Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
on anonut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asian osaiset ovat anoneet oikeudenkäyntikulujensa korvausta, on 6. päivänä Kesäkuuta 1908. julistamallaan päätöksellä lausunut käyneen selville että. senjälkeen kuin August Saarela oli jältänyt Varamaanmittarin Järneseltin omistaman Niklas Järnefeltin Maan mittaustoimiston Wiipurin haarassastolle toimeksi myydä puheenaolevan maatilansa, tilalla asuvat torppa rit ja muut alustalaiset olivat 26. päivänä Toukokuuta 1907 pidetyssä kokouksessa, johon heidät oli kutsuttu August Saarelan ja Agronoomin . Hammarinin sopimuksen mukaan ja johon Agroniemi Hammarén oli ottanut osaa mainitun toimiston puolesta, päättäneet valitseman sa lähetystön kautta tehdä maan hallitukselle esityksen Mantalan tilan lunastamisesta valtiolle sen paktoittamista varten mainittujen alustalaisten kesken sekä että tuon lähetystön toronoomin Hammarénin johtamasta toiminnasta oli ollut seurauksena, että puheenaoleva maatila oli tullut myydyksi Suomen valtiolle, minkä vuoksi ja kun tila niinmuodoin oli myyty Varamaanmittarin Järneleltin omistaman asioimiston myötä vaikutuksella, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut August Saarelan suoritta naan Varamaanmittarille Järnefeltille vaaditun välityspalkkien, lyhennet tyä vähennettäviksi myönnetyt sata markkaa, eli siis Varamaanmittari le Järnefeltille maksamaan kolme tuhatta yhdeksänsataa markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen lukien oikeudenkäynnin alusta 9 päivästä. Marraskuuta 1907. täyden maksiin tapahtumiseen asti sekä sen ohessa seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Varamaanmittarin Järnefeltin oikeudenkäyntiku lungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi August Saarela oli veteamalla saatta nut jutun, on tuomiolla 1. päivältä Huhtikuuta 1910 jättänyt asian Kihlakun586
nanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut August Saarelan viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Varamaan mittarille Järnefeltille hänelle vastuupuhevallansa valvomisesta Hovioikeudessa oikeutuneet kustannukset Hovioikeuden tuomioen on August Saarela anonut muutosta tänne toimitta mallaan perustelmalla, johon Varamaanmittari Järnelelt on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei. Augusti Saarela ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan August Saarila suorittamaan Varamaanmittarille Järnefeltille, hänellä täällä jutun vuoksi Meiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Lauten Saarinen B. Anneberg. Mannus Siltonen K. R. Helanen. . Alfred Lindström. 24 Heinäkuun 11 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullees sa velkomusjutussa, jossa ovat Joensuun kaupungissa asuva Ravintolanpitäjä Mathilda Gustarson hakijana sekä Pankinjohtajanleski Emilia Pelkonen,omasta puolestaan ja alaikäisen tyttärensä Aino Elsa Emilia Pelkosen lakimääräisenä holhoojana ynnä Ylioppilas Ilmari Pelkonen ja Puitailija Alho Weikko Pelkonen, kaikki Lappeenrannan kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 11 päivänä Heinäkuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Mathilda Gustavonille toimitetun haasteen nojalla ovat Emilia Pelkonen ja hänen asiakumppaninsa Lappeenannan kaupungin Raastuvanoikeudessa lausuneet, että kuollut Pankinjohtaja JuLäsnä: S.S. 7. P. B. A. R. H. 62. No 1119. Pag. 116 R. D. 1910.
