Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ankkurit ensimäisestä ja kolmannesta Oisuveden hinattavana olleesta proomusta, kuin myös että Septun 11. sitten tekemällä tarpeellisen kierroksen välttääkseen ylläsanottua, salmen väsemmalla puolellalisuvedestä katsoen ole vaa kivikkoa olikin pääs syt sen ohitse, jota vastoin proomu No 10 oli ohjattu suoraan kierrosta tekemättä ja joutunut kivikolle. Tähän nähden ja kun proomiNo 10 näinmuodoin oli joutunut karit le virheellisen ohjauksen vuoksi, ovat N. Raittinen ja Rimpp. sekä Juho Koski nen anoneet kannetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus, jossa Merikapteenit Gustaf Viktor Löfgren ja Johan Valfrid Pettersson asianymärtävinä merioikeus asioissa olivat jultua käsiteltäessä olleet saapuvilla antamassa Oikeudelle tarpeellisia tietoja, on 2 päivänä Marraskuuta 1908 julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla hytjännyt kanteen sekä asian siten päättyessä velvoittanut osakeyhtiön Aktiebolaget Nyptunin suorittamaan Merikapteeneille Löfgrenille ja Petterssonille palkkioksi heidän toiminnastaan jutussa kolme kymmentä markkaa kummallekin. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi osakeyhtiö Aktiebolaget Nyrtun oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossaan 3 päivältä Huhtikuuta 1909 antanut asiasta lausuntonsa; ja koska todistettu oli, että Jämingin salmessa edellä mainitun kivikon ja vastakkaisen rannan välillä oli ainakin kolmekymmentäkuusi metriä leviä ja kaksi metriä syvä kulkurat ti, ja siinä kohdassa salmea vastatuksin tulevilla laivoilla siis oli kahdeksantoista metriä teviä kulkuväytä kummallakin puolella, mutta Juho Koskinen puheena laisessa tilaisuudessa oli menetettyt siten, ettei proomulle No 10 jäänyt kivikon ja Sotka nimisen prosomun välille muuta kuin korkeintaan kahdeksan metrin aukko, on Hovioikeus katsonut Juho Koskisen syypääksi siihen että proomu No 10 osi joutunut kivikolle ja siinä särkynyt nohjasta; jonka tähden Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, on velvoittanut yhtiön A. Raittisen ja Kumppa sekä Juho Koskisen yhteisesti, yhtiön kui293
tenkin ainoastaan Iisuvesi laivan arvolla ja rahdilla, korvaamaan osakyhtiölle Aktiebolaget Neptunille täten saatetun viiteensataan kahteenkymmeneenkolmeen markkaan viiteenkymmeneen penniin näisseen vahingon ja siis viimemainitulle yhtiölle heti kuittia vastaan suorittamaan sanotun summan viiden prosentin vuotuisine korkoineen 26 päivästä Elokuuta 1908, minkä ohessa yhtiön N. Raittisen ja Kuruppan ja Juho Koskisen tuli, yhteisesti tahi kummalla heistä varoja oli, korvata Septunyhtiölle sen oikeudenkäyntikustannukset Raastuvanoikeudessa neljälläsadalla markalla sekä maksaa Merikapteenville Löfgrenille ja Petterssonille yllämainitut palkkiot, kolmekymmentä markkaa kummalle kin. Mutta kun Aktiebolaget Septun ai peettomasti oli vaivannut N. Raittinen ja Kumpp. yhtiön ja Juho Koskisen Hovioikeudessa asiassa pidettyyn suulliseen kuulusteluun, on Hovioikeus velvoittanut Aktiebolaget Septunin korvaamaan vastapuolilleen siitä johtuneet kulut seitsemälläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon ovat N. Raittinen ja Kaupp. ja Juho Koskinen anoneet muutosta tänne toimitetulla perustamatla, johon osakeyhtiön Aktiebolaget September puolesta on säädetyssä järjestyksessä vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, että Juho Koskinen Jämingin salmessa olevaan kapeaan kulkuväytään nähden on menetetyt aikän yhteentörmäyksen välttämiseksi pysähtyessään laivoineen lähelle salmen toista rantaa, mikin nähden ja kun ei sitä seikkaa, että Iisuvesi laivan hintaama kolmasproomu ankkuroimisen jälkeen on tuulen vaikutuksesta kääntynyt osittain poikki salmen, ajan läperyyteenkään nähden kohtuudella voida tukaa Juho Koskiselle viaksi ja Septun 11a hintaaman proonumNo 10 karille joutuminen niinmuodoin on tapahtunut ilman Juho Koskisen syytä; Keisarillinen Senaalle, kumolen Hovioikeuden tuomion muuten paitsi mitä tulee yhtiölle N. Raittiselle ja Kauppille sekä Juho Koskiselle tuomittuun ylempänä mainittuun korvaukseen heidän saapumisestaan Hovioikeudessa pidettyyn suut294
