Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Wesijärvelle 20 markkaa vekselikorkoja 0/30 markkaa sekä edelläkerrotun vahingon korvauksena mainitut 7,250 markkaa 55 penniä eli siis kaikkiaan 31,843 markkaa 95 penniä eikä Kaarlo Tilander ollut Mattssonille tätä vastaan hyvällä suorittanut enempää kuin samaan konttoku ranttiin vastaavan puolelle merkityt 22,80 markkaa, on Ernst Mattsson vaatinut Kaarlo Tilanderia velvoitettavaksi Mattssonille suorittamaan Mattssonin jäännössaatavan 1893 markkaa 65 penniä korkoineen. Kanteessen on Kaarlo, Silander, vastannut että Ernst Mattsson oli 18 päivänä Marraskuuta 1907 lähettänyt Tilanderille konttokuranttilaskun asianosaisten kysymyksessä olevasta välipuheesta oikeutuneista väleistä, johon konttokunanttilaskuun kanteessa mainittua 7,250 markan 55 pennin korvanseråä ei oltu merkitty ja jonka mukaan Mattssonen sadtava Tilanderilta oli ainoastaan 1814. markkaa; että kun viimeksimainittuun konttokuranttilaskuun oli merkitty kuljetetuksi paljen enemmän halkoja kuin todellisuudessa oli kuljetettu ja Mattsson sitäpaitsi oli jättänyt kuljettamatta erinäisiä halkomääriä, jotka sen tähden olivat jääneet talven yli metsään ja arvossaan tuntuvasti alentuneet, Tilander oli puolestaan 26 päivänä Marraskuuta 1907 Matts sonille lähettänyt täydentämänsä ja vikaisemansa tililaskun Matts sonin ja Tilanderin väleistä, johon laskuun Tilander oli merkinnyt: tilin vastattavan puolelle paitsi ensiksimainitun konttokuranttilaskun vastaavan puolen evät yhteensä 2350 markkaa vielä korvauksena 140 syleltä Mattssonin kuljettamatta jättämiä poivuhalhoja 8 markkaa 20 penniä rubeltä eli 1145 markkaa sekä korvauksena 400 syleltä kuljettamat ta jätettyjä sekahalkoja 5 mark 35
kaa 5 penniä syleltä eli 20 mark kaa sekä tilin vastaavan puolelle taas Päijänteeltä Kesijärvelle kuljetetuista haloista 50,792 syleltä 3 markkaa 70 penniä syleltä eli 18700 markkaa 15 penniä, rennevedeltä tuoduista 790 1/2 sylestä 5 markkaa 50 penniä syleltä eli 4347 markkaa 75 penniä, lisälästauskuluina haloista 75 markkaa, rimojen lastauksesta 45 markkaa haapajen kuljettamisesta 20 markkaa ja vekselien korkoja 230 mark kaa, joten Tilanderin jäännössää tavaksi jäi 2506 markkaa 10 penniä. Tähän nähden ja kun Ernst Mattsson oli lähettänyt mainitulle 18 päivälle Marras kuuta 1907 päivätyn konttokuranttilasian lopputilaksi asian osaisten väleistä on Kaarlo Tilander hatsonut, ettei Mattsson in kysymyksessä olevaa vaati musta mikäli se kanteen mie kaan nousi saman konttakuranttilaskun jäännössummaa 1814 markkaa suuremmaksi, voitaisi en ninkään tutkittavaksi ottaa ja että Mattssonin vaatimus mitä viimeksi sanottuun rahamäärään tuli oli perusteeton, joten Tilander on anonut kannetta hyljättäväksi Oikeudenkäynnin kestäessä on Ernst Mattsson väittänyt, että asiassa todistajana kuulusteltu Puutavara kauppias Heikki Vihtori Salto, koska hänellä Kaarlo Tilan derin liikekumpanina oli asias sa osaa, oli esteellinen, siinä todistamaan ja peräytystodistajaksi julistettava, minkä jälkeen ja sittenkuin Kaarlo Tilander oli anonut, että hänelle varattaisiin tilaisuus eri oikeudenkäynnillä hakea vastapuoleltaan sitä korvausta minkä hän oli tältä saapa laiminlyödyn kuljetuksen perusteella Kihlakunnanoikeus, josja asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan on 36