ho Pelkonen, jonka kanssa Emilia Pelkonen oli ollut naimisissa, eläessään ostettuaan 40,000 markalla Rouva EliseFontellilla kartanon ja tontin No 1 mainitun kaupungin toisessa kaupungine sassa, oli 20 päivänä Maaliskuuta 1895. myynyt saman kiinteimistön 50,000 markan hinnasta Mathilda Sustaasonille, jotloin kuitenkin turhien mutkallisuuuksien välttämiseksi oli laadittu kauppa kirja, jonka mukaan Mathilda Gustav son oli ostanut kartanon ja tontin eniksisanotusta kauppahinnasta HouvaFontellilta; ja kun Mathilda Kustavisen joka Tankinjohtajalle Pelkoselle heti oli suorittanut 300 markkaa rahasin ja  700 markkaa hyväksymällä 30 päivänä Elokuuta 1899 maksettavaksi asetetun vekselin sekä kauppahinnan jäännöksesta 40,000 markasta ja sovitusta 6 proentin vuotuisesta, Kesä- ja Joulukuun sa maksettavasta korosta antanut kan rantekopäiväksi pälvätyn velkakirjan Raastuvanoikeudelle esitetyn konttosiiranten mukaan 30 päivänä Toukokuuta 1907 vielä oli tuon velkakirjan se sällystä maksava 12150 markkaa korkoineen viimeksisanotusta päivästä, niin ovat Emilia Pelkonen ja hänen asiakumppaninsa vaatinaat Mathilda Gustarsonia velvoitettavaksi heille maksamaan mainittu velanjäännös sekä suorittamatta olevat korot 1883 markkaa 25 penniä Kanteesta kuulusteltuna on Mathitla Sustavion väittänyt ostaneensa yllämainitun talon 40,000 markan hinnalla sekä siitä suorittaneensa Tankin johtajan Telkosen konttokurantissa luotullut maksumaavat yhteensä 41,928 markkaa 39 penniä; ja kun talon hinta korkoineen niin ollen oli täydelleen maksettu, on Mathilda Tustaus on vastusta nut kannetta esiassa niin meneteltyä kuin asiakirjat tarkemmin osoittavat on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisen ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, 2 päivänä toulukuuta 1907 julistamallaan päätöksellä lausunut selvitetyksi, että Mathilda Kustavsson, ostaessaan Olise Fors388
telliltä 20 päivänä Maaliskuuta 1895. yllämainitun kartanon ja totiin, oli sitoutunut suorittamaan kauhava tiltäjälle Tankinjohtajalle Pelkoselle, paitsi kauppatilaisuudessa maksotuksi kuitataaja kolmeatuhatta markkaa ja samassa tilaisuudessa Pelkosello antamansa, 30 päivänä Elokuuta 1899 maksettavaksi asetetun veksi len sisällystä seitsemäätuhatta määkaa kauppakirjaan merkityn kauppahinnan neljäkymmentatuhatta markkaa, josta määrästä ja siitä se vuisesta kuuden prosentin vuotuisesta, kisa- ja joulukuussa maksettavasta korosta Mathilda Kustaoson oli TanKrono Länsman kyrko Häräin ägandet kauppalokäiväksi haivätyn velkakirjan, minkä vuoksi ja kun Mathilda siis larson ei ollut näyttänyt suorittaneen sa tuota velkaa enempää kuin mitä edelläsanotussa kontlakurantissa oli maksetuksi myönnetty, Maastuvanoi keus on velvoittanut Mathilda Guslavsonin, saadessaan alkuperäisen velkakirjan kuitattuna takaisin, suoiltamaan Emilia Telkoselle ja hänen asiakumppaneilleen jäännösvelan kaksitoistatuhatta sata viisikymmenta markkaa ja vaaditut korot tuhatkahdaksansataa kahdeksankymmentäkolme markkaa kaksikymmentäni si penniä sekä oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi viisisataa markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mathilda Gustavsson oli vetoamalla saat tanut jutun, on tuomiolla 1 päivältä Huhtikuuta 1910 jättänyt asian Maasluvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Mathilda Tustaosonen suoronmaan emältä Kihlakirja nänen asiakumppaneilleen maksut, kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä, heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomion on i kolme da Sustan jon anonut muutosta perintilmatta, johon Emilia Tolkonen ja hänen asiakumppaninsa ovat vassamma. Häradsäganden genom eller Wilfnut tämän jähin ja katsoo ettei. Wat589
thilda Gustauson ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomista, joka siis jää pysyväksi; ja velvoite taan Mathilda Gustavson suorittamaan Emilia Pelkoselle ja hänen asiakumppaneilleen, heillä täällä olliiden kulunkien korvaukseksi, sata mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Kuteni Karinen Mennes Peltonen. Kuteni Karinen Mennes Peltonen. B. Amberg K. R. Helanen B. Amberg K. R. Helanen Alfres Lindström. Den 11. Juli 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål, angående ersättning, emellan Aktiebolaget Rub. Huber Osakeyhtiö, i Helsingfors stad, sökande, samt aktiebolaget Asunto - Osakeyhtiö Telakka, jämväl med hemort i Helsingfors, uteblifven svarande. Gifven uti Justitiedepartementet den 11. Juli 1912 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: På aktiebolaget Asunto - Osakeyhtiö Talokka ågången stämning har firman Rob. Huber i Helsingfors vid Rådstufvurätten i sagda stad anfört att, sedan förman den 15 Maj 1906 ingått borgen för de 32 SS 40 mark nämnda bolag förbundit sig att erlägga i köpeskilling för tomten No 2. vid Rödbergsgatan i Helsingfors, mot villkor att bolaget åt firman öfOfver: S. 4. J. P. B. t. R. H. 590 No 112. Pag. 164 R. D. 1910.
