Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
45 terna undertecknade kontraktet derförinnan blifvit för dem uppläst, vid hvilket förhållande kontrahenterna måste anses hafva underskrifvit kontraktet under antagande att detsamma jemväl innehölle sedansaa da bestämning om legotiden, Henrik Ahlgrens underdåniga deduktion ej föranleder till ändring uti det slut, hvariHofrätten i saken stannat och dervid förty skall förblifva, hvarhos Henrik Ahlgren ålägges att till Bankdirektören Grönblom gälda afgifterna för dennes exemplar af denna Kejserliga Senatens dom med tjugusex mark. Det alle som vederbör till underdång efterrättelse länder. af Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyberg. Gå Laugenskrud. Richard dertom. Oscar Gylling August Nybergh. Oman Karsten Toukokuun 31. päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin Korkeasa Simessa Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleeseen juttuun, jossa Helsingin kaupungissa asuva lakitiedetten kondidaatti Jonas Eastren on hakijana sekä Kustitilallinen Juho Matinpoika Anttila, Palkineen pitäjän Oukkalan kylästä, vastaajana, ja joka juttu koskee velkomusta: Annettu Keisarillisessa Tuomen Senaatissa ja sen Oikeus osastossa, Helsingissä, Toukokuun 31. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Juho Anttila, ollessaan Marraskuun 5 päivänä 1894 kuolleen eläissään Palkaneen pitäjässä asuneen Maanviljelijän Kaarle Juho Bomanen alaikäisen kasvattityttären Hilma Cecilia Bomanin holhoojana, oli kihlakunnanoikeudessa Huhtikuun 19 Gde Alft - O.S - G. L. - A. A. F. 31 SS: 689. Pag. 107 Rd. 1899
päivänä 1895 valvonut Huhtikuun 20 päivänä 1886 kirjallisesti tehdyn testamentin, minkä kautta Kaarle Juho Boman oli määrännyt että hänen kuolemansa jälkeen hänen äämistöstänsä oli lankeava Hilma Cecilia Bomanille 10,000 markkaa niin Juho Anttila, Lakitiedellenhandidaatti Vastrinille Tammikuun 18. päivänä 1897. toimitetun haasteen noalla, on Kihlakunnanoikeuden istuanossa Maaliskuun 11 päivänä 1897 vaatinut että lasteen, jonka Kihlakunnanoikeus oli määrännyt Kaarle Juho Boman - vainajan pesän selvitysmieheksi, velvoitettaisiin Juho Anttilalle pesän varoista kohta ulosantamaan sanotut Hilma Cecilia Bomanille tule vat 10,000 markkaa viiden prosentin korkoineen vuodessa, lukien Kaarle Juho Bomanin kuolinpäivästä elikkä kuten Juho Anttila myöhemmin nidan aikana on pyytänyt, tavallisella talletuskorolla vastamainitusta päivästä lainhakupäivään ja siitä eteen päin viiden prosentin korolla, minkä ohessa Juho Anttila on viitannut Maaliskuun 11 päivänä 1897 Oikeuteen antamaansa takaukseen sen rahamaa rän suorittamisesta, minkä Anttila mahdollisesti tulisi tuomituksi kosketelluista testamenttirahoista takaisin maksamaan, jos testamenttia moitittaisiin ja se saataisiin kumotuksi Kanteesta kuulustettuna Laki tiedettenhandidaatti Castrén on ilmoittanut, että perinnönjako Kaarle Juho Bomarin jälkeen oli pidetty Huhtikuun 6 päivänä 1898, ja että Hilma Cecilia Bomanille silloin oli aettu 10,000 markkaa, jotka Lakitie detten kandidaatti lastrin Huhtikuun 13 päivänä 1898 oli asettanut Suomen Maanviljelys ja Teollisuus Pankkiin neljän ja neljäsosan prosentin korkoa vastaan; ja samalla kun Lahitiedettenkändidaatti Castrén on selittänyt itsensä valmiiksi kuittia vastaan jättämään rahat Juho Anttilalle, jos hän näyttäisi että testamentti oli lain voiman saanut ja että 350