liseen kuulusteluun, jolta kohden Hovioikeuden tuomioen ei ole muutosta haottukaan, harkitsee oikeaksi vahvistaa sen loppupäätöksen, johon Raastuvanoikeus on asiasta johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alki Köpy Waler Andersin. Al.ksi Köpy Waller Andersin. Mannis Peltonen Johannus Pesonen. R. Ameberg. . E. Thesleff. dit Kesäkuun 20. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta vausta koskevassa nostajutussa, on hakijana sekä Lounais- Suotusehtiö vastaajana: Annettu Oikuuta 1911. No 820. Pag. 205. R. D. Turun Hovioikeudesta tulleessa, korjossa Suomen Rautatiehallitus men Maakauppiaiden Palolakunkeusosastossa, 21. päivänä KesäKeisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuranvaa: Sittenkun tulipalo 26. päivänä Kesäkuuta 1905. oli hävittänyt Rutsutilollisen Antti Sepän omistamat asuinja ulkohuoneet Loimaan pitäjän Pesänsuon kylässä ynnä osan Maikauppias Frans Mikael Suomisen samoissa huoneissa olleesta kaupputavaravarastosta ja muusta irtaimistosta ja Läinais- Suomen Maakauppiaiden Salovakuutusyhtiö, jossa sanotut huoneet, varasto ja muu irtaimisto olivat olleet palovahingon varattu vakuuteLäsnä: A. A. W. F - B. F. B. f. E. Th. 1909.
tut, oli niistä maksanut korvausta Antti Sepälle 4.950. markkaa ja Frans Mikael Tuomiselle 6,182. markkaa 68. penniä, on mainitun palovakuutusyhtiön johtokunta Loimaan ja Alastanon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnan oikeudessa lausunut, että kerrottu tulipalo oli saanut alkunsa siten että Turun-Toijalan rautatieradalla puheena olevana päivänä Loimaan pitäjän Mellilän kylän keuutta kulkevan rustijunan No 29. veterista lautaneet kipinät olivat sytyttäneet Mellilän kylässä rautatien vieressä olevan Erkkilän hivilan asuinrakennuksen palamaan ja tuli siitä levinnyt Antti Sepän taloon; minkä tähden ja koska palo siis oli syntynyt ruutatienkäytön johdosta ja palvakuutusyhtiö sen vuoksi katsoi että valtionrautatei den, joihin sanottu rataosakin kuului, oli palkittava yhtiön suorittamat palovahingonkorvaukset, josta Rautatie hallitus kuitenkin oli kieltäytynyt, johtokunta on hausteen nojalla vaatinut Rautatiehallitusta velvoitettavuksi yhtiölle heti suorittamaan Antti Sepän ja Frans Mikael Tuomisen yhtiöltä kantumat korvausmäärät. yhteensä 11,132. markkaa 68. penniä korkoineen. Asiasta kuultuna on Rautatiehullitus kieltänyt rautationlukkeen aiheuttaneen kysymyksessä olevaa paloa ja sen vuoksi anonut kannetta hyljättäväksi. Oikeudenkäynnin kestäessä on jontokunta Rautatuhuhtiksen puolesta todistajiksi juttuun nimitettyjen Kuljettajan Petter Westerlundin ja Lämmiltäjän Ludvig Österbergin kuulustelemista vastaan muistuttanut, että näillä saattoi olla hyötyä tahi vahinkon todistuksistaan, koska he olivat olleet toinen sanotun junun kuljettajana ja toinen veturin lämmittäjänä ja sen tähden saattoivat joutua viime kädessä korvaamaan valtionrautatulle tulipalostu syntyneen vahingon, jos he olivat virkatoimessaan jotakin laiminlyöneet tahi osottaneet huolimattomuutta; ja on Kihlakunnanoikeus väitepäätöksellä 16. päi296
vänä Marraskuuta 1905. julistanut Petter Westerlundin ja Ludvig Österbergin, joilla oli odotettavana hyötyä tahi vahinkoa asian päättymisestä, sen vuoksi esteellisiksi jutussa todistamaan. Sittemmin on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeuden käyntikustannuksistaan, 22. päivänä Tammikuuta 1906. julistamassaan lopullisessa päätöksessä katsonut näytetyksi, että junan No 269. lähdettyä Kesäkuun 26. päivänä 1905. Mellilän asemalta Turkuun päin veturista tulleet kipinät olivat, junan sivuut taessa Erkkilän hivilun asuinrakennuksen, sytyttäneet sen tuleen sekä tuli sitten siitä levinnyt Antti Sepän huoneuksiin, jotka ynnä viirin osa niissä säilytettyä tavaraa olivat palaneet pökoksi, kuin myös kin että Lounais- Suomen Maakauppiaiden