23 päivänä Elokuuta 1909 julistanut päätöksen asiaan; ja, samalla kuin Heikki Vihtori Aalto siihen nähden mitä oli ilmitullut hänen suhteestaan esillä olevaan asiaan julistettiin peräytystodistajaksi sekä Kaarto Tilanderin anomus saada ort oikeudenkäynnin alaiseksi sen osan asiasta, mikä koski Tilanderin Ernst Mattssonia vastaan tekemiä vaatimuksia hyljättiin. koska nämä vaatimukset, joita toteensaattaakseen Tilander oli anomuksestaan saanut tilaisuuden, kokonaan johtuivat nyt riidan alaisesta asianosaisten välisestä sopimuksesta ja osaksi sisällyi vät Mattssonin puolelta vaadittuihin, vaan Tilanderin riitaisiksi tekemän eriin asianosais ten välisissä Oikeuteen jätetyissä konttokurantsissa, on Kihlakunnanoikeus katsonut selvitetyksi että Ernst Mattsson oli asianosaisten kesken 6 päivänä Marraskuuta 1906 tehdyn sopimuskirjan mukaisesti ottanut kesän kuluessa vuonna 1907 Päijänteen, Ruotsalaisen ja ronneveden rannoilta kesijärven asemalle kuljettaakseen Kaarlo Tilanderille kaikkiaan kymmenentuhatta syltä koivuhalkoja kolmen markan seitsemänkymmenen pennin korvauksesta jokaisella metrisytelta, joka oli tuotu Päijänteen ja Ruotsalaisen rannoilta, ja viiden markan viidenkymmenen pennin korvauksesta jokaiselta Konneveden rannalla tuljeluista kalkosylästä ja oli sopimuksessa määrätty muun muassa, että kuljetettaviksi jätettävät halot olisivat hyvittä tästäuspäikoilla lähellä rantaa, vähintään proomunlästi paikassaan eikä muita puita välissa sekä sellaisella vastalta, jonne täivä ja proomut hyven pääsisivät täydessä lastissa, ja että Mattsoon sitten oli kin mainitun osan kuluessa kuljeltanut Tilanderille puheena olevia halkoja Kesijärven asemäl51
le Päijänteen rannailta kaikkiaan viisituhatta kaksisataa kuusikymmentäseitsemän yltä sekä Konneveden rannoilta kahdeksansataa kaksikymmentäneljä ja puoli syltä eli yhteensä kuusituhatta yhdeksänkymmentäyksi ja puoli syltä, mistä haloista kuitenkin ainakin kaksi, tuhatta kuusisataa seitsemäntoista ja puoli syltä Päijänteen rannoilta kuljetetuista haloista ja neljä sataa seitsemänkymmentäneljä syltä Konneveden rannalta kuljetetuista haloista oli ollut siihen määrään hajalleen asetettuina ja vaikeissa paikoissa, että niiden kuljettamiseen oli kulunut kaksinkertaisesti se aika kuin mikä niiden poiskuljettamiseen olisi kulunut, jos halot olisivat olleet asianosaisten välisessä sopimuskirjassa mainitulla tavalla sijoitettuina; mihin nähden ja kun se seikka että Matteron oli 18 päivänä Marraskuuta 1907 lähettänyt Tilanderille tästä halkojen kuljetuksesta Mattssonille tulevasta korvauksesta konttokurantin, jossa Mattsson oli merkinnyt saatavansa Tilanderilta pienemmäksi kuin sittemmin Tilan derille 18 päivänä Maaliskuuta 1905 lähettämässään oikaistussa konttokurantissa, joka oli esitetty kanteen perusteeksi ei ollut voi nut sitää Mattsdonia pysymään ensiksi Tilanderille lähettämässään konttokurantissa tekemissän vaatimuksissa, Kihlakunnanoikeus, koska asianosaisten Oikeuteen antamissa konttokuranteissa olevista eristä muut olivat molemmin puolisesti oikeiksi myönnetyt paitsi Mattssonin konttakurantissa erät: halkojen kuljetuksesta Päijänteen ja Konneveden rannailta yhteensä kaksikymmentä neljätuhatta kaksikymmentäkaksi markkaa kuusikymmentäviisi penniä proomun vuokrasta ja riniojen kuljetuksesta kaksisataa markkaa, rimejen lautaamisesta 38
