna lasten i fråga, att på sätt som skett i bref af den 26. oftanämnda Oktober förklara oertepartiet annullerådt samt bolaget ej heller därefter erbjudit Lagerström annan lägenhet för trävarornas afskoppning och sålunda brutit befraktningsaftalet, har Handlanden Lagerström på grund af i erte partiet jämväl intagen bestämning därom, att bevisad skada i följd af bristande fullföljande af befräktnings aftalet borde ersättas med belopp icke öfverstigande den beräknade trakten, och då bolaget genom dess omförmälda uraktlåtenhet åsämkat Lagerström utgifter, öfverstigande det öfrerenskomna fraktbeloppet, påstått bolagets skyldigkännande att i skadestånd härför till Lagerström utbetala åttio pound sterling jämte ränta. I anledning häraf har å Ingfartygs Aktiebolaget Nords vägnar genmälts, att ifrågakomna ådviskrif, om icke tidigare, så åtminstone måndagen, den 17 Oktober på morgonen kommit Handlanden Lagerström till handa samt ett Lagerström, äfven om han icke varit i tillfälle att påbörja inlästningen den 22 Oktober, i hvarje fall ovilkörle gen egt efterkomma adjiseringen sålunda att han sex dagar efter brefvets in17
gång eller senast mändagen den 24. i oftanämnda Oktober månad bortlevirera trävarupartiet till inlästning; hvarför och då Lagerström genom ur aktlåtenhet härutinnan brutit erte partiaftalet, Angfartygs Aktiebolaget Nord icke allenast emotsett käromålets förkastande, utan äfven, på tagen genstämning, yrkat Lagerströms förpliktande att ersätta bolaget för detsamma frångången fråkt med ett pound sterling för ståndert och således, enär 80. ständert bort af Lagerström inlästas, med tillhopa 80. påund sterling, hvarifrån bo laget dock medgifvit till afdrag 480. finska mark eller 6. mark för ståndert, motsvarande den kostnad för trävaror nas in- och utlastning, som vid skeppning af dem skulle hafva drabbel förtyget Sedan Handlanden Lagerström benött Angfartygs Aktiebolaget Nords genstämningstalan och öfriga påståenden samt sakkunnige i sjörättsmål i saken afgifvit utlåtande, har Rådstufvurätten, hvarest parterne å ömse sidor gjort anspråk på godtgörelse för umgälderna i målet, uti utslag den 1. Augusti 1905. funnit utredt vara, att Angfartygs Aktie bolaget Nord genom åberopade erteparte af den 1. Oktober 1904. förbundit sig att i något af dess ängfartyg före den 1. Januari 1905. i Helsingfors stad af Handlanden Lagerström emottaga ofvanuppgifna parti sagade trävaror om åttio ståndert för transport till staden Hull emot en betingad fräkt af ett pound sterling för ståndert samt under vilkor, bland annat, att fartygets befälhafvare eller redare borde telegrafiskt sex klara dagar, det vill sägå sex fulla arbetsdagar förut delgifva afskopparen af varorna den antagliga dagen för förtygets ankomst till last ningsarten, att försummelse härutinnan dock icke finge anses såsom brytande aftraktastlutet, men att befraktaren ej vore ansvarig för dröjsmål med inläst ningen, förorsakadt af slik försummel se utaf befälhafvaren eller rederist, äf vensom att bevisad skada i följd af bristande fullföljande utaf eertopartiet borde ersättas med belopp, icke öfverstigan95
de det beräknade traktbeloppet, och alldenstund Angfartygs Aktiebolaget Nordicke gittat visa, att Handlanden Lagerström tidigare än han medgifvit, eller den 17. Oktober 1904. middagstiden, erhållit del af bolagets skrifvelse för den 15. i samma månad, däri Lagerström underrättats om att bolagets ängfartyg Nord 1 kom ne att våra lastningsklart i Helsingfors den 22 i änsagda månad för intagande af omförmälda parti trävaror samt Lagerström sålunda icke fått åtnjuta kontraktsenlig advis, fördenskull och ehuruväl berörda omständighet i och för sig jämlikt erterpartiets ordalydelse icke finge tillräknas bolaget såsom brytande af traktaftalet, har Rådstufvurätten dock, enär Ingförtygs Aktiebolaget Nord uraktlåtit att erbjuda Lagerström, den där ej varit pliktig att begagna sig af sagda sentida adviserade förtygslägenhet, annan sådan för trävarornas afskappning, funnit bolaget genom att sådant oaktadt i bref af den 26. i oftanämnda