verlämnade utförandet af allt vattenledningsarbete i det nybygge böta get ernade låta å sagda tomt uppföra, samt bolagets direktion den 15. i samma månad godkänt omordade villkor, så hade firman ej mindre den 24 därpåföljande Oktober tillställt bolaget kostnadsförslag, enligt hvilket utgifterna för nämnda vattenledningsarbete uppginge till 12,052 mark, än sedermera tillhandahållit bolaget förslag till kontrakt innehållande utom annat att arbetet komme att af firman slutföras inom utgången af April månad 1907. äfvensom att stryk och allmän arbetsinställelse befriade förman för ersättningsanspråk från bolagets sida samt förlängde tiden inom hvilken arbetet borde vara färdigt, med lika lång tid som strejken eller arbetsinställelsen vara de; men emedan bolagets direktion den 20 November 1906. beslutit öfverlämna utförandet af ifrågakomna arbete åt annan samt därigenom åsamkat firman förlust, motsvarande den affärsvenst Herman kunnat af arbetet erhålla eller 1917 mark 67 penni, har firman Rob Huber yrkat aktielolagit Asunto-Osakeyhtiö Talakkas förpliktande att till firman utgifva sistsagda penningobelopp jemte ränta och godtgörelse för rättegångsumgälderna saken hördt här aktiebolaget tsunto. Osakeyhtiö Talakka genmält att bolaget velat hafva ifrågavarande vattenledningsarbete slutfördt till den 1. April 1907 och ej heller kunnat, med afseende därå att strijk pågått vid firman Rob. Huberg verkstäder, godkänna den af firman för nästäntydd orsak föreslagna villkorliga förlängningen af tiden för åtagandets fullgörande hvarför och då firman undandragit sig att i omordade delar vidtaga ändringar i kontraktet bolaget emotsett käromålets förkastande Rådstufvurätten har medels den 8. Maj 1907 afkunnadt utslag funnit 391
utredt vara att aktiebolaget AsuntoOsakeyhtiö Talokka uti afhandling den 18 Maj 1906 förbundit sig att till firman Rob Huber öfverlämna utförandet af vattenledningsarbetet uti förenämnda vård mål pris som genom framdeles uppgörande kostnadsförslag skulle närmare bestämmas, samt att förman sedermera, enligt ett den 24 därpåföljande Oktober upprättadt kostnadsförslag, för utförandet af sagda arbete beting gat sig ett belopp af 12052 mark äfvensom att förman för den händelse arbetet blifvit af densamma verkstäldt, beräknat sig i arbets vinst 3919 mark 6f penni; men enär förbindelsen af den 18 Maj 1906 ej kunnat frånkänna aktiebolaget Asunto - Osakeyhtiö Tilakka rätt att ingå i pröfning af de villkor, förmån Rob Huber uppstält för arbetets utförande, samt bötaget emellertid icke ansett sig kunna godkänna dessa villkor och något slutligt aftal härutinnan parterne emellan ej kommit till stånd, har Rådstufvurätten förkastat käromålet såsom obefogadt. Hofrätten, under hvars pröfning firman Rob. Huber i vadeväg dragit målet, har genom den 29. April 1910 däri gifven dom låtit vid Rådstufvurättens utslag bero och ålagt firman Rob Huber att med femtio mark ersätta aktiebolaget Asunto Osakeyhtiö Tilakka dess för målet i Hofrätten hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Aktiebolaget Rob. Huber Osakeyhtiö, som medels köpebref af den 22. Februari 1910 öfvertagit den under firma Rub. Huber bedrifna handels och installationsaffaren, anhållit om ändring Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Äktiebolaget Röb Huber Osakeyhtiö icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom vid hvilken förty kommer att bero. Pet alle som vederbör, till efterrättelse 592
länder Kejserliga Senaten för Finland ti Karinen Johannes Peltonen Länten Karjunen asiamies Peltonen B. Annberg K. R. Helanen B. Annberg K. R. Helanen Heinäkuun 12 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa koskavassa jutussa, jossa ovat Ratsumestari Georg Didrik von Essen, Oittaan kartanosta Espoon pitäjästä, hakijana sekä Murmon pitäjän Hemmingin kylästä kotoisin oleva Talollinen Juho Laaksonen poisjää neenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 12 päivänä Heinäkuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Haastateltuaan Ralsumestarin sen Essenin Espoon pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Juho Laaksinen siellä lausunut, että Laaksonen oli 15 päivänä Helmikuuta 1906 tehdyllä välikirjalla. Ratsumestarille von Essenille myynyt Tervajoen rautatimas emalla Läsnä: S.S. J. P. B. A. R. K. 393 No 1122. Pag. 166 R. D. 1910.
