Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
jande September inför Rådstufvurätten i Rauno såsom vittnen uti ett annat mål bedigadt skriftligt erkännande därom, att realisanen af omförmälda varulager, som slutförts den 21 April 1898, lämnat en nittobehållning af femtiosextusen ett hundra fyratiosju mark nittiotvå penni, däraf enligt bestämningen i ofvanberörda kontrakt af den 2 Juli 1896 tjugusextusen etthundra fyratiosju mark nittiotvå penni tillagts makarne Tamströms barn, hvarhos Vicehäradshöfdingen Forss och Banktjänstemannen Sevön till Rätten inlämnat en kontoperänt, utvisande att af sistsagda belopp, hvilket inneställ i förenämnda af firman Linden i Wallin sedermera den 15 Augusti 1898 åt Edith Wilhelmina Domström öfverlåtna han delsrörelse makarne Lämströms barn egt ett tillgodohafvande af sextontusen niohundra trettionio mark sjuttio fyra penni; uti hvilken talon makarne Samström på grund af förälda rätt förenat sig, hvarjämte såväl Forss och Sevón som makarne Tamström anhållit om godtgörelse för rättegångsumgälderna I saken hörde, hafva Vicehäradshöfdingen Björk och Handlanden Bjöklund motsagt befogenheten af käromålet, hvarhos Björk och Björklund anmärkt att Handlandens Lindens och Wallins omförmälda intygan icke kunde tillmatas vitsord, enär Lindén och Wallin hvilka bevakat fordran i firman E. W. Tamströms konkurs, vore jäfvige att vittna i förevarande mål Sedan Alexander Domström under rättegången aflidit, har Rådstufvurätten medels den 30 November 1905 afsagdt utslag utlåtit sig och, jämk det innehafvarene af förman Linden v Wallin såsom fordringsegare i firman E W Tamström konkurs förklarats jäfvige att vittna i nålet och deras inför Rådstufvurätten i Kaumo afgifna intygan förty låne nats utan afseende, på upptagna skäl förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Edith Wilhelmina Domström samt Vicehärads450
höfdingen Fors och Banktjänstemannen sevon i väderag dragit målet, har uti dom den 13 Mars 1907, jämte det Karl stufvurättens yttrande om Handlandens Lindens och Wallins jäfvighet, enär Linden och Wallin icke åberopats till vitt nen i saken, såsom opakalladt undanröjdes, funnit det väl vara utredt, att firman Linden & Wallin uti ofvanberörda afhandling af den 2 Juli 1896 åt makarne Domströms omyndiga barn såsom gåfva utfäst fyratio procent af det belopp försäljningen af omförmälda varulager kunde inbringa utöfver dess inköpspris, efter afdrag likväl af Alexander Domström tillagd lön, samt att Edith Wilhelmina Domström sedermera uti förman E. W. Tamströms konkurskat upptagit en skuld till makarne Domströms barn å sextontusen niohundra trettionio mark sjuttiofyra penni, hvilken skuld uppgifvits utgöra en del af den rint, som skulle uppstått genom omaidade försäljning och alltså vore bemälda barns andel i sagda vint; men all denstund förman Linden i Wallen medels köpebref af den 15 Augusti 1898 till finman E. W. Domström föryttrat den då å terstående delen af nämnda varulager. mot en köpeskilling af sjuttiosjutusen femhundra mark, som blifvit till firman Lindén i Wallin betald sålunda, att ettusen tvåhundra mark erlagts vid köpelillfället och återstoden sjuttiosextusen trehundra mark guldits genom af firman E. W. Tamström auppterade vexlar, af hvilka nästbemälda firma sedermera inlöst största delen och återstoden blifvit i firmans konkurs beva kad af firman Linden i Wallin, fördenskull och då någon del af denna köpeskilling sålunda icke lämnats innestående hos firman E. W. Jamström såsom de omyndigas andel i änsagda försäljnings vinst, har Hofrätten fastställt det sluthvari Rådstufvurätten i saken stannat, hvarhos Edith Wilhelmina Domström och hennes medparter ålades att till Vicehäradshöfdingen Björk och Handlanden Björklund gälda afgifterna för de ras exemplar af Hofrättens dom med tjugufem mark åttio penni. Uti Hofrättens dom hafva Edith 151
