Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
toimittamallaan perustelmalla, johon Hovioikeudenkanslisti Selin ja Kauppa-asiamies Pikoff säädetyssä järjestyksessä ovat vastanneet: Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Konttoristi Gottwald ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Konttoristi Gottwald suorittamaan Hovioikeudenkanslisti Selinille ja Kauppa - asiamies Pikoffille yhteisesti seitsemänkymmentä markkaa korvaukseksi heillä täällä jutun vuoksi olleista kulaista. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Wittman A. 10. Malin. Gluoman A. 10. Malin. Aleksi Käpy. Alfred Liaksiala. Asian tihannans 6 Joulukuun 3. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, tilintekoon velvoittamista koskevas sa jutussa, jossa ovat Kuhmoisten pitäjän Päijälän kylässä asuvat, kuolleen Eläkemiehen Kalle Mikonpoika Leppäkosken entinen holhooja Talollinen Robert Kuittinen ja Kalle Leppäkosken oikeudenomistaja Kauppias Eemeli Leppäkoski hakijoina sekä Kauppiaanleski Ida Salmi nen, Längelmäen pitäjän Löytäneen kylästä, vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 3. päivänä Joulukuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellenja esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Ida Salmiselle toimituttamansa haasteen nojalla on Robert Kuittinen Längelmäen ja Kuoreveden pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa 9. päivänä Maaliskuuta 1906. lausunut, Läsnä: J. N. B. S. G. W. t. J. F. No 1888. Pag. 196. R. S. 1909
että Kalle Leppäkoski oli vuonna 1904. vielä täysivaltaisena ollessaan, jättä nyt Ida Salmiselle toimeksi nostaa jostakin Tampereen kaupungissa olevasta pankkilaitoksesta Kalle Leppä kosken rahoja 10,000 markkaa siinä tarkoituksessa että Ida Salminen suorittaisi niillä Kalle Leppäkosken velkoja muiden muassa Sahalahden pitäjan Pajulan kylässä asuvalle Talolliselle August Ilevnalle. Mutta kun Ida Salminen, joka kyllä oli pankista nostanut mainitun summan sekä sitten suorittanut osan Kalle Leppäkirken velasta August Tlevnalle, ei ollut tehnyt tiliä siitä miten hän oli käyttänyt muun osan Kalle Leppäkosken puheenaolevan toimeksiännön perusteula kantamaan rahoja, on Robert Kuittinen holhottinsa Kalle Leppäkosken puolesta vaatinut että Ida Salminen velvoitettaisiin laillisessa järjestyksessä tekemään tili sanotuista rahoista ja niiden korosta lukien siitä päivästä, jolloin hän oli ne pankista nestanut. Kanteesta kuultuna on Ida Salminen kyllä myöntänyt Robert Kuittisen ilmoittamaan aikaan saaneensa Ralle Leppäkoskelta 10,000 markan talletustodistuksen, jonka sisällyksen hän myös ote nostanut asianomaisesta pankista, mutta väittänyt että Kalle Leppakoski oli antanut talletustodistuksen Ida Salmiselle lahjaksi; ja on da Salminen sentähden anonut kan netta hyljättäväksi. Sittenkun jutun käsitteleminen oli lyätty käräjäkunnassa vuonna 1906. toimitettiinkin syyskäräjiin ja Robert Kuille nen niissä vielä anonut jutun lykkää mistä seuraaviin talvikäräjiin saadakseen tilaisuuden todistaa, että Ida Salminen oli sitoutunut tekemään tilin riidanalaisista rahoista, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset motemmin puolin myös ovat pyytäneet orvausta oikeudenkäyntikulungeistaan 9 päivänä Lokakuuta 1906. julistamassaan päätöksessä, samalla kun Robert Kuittisen lykkäyspyyntö hyljältiin, lausunut selvitetyksi, että Kalle 410
