Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
desta jauhatuksen toimittamiseen puheenalaisessa myllyssä ja Tapani Tuomiston vetokirjan johdosta, asian niin päättyessä, eivät olleet tarpeen. Hovioikeuden tuomioon on Tapani Tuomisto alamaisesti hakenut muutosta perustelmalla, johon Frans Pääjoki ja hänen asiakumppaninsa ovat sitten vastaneet. Mitä näin on tapahtunut sekä asia kirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkittavakseen ja katsoo tosin selvitetyksi, että puheenalainen mylly on aikanaan rakennettu Tuomisaaren silloin vielä jakamattoman talon maalle; mutta kun asiakirjoista myöskin käy ilmi että myllyläitos ei ole ollut taloon kuuluva vaan muutamien kolmessa eri kyläkunnassa sijaitsevien maatilain haltijain oma; sentähden, ja kun ei ole näytetty Iisakki Hocksellin, jonka luovutuskirjaan Elokuun 16. päivältä 1888. Tapani Tuomisto on perustanut esillä olevan vaatimuksensa, olleen puolen myllylaitoksen omistaja tai Tuomiston muutoin saaneen oikeuden niin suureen osaan myllyläitosta, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää asian sen loppupäälehmän vasaan, johon Hovioikeus on johtunut; ja velvotetaan Tapani Tuomisto suorittamaan Frans Pääjoille ja hänen asiakumppanoilleen heiltä täällä juttuun menmeiden kulujen korvaukseksi viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestutin Korkeassa Simessa, Hänen Suomen Senaallinsa: A. af Nyborg. Henr. Arenius. Richard Edestom. Isak Fellman. Ludvig Clenberg Anten Karinen. 56
Helmikuun 9. päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkeessa Nimessä Känen Suomen Senaaltansa tuomio makniilta Wiipurin Hovioikeudesta tullee seen nostajuttuun, jossa Alikapteenintytär Maria Mietter, Mikkolin kaupun gista, on kantajana, ja Talollinen Juhana Tahvaselkä, Mikkelin pitäjän Tuolingon kylästä, poisjääneenä vastaajana, ja joka juttu koskee omistusoikeutta ulosmitattuun tavaraan: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Helmikuun 9. päivänä 1900 Keisarillinen Senaatti on Itselleen viityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja mistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut seuraavat tiedol: Mikkelin läänin Kuvernöörin luona ja, sittenkuin asia oli lykätty oikeuden ratkaistavaksi Mikkelin pitäjän käräjiäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Itpellisenleski Anna Greta Liikanen, sanotun pitäjän Rautakylän kylästä, Maria Mullerille ja Juhana Tahvaselälle toimitetun haasteen nojalla vaatinut, että se toimitus, jossa Kruununnimismies Aksel Läsnä: Auf¬ St. H. B - H. R I. A. C. No 136. Pag 11. R. D. 1899.
Fredrik Broms Lokakuun 26. päivänä 1897. oli Juhana Vahvaselältä Maria Mälleriltä olevan, tuomiolla vahvistetun saatavan suorittamiseksi Mikkelin pitäjäs ja Maria Mölleriltä ulosmittaukseen kirjoittanut erään lehmän, kumottaitiin koska mainittu lehmä oli Anna Greeta Liikasen oma. Sittenkuin Maria Mölleriä ja Juha na Vahvaselkää oli jutussa kuultu on Kihlakunnanoikeus Helmikuun 22. päivänä 1895. julistanut päätöksen asiassa ja, koska Anna Greta Liikanen ollut voinut näyttää puheenalaista lehmää omakseen, hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anna Greeta Liikanen ja Maria Myller vetoa malla olivat saaltaneet jutun, on tuomiolla Joulukuun 3. päivältä 1898. jättänyt sen Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Maria Muller alamaisesti anonut muutosta. Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät, on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkittavak1. Allt Charmenten seen ja koska Anna Greta Liikanen on tyytynyt Hovioikeuden tuomioon, niin Maria Möllerin alamainen perustelma ei voi antaa oihettä saman tuomion muuttamiseen, vaan jääpi asia sen varaan. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyberg. Henr. Borenius Richard Edestom. Isak Fellman. Ludvig Chmberg 58
Helmikuun 9. päivänä 1900. Keisarillisen Majastodin Korkeassa Simessä, Hänen Suomen Senaattensa tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tullee sa jutussa, jossa Talollinen Aksel Mäkihokkonen ja hänen veljensä Talollisen poika Johannes Mäkihökkonen, Porin maaseurakunnan Ruosniemen kylästä, ovat hakijoina sekä Kruununvouti Aksel Niklas Herlin ja Asianajaja Charles Wilhelm Nylander, Porin kaupungista, ynnä Talollisentytär Anna Kuikkinen ja Kansakoulunopettaja Juho Nurmi, molemmat Ruosniemen kylästä, tulematta jääneenä vastaajina, ja joka juttu koskee moitetta kiinteimistön myymisestä pukkohuutokaupalla Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastonsa, Helsingissä, Helmikuun 9. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esi tyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Sittekun Keisarillinen Senaatti oli päätöksellä Huhtikuun 22. päivänä 1896. vahvistanut Ulvilan ja Nakkilan pitäjien sekä Porin maaaseurakunnan käräjäkunLäsnä: Aufs-Iso 4 B - 26 - RS - A. C. No 137 Såg 23 RD. 1899.
nan Kihlakunnanoikeuden Lokakuun 9. päivänä 1894. antaman päätöksen, jonka kautta Johannes Mäkihokkonen oli velvotettu Anna Kuikkiselle suorittamaan sata markkaa vuosittain hänen Huhtikuun 14. päivänä viimesanottuna vuonna synnyttämänsä lapsen elatusavaksi ynnä sata kaksikymmentäviisi markkaa oikeudenkäyntikulujen korvausta, sekä kiinnitys Anna Kuikkisen mainitun saatavan vakuudeksi oli 10. päivänä Lokakuuta 1896. vahvistettu, olemaan voimassa Lokakuun 24. päivästä 1894. lähtien, jolloin ano mus siitä oikeuteen jätettiin, Johan nes Mäkihokkosen perimiin 2/21 osaan Mäkihokkosen taloa Ruosniemen kylässä, mitkä talonosuudet Johannes Makihokkonen sillä välin oli Huhtikuun 13. päivänä 1896. tehdyllä välikirjalla myynyt Aksel Mäkihokkoselle, niin on Kruununvouti Herlin, kosk´ei Johannes Mäkihokkonen ollut suorittanut Anna Ruikkisen mainitusta saatavasta maksettaviksi joutuneita neljääsä, taa kolmeakymmentäkahta markkaa kahdeksaakymmentä penniä, Maaliskuun 26. päivänä 1897. ulosmitannut sanotut 2/21 osaa Mäkihokkosen taloa ja samalla ilmottanut, että ne tulisivat laillisessa järjestyksessä myytäviksi mairitun saamismäärän suorittamiseksi, että suosiollista maksua tahi muuta laillista estettä väliin tulisi. Kerrotusta ulosottotoimesta on Aksel Mäkihokkonen valittanut Turun ja Toren läänin Kuvernööriin ja valituskirjassaan esiintuonut, että Asianajaja Nylander, uskottuna miehenä Johannes Mäkihokkosen konkurssissa, oli haltuunsa saanut erään Johannes Mäkihokkosen omistaman, Suomen Yhdyspankin antaman talletustodistuksen pankkiin sijoitetuista 700. markasta, minkä talletustodistuksen Kruununvouti Herlin aikaisemmin oli ulosmitannut Anna Nuik kisen puheena olevan saatavan suorittamiseksi, sekä että Anna Nuikkinen oli Johannes Mäkihokkosen konkurssin valvontapäivänä peruuttanut konkurssihakemuksensa ja konkurssi siis, kun ei muita velkojaa ollut silloin tullut50