Wilhelmina Tamström samt Vicehäradshöfdingen Forss och Bankljänstemannen Sevon anhållit om ändring Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Edith Wilhelmina Domström samt Vicehäradshöfdingen Forss och Banktjänslemannen Sevon icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvannämnda dom, hvarvid alltså skall förblifva. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: A. Wall. hemman. C. J. Tingren. A. Wall. hemman. C. J. Tingren. A. Wall. hemman. C. J. Tingren. Paul. Augusti A. W. Granström Den 23. Augusti 1907. Kejserliga Senalens för Finland dom uti ett, på nedsätt revisionskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Godsegaren Karl Tvingren, från Birkkala socken, i egenskap af syssloman uti sitt till konkurs upplåtna by sökande samt Generalagentin i Finland för Transka leffäsäknings - Rola de, angående utbekommande af stitio departementet den 23. Augusti 1907. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig fordra gas och af dem, såvidt nu är i fråEfter utverkad stämning å lene ralägenten von Kuorring hafva gods egaren Tingren och Bankdirektoren Mert Snellman, från Tammerson stad, den sistnämnde jämväl säsom sysslo man i Godsegaren Tingrens konkurs lo, vid Rådstufvurätten i Helsinason gde - J. N. - G. H. - F. E. P. - H. A No 1029. Pag. 235. R. 2. 1906. get Dllabaine Carl Erik von Kneckring, från Helsingfors stad, svaranlifförsäkringslopp: Gifven uti Juga, inhämtat följande
salmen kylässä anfört, att Lörsäknings - Bolaget 2 Urbaine genom fem särskilda för säkningsbref Nris 72705, 72766, 12767. 72108 och 1769. beviljat försäkning å Tärma anten Werner Hildéns lif till ett belopp af inalles 50,000 mark emot vilkor, landannat, att om den försäkrade förlora de lifvet i följd af själfmerd, begånget i tillräkneligt tillstånd, försäkringen blifre kraftlös och de guldna framterna tillsälle bolaget, hvilket dock skulle till handahålla den försäkrades rättsinne hafvare det återköpsvärde, som försäkingstagaren egt utbekomma dagen före sin död, såvida be års premer då varit guldna; att rättsinnehafvarene ifall desse förebare, att försäkningsta garen vid själfmodstillfället varit elilträknelig, åläge att styrka detta samt att det utfullande försäkningste loppet skulle gäldas å bolagets hufvud kenter inom trettio dagar efter det bo laget erhållit försäkningsbrefvet jemte denförsäkrales födelse och dödsuttest samt lähäreintyg, angifvande orten af den sjukdom eller olyckshändelse, som med fört döden, Nu som Tärmänenden Hilden den 3 December 1901. uti dilträkne ligt sinnestillstånd i närheten af stå den Calle - Regnebrune i Kapelliken Frankicke medels ett skett ur en verol ver beröfvat sig lifvet, men Sifförsäknings Belaget L Urbaine, ehuru belaget redan i samma December månad sått emottaga den aflidnes födelse och dödsattest samt särskilda intyg, utvisande att Hildén, vid det han lå git sig afdaga, varit otillräknelig, likväl vägrat att till Godsegaren Som nens konkursbo, såsom egare af ifrågavarande försäkingsbref, de der innehades af belaget såsom pant för ett af belaget åt Godsegaren Torgren den 14. Januari 1900. beviljadt lån å 1150. mark, utbetala försäkingsbeloppet hafva Godregaren Torgren och Bank direktören Trettman yrkat belagets förpliktande att till dem utgifva sag da belopp 50,000 mark med därå från stämningsdagen den 11. Mars 1902. löpande sex procents årlig ränta, dock efter afdrag af omförmälda Tingren lån 453
