Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
de af tretusen kronor svenskt mynt att utgå med tvåhundra femtio kranor i månaden och att kontraktet skulle gälla i fem år räknadt från och med den 3. Maj 1900, så har Ingeniören Holmström, enär Bankinen Laurell ingått proprieborgen för fullgörandet af den förbindelse Ingeniören Krank i nästnämndt afseende iklädt sig, på stämning, som delgifvits Rankisen Laurell den 1. April 1902, vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad yrkat Laurels åläggande att på grund af antydda borgesförbindelse till Holmström utgifva denne enligt ofvanberörda kontrakt tillbörande och till betalning förfallna lön, räknadt från den 15. Maj 1901. jämte sex procents årlig ränta å de skilda lönebeloppen från respektive förfallodagar Isaken Körd, har Bankinen Laurell anfört, att Ingeniören Holmström uti Ingeniören Kranks vid Häradsrätten i Jorvis sockens tingslag för tiden anhängiga konkurs bevakat sitt ifrågavarande löneanspråk, men att detsammas riktig het bestridts af särskilda fordringsegare i konkursen, hvarhos bevakningen motsagts jämväl på den grund, att Holmström beedigat endast riktigheten af omförmälda kontrakt, men däremot cke att han verkligen egde en fordran uti Ingeniören Franks konkurs eller att han på god tro uppgifvit sitt fordrings anspråk; samt att Häradsrätten medels den 7. Januari 1902. i konkursmålet afkunnad dom, med förkastande af invändningen därom att ifrågavarande fordran icke vore lagligen bevakad och beedigad, förklarat Ingeniören Holmströms omordade anspråk tvistigt och anvisat honom att, vid förlust af all rätt till betalning ur de afträdda tillgångarna, på tagen stämning till ehörig domstol inom natt och är där efter särskildt tvista angående anspråkets riktighet. Och som Ingeniören Holmström åtnöjts med berörda konkursdom, men Holmström emellertid uraktlå tit att inom den i konkursdomen förelagda tid anhängiggöra rättegång för styrkande af sin i konkursen bevaka531
de fordran, har Bankisen Laurell ansett, att Ingeniören Holmström förverkat all rätt till utbekommande af liqvid på grund af ifrågavarande borgen, samt förty anhållit om käromålets förkastande. Härtill har Ingeniören Holmström genmält, att förberörda konkursdom, såvidt anmärkningen därom, att Ingenie ren Kolmströms uti konkursen anmälda fordran icke blifvit lagligen bevakad, af Häradsrätten förkastats, af särskilda borgenärer underställts högre rätts pröfning samt att Holmström, enär slut lig dom då ännu icke i saken utgifvits, af sådan orsak varit därintillslag ligen förhindrad att ställa sig Härads rättens ofvanberörda föreskrift till efterrät telse. Rådstufvurätten, hvarest Ingeniören Holmström jämväl anhållit om godt görelse för sina umgälder i målet, har medels den 2. Maj 1903. afkunnadt utlag på upptagna skäl ålagt Runkien Laurell att på grund af omförmäl da borgen till Ingeniören Holmström ut betala den honom i förestående måtte tillkommande aflöning från den 15. Maj 1901. till den 15. Mars 1902. eller så lunda för tio månader efter tvåhundra femtio kronor i månaden med tillhora tvåtusen femhundra kronor svenskt mynt eller motsvarande belopp finskt mynt efter vid betalningstiden å orten hållande å vista kurs jämte sex procents årlig ränta å hvarje månads före han dess förfallodag, hvarutom Kunkaren Laurell känts skyldig att med thundra femtio mark ersätta Ingeni ren Holmström för dennes rättegångskostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Bonkiren Laurell i vadeväg dragit målet, har medels den 21. Oktober 1905. gifven domutlåtit sig; och emedan Ingeniören Holmström åtnöjts med förenämnde af Härads rätten i Jorois sockens tingslag uti Ingemören Kranks konkursmål den 7. Januari i 1902. åkunnade dom samt domen i öljd däraf, såvidt hans ifrågavarande i sockursen bevakade fordringsanspråk lemnats beroende på särskild rättegång, fätt 532