hän vielä oli Hilma Cecilia Bonanin holhoojana, on Castrén katsonut ettei Anttila ollut oikeutettu samaan mitään korkoa riidanalaisille rahoille siitä ajasta, joka oli kulunut Kaarle Juho Bomanin kuolinpäivästä viime mainittuun päivään asti. Kihlakunnanoikeus, jossa riitakumppanit myöskin ovat molemmin puolin pyytäneet korvausta käräjänkäymiskuluistaan, on päätöksellä Toukokuun 2 päivänä 1895 jutussa antanut lausuntonsa sekä velvoittanut Lakitiedettenkandidaatti Lastrénin asianmukaista kuittia vastaan Juho Anttilalle ulosmaksamaan edellisen Huhtikuun 6 päivänä Kaarle Juho Bomanin ja keen pidetyssä perinnönjaossa Hilma Cecilia Bomanille testamentin nojalla määrätyt kymmenentuhat tä markkaa; mutta kun Juho Anttilalla ei ollut voineet olla parepaa oikeutta ulossaamaan tätä summaa Kaarle Juho Bomanin huolinpesästä kuin tämän laillisilla perillisillä ja Lakitiedettenhandidaatti tastrén tästä syystä ei ollut voinut ennen perinnönjakoa näitä rahoja maksaa, niin kanne, mikäli se koski korkoa tälle summalle yli sen mitä Castrén oli myöntänyt elikkä neljän ja nelijänneksen prosentin Huhtikuun 6 päivästä 1895 kunnes maksu tapahtuu ja mikä korko Castrén määrättiin Anttilalle suorittamaan, hyljättiin; vaan jutun laatuun nähden kustannukset asiassa riitakumppanein välillä kuitattiin. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Lakiliedettenkandidaatti Castrén ja Juho Anttila kumpikin erikseen oli vat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla Huhtikuun 28 päivältä 1899 lausunut mielensä ja siihen nähden että yllämainitussa Lahitiedettenkandidaatti Castrénin laatimassa perinnönjakokirjassa Huhtikuun 6 päivältä 1898 oli merkittynä kysymyksessä olevan Huhtikuun 20 päivänä 1886 351
sii tehdyn testamentin tulleen valvotuksi ja jääneen moittimatta, sekä että Juho Anttila oli Hilma Cecilia Bomanin holhooja, katsonut ettei Lakitiedettenkandidaatti Castrén ollut tuonut esiin syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä, mikäli asia päätöksessä on käynyt Castreniä vastaan Mitä sitten tuli Juho Anttilan vetokirjaan, niin ja kun Maan viljelijä Iloman useinmainitussa lestamentissa oli määrännyt että hanen kuolemuansa jälkeen hänen jäämistörtänsa kymmenentuhatta markkaa oli lankeava Hilma Cecilia Tomanille, sekä tuo määräys, siihen nähden ettei muuta testamentin sisällyksestä käynyt ilmi, oli ymmärsellava sillä tavalla että Maanviljelija Boman sanotulla määräyksellään oli tarkoittanut, että äskenmäinitun rahamäärän jo Maanviljeli, aKomanin kuolinhetkettä piti jouluman Hilma Cecilia Bomanin omaksi, katsoi Hovioikeus Hilma Cecilia Bomanin oikeutetuksi näistä rahoista, Maanviljelijä Romanin jälkeen nauttimaan korkoa siinä tapauksessa että korkoa niistä on karttunut tahi olisi pitänyt karttua, minkä tähden ja koskei Lakitiedettenkandidaatti Castrén ollut väittänytkään, ettei kaanviljelijä Bomänen kuolinpesä ollut saanut rahoista kantaa korkoa, sekä Castrén, saatuansa Juho Anttilalla takauksen sen rahamää an suorittamisesta, jonka Anttila nahdollisesti tulisi tuomituksi kosedelluista testamenttirahoista takaisen maksamaan, P. K. 18 Luo. 3 SS:n mukaan oli ollut velvollinen Juho Anttilalle antamaan sanotut rahat, Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöksen, mikäli se koski Juho Anttilan vaatimaa korkoa ja lainkäynlikulujen korvausta, velvoitti Läkiiedettenkundidaatti lastrénin, asianmukaista kuittia vastaan, Juho Anttilalle suorittamaan yllä mainitusta kymmenestä tuhannesta mar352