Leppäkoski oli 1904 vuoden kevaällä, olilessaan vielä täysivallainen, lahjoittanut Ida Salmiselle kysymyksessä olevat kymmenentuhatta markkaa antamalla hänelle edellä mainitun tälle tustodistuksen; minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Robert Kuittisen kolmella kymmenellä markalla korvaamaan IdaSalmisen oikeudenkäyntikustannukselHovioikeus, jonka tutkittavaksi Robert Kuittinen oli vetoamalla saattanut jutun on 18. päivänä Toukokuuta 1909. antamailaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja senohessa velvoittanut Robert Kuittisen neljälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Ida Salmisella Hovioikeudessa olleet kulungit. Hovioikeuden tuomioon ovat Robert Kuittinen ja Eemeli Leppäkoski, ilmoitta en Kalle Leppäkosken nyttemmin kuolleen, anoneet muutosta tänne toimistamallaan perustelmalla, johon IdaSalminen on säädetyssä järjestykses sä vastannut. Keisarillinen Senaatti on käsiteltyt aman jutun; ja sen ohessa että Keisarillinen Senaatti, koska Kalle Leppäkoski jo silloin, kun Robert Kuillisen ja Eemeli Leppärosken muutoksenhakemus on annettu Keisailliseen Senaattiin, oli kuollut eikä Robert Kuillisella siis enää silloin ollut puhevallaa julussa, ei ota tutkiaksensa, mitä Robert Kuittinen täällä on lausunut muutoksen saami seksi Hovioikeuden tuomioon, katsoo Keisarilliren Senaatti ettei Eemeli Leppäkoski ole esiinnonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylemvana mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Robert Kuittinen ja bemeli Leppäkoski suorittamaan Ida Salmielle, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kusannusten korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: J. A. Karulund Walter Andersin. Santeri Saarinen Mannes Peltonen
Joulukuun 5 päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, omaisuuden luovuttamista perinnon - jakoon koskevassa jutussa, jossa Maanviljelijä Samuli Hallenberg, Wiipurin pitäjän Kelhkalan kylästä on hakijana sekä Kauppias Matti Uski, Salikkalan kylästä, ja Työmies Elias Kinnari ynnä hänen vaimonsa Anna Liisa Kinnä ri Yläsäiniön kylästä sanottua pitäjää, kuin myös Talollisenleski Iida Maria Ali ja hänen alaikäisten lastensa Matti ja Wiljo Illin holhooja Talollinen Mikko Nousiainen, Heinjoen pitäjän Tuokkolan kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 5 päivänä Joulukuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellensäesittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Wiipurin pitäjän käräjjäkunnan KihLäsnä: D. W. A. - J. P. - A. 2. 412 No 1893. Pag. 29. R. D. 1909.
lakunnanoikeudessa ovat Matti Uski ja hänen edellämainitut asiakumppaninsa Samuli Hallenbergille toimitetun haasteen nojalla vaatineet, että Samuli Hallenberg, joka oli haltuunsa saanut Matti Uskin, Anna Liisa Kinnarin ja Iida Maria Illin 16 päivänä Marraskuuta 1903 kuolleen äidin Kristiina Kostiaisen jälkeen jääneen omaisuuden, velvoitettaisiin jättämään sanottu omaisuus sellaiseen jakoon, että Matti Uskin. ja hänen asiakumppaniensa osuudet siitä tulisivat laillisesti eroitetuiksi, jonka ohessa Matti Uski ja hänen asiakumppaninsa ovat anoneet hoivausta oikeudenkäyntikuluistaan. Samuli Hallenberg on vastustanut kannetta sillä perusteella, että Kristiina Kostiainen, mentyänsä naimi siin Samuli Hallenbergin isävainajan Maanviljelijä Fredrik Hallenbergin kanssa, oli 22 päivänä Kesäkuuta 1889. yhdessä Fredrik Hallenbergin kanssa