Oktober månad förklara eertopartiet annulleradt hafva brutit ifrågavarande med Lagerström ingångna aftal; i anseende hvartill och då Lagerström styrkt det han i följd af bolagets uraktlåtenhet att fullfölja ertepartiaftalet fått vidkännas utgifter, öfverstigande det kontraherade fraktbeloppet, Rådstufvurätten ålagt Ingfartygs Uktiebolaget Nord, hvars emot Lagerström utförda genstämningstalan om utbekommande af ersättning för frångången trakt vid ofvan antydt förhållande så som obefogad förkastats, att genast emot kvitto till Handlanden Lagerström utgif ra åttio pound sterling engelskt mynt eller motsvarande belopp finskt mynt efter vid betalningstiden å orten gällande å vista kurs, med fem procents årlig ränta därå från stämningsdagen den 18. April 1905. tills full betalning följde, hvarutom bolaget känts skyldigt att med tvåhundra tjugufem mark godtgöra Lagerström för hans umgälder å rättegången samt att till Sjökaptenerne Oscar Wilhelm Andsten, Adam Edvard Konstantin Bergman och Adolf Daniel Härdh för det de i egenskap af sakkunnige biträdt Rätten vid målets handläggning utbetala, åt And 96
sten fyrationio mark åt Bergman fyra tiotre mark och åt Härdh sex mark Hofrätten, under hvars pröfning Augförtygs Aktiebolaget Nord i väderåg dra git målet, har uti dom den 23 Oktober 1907. fastställt Rådstufvurättens utslag, jämte det bolaget ålagts att med femtio mark ersätta Handlanden Lagerström för dennes kostnader i Hofrätten Uti Hofrättens dom har Angfartygs Aktiebolaget Nord sökt ändring medels ingifven deduktion. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Angfartygs Aktiebolaget Nord icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken alltså skall förblifva Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Juhris Hummelin L. Wilokman Juhris Hummelin L. Wilokman Fredr. Lundenius. Edvard Padani Fredr. Lundenius. A. B. Granström Asian Karsten Den 28. Februari 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett från Wasa Hofrätt rå nedsatt reversskilling inkommet sjörättsmål emellan Handlanden i Nikolaistad Alfred Hedman, sökande, samt rederifie man Nelle Dampefter Compagnie i staden Stettin i Tyska Riket sarande: Gifven uti Justetiedepartementet den 28. Februari 1908 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Nikolaistad har för rederifitan Nene DamperCompagnie anförts, att sagda reden på grund af resteparti den 11 Oktober 1904. och orderkonnossement den 25. i samma månad med ängfartygat Leipgig från staden Stettin till Nikolaistad frambefordrat ett parti rågmjöl, som den 6. påföljande November upplossats i sistnämnde stads hamn och för blifvit af Handlanden Hedman sösom innehafvare af kontossementet emottaget; hvarför och enär Handlanden KehOch J. N. G. W. F. L. - E. P. A. G 97 Pag. 6. R. D. 1908. No 264.
man emellertid vägrat erlägga den för varan betingade frakten, för Nett Dompter Compagnie yrkats förpliktande för Handlanden Hedman att till Nru Dampser Compagnie utgifvatraktbeloppet med ettusen femhundra tjugusex mark fyratiotre penni jämte ränta. Öfver käromålet hörd har Handlanden Hedman motsagt krafvet på sädan grund, att befälhafvaren å ängfärtyget Leipis under ifrågavarande fård, i stället för att från Stettin afresa direkte till Nikolaistad, anlöpt först Uleåborg samt att, då bestämningarna i ertepartiet härigenom öfverträdts, sederiet gått all rätt till trakten förlustig Men för den händelse Handlanden Hedman dock skulle anses böra ansvara för trakten, har Hedman, emedan lasten upplössats innan Hedman lämnats tillfälle att anvisa lössningsplats, yrkat, att från trakten borde afräknas ej mindre kostnaderna för mjölpartiets lössning från förtygets sida med etthundra två mark femtio penni och för dess transport från hamnen till Handlanden Hedmans magasin med tvåhundrafem mark, än äfven godtgörelse för den risk, för hvilken godset, som försäkrats blott för resa direkte till Nikolaistad, varit utsatt under färden mel lan nämnda ort och Uleåborg, uppgående nämnda godtgörelse till två procent af fakturabetoppet eller sjuhundra mark