Den 1. November 1912. Kejserliga Senatensson Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofatt inkommit fordringsmål enellan Domkapitlet i Åbo er kostist, sökande, samt Kollegan Albin Sulho Valenius Rosen gren, från Åbo stad, uteblifven varande: Gifven i Justitiede partementet den 1 November 1912 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i måkt sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fraga, inhämtal följande: Vid Rådstufvurätten i etto stad har Hollegan Rörengren anfört att Enke leskopinnan Ekenora Elisabet Kaart man, som den 11 April 1810 aflidit, genom ett den 7 Januari 1808 upprättadt skriftligt testamente förordnat, bland anrat, att af hennes kvarlåtenskap ett belopp af 1859 riksdaler 32 skillingar banko skulle afsättas till en fond för förbättrande af " Cedersta Collegans vid i tlo lätte dral Shela lönesörmäner sålunda att gden -B. W. H. B. K. R. l. - KitR. F. M. SS 33 No 147 393 No 147 Pag - 167. R. D. 1910.
denne borde tillgodenjuta den årliga räntan på kapitalet, äfvensom att Fem kapitlet, som allt sedan Enkeberkopinnan Hautmans död förrättat fonden, äfven Eter omgestättningen af Åbo katechakskola städse intill år 1901 utgifvit rän tan å fonden åt den yngste kolaganvid det embildade läreverket, numera benämndt " Svenska klassiska ljvumi Äte. Men emedan Lemkapillet, oaktadt Kollegan Rösengren åren 1750 och 1906 varit yngste kollega vid svenska kläsviska lyget i elle, vägrat att uthonom utbetala den å fonden för nästnämnda tvänne är upplupna räntan, utgörande 172 mark om året, har Kelle gan Drengren yrkat Somkapillets förpliktande att till honom utgifva sagda räntemedel med inalles 394 mark äfvensom att ersätta Rosengren dennes umgälder i målet Saren svaromål i saken har å Lemkapitlets vägnar framhållits, att någon tjenst motsvarande den tjenst, neden tukellegare vid förra kaledrahkelan innehaft, numera icke förefunnes samt att ifrågavarande räntondet, då Enkeliskopinnan Haartmans arfvingar ej gjort anspråk på att bekomma det testamenterade käpitalbeloppet, väl under en följd af år edan kaledralskelan och sedermera hög re dementauskoken i Åbo upphört, tilldelats yngste kollegan vid minka klassiska tycet därstädes, men att, enär numera det finska klassiska lycnet i Alo, hvilket inrättats för all fylla samma lildningslehof och verka i enahanda sytte, som i tiden afsetts med katerat skolan, borde lika väl som det wenska klasuska lyvit lokaktas såsom en forträttning och utredgning af katedraksko lan, Somkapelst ansett kollegrene vid brörda finska ljevine böra ega samma rätt till åtnjutande af omaidade löneanslag som hellegerne vid det venska klassiska lycell. Tå grund häraf och då under nu ifrågakomna år den vid finska klassiska lyget vist anstälde belagan utnämnts till sin befattning senare än Rollegan Rosen men, har Femkapitlet omdsett förka stande af käromålet. 594
Genom den 30 Mars 1908 afkunnadt utslag i målet, hvilket för öfrigt häst den omgång handlingarna närmare utvisa, har Rådstupurätten däri sig utta tit samt funnit utredt vara att fram lidna Enkebiskopinnan Haartman me dels ofvanberörda testamente stiftat en fond med ett grundkapital af ettusen fyrahundra åttionio riksdaler trettiotvå skillingar banko, hvars årliga ränteaf komst borde såsom lönetillskott tilldelas vid etc katerhal eller tavialshola anstälde yngste hellegan; och som berörda skola jämlikt Kejserliga förordningen den 21 Juni 1841. angående de mentarfäreverken i landet, och i enlighet med föreskriften i 4. SS: uti Kejserliga kungördsen af samma dag, angående åtskilligt, som vid verkställigheten