tekemällään lahjakirjalla lahjoittanut kaiken omaisuutensa Samuli Hallenberg ille, joten Kristiina Kostiaisella kuollessaan ei ollut mitään omaisuutta. Kihlakunnanoikeus on 5 päivänä Marraskuuta 1906. julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian ja, kosk'ei Samuli Hallenberg ollut voinut näyttää Kristiina Kostiaisen lahjoittaneen tai muuten luovuttaneen omaisuuttansa Samuli Hallenbergille, Perintökaa sen 11 luvun 2 SS: nojalla velvoittanut Samuli Hallenbergin, jonka huostassa puheena olevan jäämistön oli myönnetty olevan neljänkymmenen marhän sakon uhalla neljän kuukauden kuluessa Kihlakunnanoikeuden päätöksen julistamispäivästä lukien, luovuttamaan sanottu jäämistö siten jaettavaksi Kristiina Kostiaisen perillisten kesken, että Matti Uski ja hänen asiakumppaninsa saavat heille siitä lain mukaan tulevat osuudet, jota paitsi Samuli Hallenberg on velvoitettu kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Matti Uskin ja hänen asiakumppa niensa oikeudenkäyntikulungit. 412
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Samuli Hallenberg oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 12 päivänä Joulukuuta 1908 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kuitenkin siten, että se aika, jonka kuluessa Samuli Hallenbergin tuli jakoon jättää Kristiina Kostiaisen jäämistö, oli laskettava Hovioikeuden tuomion on topäivästä, minkä ohessa Samuli Hallenberg velvoitettiin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Matti Uskille ja hänen asiakumppaneilleen heillä Hovioikeudessa jutun vuoksi olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Samuli Hallenberg anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Matti Uski ja hänen asiakumppaninsa ovat vastanneeks; minkä jälkeen suullinen kuulustelu on asiassa täällä toimitettu, niinkuin siitä erittäin laadittu pöytäkirja osoittaa. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Samuli Hallenberg ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiöta, jonka varaan asia siis jää, kuitenkin niin että kysymyksessä oleva jako on Hovioikeuden määräämän jakon uhalla toimitettava ennen 1 päivää Toukokuuta 1911; ja velvoitetaan Sanuli Hallenberg suorittamaan Matti Uskille ja hänen asiakumppaneilleen heillä jutussa täällä olleiden kulunkien koivaukseksi kahdeksankymmentaviisi markkaa. Tätä kaikki asiano maiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. Wahlman. Walter Andersin Mannes Sutonen. Alfred Luksiala. Mannes Seitonen. Alfred Luksiala D. F. Mälsä Mannes Peltonen 114
Joulukuun 6 päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa tilusten lohkaisemista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Kustaa Antto Adolfinpoika Korri, Oriveden pitäjän Neulaniemen kylästä, on hakijana sekä Torppari Joose Edvard Hermaninpoika Mäkelä, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 6 päivänä Joulukuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyk sessä, saanut tietää seuraavaa Sittenkun mainitussa Neulaneemen kylässä olevan Korrin perintöta lon omistaja, Talollinen Juho Eerikki Juhonpoika Korri 24 päivänä Tammikuuta 1847 oli kuollut jättämättö jälkeensä rintaperillisiä, olivat hänen sivuperillisensä, niiden joukossa hänen veljensä Herman Juhonpoika, 23 päivänä Syyskuuta samana vuonna tehdyllä välikirjalla luovuttaneet sen puolen KorvenLäsnä: J. N. B. S. - W. A. J. P. 415 No 1924. Såg 218 R. D. 1909.