kaan saapuville, peräytynyt. Tähän nähden ja kun Asianajaja Nylander illa Anna Kuikkisen valtuusmiehenä jo oli hallussaan Johannes Mäkiholkosen rahoja enemmänkin kuin Anna Nuikkisen saatavan maksamiseksi tarvittiin sekä puheena oleva ulosmittausoli tehty kiinnityksen perusteella, jota myönnettäessä Aksel Mäkihokkosta uoltu edes kutsuttu kuultavaksi, on AkselMäkihokkonen pyytänyt, että valituksenalainen ulosottotoimi kumottaisiin. Sittekun Johannes Mäkihokkonen ja Anna Kuikkinen, tästä kuultuina, oli vat antamissaan selityksissä, Johan res Mäkihokkonen yhtynyt Aksel Mäkehokkosen vaatimukseen, mutta Anna Kuikkinen sitä vastustanut, sekä Kruununvouti Herlin häneltä vaaditussa lausunnossa ilmottanut, että hän, kun kieltoa ulosmitattujen talonosien myymistä vastaan ei oltu annettu, oli määrättynä myymispäivänä Kesäkuun 16. päivänä 1897. ne myynyt, on Turun ja Porin läänin Kuvernöörinvirasto päitöksellä 7. päivänä Heinäkuuta 1897. asiasta antanut lausuntonsa ja, koska puheenalaiset talonosat jo olivat myydyt, katsonut, että se voinut virkaavain ryhtyä mihinkään toimeen asiessa, vaan ohjannut asiallisia laillisessa tuomioistuimessa toisiansa vastaan ajamaan sitä kannetta, johon he ehkä katsoisivat itsellään olevan syytä. Tämän jälkeen ovat Aksel Mäkihokkonen ja Johannes Mäkihokkonen, haastatettuansa Kruununvouti Herlinin, Anna Kuikkisen ja Juho Nurmen 1897. vuoden syyskäräjiin ja Asianajaja Nylanderin 1898. vuoden talvikäräjiin, mainitussa Kihlakunnanoikeudessa toistaneet mitä he olivat Kuvernöörissä esiintuoneet sekä, ilmottaen että Kruuminvouti Herlin oli yllämainittuna Kesäkuun 16. päivänä 1897. julkisella huutokaupalla myynyt puheenaolevat 2/21 osaa Mäkihokkosen taloa Juho Nurmelle ja että Asianajaja Nylander oli Tammikuun 21. päivänä 1897. kantanut mainitut seitsemänsataa markkaa, vaa tineet, että sanottu huutokauppa julis61
tettaisiin mitättömäksi. Asiassa kuultuna, on Kruununvouti Harlin vastannut, muun muassa, ettäivät Aksel Mäkihokkonen ja Johan nes Mäkihokkonen otteet ulosmittaus tilaisuudessa Maaliskuun 26. päivänä SS: 89. eivätkä huutokaupassa seuraavan Kesäkuun 16. päivänä voineet näyt tää toteen silloin tekemäänsä väitellä että Anna Kuikkisen mainittu saata va oli maksettu; minkä ohessa Anna Nuikkinen on uudistanut Kuvernööriin asiassa antamansa selityksen sekä Juho Nurmi turvoutunut huutokauppatilaisuudessa laadittuun ja hanelle 16. päivänä Heinäkuuta 1897. annettuun kauppakirjaan, jota vastoin Asianajaja Nylander on estettä ilmotta matta jäänyt käräjistä pois. Päätöksessä Maaliskuun 13. päivänä 1868. on Kihlakunnanoikeus, missä Kruununvouti Herlin ja Juho Nurmi ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäymiskuluistaan, lausunut, että koska Asianajaja Nylander, Johannes Mäkihokkosen konkurs sin uskottuna miehenä, oli ottanut huos taansa muun Johannes Mäki hokkosen maisuuden muassa myöskin mainitun tulletustodistuksen ja pankista nostanut sen sisällön seitsemänsataa mark kaa sekä Anna Nuikkinen siitä syystä, että hän konkurssen valvontapäivänä peruutti hakemuksensa