emot honom vinna laga kraft, men Holmström emellertid uraktlåtit att inom den uti sagda dom föreskrifna tid af natt och år efter domens åkunnande fullfölja sin bevakning medels anhängiggi rande af rättegång för styrkande af fordringsanspråkets riktighet, ty och då Ingeniören Holmström sålunda icke fullgjort hvad honom jämlikt 1. SS: i förordningen den 24. Februari 1873. angående närmare bestämmande af löstesmäns ansvärskyldighet för bevarande af sin talan emot Bönkisen Laurell såsom Ingeniören Kranks proprielötesman ålegat att iakttaga, har Hofrätten, med upphåfvande af Råd hufvurättens utslag, förkastat Ingeniö ren Holmströms i målet utförda talanUti Hofrättens dom har Ingeniören Holmström anhållit om ändring medels ingifven deluktion, den Runkisen Laurell i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Ingeniören Holmström icke hafva anfört skäl till ändring i Hörättens förenämnda dom, Frans Palmos vid hvilken fördenskull kommer att för blifva; och ålägges Ingeniören Holmström att med sextiofem mark ersätta Banki gen Laurell för hans härstädes i målet hafda kostnader. det alle, som vederbör till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland. Mentnumman¬ Alex. Kumlin Edvard Paldani Eva Levan Lejander 533
Lokakuun 25 päivänä 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, häätämistä koskevassa jutussa, jossa Ajuri Otto Lehtonen, Turun kaupungista, on hakijana ja samassa kaupungisja asuva Puutarhuri Aleksander Hurjatkin vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 25 päivänä Lokakuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen. sityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastalettuaan Otto Lehtosen Turun kaupungin Raastuvanoikeuden istuntoon 15 päivänä Lokakuuta 1904 on Aleksander Sturjalkin lausunut, että hän Turun kaupungin Rahatoimikamarin kanssa 3 päivänä Tammikuu ta 1898 tekemänsä kirjallisen kontrahdin nojalla oli saanut vuokraoikeuden viideksitoista vuodeksi, oikevaana tun kuun 1 päivästä lukien tilukseen No 115 mainittuun kaupunkiin kuuluvalla Stupillaan kentällä, mutta kun Lämä: H. A - Fab. K. P - W. H. 534 1o 999 Pag. 22 R. D. 1906.
tuolla alueella ilman laillista oikeutta oli Otto Lehtosen omistama raken nus, jossa Lehtonen itse perheineen asui ja piti vuokralaisia, on Aleksander Kurjatkin vaatinut Otto Lehtonen velvoittamista muuttamaan huoneus tonsa puheenalaiselta vuokra-alueet ta sekä perheineen vuokraväkineen poistumaan sieltä. Asiassa kuulusteltuna on Otto Lehtonen selittänyt, että Aleksander Sturjat kinin isäpuoli Gustaf Karlsson kirjallisen kontrahdin kautta 17 päivältä Tammikuuta 1884, jolloin Starlsson vuokalla hallitsi tilusta No 115., oli entisel le Vangirvartijalle Henrik Gustaf Vileniukselle ja tämän kasvättityttä relle Olga Maria Vileniukselle, jonka Otto Lehtonen sittemmin oli olla nut vaimokseen, vuokrannut kysy nyksessä olevan tonttipaikan neljän toista vuoden ajaksi, luettuna saman kuun 1 päivästä, sekä että Aleksan der Kurjatkin, joka jo vuonna 1885 Gustaf Karlssonin kuoltua oli saanut vuokräoikeuden puheenalaiseen tilukseen, oli äskenmainitussa kontrahdissa määrä tyn vuokra ajan kuluttuakin sallinut Otto Lehtosen ja hänen vaimonsa sano tussa kontrahdissa säädetyillä ehdoilla, paitsi että vuotuinen vuokra vuonra 1902 korotettiin, edelleen hallila kosketeltua tonttipaikkaa, minkä vuoksi ja kun Otto Lehtosella näin ollen, vaikkei erityistä suullista sopimusta hänen ja AleksanderTurjatkinen välillä olisikaan tehty, 19 päi vänä Kesäkuuta 1902 maan vuokrasta maalla annetun lain 5 SS:n nojalla oli oikeus pitää kysymyksessä olevaa maanalaa, koska välikirja sen mukaan on kalsottava uudistetuksi ellei vuokraajaa kuudessa kuukaudessa vuokra-ajan kuluttua irti janola, Lehtonen on pyytänyt kannet la kumottavaksi. Aleksander Turjalkinin kiellettyä että hän sen jälkeen kun edelläkos ketellun 17 päivänä Tammikuuta 1884 tehdyn kontrahdin vuokra-aika oli impeen kulunut olisi tehnyt suullista joki kirjallista välipuhelta puheena laisesta tonttipaikasta Otto Lehlosen kanssa, on Raastuvanoikeus, jossa Turun 335