Efter det målet haft den omgång handlingarna däri närmare utvisa. har Rådstufvurätten, hvarest parterne å ömse sidor emotsett godtgörelse för rättegångkostnaden samt sakkunnige i sjörättsmål afgifvit utlåtande, medels utslag den 18. Februari 1907 funnit utredt vara, att Nene Dampfei Compagne med ängfartyget Leipvig jämlikt verteparti af den 11. Oktober 1904. och orderkonnossement af den 25. i samma månad från staden Stettin till Nikolaistad frambefordrat tvåhundrafem tens rågmjöl mot en betingad fräkt af ettusen femhundra tjugusex mark fyratiotre penni samt att Handlanden Hedman på grund af konnossement, som 98
till honom öfverlåtits, den 7. påföljande November emottagit mjölet; i anseende hvartill och då Handlanden Hedmans påstående, att han, vid det för hållandet att fartyget först anlöpt Uleåborg borde frikallas från skyldigheten att erlägga omordade frakttbelopp förtjenade så mycket mindre afseen de som fartygets befälhafvare enligt förbehåll såväl i erteparti som i konnossement varit öför hindrad att under resan angöra nämnda hämnar i den ordning han ansåge ändamålsenligast samt Hedman ej heller visat, att sagda förbehåll, på sätt Hedman under rättegången jämväl velat göra troligt, hade tillkommit efter fråktaftalets afslutande, Rådstufvurätten ålagt Handlanden Hedman att emot kvitte till Nene Lampför Compagnie genast betala ettusen femhundra tjugusex mark fyratiotre penni med sex procents ränta. från den 7. November 1904., då mjölet mottagits och trakten varit förfallen till betalning, äfvensom att med fyrahundra mark ersätta firman kostnaderna å rättegången. Vidkommande åter Handlanden Hedmans anspråk att blifva godt gjord ej mindre kostnaderna för godlets lössning i stadens hamn och fördess transport från hamnen till Hedmans magasin, än äfven för den risk mjölet varit underkastadt mellan städerna Nikolaistad och Uleåborg, har Rådstufvurätten, enär fartygets befälhafvare egt på mottagarens bekostnad upplägga lasten i land, därest mjölpartiet icke afhämtades af emottagaren medelbart efter fastygets ankomst, samt lossningsörterna, på sätt ofvan framhållits, kunnat under resan angöras i den ordning befälhafvaren funne för godt, förkastat sagda anspråk. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Hedman dragit målet, har medels dom den 16. November 1907. på de af Rådstufvurätten anförda skäl och helst Handlanden Hedman icke ådagalagt sig hafva tidit någon skada genom befälhafvarens å angfartyget Leipgig ofvanomförmälda tillvägående, fastställt det slut, hvari Rådstufvurätten i saken stan99
nat, jämte det Hedman kants skyldig att med femtio mark godtgöra Nene Lampter Compagnie dess uti Hofrätten i målet hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Handlanden Hedman sökt ändring medels deduktion, hvilken Nene Dämsefer Compagnie i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Handlanden Hedman icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken alltså skall förblifva; och ålägges Handlanden Hedman att med etthundra tjugufem mark godtgöra Nett DomppferCompagnie dess härstädes i målet hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Julmis Nummelin J. Wuskman Pehr. Lundenius. Vidare. Pehr. Lundenius. Vidare. A. W. Granström. Ossian Karsten Helmikuun 28. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, torpan luoviittamista koskevassa jutussa, josja ovat Talolliset Johannes ja Antti Kustaa Mattila, Heinolan pitäjän Paistjärven kylästä, hakijoina sekä Torppari Herman Pontinen, samasta kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 28. päivänä Helmikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksesja, saanut tietää seuraavaa: Heinolan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Johanres ja Antti Kustaa Mattila vaatineet, että Herman Pentinen, joka 4. päivänä Marraskuuta 1899. epämääräiseksi ajaksi tehdyn kirjallisen kontrahdin mukaan hallitsi Johannes ja Antti Kustaa Mattilan omistamaan taloon No 6. sano tussa kylässä kuuluvaa Jokela niläsnä: J. N. - G.S. - 6. P. - A. G. J. F. 100 No 266. Pag. 75. R. D. 1907.