Johannes Mäkihokkosen asettamisesta konkurssiin eikä valvonut saatavaansa konkurssissa, oli kadottanut oikeutensa maksun saamiseen Johannes Mäkihokkosen konkursiin luovutetusta omaisuudesta ja siis myöskään ei ollut oikeutettu saamaan Asianajaja Kyländerin hallussa olevia Johannes Mäkihokkosen varoja; sentähden ja kun 2/21 osaa Mäkihokkosen talosta kiinnityksen perusteella, jolla oli etuoikeus Lokakuun 24. päivästä 1894., oli Anna Kuikkisen mainitun saatavan panttina, vaikka Johannes Mäkihokkonen oli Huhtikuun 13. päivänä 1896. myynyt sanotut talonosat Aksel Mäki hokkoselle, sekä Anna Nuikkinen oli vaatinut tuosta pantista saada niinmuodoin vielä maksamattoman saatavansa, Kihlakunnanoi69
keus, nojaten ulosottolain 4. luvun 2 SS:ään, katsoi valituksenalaisen huutokaupan laillisessa järjestyksessä toimitetuksi, minkä vuoksi kanne hyljättiin sekä Aksel ja Johannes Mäkihokkonen, O. Kr. 21. luvun 3. SS: mukaan, velvotettiin yhteisesti suorittamaan oikeudenkäyntikuluen korvausta, Kruununvouti Herlinille kaksikymmentäkolme markkaa viisi penniä ja Juho Nurmelle viisi markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi AksiMäkihokkonen ja Johannes Mäkihokko nen ovat yhteisesti veloamalla saatta neet jutun, on tuomiolla Joulukuun 20. päivänä 1898. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varvan, minkä ohessa Aksel ja Johannes Mäkihokko nen ovat velvotetut yhteisesti tahi se heista, kummalta varoja on, Kruunun vouti Herlinille ja Juho Nurmelle suorittamaan maksut heidän yhteisestä kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, kaksikymmentäviisi markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon ovat Aksel Mäkiholkonen ja Johannes Mäkihokko nen yhteisesti alamaisuudessa anoneet muutosta. Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkittavakseen ja katsoo, etteivät Aksel ja Johannes Mäkihokkonen ole esiintuoneet syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, jonka varaan asia siis jääpi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa Araf Nyberg. Henr. Boremius Vilhasa Ederton. Isak Fellman Ludvig Clomberg /sedel Charpuntis 13
Den 10. Februari 1900. 1o Hans Kejserliga Majestäls Vaga Namn, "Ders Knuts för Finland dom uti ett, på nedatt revisionsskilling, från Ala Hofrätt inkommit mål emellan Ingeniören Edvard Degerholm, Fabrikanten Henrik Wiloken och Råklagaren Karl August Salmén alla från Helsingfors slut, sökande, samt Fabrikanten Carl Adellert Böldaf, jemväl från Helsingfors, svarande, angående fordran. Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departement, i Helsingfors, den 10. Februari 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingar. na i målet Sig förebragas och af dem inhemlat följande Michelst kontrakt af den 30. Maj 1876. har Byggmästaren Immanuel Aalto, såsom entreprenör, åtagit sig att ut Fabrikanten Riddebref uppföra ett boningshus af sten jemte uthusbyggnad å tomten N 13 vid Fabiansgatan i Helsingfors stud för ett belopp af etthundraåttatiofemtusen mark samt på vilkor, blund annut, att entreprenade hemman skulle betalas i särskildte porter samt den näskister afbetalningen å tiotusen mark verkstullus och en byggnads arbetet skrift så långt Qsk 9 4. R. B. F. C.G. - 2. 6 -Gs. O. K. No 143. Sag 16. A. D. 1899.