Palovakuutuseyhtiö oli suorittanut mainitusta palosta aihentuneen vahingon korvaukseksi Antti Sepälle ja Frans Mikael Tuomiselle hteensä yksitoistatuhatta sata kolmekymmentäkaksi markkaa kuusi kymmentäkahdeksan penniä; minkä tähden Kihlakunnanoikeus on velvattanut Rautatiehallituksen palova kuutusyhtiön johtokunnalle suorittamaan sanotun rahasumman kuuden prosentin korkoineen luettuna 18. päivästä Heinäkuuta 1905, jolloin Seppä ja Tuominen olivat kantaneet rahat yhtiöltä, kunnes täydellinen suoritus tapahtuisi, kuin myös kahdelläsadalla markalla korvaamaan johtokunnan kustannukset asiassa. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Rautatiehallitus oli vetoamalla saattanut jutun, on 22. päivänä Toukokuuta 1909. antamallaan tuomiolla, samalla kuin Hovioikeus on hyväksynyt Kihlakunnanoikeuden edelläkerrotun väitepäätöksen, jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden lopullisen päätöksen varaan muuten, paitse että Hovioikeus on määrännyt koron, joka Rautatiehallituksen tuli suorittaa sen maksettavaksi tuomitusta korvausmäärästä, laskettavaksi vii297
den prosentin mukaan ja luettavaksi oikeudenkäynnin alusta 16. päivästä Marraskuuta 1905. Kovioikeuden tuomioon on Rautatiehallitus anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Lounais - Suomen Maakauppiaiden Palova. kuutusyhtiö on täältä ottanut siihen kumminkaan vastaamatta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja sen ohessa että Keisarillinen Senaatti hyväksyy Hovioikeuden tuomion mikäli se oikeudenkäyntiä koskee katsoo Keisarillinen Senaatti jääneen näyttämättä, että puheena oleva tulipalo olisi syntynyt rautatienkäytön johdosta, minkä vuoksi Keisarillinen Senaalle harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, mikäli ne itse asiaa koskevat, hyljätä Lounais Suomen Maakauppioiden Latovakuutusyhtiön jutussa ajaman kanteen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Aleksi Käpy Mannes Peltonen. / Johannes Pesonen. Ualta Andersin. B. Amberg (E. Thesleff. 5 Den 20 Juni 1911. Kejserliga Senatens för Finland som uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål. mellan Vicehäradshöfdingen Helge Karlman, från Åbo stad legenskap af godman uti Tjökaptinen Axel Wilhelm Forssmans och dennes hustru Mathilda Forssmans till konkurs upplåtna bo, sökande, samt Disponenten Nils Arthur Rosenqvist och dennes hustru Silfver Rosen qvist, från sagde stad, svarande. gifven i Justetudepartement tet den 20 Juni 1911. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såviät nu är i fråga, innom tat följande Vid Rådstufvurätten i Åbo har Vicehäradshöfdingen Hartman, i sin förenämnda egenskap, anfört att sedan Axel Wilhelm Forssman och Mathilda Forssman samt den sistnämndas innehafvande firma Math. Erics Ofvde: A. R. W. B. A. J. P. 198 No 828 Sag. 48. R. D. 1911
man den 13 April 1909 försatts i konkurstillstånd och konkursboet omhändertagits af Vicehäradshöfdingen Hartman, hade vid genomgående af konkurs massans handlingar inhämtats, att makarna Forssman medels skriftlig afhandling af den 1 Mars 1909 åt sin fosterdotter Hildur Syrén, hvilken sedermera ingått äktenskap med Disponanten Rosenqvist, för ett pris af 22, 787 mark 78 penni försålt sin uti gården No 27 vid Slottsgatan i Åbo stad befint liga frukt - och kolomialvaruhandel med våror och inventarier under villkor, bland annat, att af köpeskillingen 21,000 mark skulle erläggas omedelbart samt återstoden 1, 787 mark 78 penni medels af köparen utfärdadt ocept förfallande till betalning den 1 på följande Maj, samt att makarna Forssman å köparens exemplar af köpebrefvet uthändigat ett den 1 Mars 1909 eller dagen för köpslutet dagtecknadt kvitta å 21,000 mark. Men emedan utaf den af makarna Forssman öfver han delsrörelsen förda kassaboken framgick, att å köpeskillingen guldits den 27 Februari 1909 eller sålunda redan före köpeslutet 375 mark, den 1 Mars 12,275 mark, den 10 Mars i två särskilda poster inalles 423 mark 70 penni, den 15 i samma månad 