kasta sen koron, joka kysymyksessä olleena aikana oli talletuksista ollut tavallinen, eli neljä prosenttia, luettuna Maanviljelijä Bomanin huolinpäivästä Marraskuun 5 päivästä 1894 Maaliskuun 11. päivään 1897, jolloin Juho Anttila antoi kosketettiin takauksen Oikeuteen, sekä viimemainitusta päivästä viisi prosenttia kunnes täysi maksu tapahtui, jonka ohessa Lakitiedettenkandidaatti lastrén määrättiin kolmellasadalla markalla korvaamaan Juho Anttilalle hänen asiasta Kihlakunnanoikeudessa kärsimänsä oikeudenkäyntikulut. Hovioikeuden tuomioon on Lapitiedettenkandidaatti Castrén alamaisesti anonut muutosta tänne jättämällään perustelmalla, johon Juho Anttila on säädetyssä järjestyksessä vastannut Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkittavakseen; ja koska Maanviljelijä Boman on edellämaintussa testanentissa määrännyt jälkeenjäävästa omaisuudestansa Hilma Cecilia Bomarille ainoastaan kymmenen tuhannen markan pääomamää rän; sentähden ja kun Hilma Cecil a Bomanin laillisesti määrätty holhooja Juho Anttila, joka on Maalis kuun 11 päivänä 1897, jolloin testamentti ei ollut vielä saanut lain voimaa, asettanut täysivaraisten henkilöiden kirjoittaman takauksen sanotuista varoista, P. K:n 18 luvun 3 SS:n mukaan on vasta viimeksimainittuna päivänä vaan ei aikaisemmin ollut laillisesti oikeutettu saamaan kuolinpesän rahavaroista Hilma Cecilia Boman ille testamentatun määrän, tutkii Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää asian Hovioikeuden tuomion varaan mikäli Lakitiedettenkandidaatti Castrén on velvoitettu sanotuista varoista maksamaan Juho Anttilalle hänen holhoojatoimessaan kymmenentuhatta mark353
de kaa ynnä viiden prosentin korko siitä, lukien Maalis kuun 11 päivästä 1897 kiinres täysi suoritus tapahtuu, jota vastoin ja kun sitä pait si ei edes ole väitettykään että Maanviljelijä Bomänin koko jälkeensä jättämä omaisuus, josta hänellä oli valta testamentilla määrätä, olisi tuottanut korkoa sinä aikana, joka on kulunut hänen kuolemastansa Maaliskuun 11. päivään 1897, Riisarillinen Senaatti katsoo perusteettomaksi Juho Anttilan vaatimuksen saada korkoa puheenalaisista varoista myöskin viimeksimainitulta ajalta, minkä vuoksi Kasarillinen Senaatti, kumoten Hovioikeuden tuomion tässä osassa, hylkää sanotun vaatimuksen. Mitä tulee oikeudenkäyntikuluihin, joihin nähden syytä Hovioikeuden tuomion oikaisemiseen ei ole esiintuotu, jääpi asia sanotun tuomion varaan. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot Keisarillisen Majesteetin Korkeasa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa A. af Nyborg. Oscar Ljeling Rangenskiöld. August Igbergs Rangenskiöld. August Nybergs Gångenskiöld. August Nybergs Richard Edestam. Oman Karsten. 354
Kesäkuun 14 päivänä 1900. Koisarillisen Majesteetin Korhassa Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Kauppias Johannes Jakobsson, Porin kaupungista, on hakijana sekä Nahkuri Joel Koskinen, Lahden, kauppalasta, vastaajana, ja joka juttu koskee korvausta: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Kesäkuun 14 päivänä 1900 Keisarillinen Senaatti on juttuun kuuluvat kirjat Itselleen esityttänyt ja mistä tullut tietämään seuraavaa: Porin kaupungin Raastuvanoikeuteen haastateltuaan Kauppias Jakobssonin ja Kauppias Jakob Raadin, samasta kaupungista, on Joel Koskinen lausunut,iltä hän Helmikuun 28. päivänä 1896. oli Kauppayhtiöltä Perin kaupungissa Raad Jakobsson & Celta, jonka osakkaina silloin olivat edellänimitetyt kauppiaat, tilauksen johdosta vastaan, ottanut Lahden kauppalassa lähetyksen kuivasuolaisia Rio grände vuotia, joiden pitolla virheettomia ja pariamman laatuisia. sekä mainitun kauppahuoneen sanottuna Läsnä. S.W. H. L. B. - G. L - A. N. 7 S. G: W. B. 355 SS: 5. Pag. 4. R. D. 1899.