att alla inre tak vore målade och den sista afbetalningen på tjugufemtusen mark göras sedan arbetet slutförts och afsynats, hvarjemte Pabrikanten Waldaf såsom säkerhet omhänderfått en af Ingeniören Degerholm och dennes bemälde medparter den 29. Maj 1896 Augtecknal särskild förbindelse, deri dess, för den händelse ifrågavarande entreprunderte blefve Immanuel Aalto ombetridt, en för alla och alla för en gentemot Fabrikanten Buhlaf iklädt sig borgen såsom för egen skuld såväl för återgäldandet af de förskott Immanuel Antto bekomma som och för den skuld till Tabrikanten Beddebref, hvaruti Aalto vid möjligen inträffande kontruktstrött, konkurs eller dödsfall kunde komma att stanna äfven. som för alla de skuldstånds och ersättningsbelopp, som han i följd af uraktlåtenhet att fullgöra sine genom entreprenedigtidet åtagne förbindelser kunde blifva skyldig att till Buhlaf erlägga. Sedan Immanuel Aalto den 20. Mars 1877. efter det han å entrepreneskumman uppbarit sammanlagdt etthundrafemtioniotusen etthundra femtio mark, upplåtit sitt botill konkurs och derigenom blifvit urstånelsatt att uppfylla sagde kontrakts bestämning gar samt Ingeniören Regerholm och hans medparter förklarat sig icke vilja å Aaltos vägnar slutföra ifrågavarande byggnadsarbete, har detsamma öfvertagits af Fabrikanten Bölebref, som uti Immanuel Aaltas konkurs berakat och fäll sig tilldömdt hvad han utöfver entreprenuksumman utgifvit och komme att utgifva för arbetets kontraktsenliga slutförande, dock högst tjugufemtusen trettio mark lio penni; derå Fabrikanden Suldag af på stämning till Ingeniören Argenholm och hans medparter vid Stauklufvurätten i Helsingfors yrkat att, enär Fabrikanten Suldangs höstnader för slutförande af ännämnda arbete uppgått till inalles femtioettusen två mark trettioen penni samt summan af derse kostninter och det belopp Immanuel Aalto i anförd måtto uppburit således öfverstigit en trepreniusmannen mål tjugufemtusen etnandra femtiotvå mark trettioen penni, Ingenioren Fagerholm och hans medparter måtte på grund af deras förbrörda borgesförbindel. se åläggas att, gemensamt eller den af dem som tillgång egde, till Fabrikanten Kahlauf betalu mästsagde belopp till så stor del det65
samma krakats uti Immanuel Aallos konkurs eller tjugufemtusen trettio mark tio penni jemte laga ränta derå; hvarjemte Brita af anhållit att blifva ersatt för sina rätte. gångskostnader i målet Uti afgifvet svaromål hafva Ingeniören, Degerholm och hans medparter ansett sig befriade från betalningsskyldighet på grund af den utaf dem ingångna borgen, emedan Pakikanten Baletauf af entreprenedsamman till Immanuet Aalto erlagt särskilda belopp före slutförandet af de arbeten, som den sistbemälde enligt bestämningarna i entreprenedkontraktet bort hafva verkstält för att vara berättigad att lyfta sagda belopp Midelst utslag afkunnadt den 2. Mars 1895 har Rådstufvurätten utlåtit sig i sakenoch alldenstund Ingeniören Segerholm och hans medparter enligt ordelydelsen i deras borgesförbindelse af den 29. Maj 1876 en för alla och alla för en iklädt sig borgen såsom för egen skuld icke allenast för de förskott Immanuel Aalto enligt entreprenadkontraktet hude att utbekomma utan och för den skuld till Tulrikanten Suldag, för hvilken Immanuel Antto vid möjligen förekommande kontraktsbrott, konkurs eller döds. fall kunde komma att häfta, äfvensom för alla de skadestånds - och ersättningslopp, som Aalto genom uraktlåtenhet att fullgöra sina genom entreprenadkontraktet åtagna förbin. delser kunde blifva skyldig att till Fabrikanten Waldaf erlägga, samt Böldaf genom till Rätten ingifva varifikat, hvilkas riktighet Ingeniören Degerholm och hans medparter, ehuru de varit i tillfälle att taga del af desamma, icke sult i tvifveksmål, styrkt att