305 mark, den 30 Mars 1,140 mark samt den 5 påföljande April i två särskilda poster inalles 328 mark 53 penni eller således, växelskulden jämväl inberäknad, sammanlagdt endast 18,047 mark 23 penni, ty och då dessa kassaposter utvisade ej allenast att förenämnda af makarna Forssman utfärdade kvitto icke var öfverenskommande med den verkliga ordningen för köpeskillingens betalning utan ock att af köpeskillingen ännu ett belopp af 4.240 mark 55 penni återstode ogufdet, har Vicehäradshöfdingen Hartman yrkat makarna Rosenqvists förpliktande att till honom, i hans änberör da egenskap, genast utgifva nästnämnda belopp jämte sex procents ränta därå, räknadt å 1,781 mark 78 penni från den 1 Maj 1909 och å 2,950 mark 77 penni från den 1. därförutgångne Mars, 299
allt intill dess full betalning följde af vensom att hålla Vicehäradshöfdingen Hartman skadeslös för rättegångskostnaden. Isaken hörde, hafva makarna Rosenqvist motsagt käromålet; där å och efter det jämväl makarna Forssman blifvit i målet hörde Rådstufvurätten medels den 4 December 1909 afkunnadt utslag på anförda skäl förkastat käromålet Hofrätten, under hvars pröfning Vicehäradshöfdingen Hartman i vädeväg dragit målet, har uti dem den 20 December 1910 utlåtit sig däri; och emedan makarna Forssman, hvilka medels förberörda köpebref af den 1 Mars 1909 försålt sin ifrågavarande handels afför åt Hildur Rosenqvist för en köpeskilling af tjugutvätusen sjuhundra åttiosju mark sjuttioåtta penni, uti af dem nästsagde dag uthändigadt kvitto erkänt sig hafva uppburit å köpesumman tjuguettusen mark samt dessutom emottagit ett af Hildur Rosenqvist å återstoden af köpeskillingen ettusen sjuhundraalliosju mark sjuttioåtta penni utfärdat augty och då Vicehäradshöfdingen Hartmans påstående därom att å köpesumman af Hildur Rosenqvist i själfva verket icke erlagts det i kvittot uppgifna beloppet vederlades genom den af Hildur Rosenqvist öfver ansåg da affär förda kassa - och hufvudboken och af makarna Forssmans nyssnämnda erkännande samt tillhäradshöfdingen Hartman medgifvit att Hildur Rosenqvist sedermera utlöst omförmälda decept, har Hofrätten låtit bero vid det slut, hvari Rådstuvurätten i saken stannat; jämte det Richardshöfdin gen Hartman, i sin ofvan antydda egenskap, kändes skyldig att med fyratiofem mark ersätta makarna Resenqvist deras i Hofrätten för målet hafda kostnader Uti Hedrättens dem har Vicehärads höfdingen Hartman anhållit om ändring medels hit inlämnad deduktion, hvilken makarna Rosenqvist i dereskref ven ordning bemält 300
Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Vicehäradshöfdingen Hartman icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att förblifva, jämte det Vicehäradshöfdingen Hartman, i hans förenämnda egenskap, ålägges att med sextio mark ersätta makarna Rosenqvist deras härstädes i målet hafda kostnader. Det alle, som vederbör till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Alksi Käpy. Winter Andersson. Alksi Käpy. Walter Andersson. B. Inneberg. Johannes Pesonen. B. Inneberg. Johannes Pesonen. . E. Thesleff. 6 mt. Kesäkuun 22. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, talonkaupan purkamista koskevussa jutussa, jossa ovat Ollillehtailijanleski Ida Grönnätt, Porin kaupungista, hakijana sekä Itsellinen Frans Fredrik Berglund ja hänen vaimonsa Kristiina Wilhelmiina Berglund, Porin kaupunkiin kuuluvalta Reposaaren huodolta, poisjännerä vastaajina: Annettu Oikeusorastossa. 22. päivänä Kesäkuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja mistä saanut tietää seuraavaa: Kauppakirjalla 10. päivältä Maaliskuuta 1900. oli Ida Grönvall myynyt talon ja vuokraoikeutensa tonttiin No 42. Reposaaren luodolla Frans Fredrik ja Kristiina Wilhelmiina Berglundille 6000. markan hinnasta, josta myyjä kauppatilaisuudessa oli saanut 500 markkaa ja 1. päivänä seuraavaa Kesäkuuta oli maksettava 1000 markkaa mutta jäännös sai olla velkana Läsnä: A. H. W. A. J. B.t- för Haf H. No 833. Pag. 173. R. D. 1909.