mistä torppaa ja huolimatta siitä että hän oli irtisanottu torpan viljelyksestä ja saanut nauttia laillisen muuttaajan, oli kieltäytynyt jättämästä torppaa Johannes ja Antti Kustaa Mattilan hallittavaksi, velvoitettaisiin perheineen muuttamaan torpasta ja luovuttamaan se Johannes ja Antti Kustaa Mattilan väpääseen hallintoon, jonka ohessa Johannes ja Antti Kustaa Mattila ovat anoneet korvausta oikeuden käyntikustannuksistaan. Asiasta kuulusteltuna on Herman Poutinen vastustanut hän netta sillä perusteella, ettei häntä oltu puheenalaisen torpan hallin nosta laillisesti irtisanottu; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 23. päivänä Huhtikuuta 1904. julista massaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Herman Poutisen viimeistään Toukokuun kuluessa 1904. muuttamaan perheineen viljelemättänsä torpalta ja luovuttamaan sen viljelykset heli Johannes ja Antti Kustaa Mattilan äpaasti käytettäviksi, jonka ohessa Herman Poutisen tuli neljälläkymmenellä markalla korvata Johannes ja Antti Kustaa Mattilan asiassa kärsimät kulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Herman Poutinen oli vetoamalla saattaneet jutun, on 16. päivänä Maaliskuuta 1907. antamassaan tuomiossa katonut, ettei asiassa oltu toteen saatet tu, että Herman Poutinen olisi laillisesti irti sanottu kysymykseen tulleen torpan nautinnosta, johon nähden ja kun Herman Poutiselle vasta jälkeen 1. päivää Tammikuuta 1904. asiassa toimitettu haaste ei voinut loukata Herman Pontiselle 19. päivänä Kesäkuuta 1907. maanvuokrasta maalla annetun lain 65. SS:n 2. kohdassa myönnettyä oikeutta toistaiseksi viljellä sanottua torppaa, Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Johannes ja Antti Kustaa Mattilan asiassa ajaman kanteen. 101
Hovioikeuden tuomioon ovat Johan nes ja Antti Kustaa Mattila anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Jokelan torpan hallinto, siitä 4. päivänä Marraskuuta 1899. tehdyn välikirjan mukaan, on annettu Herman Poutiselle ainoastaan epämääräiseksi ajaksi, ja maanomistaja, joka sellaisella viilipuheilla, ennenkuin ylempänä mainittu laki kävi voimaan, on vuokran nut maansa toiselle, on oikeutettu milloin hyvänsä sanoutumaan vuokrasta irti, sentähden ja kun Johannes ja Antti Kustaa Mattila ainakin Herman Poutiselle jutussa toimittaman ja haasteen kautta ovat laillisesti irtisanoneet Poutisen puheenalaisen torpan hallinnosta ja Herman Poutinen sen jälkeen on saanut hyväkseen nauttia laillisen muuttaajan, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, muuttaen Hovioikeuden tuomion, velvoittaa Herman Pontisen heti häätämisen uhalla luopumaan Jokelan torpan hallinnosta ja jättämaan sen huoneineen maineen Johannes ja Antti Kustaa Mattilan upaaseen nautintoon; mutta asian laatuun nähden saavat asianosaiset itse kärsiä oikeudenkäyntikustannukensa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Julisie Nummelin H. Wickman Fredr. Sundenius. Anders Paldani. Fredr. Lundenius. Utdord Paldani. A. H Granström Iisalmenut. 102
Helmikuun 29 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta metsään koskevassa jutussa, jossa Kauppias, Fritz Arthur Josilius, Porin kaupungista, on hakijana sekä Konsuli John Wilhelm Hagan, Tämpereen kaupungista, ja Varamaanmittari Oskari Wahlgren, Jyväskylän kaupungista, saapuville tulleina mutta Pyhöjärven pitäjän Pyhäjårven kylästä kotoisin olevat Talolliset Samuli ja Aatu Sanderinpojat sekä Leander ja Matti Antinpojat Tuoriniemi ynnä viimemainitun vaimo Heta Maria Tuoriniemi, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 29 päivänä Helmikuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Välikirjalla 25 päivältä Huhtikuuta 1898. oli Talollinen Samuli Pekanpoika, joka siihen aikaan omisti osan Tuoriniemen perintötalosta No 32. Läsnä: R. A. H. S. C.t - W. B B. F. M. 1029 a No 269. Pag 119. R.D. 1907.