300 Helmikuun 28 päivänä pälvätyn, Joel Koskiselle toimitetun laskun mukaan painaman 676 kilogrammaa ja maksaman markka yhdeksänkymmentä penniä kilogrammalta eli yhteensä tuhat kaksisataa kahdeksankymmentäneljä markkaa neljäkymmentä penniä, minkä rahamäärän Joel Koskinen sittemmin oli Kauppaehtiölle Raad Jakobsjon v bölle suorittanut hyväksymällä ja lunastamalla kauppayhtiön samalle summalle Joel Koskisen maksettavaksi asettaman vekselin; vaan kun lähetyksen edellä, mainitusta painomaärästä vastaanotettaessa oli puuttunut 24,5 kilogrammaa ja vuodista 233,3 kilogrämmaa oli pahentuneena ollut kelpaamatonta, sekä Joel Koskinen, joka tästä tavaran kelpaamattomuudesta oli ilmoittanut mainitulle kauppayhtiölle senjälkeen Kauppias Raadin kehoituksesta ja hänen sitouduttuaan Koskiselle korvaamaan pahentuneet vuodat oli ryhtynyt niiden valmistamiseen sekä sitä varten kuluttanut tyväinettä kelvottomin vuotiin seitsemänkymmenenneljän markan kuudenkymmenenviiden pennin arvosta, niin Joel Koskinen on vaatinut Kauppiaiden Jakobssonin ja Raadin velvoittamista Joel Koskiselle sekä korvaamaan puheina olerat kelvottomat vuodat markan yhdeksänkymmenen pennin mukaan kilolta neljättäsadalla neljälläkymmenelläkolmella markalla kahdellakymmenelläseitsemällä pennillä, että Iloskiselle maksamaan takaisin vuotain hinnasta, näiden laskussa ilmoitetun ja todellisen paimon erotuksen mukaan, 24,5 kilogrammasta neljäkymmentäkuusi markkaa viisikymmentäviisi penniä ja suorittamaan kelvottomain vuotain valmistamiseen käytetyistä työaineista seitsemänkymmentäneljä markkaa kuusikymmentäviisi penniä, kuin myöskin palkitsemaan Joel Koskiselle hänen kulunkinsa oikeudenkäynnistä. Kanteesen Kauppias Jakobsson on vastannut, että Kauppayhtiö Raad Jakobsson 8o, jonka toiminimen Kauppias Jakobsson, nyttemmin yksin omisti, puheenalaista laatua olevan tavaran myymisessä ykisesti noudatetun kauppatavan mukaan ei ollut ottanut Joel Koskiselle vastataksensä sanottujen vuotien painosta, joka ilman vaikutuksesta oli helposti vaihtuva, 356
eikä niiden kelpaavaisuudesta, jonka saattoi vasta vuotia valmistettaessa havaita, sekä ettei Kauppias Jakobsson myöskään ollut vastuunalainen siitä korvauksesta, johon Kauppias Raad edelsäkerrotulla tavalla mahdollisesti oli sitoutunut, jonka vuoksi ja kun vuotien kysymyksessä oleva pahentuminen oli saattanut tapahtua niiden ollessa Joel Koskisen hallussa ja Koskinen, oltuaan tilaisuudessa tarkastamaan samoja vuotia, oli hyväksymällä ja lunastamalla ylläsanotun vekselin myöskin katsottava hyväksyneen sen perusteena olleen kauran, Kauppias Jakobsson on vaatinut kanteen hylkäämistä Sittenkun Joel Koskinen vielä oli huomanttanut että Kauppauhtiö Raad Jakobsson v Co Koskiselle lähettämässään kirjeessä Toukokuun 8 päivältä 1896 oli suostunut alentamaan puheenalaisten vuotain hintaa sadalla markalla sekä suorittamaan Koskiselle vuotain painovaillingin erotuksesta viisikymmentä markkaa, kuin myös Kauppias Raad oli antanut vastuun asiassa ja todistajainkuulustelu siinä tapahtunut, on Raastuvanoikeus päätöksellä Marraskuun 26 päivänä 1897 mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Kauppiaat Jakobssonin ja