proomuun neljäkymmentäviisi markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä ja vastoin sopimuksen määräyksiä Päijänteen ja Konneveden rannoille sijoitetuista noutopaikoista kuljotettujen halkojen korvaus seitsemäntuhatta kaksisataa viisikymmentä markkaa viisikymmentäviisi penniä on toteensaattamat tomana hyljännyt edellämainitun kahdensadan markan erän ekä sanotusta neljänkymmenenviiden markan seitsemänkymmenenviiden pennin erästä seitsemän kymmentäviisi penniä, niinikään riitaisena ynnä Tilanderin konttokuranttiin Mattssonin muka kuljettamatta jättämien halkojen korvauksena merkityt tuhannen sadan neljänkymmenenkahdeksan markan ja kahdentuhannen kahdenkymmenen markan erät. Mutta koska Mattssonin vaitima lisäkorvaus kaksi markkaa. kymmenen penniä syleltä ylemkana mainituista Paijandeen rän noilta kuljetetuista kahdesta tuhannesta kuudestasadasta seitsemästätoista ja puolesta sylestä halkoja sekä niinikään neljästäsadasta seitsemästäkymmenestäneljästä sylestä. Konneveden rannoilta tuoduista haloista laskettu kolmen markan seitsemän kymmenen pennin korvaus syleltä mitkä halot eivät olleet olliet sopimuksenmukaisilla paikoilla vaan jotka Tilander kuitenkin, Mattssonin ne Wesijärven asemalle kuljetettua, oli edelleen juljetettavaksi ottanut oli kohtuullinen, niin Kihlakunnanoikeus huomioonottaen että Tilander oli konttokun tissaan myöntänyt Matts sonille kysymyksenalaisten palkijen kuljetuksesta tulevan Päijän teen rannoilta kuljetetuista haloista ainoastaan kahdeksantoislatuhatta seitsemänsataa yhdeksankymmentäneljä markkaa viisitoista penniä ja kolneveden rannalta luoduista taloista ainoastaan neljätuhatta kolmesa 39
taa neljäkymmentäseitsemän markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä, on tuominnut Ernst Mattssonille tästä asianosaisten välisestä kuljetussopimuksesta saatavaksi johtuvan ja heidän välisten konttokuanttien mukaan näin ollen lulevan erotuksen kahdeksantuhatta seitsemänsataa yhdeksänkymmen täkolme markkaa kaksikymmentä penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna 10 päivästä Lokakuuta 1908, jolloin asia oli ensi kertaa kihlakunnanoikeudessa esillä, minkä ohessa Kaarlo Silander on velvoitettu oikeudenkäyntikustannusten korvauksena Ernst Mattssonille suorittamaan kuusisataa markkaa. Hovioikeus jonka tutkittavak si Kaarlo Tilander vetoamalla oli saattanut jutun on 3 päivänä Toukokuuta 1912 antamassaan tuomiossa lausunut tehtä kunnanoikeudelta puuttuneen laillista perustettä julistaa Heikki Vihtori Aalto peräytystodista jaksi, minkä vuoksi Hovioikeus oikaisten Kihlakunnanoikeuden päätöksen tässä kahden, on pysyttänyt hänen todistuksensa voimassa. Mitä sitten tuli itse asiaan, on Hovioikeus katsonut, ettei Ernst Mattsson ollut voinut luotettavas ti näyttää asianosaisten väleistä Kaarlo Tilanderille antamansa, 1 paivälle Joulukuuta 1907 päivätynkonttokurantin vastattavanpuolelle merkittyjä eriä: kahlasataa markkaa viittatuhatta neljääsataa yhdeksääkymmentäkuutta markkaa. seitsemääkymmentäviittä penniä ja tuhatta seitsemääsataa viittäkymmentäkolmea markkaa kahdeksankymmentä penniä sekä neljänkymmenenviiden markan seitsemänkymmenenviiden pennin erästä seitsemääkymmentä viittä penniä ja ettei Kihlakunnanoikeudella ollut ollus riittävää aihettä kuittaa Kaarlo Silander 10