Rahatoimikamaria ja todistajiakin on jutussa kuulusteltu, 11 päivänä Helmikuuta 1905 julistamassaan päätöksessä katso nut Otto Lehtosen ei voineen toteen näyt tää, että hänellä Aleksander Sturjatkinin kanssa tehdyn välipuheen perusteella olia oikeus hallita kysymyksessä olevaa maan alaa, minkä tähden ja koskei lakia maan vuokrasta maalla voitu sovel luttaa tähän asiaan, syystä että sanottu laki koski ainoastaan maasta suoritettavaa vuokraa maalla, Raastuvanoikeus on velvoittanut Otto Lehtosen heti poismuuttamaan mainitulta tomt timaalta siellä omistamansa huoneet sekä jättämään kosketellun maa-alueen Aleksander Kurjalkinin vapaaseen hallintoon. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Otto Lehtonen vetoamalla oli saattanut jutun, on 15 päivänä Joulukuuta 1905 antamassaan tuomiossa vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Lehtosen Alekander Sturjatkinille korvaamaan hänellä Hovioikeudessa asiaan menneet kustannuk let neljälläkymmenelläviidellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Otto Lehtonen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Aleksander Kurjalkin on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Otto Lehtonen ole esiintuo nut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväi seksi; ja velvoitetaan Otto Lehtonen suorilta mään Aleksander Kurjatkinille korvaukseksi hänellä täällä olleista oikeudenkaupi rikuluista kuusikymmentäviisi markkaa. Tatä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. J. Hen. Ingman - Alex. Kumbio J. Hen. Ingman - Alex. Kumbio Edvard Pardani. Eelain Kyander. hans Palmros. 536
Den 26 Oktober 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsall reverskilling, från Alo Hofrätt inlemnet fordringsmål mellan Sysslomännen i Handlanden Gustaf Adolf Svibergs till henkens upplåtna bo, Handlanden Erol Wilhelm Nylund och Vicehäradshöfdingen i Åvar Gruner, bägge från Åbo stad, sökande samt Vinkensuln Alfred Jacobsson, jamväl från Alo, uteblifven svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 26. Oktober 1906. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dom, såvidt nu är i fråga, inkämtat föl rande. Sedan Magistraten i Åbo den 13. Februari 1904, på ansökning af Lifränte anslållen i Åbo, förklarat Handlanden Johan August Subergs och dennes hustru Maria Karolina Svibergs konkursmassa tillhöriga gården och tomten No 1 i fem tonde hvardera och sjette stuldebelen af nämnde stad utmätt för Sifvenkan staltens fordran hos makarne Sviberg på grund af en utaf dem den 28 Mars 9to R. W - C75 - Ett - Fl - C. AB. F. M. No 1000. Pag. 158. R. D. 1906.
1900 till sagda anstalt uthändigad samt i omordade gård och tomt intecknad skuld redel, å hvars innehåll vid tiden för utmätningen 127,500 mark i kapital varit eguldna, hade Vockensuln Jacobsson, som jämlikt en i berörda fastighet jemväl intecknad skuldsedel af den 2 Juni 1902 hade att af Johan August Sviberg utla 50,000 mark förutom ränta, å den 2 Maj 1904 förrättad nekulle auktion inropat sagda gård och lemt för 161000 mark, hvilket belopp vid den 13. därpå följande Juni verkställd likvid guldits sålunda, att Vicekonsuln Jacobsson kontant erlagt 12100 mark 56 penni och öfverlagit ansvarigheten för först nämnda lån å 127500 mark, hvarhos återstoden af köpeskillingen utgått å hans fordran hos Johan August Sockers enligt skuldsedeln af den 2 Juni 1902 Efter stämning å Handlanden Nylund och Vicehäradshöfdingen Gruner i deras ofvanomförmälda egenskap, har Vilckenrubel Jacobsson vid Rådstufvurätten i Åbo anfört, all Johan August Seiberg enligt kontrakt af den 15. September 1901 till Gustaf Adolf Sviberg förhyrt en balik- och en bortadslokal