Buhlaf, efter det Immanuel Aalto den 10. Mars 1877 upplåtit sitt bo till konkurs och Ingeniören Pegerholm samt hans medparter vägrat att sjelfve låta slutföra byggnadserketet, för dettus fullbordande i det skick, som ett den 21. Juli 1897. upprättadt syneinstrument utvisade, dels utbetalat dels hade att utbetala ett belopp, som öfversteg fordrade och i Aaltes konkurs bevakulle tjugufemtusen trettio mark tio penni; fördenskull ålades Ingenioren Degerholm och dennes medparter att, gemensamt eller den af dem som tillgång egde, genast mot qvitto till Tuhikanten Paldarf utbetalu nästnämnde belopp med fem procents ränta derå från lagsökningseligen 66
den 24 November 1897, med afdrag likväl för Karl August Salméns del af de bland Fabrikanten Riddangs omförmälda kostnader ingående ettusen etthundra nittio mark trettio fem penni, som Palmén hade att fordra af Baldaf, hvarhos Ingeniören Fagerholm och hans medparter skyldigkändes att godtgöra Fabikanten Böldag dennes kostnader i målet med etthundratrettio mark Hofrätten, under hvars pröfning Ingeniören Degerholm och hans medparter i vadeväg dragit målet, har genom dom den 13. December 1898. faststält Rådstufvurättens förberörda utslag, jemte det Ingeniören Degerholm och hans medparter ålagts att till Tabrikanten Böldaf gälda dennes kostnader i Hofrätten med femtio mark Uti Ilofrättens dom hafva Ingeniören Dagerholm och hans medparter i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven desluktion, hvilken Rubrikanten Buhlaufi föreskrifven valning bemält. Hvad sålunda förelupit och handlingar. nu vidare innehåller har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner Ingeniö. ren Regerholm och hans bemälde medpurter, hvilka ej ens föreburit, att de af Fabrikanten Bäldauf i afbetalning å entreprenad summan till Immanuel Aalto erlagda me. del af denne icke skulle användts för byggnadanktets utförande, ej hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dem väl hvilken förty kommer att bero-och hän nas Ingenioren Degerholm och hans medparter skyldige att till Tuhikanden Böldensf i ersättning för hans härstädes i saken hafda kostnader betala sextio mark det utle, som valerkör, till underdrag efterrättelse länder F. Hans Kejserliga Majistäts Jaga Namn Dess Senat för Finland S. W. Kaumberg Oscar Gyllberg G. Laugiuskiatt Isak Fellman Anders Underg Oscar Karsten. 67
Den 17. Februari 1900. sökande, och Filosofickandidaten Otto Henrik Moisio, från samma by, svarande, angående Johan Jändtis neden omförmälda talan: gifven uti Kejser liga Senaten för Finland och dess fastilie Departement, i Helsingfors, den 17. Februari 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Tig föredragas och af som inhemtat följande: Genom den 2. Juli 1818 upprättad af handling hafva Johan fänttis faderfader Bonden Elias Jakobsson Jäntti och dennes hustru Lisa Ruksdotter Närhi uppdraget dem tillhöriga Kemppaala skatte hemman No 2. om fyra tjugusjundedels mantal, i förberörda by åt Filosojunkande daten Moisios ja derfader Matts Mattsson Noisio under vilkor, bland annat, att denne skulle ingå äktenskap med Elias Gde Auf- 30 tt - 35 - K.S. Emit. SS: 171. Pag. 10. R. D. 1899. Matts Köpslagde Majestäts Nämndinen. Fmk ofverrätt Ders Knuts för Finland dom uti ett,ning af Kopale utun erlagda afgifter, från Nusa Hofga Saulens dom ult inkommit bevisnensmål emellan i saken medföl Torparen Johan Mattsson Jäntti, från a originala Suoranlahti by i Wiitasaari socken, expeditionen