ilta oikeutta eri oikeudenkäynnillä vaatia korvausta hänelle siitä ehkä syntyneestä vahingosta, ettei Ernst Mattsson ollut Tilanderille toimittanut puheena olevassa välikirjassa sovittua määrää halkoja, minkä vuoksi ja kun Mattssonille oli luettava hyväksi saman konttakurantin vastattavan puolen eriit: kaksikymmentäneljätuhatta kaksikymmentäkaksi markkaa kuusikymmentäviisi penniä, näytettynä, sekä seitsemänkymmentäviisi markkaa kaksikymmentä markkaa, kaksisataa kolmekymmentä markkaa ynnä neljänkymmenenviiden markan seitsemänkymmenenviiden pennin erästä neljäkymmentäviisi markkaa oikeiksi myönnettyinä, eli yhteensä kakrakymmentäneljätuhatta kolmesataa yhdeksänkymmentäkaksi markkaa kuusikymmentä viisi penniä, josta oli vähennettä vä Mattssonin konttokurantin vastaavanpuolella Tilanderille kyväksi myönnetyt kaksikymmentäkaksituhatta kahdeksansataa viisikymmentä markkaa, Hovioikeus on jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen vaaan muuten paitsi että Tilanderin Mattsonille maksettava määrä alennettiin tuhanteen viiteensataan neljäänkymmeneenkahteen markkaan kuuteenkymmeneen viiteen penniin ja että Tilanderille jätettiin avonaiseksi, jos hän katsoi syytä siihen olevan eri oikeus denkäynnillä hakea Mattssonilta korvausta siitä vahingosta minkä hän ehkä oli kärsinyt siitä ettei Matlsson ollut hänelle toimittanut asianosaisten välisessä kontrahdissa sovittua määrää halkoja, minkä ohessa lain käyntikulujen korvaus jonka Kihlakunnanoikeus oli velvoittanut. Tilanderin suorittamaan Mattssonille, alennettiin neljäksisadaksi markaksi 11
Hovioikeuden tuomioon on Ernst Mattsson anonut muutosta perustetmalla, johon Kaarlo Tilander on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Ernst Mattsson ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Ernst Mattsson suoAttamaan Kaarlo Tilanderille hänellä täällä jutun vuoksi ollei den kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Liiksiala. B. Anneberg. Alfred Liuksiala. B. Annberg. A. W. Lillkunnala Samuli Koski. A. N. Lillmikala Samuli Koski. A. W. Rullikkala. Samuli Koski. A. V. Lillmukaara SaA. V. Lillmukaara SaA. P. Den 25. Januari 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Kommerserådet Teodor Sergejeff, från staden Viborg sökande, samt i Helsingfors stad bosatte Handlanden Adrian Vesterberg, svarande, angående fordran: Gifven uti Justitiederactementet den 25 Januari 1916 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Sedan Kommerserådet Sergejeff i Rostauratoren August Pellbloms konkurs jemlikt tvenne af Mellblom den 15. November 1905. till testaura tören Petter Mäkinen utfärdade och å Sergejeff öfverlåtna skuldsedlar, hvarderå lydande å 45000. mark, hvaraf årligen den 15. November, första gången år 1906, skulle afbetalas minst 4500 mark jämte sex procents årlig ränta å det för tiden utestående beloppet, bevakat sammanlagdt 0,300 Sp: F. S. R. B.S. Å. R B. 70.9. 2 No 112. Pag 71. R. D. 1914.