jämle uthus uti frågavarande gård mot en årlig hyra af 6200 mark, som skulle förskottsvis vid hvarje hvartals början med 1550. mark till Johan August Sockog betalas, men att Gustaf Adolf Selags konkursmassa, som anda till den 1 Juni 1904 för egen räkning begagnat dessa likaler, vägrat att till Kuckensuln Jacobsson utgifva vare sig den hyra, som ofvansagde 13. Februari 1904. utestod eller hyran för hvarta let 1. December 1905. till 1 Mars 1904, derden därefter till betalning förfallna by ran för derpåföljande hvarlal intill den 1 Juni 1904, ehuru Rådstufvurätten me dels dom i Gustaf Adolf Sbergs konkurs utdömt hyresbeloppet till betalning med förmånsrätt ur den konkursmassan tillhöriga lösegendom, som vid konkurses försän funnits i de förbyrda lokalerna och hvilken egendom i värde motsva lat ifrågakomna hyra; och som Lifräntoanställens fordran till fullo utgått va fastigheten samt tillkonseln Jacobsson, såsom ende inteckningshafvare efter 538
Lifräntianslätten, varit berättigad att erhålla samtliga hyror, hvilka den dag fastigheten förklarats utmält ännu uti stodo eller därefter förfallit till betal ning, har Tillhensuln Jacobsson yrkat Gustaf Adolf Svibergs konkursmassassas för pliktande att till Jacobsson utgifva 3100 mark jämte ränta. Öfver käromålet hörde, hafva Handlanden Nylund och Richardshöfdingen Gruner anmärkt att, enär Gustaf Adolf Soibergs konkursmassa blifvit i finnanPehr A. Sieberg jord och dess innehafva re Johan August Svibergs konkursmål tillerkändt öfver 5,000 mark, nu ifrågavarande fordran, såsom utdömd åt nämnda firmeds konkursto, borde hvilkas not dess skuld till Gustaf Adolf Sviborgs konkursmassa; hvarhos Handlanden Nylund och tillhäradshöfdingen Gruner öfverlämnat till domstolens afgörande huruvida i någon händelse den Kecken eln Jacobsson möjligen tillkommande hyrån kunde beräknas för längre tid än från det utmätningen af fastigheten egt rum. Sedan sysslomannen i pinnan Pehr Å Sviberg jor och Johan August Fribergs konkursto Bankdirekaren Johan Osvald Wasasjerna, i saken hörd, förkla rat att nästbemälda konkunta ansett sig icke hafva någon rätt till ifråga komna hyra, har Rådstufvurätten me dels den 21 Januari 1905 afkunnadt utdag utlåtit sig och funnit utredt vara, all Vicekensaln Jacobsson, som, näst afler Lipantsanslätten i Åbo med ett belopp af etthundra tjugusjutusen femhundra mark, haft inteckning uti förenämnda gård för en fordran å femtiolusen mark jämte ränta, vid omförmälda den 13. Juni 1904 verkställda auktionsskillingslikvid å detta sitt tillgodohafvande fått afräknadt ett belopp af endast huguettusen trehundra nittionie mark fyraliofyra penni, hvadan Vicekonseln Jacobsson, enligt 18 SS. i förerdningen den 9 November 1868 om inteckning i fast egen dom, sådant sagda lagrum lyder i för ordningen den 3. December 1895, varit berättigad att för sin återstående fordran under sin pant och inteck539
Skatte ningsrätt inbegripa jämväl den hyra, som efter det fastigheten rättes under skingsförbud åt egaren fallit eller da ännu utestätt, såvidt denna afgäld eller afkomst icke blifvit till egendomens nylla använd eller till dess förvaltning åtgått; i anseende hvartill och som emedade fastighet blifvit den 13 Februari 1904. af Magistraten i Åbo på Sifränte anstaltens anhållan utmätt, hvilken åtgärd jämlikt 2. mom. 30. SS: 4. kap. Utsökningslagen vore att likställas med skingringsförbud, och vedermera den 2 därpåföljande Maj å offentlig auk tion försåld, under hvilken tid enligt del emellan Johan August Sockers och Gustaf Adolf Sviberg uppgjorda kyresken, traktet hyran för tiden från den 1. Mars 1904. till den 1. Juni samma år förfallit till betalning allaredan berörde 1 Mars med ettusen femhundra femtio mark, samt vid utmätningstillfället hyran för tiden från den 1. December 1903. utlänrämnde 1 Mars 1904 ännu utestätt om drifven, alltså och då sagda hyra, utgörande