Jänttis och Lisa Närkis då ännu minder stuga dotter Anna Lisa, samart hon fytt sådant afseende nödig ålder, samt att Elias Järttis och Lisa Näihis son, Johan fänttis fader, Matts Eliasson fantti, enär han önskade skilja sig från hemmanet, skulle erhålla lösen i fast och löst med fjerdedelen af det årets afkastning såväl af åker som sved äfvensom en häst, trenne kor och fyra för samt Lipola, numera Jokela benämnda, hemmanet underlydande torp att värdeligen bete emot viss ränta och dagsverken. Sedan Matts Moisio på grund af förenämnda afhandling sätt öfvertaga Kemppuala hemman, har han enligt bestämmelserna i densamma medelst afhandling den 7 April 1851 åt rin svåger, bemälde Matts Jäntti, upplätit omförmälda torplägenhet att af denne under hans lifstid och sedermera af hans arfvingar i evärdlig tid besittas, derå johan fäntti genom den 5 Maj 1876 upprättadt kontrakt af sin fader fätt torplägenheten å sig öfverlåten. Men efter det Filosofie anedaten Moisio af sin fader, Bonden Matts Mattsson Moisio len yngre, hvilken emellertid blifvit egai af Kemppaali hemman, tillhandlat sig detsamma, har Johan Jäntti, på Filosofiskundidaten Maisias yrkande, blifvit af Häradsrätten i Wiitasaari sockens tingslag medelst utslag den 20 Oktober 1893. ålagd att, efter åtnjelen fardag, den 14 Mars 1896 till Filosofiekandidaten Moisio afträda änsagda Jokela torp sa till hus som egor. Sedermera har Johan Jäntti, efter Filosofiskandidaten Moisio ågången stämning vid bemälda Häradsrätt yrkat att, emelan jokela torp blifvit såsom vederlag för Matts Jänttis arfslott i Kemppaala hemman åt honom upplåtet att af Matts Jäntti och dennes arfvingar i erärdlig tid besittas, men Johan jäntti icke fått tillgodsnjuta den sålunda jemväl honom, i egenskap af Matts Jänttis sen, tillförsökrade lifstidskvittningsrätt till sarda torfutan genom Häradsrättens åberopade utslag af den 20. Oktober 1895 förklarats skyllig att från torpet vika. Filosofiekanlidaten Moisio måtte åläggas att senast till Johan Jäntti antingen afträda 60
den andel af Kemppaala hemman, som lort tillfalla Matts Jäntti i arf efter hans fader Elias Jäntti eller ock utgifva den na hemmansdels värde, beräknadt efter det pris, fjortentusen sjuhundra mark sem Filosofiekandidaten Moisio erhållit för hela hemmanet, då han år 1896. försålt detsamma åt Bonden Otto Korhonen, äfvensom ersätta Johan Jänt tes kostnader i rättegången. I saken hörd har Filosofiehandidaten Moisio bestridt att Jokela torp upplåtits ut Matts Jäntti såsom vederlag för hans arfslott i Romppaala hemman; hvarföre och då Matts Jäntti, enligt hvad en emellan honom och hans svåger Matts Moisio den äldre förberörda den 7 April 1831 upprättad förlikningsskrift samt inshumentet öfver den efter Elias Jäntti den 25 Augusti 1837 förrättade bouppteckning gåfvid handen, blifvit för sin omförmälda afslott till fullo godtgjord, Filosofiskandede ten Moisio anhållit att käromålet såsom ole fogadt äfvensom sentida väckt måtte förkastas. Efter det förbemälde Otto Korhonen och, sedan han under rättegången aflidit, Korhonens rättsinnehafvare, hans enka Exlina Kokkinen och omyndiga barns förmyndare Bonden Matts Friman blifvit i saken hörde, har Häradsrätten medelst utslag den 7. Oktober 1897 förklarat utredt vara att Johan Junttis faderfader Elias jäntti och dennes hustru Lisa Närhi, hvilka tiden gemensamt egt ifrågavarande Kemppaala hemman, medelst köpebref den 2. Juli 1815 afrelåtit sagda hemman åt sen blifvande måg, Filosofiehandidaten Misios faderfader, Matts Moisio den äldre, som sedermera äfven ingått äktenskap med deras dotter Anna Lisa Jäntti, samt i berörda afhandling jemväl förordnat att Elias Jänttes och Lisa Närkis son, Johan Jänttis fader, Matts Jäntti i stället för sin arfsandel i hemmanet skulle till evärdlig besittning å hålla detsamma underlydande Sipola benämnda torp jemte dertill då hörande, i köpebrefvet närmare bestämde förmåner, äfhonom att Matts Moisio den äldre vedermera genom den 7. April 1831 upprättadt kontrakt upplåtit sagda torp åt Matts färitti att af honom och hans arfvingar