af nådiga förordningen om dementar undervisningverken i landet vore att iakttaga, förvandlats till en högre de mentauskola, jämte det den förra lärars personala erhållit motsvarande beställ ningar vid det ombildade lärverket, samt sistagda högre dementsiskela på grund af nädiga reskriftet af den 28 April 1870 successiot förenats med gymmäisiem i etto till dementarläro rakel i Åbo benämnda lärvanstult, som i öfverensstämmelse med Kejserliga bref ad af den 23 Juli 1874 till Öfverstyrelsen för skolandet ombildats till ett sjuklas sigt lydenn, vid hvilket de bland eld mentantärläsäkerket ordinarie lärare, som befunnits därtill egnade, anstälts, allt så och då emordade lpuum, numera kalladt svenska klassiska ljecum i lle, vore en fortsättning och ombildning af förberörda hivialskola och egde fort bestånd, samt ostridigt vore att RätteganRevergren under åren 1905 och 1906 innehaft tjänst såsom yngste hellega vid svenska klassiska lyduum i Åbo och att den å omförmälda förd under hvartde ra af sagda två år upplupna räntan utgjort etthundra sjuttiotvå mark, har Rådstufvurätten ålagt Femkapillet i tte erkorläst i egenskap af fordens för vattare att till Kollegan Resingren utbetala ifrågavarande ränträfkevist för nämnda två år med sammanlagdt 595
trehundra fyratiofyra mark, hvarhos Fem kapitlet skyldigkänts att med tvåhundra fyratio mark godtgöra Kollegan Rosengren dennes umgälder i målet Hefrätten, under hvars pröfning Fem kapitlet i väderag dragit målet, har genom den 29 April 1910 gifven dem låtit vid Rädstufvurättens utslag bro, jemte det Domkapitlet ålagts att med femtio mark ersätta Kollegan Rosengren den nes i Hofrätten hafda kostnader i målet Uti Hofrättens dom har Pemka pitlet anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner använ dandet af ifrågavarande räntemedel, hvilka uppsprungligen testänets till förbättrande af den ringa lön, understa kollegare vid förra katehalskolan uppburit, såsom lönetillskett åt yngste kattegan vid svenska klassiska lycket. tte icke vara förenligt med systet af och ändamålet med förenämnda testamen te, hvarför och då Kollegan. Rörengren i egenskap af yngste kollega vid råg da lgenom vid sådant förhållande icke är berättigad att på grund af nämnda testamente komma i åtnju tande af omförmälda räntenskomst, Kejserliga Senaten pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dem och Rådstufvurättens utslag, förkasta Kelle gan Rosengrens i målet utförda talan. Ed alla som aderbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland hustru Karinen Winter Andersin hustru Karinen Winter Andersin Alfred Lillksiala. K. R. Helanen. Alfred Lillksiala. K. R. Helanen. K. Auer B. F. Mäg 396
Marraskuun 2. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Kovioikeudesta tulleessa, torpan Kylänpää-vainajan oikeudenomistajat, hänen leskensä Anna Lovisa KyKylänpää-Notko ja Karl Anton Kylänpää- Salo sekä tyttärensä Hilda Vilhelmiina Kylänpää, kaikki Porin maaseurakunnan Viasveden kylästä, ovat hakijoina sekä samasta kylästä kotoisin oleva Talollinen Erik Evert Eklund. Kakkiluoto poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 2. päivänä Marraskuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Kustaa Erland Kylänpää oli 1. päivänä Joulukuuta 1905. Turun ja Serin läänin Kuvernööriltä kirjallisesti anonut maanmittarin määräämistä HakLäsnä: J. P. H. A. R. K. A - J. S. A. Lm " " 997 No 1506. Pag. 201. R. D. tilusten erottamisoikeutta koskevassa jutussa, jossa Torppari Kustaa Erland läspää, poikansa Johannes KylänpääLaiho, Viktor Kylänpää - Törmä, Frans 1910.