mark jämte ränta från den 15. November 1908, hade Kommerserådet Sergejeff vid Rådstufvurätten i Helsingfors den 2. Augusti 1910. yrkat, att Handlanden Vesterberg, som jämte tvonne andra personer iklädt sig proprieborgen för gäldandet af sagda skuldsedlars innehåll å de särskilda förfallotiderna, måtte förpliktas att till Sergejeff utgifva en tredjedel af omvidade 6500 mark jämte ränta; därå Rådstufvurätten medels utslag af den 11 Oktober 1910, hvilket af Åbo Hofrätt genom dom af den 31. Juli 1912. sedermera fastställts, enär af Kommerserådet Berggjeffs tillgodohofvande enligt nämnda skuldsedlar för tiden endast ett års ränta å 21000. mark från den 15. November 1908 samt af kapitalet 3000 mark voro genremot Handlanden Westerberg, i hans egenskap af löftesmän, till betalning förfallna, ålagt Westerberg att till Sergejeff utgifva sex procents ränta å 2100 mark, räknadt från sistsagda dag till samma dag år 1909, samt i kapital 3000 mark Uti nu förevarande mål har Kommerserådet Sergejeff efter Handlanden Westerberg den 24 September 1912 ågången stämning vid bemälde Rådstufvurätt yrkat att emedan af ifrågavarande skuldsedlars belopp ytterligare förfallit till betalning sex procents ränta å 1800 mark från den 15. November 1909 samt 3000 mark i kapital den 15. November 1910 och samma dag år 1911 likaledes 3000 mark Westerberg måtte förpliktas att till Segejeff utgifva sex procents ränta å 1800 mark, räknadt från den 15. November 1909, samt i kapital 6000 mark jämte ränta därå hvarhos Kommerserådet Sereggeff tagit i anspråk godtgörelse för rättegångskostnaden. I målet hörd har Handlanden Westerberg såsom sentida väckt motsagt käromålet, såvidt angick den 15. November 1910 till betalning förfallna 3000 mark samt sex pro43
cents ränta å 1800. mark, räknadt från den 15. November 1909 till samma dag år 1910, och beträffande Kommerserådet Sergejeffs härutöfver sträckta kraf framhållit, att Sergejef å sin i Restauratören Mellbloms konkurs bevakate fordran 67.725. mark, däraf i hapital 6000 mark och i ränta 4725. mark, i dervidend uppburit SS: 126 mark, hvarför och då Vesterberg vore berättigad att tillgodoräkna sig, med afseende därå att löstesmännen varit tre till antalet en tredjedel af sistsagda belopp, Handlanden Westerberg anhållit, att å det belopp, som den 15. November 1911. forfallit till betalning, måtte afräknas 2:09. mark samt att å honom måtte öfverlåtas rätten till en tredjedel af slutdividanden i Hellblöms konkurs. Rådstufvurätten har genom den 26. Mars 1913 afkunnadt utslag utlåtit sig i saken; och som Kommerserådet Sergejeff, därest han velat att Handlanden Westerberg på grund af den proprieborgen, utom andre, denne ingått för betalningen af i frågavarande tvenne skuldsedlar, blefvi skyldigkänd att erlägga den rataf kapitalet samt den ränta, som förfallit till betalning den 15. November 1910, bort, jämlikt 24 SS i Kejserliga förordningen af den 3. Februber 1895. om införande af ny utsökningslag, inom tolf månader efter sagda förfallodag lagsöka Westerberg, men förevarande rättegång af Sergejeff anhängiggjorts först den 24. September 1912. samt den talan, Kemmerserådet Sergejeff den 2. Augusti 1910, eller således förran omordade tapitalafbetalning bort ske, anhängiggjort emot Handlanden Westerberg uti omförmälda, medels Hofrättens ofvanberörda dom af den 31. Juli 1912 afgjorda mål, icke kunde anses hafva innefattat en laglig utsökning jämväl af nu ifrågavarande afbetalningsrat, har Rådstufvurätten funnit Vesterberg vara fri sin borgen för det belopp, som å skuldsedlarna bort den 15. No41