gifna 1150 mark, hvarhos Godsegaren Fem gren och Bankedirektören Snellman anhållet att vårda godtgjorda för sina i målet hafda umgälder. Sedan Generalagenten von Knorring saken hörd, motsagt häromålet på den grund, att Godsegaren Töngren och Bankdirektoren Snellman icke företill öfvertygande utredning därom, att Tanna vinter Hildén legått själfmordet i otillräck neligt sinnes tillständ, men förklarat hela get Pitrbaine vara villigt att till Som gren och Snellman utgifva återköpsvärdet för ifrågavarande försäkringsbref, har Rådstufvurätten medels utslag den 25. September 1903 funnit utredt vara, att Tämänaden Hildin, som den 3. December 1901. i orten Rubbe - Regnebrunde genom ett mot högra linningen aftessadt nod verskott tagit sig själf afdaga, i lifsti den utverkat sig af Lfförsäknings - Bolaget Urbaine försäkning å sitt liftill ett sammanlagdt belopp af 5000 mark. emot försäkringsbrefven Nris 72765 2769, hvilka obestridt numera tillhörde Godsegaren Bengréns till konkurs upplåtna bo; och hade väl Gedsegaren Tingren och Bankdirektoren Snellman yrkat Generalagenten von Knorrings förpliktande att till ännämnda konkursmassa utgifva berörda belopp 5000 mark med ränta, efter afdrag af gods egaren Timgren den 14. Januari 1900. utaf bolaget med pant af omordade försäkringsbref långifna 1,150 mark, men alldenstund i art. 8 af de för afför söknings - Bolaget Purbaine faställda allmänna försäkringsvilkor stadgades, land annat, att försäkring blefvekraft lös, om den försäkrade förlorade lifvet i följd af jälfmed, begånget i uträkne ligt tillstånd, samt att, därret den för säkrades rättsinnehafvare, ifall af själf mord, påstede, att den försäkrade vid handlingens begående varit otillrakne lig, sådant borde af dem ledas i bevis fördenskull och då Godsegaren Töngren och Bankdirektören Snellman med Generalägenten von Knonrings bestridan de icke kunnat lagligen styrka, att Farmaccisten Hildén, vid det han bref vat sig lifvet, skulle hafva handlat 454
under inflytande af sinnessjukdom och sålunda begått själfmordet i otillräkne ligt sinnestillstånd, har Rådstufvurätten ansett sig icke kunna ålägga lifförsäkrings - Bolaget P Urbaine att till Geds egaren Törngrens konkursto utbetala det fordrade beloppet, utan förkastat käromålet; dock borde lofaget, sitt åtagande likmätigt, till nämnda konkursmassa digifva ifrågakomna försäkringsbrefsäter köpsvärde, efter afdrag af Godsegaren Töngrens förberörda skuld, om hvilket återköfwärdes belopp parterne, i fall de ej blefve därom inse, egde särskildt i laga ordning toista. Hofrätten, under hvars pröfning Grels egaren Töngren och Bankdirektören Snellman i vädeväg dragit må let, har genom dom den 5 Oktober 1906 fastställt Rådstufvurällens utslag. Uti Hofrättens dom har Godsega ren Törngren joka ändring medels ingifven deduktion, den Genomlägenlen von Stenberg i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit nå 455 let i öfvervägande och finner Godsegaren Torngren icke hafva anfört skäl till än ning i Hofrättens ofvanberörda dem, hvar vid förty kommer att bero; och ålägges Godsegaren Torgren att till Generalagen len von Knorring, i ersättning för hans hämtädes i målet hafda kostnader, utgifva åttatio mark. Pet alle, som vi derlös, till efterrättelse länder Kejserliga Senalen för Finland Juhris Nummelin A. Wilskman. Fredr. Lundenius. Vidvard Sawani. Fredr. Lundenius. Vidvard Sawani. Wäräklander. Asian Länsman.
Elokuun 23 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Laihian pitäjän Ratikylässä asuvat Talolliset Matti Matinpoika ja Juho Juhon. poika Skarvi hakijoina, sekä samasta kylästä kotoisin oleva Talollinen Jaakko Hermanninpoika Palsi, vastaajana: Annettu Oikeusosas tossa 23 päivänä Elokuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Komisionimaanmittari August Ölander Matti ja Juho Skarvin tekemän hakemuksen johdosta ja Waasan läänin Kuvernöörin antamasta määräyksestä oli toimittanut ja 12 päivänä Kesäkuuta 1900 lopettanut rajan. Läsnä: J. N. G. B. - F. L. - E. P. - N. R. A. E. R. No 1031. Pag. 221. R. D. 1906.