siluodon verotalosta Tiasveden kylässä erottamaan taloon kuuluvan Kylänpään torpan maat, minkä torpan Kustaa Erland Kylänpää välikirjalla 26. päivältä Lokakuuta 1861. oli perinnön vastikkee na saanut ikuisiksi ajoiksi viljeltäväkseen, mutta Hakkiluodon talon omistaja Erik Evert Eklund oli vastustanut hakemusta, oli Kuvernööri 23. päivänä Huhtikuuta 1907. antamallaan päätöksellä, kun Kustaa Erland Kylänpään omistusoikeus Kylänpään torppaan oli kaupnyt riitaiseksi, sillä kertaa hyljännyt hakemuksen, oikeuttaen kuitenkin Kustaa Erland Kylänpään tuomioistuimessa toteuttamaan oikeutensa saada Kylänpään torpan maat itselleen erotetuiksi sekä, asian tultua lainvoiman saaneella päätöksellä hänen edukseen ratkaistuksi, uudistamaan hakemuksensa. Tämän johdosta oli Kustaa Erland Kylänpää, haastateltuansa Erik Evert Eklundin, Ulvilan ja Nakkilan pitäjien, Kullaan kappelin ja Porin maaseurakunnan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että hänet julistettaisiin ikeutetuksi saamaan Kylänpään torpan tilukset erotetuiksi Hakkiluodon talosta itsekannattavaksi tilaksi edellämainitun välikirjan perusteella, joka välikirja ei ollut minettänyt voimaansa, vaikka Kustaa Erland Kylänpää oli 6. päivänä Huhtikuuta 1891. tehnyt Hakkiluodon talon silloisen omistajan kanssa uuden välikirjan Kylänpään torpan hallintaoikeus desta. Erik Evert Eklundin vastustettua kannetta ja pyydettyä korvausta oikeuden käyntikuluistansa, on Kihlakunnanoikeus 21. päivänä Syyskuuta 1907 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska vasta 12. päivänä Kesäkuuta 1895. maatilojen osittamisesta annetun 1. päivänä Tamnikuuta 1896. voimaan astuneen asetuksen 41. SS:ssä oli myönnetty oikeus saada perintöosan vastikkeeksi tahi muuten ninaiseksi jollekin luovutettu määräälä maata lohkomisella taikka palstatilaksi erottamisella saman asetuksen mukaan erilleen otetuksi, mutta Kustaa Erland Kylänpää, ottaessaan 6. päivänä Huhtikuuta 1891. laaditulla välikirjalla 598
vuokralle viideksikymmeneksi vuodeksi Hakkiluodon taloon kuuluvan Kylänpään torpan, oli katsottava samalla luopuneeksi kaikesta siitä oikeudesta sanottuun torppaan, joka Kustaa Erland Kylänpäällä oli voinut siihen olla 26. päivänä Lokakuuta 1861. tehdyn välikirjan nojalla; sen vuoksi ja kun viimeksimainittu välikirja siis jo 6. päivänä Huhtikuuta 1891. oli kadottanut voimansa eikä Kylänpäällä sen nojalla enää olut edelläsänotussa 41. SS:ssä edellytettyä oikeutta Kylänpään torppaan, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen ja velvoittanut Kustaa Erland Kylänpään kahdellasadalla markalla korvaamaan Erik Evert Eklundin oikeudenkäyntika lut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Erland Kylänpää oli vetoamalla samt tanut jutun, on 31. päivänä Toukokuuta 1910. antamallaan tuomiolla jättänyt asian muuten Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, mutta alentaneet Erik Evert Eklundille määrätyn oikeudenkäyntikulujen korvauksen viiteenkolmatta markkaan Hovioikeuden tuomioon ovat, Kustaa Erland Kylänpään tällä välin kuoltua, Anna Lovisa Kylänpää ja hänen asiakumpraninsa anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Kustaa Erland Kylänpää tekemällä Hakkiluodon talon omistajan kanssa 6. päivänä Huhtikuuta 1891. uuden välikirjan Kylänpään torrasta on katsottava luopuneeksi siitä ikeudesta, mikä hänellä on ollut torppaan 26. päivänä Lokakuuta 1861. tehdyn kontrahdin mukaan, eikä torpan haltija tuon myöhemmin tehdyn välikirjan nojalla ole oikeutettu saamaan torpan maita omikseen erotetuiksi, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää len loppupäätöksen pysyväksi, johon Hojoikeus on jutussa johtunut. Tätä kaikki asianomaiset nouduttakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Johannes Pesonen. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. R. Helanen A. E. H. Ullesvaara. penni varaste 40 H. AuerAlfred Lindström 699