talosta, mikä Juho Perikki Korrin jälkeen toimitetussa perunkirjoituksessa tehdyn suostumuksen mukaan oli heille kuuluva, vainajan poikapuolelle Adolf Aron Eerikinpoika Korrille muun muassa sillä ehdolla, että Herman Juhonpoika vuotuista veroa vastaan saisi omaksi, vaimonsa ja lastensa hallittavaksi polvesta polveen seuraavat talon tilukset, nimittäin: Niemenmoision yhden tynnyrin- ja kymmenen kapanalan suuruisen pellon, puolen eli eteläpuolen Rahkakorven suosta samassa aitauksessa olevine heinämaineen, viiden kapanalan suuruisen Lepopellon, Lahdenpohjanmoision pellosta kuusi sarkaa eli noin viisitoista kapanalaa sekä kolme ladonalaa vanhaa heinämaata Huhtiniityn, Keskisen ja Isonniityn niityistä. Näin syntyneen Mäkelä - nimisen torpan olivat Herman Juhonpoika ja hänen jälkimäinen vaimonsa Johanna Loviisa Mikontytär välikirjalla 27 päivältä Tammikuuta 1883 siirtäneet pojalleen Joose Edvard Mäkelälle Sittemmin on Joose Edvard Mäkela 12 päivänä Tammikuuta 1905 päivätyssä Hämeen läänin Kuvernöörille annetussa hakemuskirjassa, nojoutuen 12 päivänä Kesäkuuta 1895 maatilojen osittamisesta annetun setuksen 1 ja 41 SS:ään, anonut, että Kuvernööri määräisi asianomaisen maanmittarin lohkaisemalla erottamaan Mäkelän torpan tilukset erilleen Korrin talosta, jonka omistaja oli Adolf Aron Korrin poika Keutaa Aatto Korri. Kuuttuna tästä hakemuksesta on Kustaa Aallo Korri antamassaan selityksessä huomauttanut että Joose Edvard Mäkelän mainitsemän asetuksen 41 SS:n mukaan ainoastaan määräätä, joka oli perintöosan vastikkeeksi tai muuten ennen vuotta 1864 talosta luovutettu, saatiin siitä erottaa itsenäiseksi tilaksi tahi palstatilaksi, mutta että Joose Edvard Mäkelän hakemus koski kahdeksaa epämääräistä viljelysalaa eikä niinmuodoin soveltunut sanotun SS:n säännöksiin, 116
minkä tähden ja kun tämän lisäksi vielä tuli että ne tilukset, joita nykyään viljettiin Mäkelän torpan nimella, eivät otteet välikirjassa 23 päivalta Syyskuuta 1847 mainitut eikä Mäkelän torppaa siis oltu tuolla välikirjalla perustettu, Kustaa Aatto Korri on vastustanut Joose Edvard Mäkelän hakemusta lakiin perustumattomana; minkä jälkeen yllämainitun läänin Läaninhallitus on 6. päivänä Maaliskuuta 1905 antamalan taan päätöksellä, koska Joose Edvard Mäkelän kysymyksessä oleva hakemus oli Kustaa Aatto Korrin selityksen johdosta tullut riitaiseksi eikä Lääninhallitus hallinnollisena virastona voinut ratkaista senkaltaisia maanomistusta koskevia riita-asioita, lykännyt asian tuomioistuimen käsiteltäväksi ja ratkaistavaksi Tämän johdosta on Joose Edvard Mäkelä, Kustaa Aatto Korrille toimituttamansa haasteen nojalla, Oriveden pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ilmoittanut puheena olevan asian käyteltäväksi, katsoen Kustaa Aatto Korrin hakemus ta vastaan tekemät väitteet oikeudet tomiksi Ranteesta kuultuna on Kustaa Aatto Korri viitannut Kuvernöörille antamaansa selitykseen, lisäten että välikirjassa vuodelta 1847 ei oltu annettu asunto-oikeutta siinä lueteltuihin maihin ainaiseksi, vaan ainoastaan kahdelle polvelle, nimittäin Herman Juhonpojalle ja hänen silloiselle vaimolleen Ulriika Loviisa Antintyttärelle sekä heidän lapsilleen Herman Kustaa ja Juho Hermaninpojille ynnä Eriika Hermanintyttärelle, sekä ettei Herman Juhonpoika ollut ollat oikeutettu Ulriika Loviisa Antintyttären 5 päivänä Lokakuuta 1849 kuoltua yksin siirtämään kysymyksessä olevia tiluksia toiselle. Näin ollen on Kustaa Aatto Korri vaatinut kannetta hyljättäväksi ja Joose Edvard Mäkelää velvoitettavaksi korvaamaan Kus417