vember 1910. inbetalas, samt den yrkade räntan å 1800 mark. Däremot och som sistsagda dag å förenämnda skuldsedlars belopp återstode oguldna sammanlagdt fyratiofemtusen mark har Rådstufvurätten ålagt Handanden Vesterberg att emot kvitto till Kommermerådet Sergejeff erlägga sex procents ränta å en tredjedel häraf, eller å femtontusen mark från den 15. November 1910 till samma dag år 1911, samt en tredjedel af sistsagda dag å Capitalet förfallna niotusen mank med tretusen mark jämte sex procents ränta därå från förfallodagen intill skunde full likvid; och jämte det Handlanden Westerbergs anspråk att få afdraga en tredjedel af det belopp, Kommerserådet Sergejeff från Ristauratören Mellbloms konkurs fått i dividend uppbära, på upptagna skäl förkastats, har Handlanden Westerberg skyldigkänts att med tvåhundra mark ersätta Kommerserå. det Sergejeff hans i målet hafda umgälder. Höfätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i vadeväg draget målet, har genom den 16. Februari 1914. däri gifven dom låtit vid Rådstufvurättens utslag bero i öfrigt utom att Handlanden Westerberg berättigades att, från hvad Westerberg i ofvananförd måtto ålagts att till Kommerserådet Sergejeff utbetala, afdraga hvad utaf det belopp, som Sergejeff i dividend å sin förberörda, i Resteratoren Pellholms konkurs utdömda fordran jämlikt konkursdomen uppburit eller framdeles komme att uppbära belöpte sig å Kommerserådet Sergejeffs i denna rattegång utdömda fordran Uti Hofrättens dem har Femmerserådet Tergejeff anhållit om ändring medels deduktion, den Handlanden Vesterberg bemätt. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Kommerserådet Sergejeff icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrät45
tens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges Kommerserådet Sergejeff att till Handlanden Westerberg, i ersättning för hans härstädes i målet hafda kostnader, utgifva sextiofem mark. Ort alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: tein Saarivoski Alfred Liiksiala. tein Saarivoski Alfred Liiksiala. B. Amberg. A. W. Rustman. R. Amberg. A. J. R. L. Lillinnblad Samuli Koski. Asian Ahauman. Tammikuun 25 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullussa korvausjutussa jossa Ylivieskan pitäjän Kankaan kylässä asuvä Talollinen Daavid Juhonpoika Hamari eli Savita on hakijana sekä Suomen Tie ja Kesisakennusten Ylihallilas, saapuville tulleena, ja Suomen Kruunun tuhmatta jääneenä, vastaajina Annettu Oikeuserastossa Tammi kuun 25. päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itsellan esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikali nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Sievin ja Yliviiskan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Daniel Kamari laununut, että hän Oulen läänin Kuvernöörinviraston 27 päivänä Heinäkuuta 1877 antaman ja Keisarillisen Suomen Senaatin 31 päivä na Tammikuuta 1878 vahvistaman päätöksen nojalla oli perustanut mylly ja sahalaitokun lännunkoskeen. Kalajoen Läsnä: A. D. P. R. H. K. A 10 No 113 Sag. 3. R. D. 1914.