Pyhäjärven kylässä, Varamaanmittari Wahlgrénille välikirjassa tarkemmin mainituilla ehdoilla ja hinnasta luovuttanut oikeuden kymmenen vuoden kuluessa äskensanotusta päivästä lukien, hakata kaikki tuohon tilanosaan kuuluvilla Korkeakosken ja Eteläjoen metsäpalstoilla kasvavat sahatukikiksi kelpaavat petäjä - ja kuusipuut, jotka seitsemän ja puolen metrin korkeudella maasta täyttivät vähintään kaksikymmentä senttimetriä, minkä välikirjan vakuudeksi kiinnitys 20. päivänä senjälkeistä Sokakuuta oli vahvistettu puheenalaiseen tilanosuuteen Sittenkun Varamaanmittari Hahlgrén 24 päivänä Lokakuuta 1903 oli Kauppias Juseliukselle siirtänyt kysymyksessä olevan hakkunoikeutensa, oli Kauppias Juselius, syystä että Konsuli Hagan 9 päivänä äskensanottua kuutä yllämainitun tilanosan silloisten omistajain Samuli, Aatu, Leander, Matti ja Heta Maria Tuoriniemen kanssa tekemänsä välipuheen nojalla oli 1903. vuoden syksynä ja sitä seuraavana talvena Korkeakosken ja Eteläjoen metsäpalstoilta hakkuutta. nut ja poisvedättänyt tukkipuita, Oulun läänin Kuvernöörinvirastossa anonut, että Konsuli Hagan kiellettäisiin tuota hakkuuta jatkamasta; ja oli Kuvernöörinvirasto päätöksellä 21. päivältä Maaliskuuta 1904. myöntänyt pyydetyn kiellon toistaiseksi eli kunnes asianomainen Oikeus, johon Kauppias Juseliuksen tuli haastattaa vastapuolensa, oli lain voiman saaneella päätöksellä lausunut, kummalleko heistä puheenalaiset puut kuuluivat Tämän johdosta on Kauppias Julilius, Konsuli Haganille sekä Samuli, tatu, Leander, Matti ja Heta Maria Tuoriniemelle toimitetun haasteen nojalla, Pyhäjärven ja Kärsämäen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että koska Samuli Aatu, Leander, Matti ja HetaMaria Tuoriniemi, vaikka ylläkerrottu 25. päivänä Huhtikuuta 1898. 10
tehty välipuhe oli heille tunnettu, olivat Konsuli Haganille luovuttanut hakkuuoikeuden Korkeakosken ja Eteläjoen metsäpalstoihin sekä Konsuli Hagan mainituilta palstoilta hakkuuttanut ja poisvidättänyt kuusisataa seitsemän kuusi- ja yhdeksänsataa kolmekymmentäviisi petäjäpuuta, jotka kuuluivat Kauppias Juseliukselle, Konsuli Hagan ja hänen asiakumppaninsa velvoitettaisiin suorittamaan Kauppias Juseliukselle korvaukseksi sanotuista puista yhteensä kolmetuhatta viisisataa yhdeksänkymmentäyksi markkaa yksitoista penniä korkoineen sekä korvaamaan Jusilinkselle hänen oikeudenkäyntikulunkinsa Asiasta kuulustettuina, ovat Konsuli Hagan ja hänen asiakumppaninsä väittäneet, että Samuli Pekanpojan ja Varamaanmittari Wahlgrénin kesken 25. päivänä Huhtikuuta 1878. tehty välikirja oli piirettu 6. päivänä Helmikuuta 1899, jolloin Karamaanmittari Wahlgrén myös oli Samuli Pekanpojalta saanut takaisin tälle maksamansa käsirahan neljäsataa markkaa, sekä sen vuoksi vastustaneet kannetta Kuulusteltuaan jutussa myöskin Samuli Pekanpoikaa ja Varamaanmittari Wahlgrénia, on Kihlakunnanoikeus 13 päivänä Maaliskuuta 1905. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Varamaanmittari Wahlgrén Kihlakunnanoikeudessa esitetyn, 6 päivänä Helmikuuta 1899 annetun ja Wahlgrénin oikeaksi myöntämän kuitin mukaan oli Samuli Pekanpojalta ottanut takaisin tälle maksamansa käsirahan neljäsataa markkaa sekä jättänyt täyttämättä 25. päivänä Huhtikuuta 1898. tehdyn välipuheen määräyksiä myytyjen puiden hinnan ja suostutun vuokran suorittamisesta, eikä Kahlgrén ollut selvittänyt muussa tarkoituksessa ottaneensa takaisin mainittua käsirahaa, vaan päinvastoin sanonut luopuvansa metsästä, on Kihlakunnanoikeus katsonut, että tuovälipuhe oli tullut paretuksi, min