taa Aatto Korrilla Lääninhallituksessa ja Kihlakunnanoikeudessa olleet kulut Tämän jälkeen ja sittenkuin niin hyvin Joose Edvard Mäkelän veliVihtori Hermaninpoika ja sisaren Vilhelmiina Hermanintyttären mies Juho Lahteenmäki kuin myöskin velipuolet Herman Kustaa ja Juho Hermaninpojat olivat Herman Juhonpojan oikeudenhaltijoina ilmoittaneet hyväksyvänsä välikirjan 27 päivältä Tammikuuta 1883 ja Eriika Hermanintyttären oli myönnetty jo kuolleen jättämättö rintaperillisiä, on Kihlakunnanoikeus 12 päiväna Marraskuuta 1906 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Juho Eerikki Korrin leski ja sivuperilliset välikirjalla 23 päivältä Syyskuuta 1847 olivat hänen jäämistöstänsä sopineet, muun muassa, siten, että Herman Juhonpoika oli saava nautintooikeuden välikirjassa nimitettyihin ja laajuudeltaan määrättyihin, Korrin taloon kuuluvien tiluksiin itselleen, vaimolleen ja lapsilleen holvestä polveen taloon maksettavasta vuotuisesta verosta; että Herman Jukonpoika ja hänen vaimonsa Johanna Loviisa Mikontytär olevat siirto kirjalla 27 päivältä Tammikuuta 1883 luovuttaneet oikeutensa näihin tiluksiin, joita he asuivat Mäkelä - nimisenä torppana, Joose Edvard Mäkelälle, joka oli 5 päivänä Huhtikuuta 1900 Kihlakunnanoikeudessa vakuudekseen uudistanut alkuperäisen, 23 päivänä Syyskuuta 1847 tehdyn välikirjan pysyväisyydeksi jo ennen myönnetyn ja laillisessa järjestyksessä uudistetun kiinnityksen Korrin tilaan, sekä että Joose Edvard Mäkelän kanssaperilliset Herman Juhonpojan jälkeen olivat tähän siirtoon suostuneet, ilmoittaen luopuvan sa kaikesta oikeudestaan torpan ja sen tilusten asumiseen nähden Ja koska kysymyksessä oleva torppa eli sen tilukset olivat perintö118
osan vastiketta ja luovutetut Herman Juhonpojalle ja tämän vaimolle sekä lapsille ainaisesti nautittaviksi päätilaan maksettavasta vuotuisesta verosta ja Herman Juhonpoika oli oikeutensa siirtänyt Joose Edvard Mäkelälle, minkä siirron Joose Edvard Mäkelän kanssaperilliset olivat hyväksyneet, sen vuoksi ja kun nämä luovutusmaat olivat kerrotussa välikirjassa alaltaan rajoitetut eikä oltu näytetty että niitä oli välikirjan tekemisen jälkeen laajennettu tahi niiden ympärysaitoja muutettu, on Kihlakunnanoikeus katsonut sanottujen maiden olevan sitä laatua että Joose Edvard Mäkelä oli oikeutettu saamaan ne ennenkosketellun asetuksen 41 SS:n mukaan itselleen Korrin talosta erilleen murretuiksi, mutta asian laatuun nähden ovat oikeudenkäyntikulut riitakumppanein kesken kuitatut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Aatto Korri vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiossa 26 päivältä Toukokuuta 1909 jättänyt asianKihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, kuitenkin siten että Joose Edvard Mäkelä oli oikeutettu itselleen erilleen ottamaan ainoastaan välikirjassa 23 päivältä Syyskuuta 1847 mainitut määräalat eli Niemen moision, puolen eli eteläosan Rakka korven suosta ja sen kanssa samassa aitauksessa välikirjan teon aikana olleen heinamaan, Lepopellon moision ja Lahdenpohjan moisiosta kuusi Sarkaa, nämä kaikki sen suuruisina kuin edellä oli sanottu, sekä kolme ladonalaa niittyä eli Huhtiniityn, Keskisen ja Ison niityn sellaisina kuin ne vuonna 1847 olivat olleet. Hovioikeuden tuomioon on Kustaa Aatto Korri anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Joose Edvard Mäkelä on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Kustaa Aatto Korri ole esiintuonut syytä muut419
taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kustaa Aatto Korri suorittamaan Joose Edvard Mäkelälle, häneltä täällä juttuun menneiden kustannusten korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Ramlund Walter Andersin. Lauten Saarinen Kunnes Seltonen. Nans Salmros Den 7. December 1910. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Målaremästaren Samuel Koskinen, från Åbo stad, sökande samt Handelsfirman Paul Ovenbeck, från staden Hambure i kejsaredömet Tyskland, svarande: Sifven i Justitiede rartementet den 7. December 1910. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt numera är i fråga, inhämtat följande: Efter utverkad stämning å Målaremästaren Koskinen har Handelsfirman Paul Ovenbeck vid Rådstufvurätten i Åbo stad yrkat Koskinens förpliktande att på grund af en den 1. Maj 1903. dagtecknad räkning å 1010. meter "Hessians, benämnd säckväf, som af handelsfirman levererats till Målaremästaren Koskinen, till handelsfirman erlägga priset för nämnda väf med 303. Reinksmark tyskt mynt jämte 6. procents årlig ränta därå från den Öfde J. N. B. S.S. W. J. P. F. Pros 42/10 No 1930 Sag 283 RD 1909.
November 1903. I saken hörd har Målaremästaren Koskinen väl medgifvit att han bestält omförmälda parti säckväf för att vid förefallande malnings - och tapetseringsarbeten i rum användas till öfverspänning af tak och väggar nen enär väfven, som i beställningsrolan af den 6. Mars 1903. gäranterätes fri från frammande ämnen, befunnits innehålla sett och i följd däraf varit för det afsedda ändamålet oduglig, så all Koskinen, som emeller tid i god tro begagnat väfven, varit nödsakad att ånyo utföra de arbeten, hvarvid väfven användts, har Koskinen, emotsett käromålets förkastande I anledning af svaromålet har Handelsfirman Paul Ovenbeck bestridt att den af handelsfirman levererade säckväfven varit behäftad med fel och framhållit att i beställnings notan icke antydts för hvilket ändamål väfven vore afsedd samt att Målaremästaren Koskinen först flere månader efter det han emottagit och förbrukat varan framstält anmärkning emot densamma; därå Rådstufvurätten hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för sina i målet hafda kostnader, medels den 12. September 1906. afkunnadt utslag finrit det af Handelsfirman Paul Ovenbeck till Målaremästaren Koskinen severerade partiet säckväf i anseense till dess beskaffenhet icke hafva motsvarat förberörda den 6. Mars 1903. lagtecknade beställningsnotas ordalydelse, tolkad med hänsyn till det, som Handelsförman Paul Ovenbeck i betraktande af Målaremästaren Koskinens af handelsfirman kända yrke bort kunna antagas hafva insett att Koskinen därmed åsyftat; i anseende hvartill och som Handelsfirman Paul Ovenbeck ej håller förebragt utredning därom, att Målaremästaren Koskinen godkänt sagda bristfälliga vara, Rådstufvurätten ansett Handelsferman Paul Ovenbeck icke hafva fullgjort sin gentemot Målaremästaren Koskinen åtagra förbindelse samt förty förkastat 421