käynnin Skarvin taloon No 2 mainitussa Ratikylässä kuuluvan Kotimetsä-nimisen palstan molemmilla sivurajoilla, oli Jaakko Palsi, joka omisti osan Talsin tilasta No 6 samassa kylässä, ilmoitettuaan tyytymättömyytensä sanottuun rajan. käyntiin, hänelle annetun osetuksen mukaan Laihian ja Jurvan pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeuteen haastattanut Matti ja Juho Skarvin ja siellä rajankäyntiä vastaan muistuttanut, että Komisionimaanmittari Olander ei ollut Palsin taloa vastaan olevaa rajaa käydessään seurannut vanhaa nautintorajaa, vaan käynyt rajan siten että Jaakko Palsista oli siirtynyt sekä metsä - että viljelysmaata Matti ja Juho Skarvin talonosuuksille, sekä vaatinut että mainittu rajankäynti julistettaisiin mitättömäksi ja Matti ja Juho Skarvi velvoitettaisiin maittensa viljelemisessä noudattamaan vanhaa rajaa, tahi muussa tapauksessa korvaamaan Talsille se vahinko, joka koituisi hänelle sen kautta, että hän mainitun rajanbäynnin kautta tulisi menettämään raivaamiansa viljelysmaita, ja siinä tarkoituksessa Talsille suorittamaan kerrottujen moitten raivaamisesta johtuneet kustannukset neljäsataa. seitsemänkymmentäkuusi markkaa yhdeksänkymmentäseitsemän penniä; minkä kanteen johdosta Kihlakunnanoikeus oli päätöksessä 9 päivältä Syyskuuta 1901 antanut lausuntensa; ja sen ohessa että Jaakko Palsin rajankäyntiä vastaan ajama kanne hyljättiin, jätettiin hänelle valta eri riidalla hakea vastapuoliltaan palkintoa rajankäynnin kautta kärsimästään vahingosta, jos hän luuli siihen syytä olevan. ja oli Hovioikeus 31 päivänä Kesäkuuta 1903 antamassaan tuomies sa tuon päätöksen vahvistanut. Sen jälkeen on Jaakko Palsi uudelleen haastattanut Matti ja Juho Skarvin edellämainittuun Kih
lakunnanoikeuteen sekä siellä uudistanut ylläkerrotun korvausvaatimuksensa, anoen myöskin korkoa korvausmäärälle Vastustaen tuota korvausvaatimusta ovat Matti ja Juho Skarvi puolestaan Jaakko Salsille toimitetun vastakaasteen nojalla esiintuoneet, että Jaakko Palsi, huolimatta siitä että rajankäynti oli vahvis tettu noudatettavaksi, oli kesällä vuonna 1900 riidanalaisena olleesta metsämaasta hakannut kaksi syltä halkoja ja sata seivästä kuin myöskin kesällä vuonna 1903 niinikään riidanalaisena olleesta niittymaasta korjannut neljä ja ruoli kuormaa heiniä, ja sen vuoksi vaatineet Jaakko Palsin velvoitta. mista Matti ja Juho Skarville suorittamaan korvaukseksi haloista kaksikymmentäneljä, seipäistä viisi ja heinistä neljäkymmentä viisi markkaa. Jaakko Palsin ilmoitettua ole ransa suostuvainen vaatimastaan korvausmäärästä lukemaan pois edelläkerrotuista hänen teettämistään haloista ja seipäistä kaksikymmenta markkaa sekä heinistä sen rahamäärän, joka härkinnan mukaan katsottaisiin kohtuulliseksi, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 25 päivänä Lokakuuta 1904 julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja koska 12 päivänä Kesäkuuta 1900 päätetyssä rajankäynnissä asianosaisten omistamäin Skarvin ja Palsin talojen rälillä, minkä rajankäynnen Hovioikeus tuomiollaan oli vahvistanut, Jaakko Palsin talonosuudesta ole langennut Matti ja Juho Skarvin omistamaan taloon viljelysmaata jonka viljelyskustannukset 16 päivänä Heinäkuuta 1900 toimitetun ja 8 päivänä Elokuuta 1904 uudistetun arvion mukaan olivat tehneet neljäsataa seitsemänkymmentäkuusi markkaa yhdeksänkymmentäseitsemän 457