Raaden Joel Koskiselle maksamaan sataviisikymmentä markkaa viiden prosentin korkoineen Elokuun 6. päivästä 1897, mutta hyljännyt kanteen muissa kohdin Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Joel Koskinen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossaan Marraskuun 18 päivältä 1898 lausunut näytetyksi, että sittenkun Joel Koskinen, tilauksensa johdosta, oli Helmikuun 28 päivänä 1896. Kauppayhtiö Raad Jakobsson & Cotta saanut vastaanottaa viisikymmentä Rio grande" vuotaa, joiden sama na päivänä päivanyn laskun mukaan pitipainaman 676 kilogrammaa ja maksaman markan yhdeksänkymmenen pennin mukaan kilogrammalta tuhat kaksisataa kahdeksankymmentäneljä markkaa neljäkymmentä penniä, sekä Joel Koskinen oli tästä summasta hyväksynyt Raad Jakobsson & son sanotun Helmikuun 28 päivänä asettaman ja Joel Koskisen maksopäivänä lunasta mankin vekselin, niin oli sittemmin toimi357
366 tetuissa tarkastuksissa havaittu, että puheenalaisista vuodista 233, 3 kilogrammaa oli ollut kelvotonta sekä vuotain päivän 24,5 kilogrammaa vähemmän kuin laskussa oli ilmoitettu, ja oli kyllä Kauppias Jakobsson väittänyt yleisen, Joel Koskisenkin tunteman asioimistavan olevan sellaisen että puheenalaista laatua olevia vuotia myytäessä myyjä ei si toudu vastuunalaisuuteen niiden kelvollisuu desta eikä niiden ilmoitetusta painosta; mutta koska myöskin oli todistettu, että Kauppias Raad, Joel Koskisen kirjeessä Maaliskuun 10 päivältä 1896 Raad Jakobsson & Colle ilmoitettua suuren osan vuodista olevan kelvottoman ja ettei hän siitä syystä ollut alkanut vuotia valmistaa, oli käydessään Koski sen luona sitoutunut Koskiselle korvaa maan kaikki mahdollisesti puhentuneet vuodat sekä kehoittanut Koskista niitä valmistamaan, sentähden ja kun Joel Stoskinen oli näyttänyt kelvottomien vuotien valmistamista varten käytetyistä tyväineista ja työpalkoista suorittaneensa yhteensä seitsemänkymmentäneljä markkaa kuusikymmentäviisi penniä, Hovioikeus, muuttaen Raastuvanoikeuden päätöstä, on velvoittanut Kauppiaat Jakobssonin ja Raadin silloisen Kauppayhtiön Raad Jakobsson & sen osakkaina Joel Koskiselle korvaamaan kysymyksessä olevat kelvottomat vuodat markan yhdeksänkymmenen pennin mukaan kilogram malta neljälläsadalla neljamänelläkolmella markalla kahdellakymmenellaseitsemällä pennillä sekä Koskiselle maksamaan takaisin vuotain hinnasta näiden laskussa ilmoitetun ja todellisen paimon notusta 24,5 kilogrammaa vastaavat neljäkymmentäkuusi markkaa viisikymmentäviisi penniä kuin myöskin suorittamaan edellämainituista työänsistä ja työpalkoista seitsemänkymmentäneljä markkaa kuusikymmentaviisi penniä oli siis Joel Koskiselle maksamaan kaikkiansa viisisataa kuusikymmentäneljä markkaa neljäkymmentäseitsemän penniä, jota paitsi Kauppiaat Jakobsson ja Raad määrättiin viidelläsadalla markalla palkitsemaan Joel Koskisen lainkäyntikustannukset Raastuvanoikeudessa. Hovioikeuden tuomioon Kauppias Jalobsson on alamaisesti hakenut muutosta länne jättämällään perustelmalla, jonka kaksoiskappalsen Joel Koskinen on sääde358