inalles tretusen etthundra mark, efter af sysslomännen i förmån Pehr A. Svilag jag och dess innehafvare Johan August Svibergs konkursto gjord svakning, blifvit i Gustaf Adolf Sockens konkurs utdömd samt förstlemälda konkummassa förklarat sig icke vilja utbe komma densamma, har Rådstupuräl ten, med förkastande af Gustaf Adolf Tvilags konkursförvaltnings anspråk på kvittning, enär Vicehemuln Jacobsson redan genom fastighetens utmätning erhållit bättre rätt till omordade fyra och berörda kvittningsanspråk framställts först i forwa rande rättegång, berättigat Vicehensuln Jacobsson att från Gustaf Adolf Svebergs konkursbo utså förenämnda lyresbelopp tretusen etthundra mark på sätt och med den rätt Rådstufvurätten uti dess i sist sagda konkursmål gifna dem tillerkänt finnan Pehr A. Sviberg jos och Johan August Svibergs konkursmassa Hofrätten, under hvars pröfning land landen Sylund och Vicehäradshöfdingen Gruner i väderag dragit målet, har ge nom dem den 26 Maj 1906 fastställt Råd etufvurättens utslag, jämte det Handlanden 540
Nylund och Vicehäradshöfdingen Gruner, i sin omförmälda egenskap, kän des skyldige att med sextio mark godt göra Vicekenseln Jacobsson hans i målet hos Hofrätten hafda umgälder Uti Hofrättens dom hafva Handlanden Nylund och Vicehäradshöfdingen Gruner anhållit om ändring Kejserliga Senaten har lagit må let i öfvervägande samt finner Handlanden Nylund och Vicehäradshöfden gen Gruner icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero. Til alle, som vederbör, till sterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland R. A. Brede. C. J. Fimgren L. Werkman Kils. Lundenius. L. Werkman Kils. Lundenius. Paul HenqvistD. F. Möné 17 Lokakuun 29. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa, torpan luovuttamis ta koskevassa nostojutussa, jossa Torppari Emanuel Korpela, Kokemäen pitäjän Kakkulaisten kylästä, on hakijana sekä Talollinen Eevertti Nirha, samasta kylästä, tulemat ta jääneenä vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 29. päivänä Lokakuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Kokemäen ja Harjavallan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Eevertti Nirha vaatineet, että Ema nuel Korpela, joka ilman Nirhalle tiettyä oikeutta asui Eevertti Nirhan edellämainitussa Kakkulaisten kylässä omistamaan Nirhan taloon kuuluvaa Korpelan torppaa ja sen ohessa useamman vuoden oli laiminlyönyt suorittaa torpasta veroa, velvoitettaisiin heti luopumaan mainitusta torpasta ja jättämään säenä: Hs. F. K. - Ed - W. N. I: S. 541 No 1003. Pag. 47. R. B. 1906
se maineen huoneineen Eevertti Nerhan vapaaseen hallintaan. Kanteesta kuulustettuna on Ema nuel Korpela selittänyt, että kysymykjessä oleva torppa siinä kaupassa. jolla Korpelan sittemmin kuolleen vaimon Loviisa Vilhelmiina Mikon tyttären isä Mikko Mikonpoika Nirha Maaliskuun 31. päivänä 1852. pojallensa Juho Kustaa Mikonpojalle myi edellämäinitun talon, oli annettu Loviisa Vilhelmiina Mikontyt tärelle, joka silloin vielä oli ollut naimaton, ja hänen tulevalle miehelleen hallittavaksi heidän kumman kin elinajakseen, johon nähden ja kun Korpelalla näin ollen oli laillinen oikeus elinaikansa asua torppaa ja torpan veroa ei ollut enempää maksamatta kuin kahdelta viime vuodelta, Korpela on vastustanut kannettaKihlakunnanoikeus on 8. päivänä Syyskuuta 1903. julistamassaan pää töksessä katsonut asiassa selvitetyksi. että Emanuel Korpelalla edellämainitussa kauppatilaisuudessa tehdyn kontrahdin nojallu kyllä oli elinkautinen, Eevert ti Nirhaa sitova hallintooikeus kysymyksenalaiseen torppaan; mutta kun Emanuel Korpela, joka kontrahdin mukaan oli ollut velvollinen tuosta torpasta suorittamaan vuotuisen veron, haasteen asiaan saadessaan oli ollut verorästissä torpasta viimeisiltä seitsemältä ja puolelta vuodelta ja Korpela tämän veronmaksun laininlyömisen kautta oli menettänyt oikeutensa torppaan, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Emanuel Korpelan muuttamaan pois sanotus ta torpasta ja jättämään sen huoneineen maineen Eevertti Nirhan vapaaseen hallintaan, kumminkin vasta laillisen muuttoajan kuluttua eli siis viimeistään 14. päivänä Maaliskuuta 1905. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Emanuel Korpela oli vetoamalla saatta nut jutun, on tuomiolla 10. päivältä Helmikuuta 1906. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, minkä ohessa Emanuel Korpela velvoitettiin Evertti 512