handelsfirmans i saken utförda talan äfvensom ålagt Handelsfinnan Paul Ovenbeck att med tvåhundra mark godtgöra Målaremästaren Koskinen dennes kostnader i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Handelsförman Paul Ovenbeck i vade väg dragit målet, har medels den 26. Juli 1909. gifven dom funnit det visserligen vara utredt att ifrågakomna af Handelsförman Paul Ovenbeck till Målaremästaren Koskinen levererade sackoaf innehållit föllämnen i sådan mängd, att väfven varit oduglig för det af Koskinen afsedda ändamålet, hvarom Handelsferman Paul Ovenbeck på grund af förberörda beställningsnota och med afseende å Målaremästaren Koskinens af handelsfirman kända yrke måste anses hafva egt vetskap; men emedan Målaremåsta ren Koskinen emottagit och förbrukat omförmälda socko af samt således betagit firman tillfälle att öfver densamma på annat sätt förfoga, har Rofrätten, med upphäfvande af Rådstufvarättens utslag, ålagt Målaremästagen Koskinen att till Handelsfirman Paul Ovenbeck utbetala det för säckräfven betingade priset trehundratre Reichsmark tyskt mynt jämte sex procents årlig ränta därå från den 1. November 1903. Uti Hofrättens dom har Målaremästaren Koskinen anhållit om ändring medels ingifven deduktion, hvars duplott på grund af en utaf Handelsförman Paul Ovenbeck för Vicehäradshöfdingen borg Segerstrale eller order utfärdad tullmakt uttagits af Vicehäradshöfdingen Leonard Nordling, hvilken där efter inom föreskrifven tid hit inlemnat, bemötande i saken Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det Kejserliga Senaten, enär Vicehäradshöfdingen Nordling icke visat sig vara befullmäktigad att föra Handelsförman Paul Ovenbeeks talan, uke fåster afseende vid hvad å handelsfirmans vägnar härstädes anförts, linner Kejserliga Senaten det väl 122
vara utredt att sedan Målaremästaren Koskinen den 6. Mars 1903. af handelsfirman bestält ett parti Messians benämnd säckväf, gäranterad fri från frammande ämnen, hade Målaremästaren Koskinen sedermera under våren samma år fått af handelsfinnan emottaga ettusentio meter säckväf, hvilken likväl innehållit fettämnen till sådan mängd att särskilda af Koskinen utförda målnings - och tapetseringsarbeten, hvarvid nämnda säckväf kommit till användning, däraf tagit skada; men emedan Målaremästaren Koskinen förbrukat omförmälda säckväf och häfvandet af ifrågavarande köp sålunda omöjliggjorts samt frågan om ersättandet af den skada, Koskinen tillskyndats, icke kan i detta sammanhang komma under ompröfning, finner Kejserliga Senaten Målaremästaren Koskinen icke hafva anfört skäl till ändring i det slut, hvari Hofrätten i dess dom i saken Frans Salmros stannat och hvarvid förty kommer att bero. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: J. A. Pärhund Kustusvaarsders J. A. Pärhund Kustusvaarsders J. A. Pärhund Kustusvaarsders Walter Andersin Mannes Peltonen 123
Den 12. December 1910. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions. skilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet sjörättsmål emellan Kommerserådet Victor Ek, från Helringsons stad, sökande, samt Sjökaptenen Nils Petter Backe, från staden Helsingberg i Konungariket Sverige, i egen skap af befälhafvare å äng färtyget "Järl" hemmähöran de i sistsagde stad, äfvensom Helsingfors Elektriska Belys nings Aktiebolag, jämväl från Helsingfors, svarande: Elfven uti Justitiedapartementet den 12. December 1910. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i frågainhämtat följande: Kaptenen Backe har efter stämning, ågången Kommerserådet Exoch Helsingfors Elektriska Blysnings Aktiebolag den 6. Juli 1907, vid Råd stufvurätten i Helsingfors anfört, att Qdo - J. N. B. - S.S. - W. A.- B. A. 124 No 1949. Pag. 275. R. D. 1908.