tyssä järjestyksessä ottanut, siihen kuitenkaan sittemmin vastaamatta. Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi osottavat on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkiaksensa ja katsoo olevan selvitettynä, niinhyvin että kysymyksenalai set kuivasuolaiset vuodat, mitkä Joel Koskinen, kauppasopimuksen nojalla, on Helmikuun 28 päivänä 1896 saanut Lahden kauppalassa vastaanottaa silloiselta yhtiöltä Raad Jakobsson & Celta, senjälkeisen Maaliskuun 7 päivänä toimitetussa tarkastuksessa ovat havaitut osaksi kelvitto miksi, josta Joel Koskinen kirjessä saman kuukauden 10 päivältä on yhtiölle ilmoittanut, kuin myös että Kauppias Raad tämän johdosta on ensin Koskiselle lähettämässään kirjeessä saattanut asian suorituksen personollisesti tavattaessa todennäköiseksi ja sittemmin saman vuoden Toukokuun alussa, ollessaan vielä yhtiön osakkaana, saapumutkin Koskisen luo ja, tarkastettuaan lähetettyjä, selloin edelleen kuivasuolaisina olleita vuotia ainakin antanut Koskiselle vallan panna ne työn alle ilman että lähetetty tavara sen kautta olisi katsottava hyväksytyksi, sekä että, kun vuotia oli ryhdytty valmistamaan, 233,3 kilogrammän painoinen määrä samoja vuotia on huomattu aivan kelvottomaksi; johon nähden ja kun Kauppias Jakobsson ei ole näyttänyt sellaista yleistä kauppatapaa olevan olemassa että kuivassa laisia vuotia myytäisiin myyjän vastaa matta tavaran viallisuudesta, sekä Joel Koskinen, joka hyväksymällä yhtiön hänen maksettavakseen vuotain fakteramäärästä asettaman vekselin ei ole luopunut hänelle näin ollen kuuluvasta oikeudesta jättää tavaralähetyksen kolvotonta osaa hyväksymättä, mutta kuitenkin sittemmin on ollut pakotettu lunastamaan saman vekselin siis K. No 1. luv. 4 SS:ssä säädetyn perustuksen mukaan on oikeutettu yhtiömishiltä saamaan takaisin minkä hän siten on kelvottomasta osasta tavaraa maksanut, eli sovitun markan yhdeksänkymmenen pennin hinnan jälkeen kilogrammalta neljäsataa neljäkymmentäkolme markkaa seitsemänkolmatta penniä, Keisarillinen Senaatti katsoo oikeaksi jättää Hovioikeuden tuomion pysyväksi mikäli Kauppias Jakobsson sen 359
gas. kautta on velvoitettu yhdessä Kauppias Raadin kanssa, yhtiön osakkaina, Joel Koskiselle suorittamaan äskensanottu määrä. Mitä sitten tulee Joel Koskisen sen yli nousevaan vaatimukseen, niin koska Koskinen ei ole edes väittänyt, että hän yllämainitussa kirjeessään tai muuten kohtuullisen ajan kuluessa olisi yhtiölle huomauttanut tavara. lähetyksen parnovaillinkia taikka että Kauppras Raad Koskisen luona käydessään olsi sitoutumet korvaamaan selloista vaillinkia tai vastaamaan minkäänlaisista vuotain valmistamiskustannuksista, ja yhtiön sen kirjeessä Toukokuun 8 päivältä 1896. Koskiselle tekemä tarjous maksaa viisi kymmentä markkaa painovaillingin korvauksena on pidettävä ainoasti sillä edellytyksellä tapahtuneena että tarjouksen hyväksymisellä heidän oikeudellinen välinsä tulisi täydelleen suoritetuksi, sentähden Keisarillinen Senaatti tutkii oikeaksi, muultaen Hovioikeuden tuomiota näisja kohdin, mikäli sama tuomio on Ikisarillisen Senaatin tutkittavana, hyljätä Joel Koskisen tässä suhteessa Kauppias Jakobssonia vastaan ajaman kanteen; joten Kirelin Blåfield muutettuna Hovioikeuden tuomio muilta kohdin eli koskien Joel Koskiselle tuomittua oikeudenkäyntikulunkien korvausta jossa kohden syytä oikaisemiseen ei ole esiintuotu, pysyy voimassa. Sätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkessa Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa: S. W. Kangas Kaupenskiöld Juhan Serlachius Ludvig Olenberg August Lybergh 360