penniä; sen vuoksi velvoitti Kihla kunnanoikeus Matti ja Juho Skarvin, joko yhteisesti tahi kummalla varoja oli, kuittia vastaan Jaakko Palsille suorittamaan vaaditut neljäsataa seitsemänkymmentäkuusi markkaa yhdeksänkymmentäseitsemän penniä viiden prosentin korkoineen, lukien päivästä jona päätös julistettiin kunnes täysi maksu tapahtuisi, siitä kuitenkin lyhennettyä hakatuista haloista ja seipäistä Jaakko Talsen myöntämät kaksikymmentä markkaa ja korjatuista heinista kohtuullisiksi katsotut neljäkymmentäviisi markkaa, mutta asian laatuun nähden kuitattiin kulut asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti ja Juho Skarvi vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa 16 päivältä Elokuuta 1906 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden mainitun päätöksen, minkä ohessa. Matti ja Juho Skarvi velvoitettiin korvaamaan Jaakko Palsille hänen kulunsa Hovioikeudessa viidelläkymmenellä markalla Hovioikeuden tuomioon ovat Matti ja Juho Skarvi anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Jaakko Palsi on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut taman jutun ja katsoo, etteivät Matti ja Juho Skarvi ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Matti ja Juho Skarvi velvoitetaan suorittamaan Jaakko Palsille, hänellä asiasta täällä olleiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julin Nummelin K. Wilskman. Julin Nummelin K. Wilskman. Feder Lundenius. Hvad Sandani. Feder Lundenius. Hvad Sandani. Eelavä klander. 458
Syyskuun 19. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, omaisuuden jakoon huvuttamista koskevassa jutussa, jossa Torppari Enok Wendelin ja hänen vaimonsa Ida Matilda Joosepintytär Wiurulan kartanon alueelta Halikon pitäjässä, ovat hakijoina sekä Räätäli Juho Johnsson, saman pitäjän Perälän kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 10. päivänä Syyskuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Talollisen Jooseppi Juhonpoika Tuomola-vainajan jälkeen 19. päivänä Lokakuuta 1895. toimitetussa perinnönja ossa oli hänen kuolinpesäänsä kuulunut, Halikon pitäjän Ruuhikosken kylässä sijaitseva Tuomalan 1/24 manttaalin verotulo jaettu siten, että vainajan tyttäret, Enok Wendelinin vaimo Ida Matil da ja Juho Juhnssonin vaimo Amanda Charlotta, sekä poika Juoseppi Oskari kukin olivat siitä saaneet kolmanneksen, Läsnä. J. N. G. W. B. A. E. R. No 1085. såg. 162. R D såg. 162. R D 90
mutta oli tuo talo näiden perillisten ja oikeudenomistajain puolesta jo 11. päivänä edellistä Syyskuuta pidetyssä vapaaehtoisessa huutokaupassa myyty rehuineen 0,410. markan suuruisesta, maksetuksi kuitatusta kauppahinnasta. sittemmin on Jooseppi Oskari Tuomo la 22. päivänä Tammikuuta 1902. tehdyllä kirjalla Juho ja Amanda Charlotta Jähngsonille lahjoittanut ja siirtänyt sekä ne 3,300. markkaa korkoineen, mitkä Tuomola velkakirjan mukaan oli saamassa eräältä Taavetti Mäkinen Tuomalalta, että myös ne 568. markkaa 90. penniä korkoineen, mitkä Jooseppi Oskari Tuomolalla oli talletettuina Salonsäästöpankissa. Jooseppi Oskari Tuomolan sen jälkeen kuoltua 2. päivänä Helmikuuta 1902. jättämättä rintaperillisiä, ovat Enok ja Ida Matilda Wendelin Halikon. Uskelan ja Perttelin pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatineet että, keska edellämäinittu kirja 22. päivältä Tammikuuta 1902. käsitti Jooseppi Oskari Tuomolan isältään perimän kiinteän omaisuuden vastiketta eikä sellaista omaisuut ta lain mukaan ollut lupa toiselle lakjoittaa, tuo kirja julistettaisiin mitättömäksi sekä Juho ja Amanda Charlotta Jahnsson velvoitettaisiin määräajan kuluessa uhkasakon haastolla luovuttamaan sanottu vastike jakoon Jooseppi Oskari Tuomola-vainajan perillisten kesken ja korvaamaan Enok ja Ida Matilda Wendelinille heidän oikeudenkäyntikulun kinsa. Kanteesta kuulustettuina, ovat Juho ja Amanda Charlotta Jähusson väittäneet, ettei Maakaaren 8. luvun 1. SS:ää johon kanne perustui, voitu sovelleittaa tähän asiaan, koska mainitussa lainpaikassa kiellettiin perimysmaata mutta ei rahaa lahjoittamasta; ja kun sitä paitsi Jooseppi Oskari Tuomola oli 22. päivänä Tammikuuta 1902. tehdyssä kirjassa luovuttanut siinä mainitut saatavansa Juho ja Amanda Charlotta Julius sonille sitä vastaan, että Juho Jahansson puolestaan oli kirjallisessa sitoumuksessa samalta päivältä vakuuttanut Jooseppi Oskari Tuomalalle asunnon, hoi460