Nirhalle suorittamaan maksut viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä Nirhan kappaleesta Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Emanuel el Korpela anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Emanuel Korpela ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden yllämainittua tuomiöta, joka, Maakaaren 16. luvun 2. SS: mukaan, siis jää pysyväiseksi - Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alleni hemman - Alex. Kunlin Edvard Paldeni. Evain kyanden. Idaanius 18 Lokakuun 29. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa ovat Talolliset Tuomas ja Risto Lempiäinen eli Lemrinen, Lappeen pitäjän Ihalaisten kylästä, hakijoina, sekä Maanviljelys neuvos Edvard Grönroos, Heinjoen pitäjän Filppolan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 29. päivänä 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen vettelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Maanviljelysneuvos Grönroos on Riipurin läänin Kuvernöörinvirastossa alkanut ja sittemmin kun asia oli päätöksellä Syyskuun 3. päivänä 1902. riitaisena siirretty tuomioistuimen käsi teltäväksi. Lappeen pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa ajanut sellaista kannetta, että Tuomas Lempi rinen, joka oli Maanviljelysneuvos Grönroosilta ja tämän alaikäiseltä tyttäreltä Sivia Emilia Grönroosilta sekä pojalta Yrjö Edvard Rainiolta 21. päiväLäsnä. H.S. F. K. E. P. W. 513 No 1004. Jag 255. R. D. 1905.
nä Maaliskuuta 1899. ostamansa mainitun Ihalaisten kylän talon No 3. hinnan 60,000. markan jäännöksestä 30,000. markasta antanut samana päivänä Maanviljelysneuvos Grön roosille velkakirjan, sitoutuen siinä muun muassa maksamaan velkamää rasta viiden prosentin vuotuisen koron ja suorittamaan velkaansa 15. päivänä Heinäkuuta 1899. 5000. markkaa, 15. päivänä Tammikuuta 1900. 10,000. markkaa, senjälkeisen Maaliskuun 15. päivänä 10,000. markkaa ja loppusumman 25,000. markkaa kuuden kuukauden kuluttua irtisanomisesta, ei kuitenkaan ennen kymmentä vuotta velkakirjan antopäivän jälkeen, sekä Risto Lempiäinen, joka oli mennyt sanotusta velasta omavelkaiseen takaukseen, velvoitettaisiin velkakirjan sisällystä, jota oli suoritettu Tammikuun 17. päivänä 1900. 1500. markkaa, maksamaan Maanviljelysneuves Grönroosille suoritettaviksi langenneet 10,000. markkaa ja, kun Maanviljelysuuvos Grönroos oli mainitusta talosta eroitetun niin sanotun Savimaan palstan ostajilta perinyt talon kaupassa tehdyn sopimuksen mukaan talon hinnan maksuksi yhteensä 5,200 markkaa, joilla Tuomas Lempiäisen velan korot olivat tulleet maksetuiksi 15. päivään Kesäkuuta 1901, siitä päivästä alkaen juoseet korot niinhyvin viime mainitulle 10,000. markalle kuin myös kerrotulle vielä maksettavaksi lankea mattomalle 2500, markalle, minkä ohessa Maanviljelysneuvos Grönroos on huomanttanut oikeudenkäyntikulujensa korvaamisesta. Tastatessuun asiaan ovat Tuomas ja Risto Lempiäinen myöntäneet Tuomas Lempiäisen Maanviljelysneuves Grönroosilta ostaman edellämainitun talon hinnan olleen 6,000. markkaa, jota oli heti kaupanteossa suoritetuksi kuitattu 10,000. markkaa, siihen luettuna Maanviljelysmanos Grönroosin ylläsanetun Savimaan palstan rintana sen os tajilta saamat 800. markkaa, ja velka kirjan annetuksi talon hinnan jään nöksestä, jota oli maksettu 17 päivänä 544