Kesäkuun 14 päivänä 1900. Keisarillisen Majestatin Korkeassa Timeroi, Hänen Suomen Senaattinsa tuomiomaksuitta Vaasan Hovioikeudesta tulloessa, kalaveden rajankäyntiä koskevassa nostajutussa, jossa Oulun pitäjäläiset ja Oulunsalon kappelisaurakuntalaiset ovat hakijoina sekä Limingan pitäjäläiset ynnä Kempeleen, Sumijoen, Tammeksen ja Tynärän kappeliseurakuntalaiset poisjääneinä vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Kesäkuun 14 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Limingan pitäjäläiset olivat Oulun läänin Kuvernööriltä anonut, tä jakamaton kalavesi Sumijoen selkä nimisessä lahdessa, joka merestä pistää Timingan pitäjään kuuluvan Sumijoen kappelin ja Oulun pitäjään kuuluvan Oulunsalon kappelin väliin, jaettaisiin sanottujen pitäjäin kesken, sekä Sanhempi Komissionimaanmittari läsnä: S. H. - L.b. - G. L. - J. S. A. E. 361 No 726. Pag. 84. R. D. 1899.
25 Effende Albin Leistén, Kuvernöörin siitä antaman määräyksen mukaan, oli tämittanut mainitun jaon, ovat Oulun pitäjäläiset ja Oulunsalon kappeliseurakuntalaiset 23 päivänä Tammikuuta 1895 Kuvernöörille antamassaan kirjoituksessa valittaneet toimituksesta sekä vaatineet, että sanottu jako, mikäli mainituilta pitäjäläisiltä ja kappeliseurakuntalaisilta oli sen kautta otettu pois heillä kiinnistoisista ajoista ollut oikeus kalastaa puheenalaisessa merentähdessä, kumottaisiin sekä mainitut pitäjäläiset ja kappelisverakuntalaiset vapautettaisiin ottamasta osaa jakotoimituksesta johtuneiden kustannusten maksamiseen; minkä jälkeen Kuvernööri reselutioonilla Tammikuun 29 päivältä 1895 on lykännyt asian tuomioistuimen hasiteltäväksi. Limingan pitäjäläisille sekä Kempeleen, Sumijoen, Tammeksen ja Tyrnävan kappeliseurakuntalaisille toimitetun kirjallisen haasteen nojalla ovat Oulun pitäjäläiset ja Oulunsalon kappelisaarakuntalaiset sittemmin Liningan pitäjän ja siihen kuuluvien kappeliseurakuntain käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa uudistaneet mitä he Kuvernöö rin luona olivat vaatinut sekä ennen tekemiensä väitteiden lisäksi huomautta. neet, ettei puheenalainen merentahti, joka, kuten jakotoimituksessa syntyneet asiakirjat osettivat, oli kolmetoista hilemetriä pitkä ja vähän kahdeksatta kilometriä leviä sekä suurella alalla melkoisen syvä, ollut sellaista asiallisille yhteisesti kuuluvaa kiinteätä omai suutta, jota muusta huolimatta viisi heidän keskensä jakaa, vaan että yksityinen kalastusoikeus siinä perustui rinoastaan rantaoikeuteen, minkä mukaan veden jakaminen siis, jos sellainen eli välttämäten, laillisesti oli toimitettava. Sittenkun Simingan pitäjäläiset ynnä heidän asiakumppaninsa olivat vastaneet kanteeseen sekä todistajia oli asiassa kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus, jossa kruununasiamies kuin myös kirkollistilain oikeutta valvomaan määrätty asiamies olivat elleet läsnä, niin 362