etelärannalle sanotussa Kankaan kylässä että hän Helmikuun 15 päivänä 1869 laaditulla välikirjalla oli viidenkymmenen vuoden ajaksi vuokrannut sen mainitussa kylässä olevan Käskelän verotaloon No 1 kuuluvan maa-alueen, jolla laitos sijaitsi, mutta sittemmin Helmikuun 16 päivänä 1876 ostanut itselleen myllypaikan, että mylly ja sahalaites sittemmin oli tuotta nut noin 700 markan vuotuisen puklaan tulan, kunnes Trettion kustannuksella sekä Tio ja Kesäkennusten Ylihallituksen johdella oli Kalajvensa toimitettu makaus tyä, joka oli päättynyt kerättä vuonna No 11. sekä että join vesi tuon työn johdosta oli alentunut siinä määrin että laitos oli jäänyt melkiin kuiville ja siten joutunut arvottomaksi. Tämän vuoksi ja kun läänin Kuvernööri päätöksellä Joulukuun 22. päivältä 1902 antaamaan luvan sanottuun perkaustyohon oli määrännyt että visi laitusten omistajelle syntyvät vahin got olivat säädetyssä järjestyksessä korvaltavat on Daavid Hamari, ilnoittaen ettei hän voineet tyytyä mainitun Ylihallitukseen puolesta hänelle korvauksena tarjottuihin 34000 mark kaan vaatinut Kruunua velvoitettavaksi 8000 markalla kerta kaikkaan korvaamaan hänelle vesivoiman ja raken nuksen suhteen kärsimmänsä vahingon sekä palkitsemaan hänen oikeudenkäyntikulunsa Jutussa kuulusteltuina on Kruunun sekä Tie ja Torirakennusten Ylihalletuksen puolesta vastattu, ettei Daavid Hamari yksin omistanut puhemalaisen laitokun vesivoimaa, vaan kuului se yhteisesti koka, Koskelan talonnumeron omistajille, ettei stamari myöskään omistanut sitä paikkaa missä laitos sijaitse vaan eli hän sen ainoastaan vuokrannut, ettei puheenalainen perkänstyä minkaan loukannut hän tussa mainitun urustuskirjan Hamarille myöntämiä etuja ja oikeuksia, eikä hän myöskiään ollut sanotusta työstä kärsinyt vahinkoa, ette tämäri oli ennen perkuusta oikeudellomasti jatkinut laitokiin patoa yli perustuskirjan myöntämän pituu den, mutta oli jemte merkomstyen yhteydessa lyhennetty laillinen määräänsä jempohjaa syventömältä, sekä että tämäri
kerällä vuonna 1906 oli ilmoittanut laitoksen puhtaan tulon vuodessa olevan 4386. markkaa 35 penniä ja tyytyvänsä kerta kaikkiaan 47000 markan korvauksen tahi vaihteehtoisesti 36.000. markkaan, riippuum siitä missä määrin perkaus tulisi koskemaan laitokun patoa, mutta että Kruunun puolesta ei Hamarille oltu tarjottu mitään korvausta. Tämän vucksi on Kruunun ja Ylihallituksen puolesta vaadittu kannella hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus on Huhtikuun 22 päivänä 1912 julistamassaan päätokussa katsonut selvitetyksi, että vesi lannunkoskissa Kalajoen perkänstyön päättymiseen jälkeen oli ollut mata lämmalla kuin sitä ennen sekä että se vesimäärä, joka oli kulkenut puheenalaisen vesilaitokun läni, myöskin perkaustjan jälkeen oli ollut pienempikuin aikaisemmin; mutta koska selvitystä puuttui siitä, missä määrin mainittu perkantyi ja missä määrin luonnomihtut olivat vaikuttaneet veden laskennisen Hannunkoskeva kuin myöskin siitä, missä määrin laitokun paden lyhentäminen perustuskirjan mukaisiksi, johon toimenpitunen asianomaisilla oli ollut laillinen oikeus, sekä veden vähentyminen koskessa olivat vaikuttaneet vesilaitokun läpi kulkevaan vesimäärään sentähden, ja kun Hama ri siis ei ollut voinut näyttää oliko hänelle syntynyt vahinkoa perkänstyin johdosta ja kuinka suuri mahdollinen vahinko oli, on Kihlakunnanoikeus kyljännyt kantun Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Eva vid Hamari oli vetoamalla saat tanut jutun, on Marraskuun 14. päivänä 1913. antamallaan tuomolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan bevioikeuden tuomion on Daavid Ilomari anonut muutos ta, perustelmalla, johon Tie- ja Vesirakennusten Ylihallitus on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinul tämän jutun ja katsoo, ettei Daavid Hamari ole villänyt nyy tä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, 48