don ja elatuksen ynnä muut tarpeet hänen elinajakseen, eikä Jooseppi Oikari Tuomola siis ollut edes antanut puheena olevia saataviaan lahjana, ovat Juho ja Amanda Charlotta Johnsson vastustaneet kannetta. Kihlakunnanoikeus on 10. päivänä Syyskuuta 1903. julistamassaan päätöksessä lausunut, että koska Jooseppi Oskari Tuomola-vainaja eläessään oli 22. päivänä Tammikuuta 1902. tehdyllä kirjalla Juho ja Amanda Charlotta Jähnssonille antanut kysymykseen tulleen rahamäärän nähtävästi sitä elinkautista eläkettä ja hoitoa vastaan, minkä nämä puolestaan olivat samana päivänä sitoutuneet Jooseppi Oskari Tuomolalle antumaan, sentähden ja kun ei tuota Joosepsi Oskari Tuomolan määräystä voitu pitää varsinaisena lahjoituksena, vaan datuksesta tehtynä välipuheena, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen lakiin perustumattomana. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Enok Wendelin, sekä omasta puolestaan että Ida Matilda Wendelinin edusmiehenä, oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 26. päivältä Toukokuuta 1906, koskei M. Kr 8. luvun 1. SS:ssä kielletty perimysmaan vastiketta lahjoittamasta eikä sanottua lainpaikkaa siis voitu sovelleittaa puheena olevaan tapaukseen, vahvistanut sen loppupäät ilmän, johon Kihlakunnanoikeus oli päätöksessään johtunut; ja velvoitet tiin Enok ja Ida Matilda Wendelin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Juho Jahrissonille hänellä jutusta Hovioikeudessa olleet kustannukset. Kovioikeuden tuomioen ovat Enok ja Ida Matilda Wendelin anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Juhrsson on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Juho ja Amanda Charlotta Johnsson ole voinat toteensaattaa Jooseppi Oskari Tuomolan tarkoittaneen edelläkerrotulla 22. päivänä Tammikuuta 1902. tekemällään kirjalla muuta kuin lahjoitusta; mihin nähden ja koska selvitetty on, että Jooseppi Oskari Tuomola oli myynyt ylempänämäini461
Hemmans tun perimysmaansa kahdentuhannen kahdeksansadan kuhdeksankymmenen kuuden markan kuudenkymmeneneetsemän pennin kauppahinnasta ja asian niin ollen vastaava määrä Jooseppi Oskari Tuomolan muuta omaisuutta säännösten johdosta P. R. 17. luren 2. SS:ssä on pidettävä perimysmaan luontoisena hänen kädessään, sen vuoksi ja kun tuonmoista omaisuutta vastoin säännöstä M. K. 8. luvun 1. SS:ssä ei saalahjoittaa, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, määrätä, että, ellei Josephi Oskari Tuomolan jälkeen tapahtuvassa jaossa, josta Juho ja Amanda Charlotta Johrissonin tulee kummankin sadan markan sakon uhalla ennen 1. päivää Tammikuuta 1908. laillisessa järjestykjessä pitää huolta, pesän muu omaisuus riitä täyttämään tuon perillisten välillä jaettavan perimysmaan vastikkeen arvoa, siihen tarkoitukseen on käytettävä myöskin nyt puheena olevia lahjoitettuja varoja, ei kuitenkaan korkani paan määrään kuin kaksituhatta kahdeksansataa kahdeksankymmentäkuui markkaa kuusikymmentäseitsemän renniä, mutta asian laatuun nähden saavat asialliset itse kärsiä kustan muksensa asiassa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhris Nummelin P. Wickman Julm: Nummelin. Fredr. Lundenius. Edalaksander. Edvard sådane 162
Den 21. September 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsält revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommet mål angående asättning emellan Handlanden Matts Haglund, från Nikolaistad, sökande, samt Handelster man A. Bengs, i Teby by af Muslasaari socken, warande: Gifven i Justitiedepartementet den 21. September 1907. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat föl jande Vid Rådstufvurätten i Nikolaistad har å Handelsförman A. Rengs vägnar yrkats Handlanden Haglunds förpliktande att nligt kontokuranträkning med ettusen sju hundra nittioen mark sexton penni rätta förmån den förlust och skada, förman tillskyndats därigenom att Handlanden Haglund, som den 30. Maj 1903. till finnan försålt ett parti bomullavärvi emot vid sagda tid för slika varor gällande pris, att hvaras hälften genast och den andra hälften i början af derpå op: J. N. F. E. T. - H. K. U. S. 463 No 1086. Pag. 210. R. 2. 1906.