kuuden prosentin vuotuista korkoa vastaan, luettuna sanotusta 1. päivästä Kesäkuuta, ehdolla että ostajain tuli vuosittain 1. päivänä Kesäkuuta, alkaen vuodesta 1901. pääoman vähennykseksi suorittaa 500. markkaa sekä että kauppa, jos ostajat jättäisivät tämän sitoumuksensa täyttämättä, oli pidettävä kumottuna ja kauppahinnan siihen asti suoritetut erät mene tettyinä Huhtikuun 2. päivänä 1906. oli Porin kaupungin Raastuvanoikeus vahvistanut kiinnityksen i Rylundin aviopuolisojen vuokraoikeuteen yllämainittuun tonttiin ynnä heidän samalla tontilla olmiin rakennuksiinsa Ida Grönvallin edelläkerrottuun kauppakirjaan perustuvan 50,000. markan suuruisen saatavan ynnä sille juoksevan koron vakuudeksi, siitä kuitenkin vähennettyinä seuraavina päivinä suoritetut määrät, nimittäin: vuonna 1900. Kesäkuun 30. päivänä 1000 markkaa, vuonna 1901. Kesäkuun 11. päivänä 270. markkaa, vuonna 1902 Tammikuun 4. päivänä 200. markkaa, Kesäkuun 7. päivänä 323. markkaa 75. penniä ja Lokakuun 23. päivänä 300. markkaa, vuonna 1903. Toukokuun 31. päivänä 150. markkaa, Kesäkuun 6. päivänä 500. markkaa ja Joulukuun 9. päivänä 500. markkaa, vuonna 1904. Joulukuun 1. päivänä 50. markkaa sekä vuonna 1905. Kesäkuun 2. päivänä 100. markkaa. Berglundin aviopuolisoille toimitetun haasteen nojalla on Ida Grönvall sitten mainitussa Raastuvanoikeudessa Elokuun 16. päivänä 1906 vaatinut että koska Berglundin aviopuolisot olivat niin hyvin aikaisempinä vuosina kuin vuonna 1906. laiminlyöneet Kesäkuun 1. päivänä suorittaa kauppahinnasta maksettavat erätpuheenaoleva kauppa julistettaisiin rikotuksi sekä että Frans Fredrik ja Kristiina Wilhelmiina Berglund tuomittaisiin menettämään suorittaman ja kauppahinnan erät ja Ida Grönvallille heti luovuttumaan mainittu talo ja tontti kuin myös korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa. 302
Raastuvanoikeus, jossa Frans Fredrik Berglund omasta ja vaimonsa puolesta oli vastustanut kannetta, on 16. päivänä Elokuuta 1906. julistamal laan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ida Grönvall oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 19. päivänä Huhtikuuta 1909. ratkaissut asian; ja koska Ida Grönvall, vaikka Berglundin aviopuolisot olivat laiminlyöneet yllämainitussa kauppakirjassa määrättyinä lankeemispäivinä maksuvelvollisuutensa, aikaisemmin oli olleet hyväkseen käyttämättä Ida Grönvallille kauppakirjassa myönnettyä oikeutta saada kauppa paretuksi, vieläpä ottamalla kiinnityksen kysessä olevaan vuokratonttiin hankkinut itsellensä varmiutta maksamattoman kauppahinnan saamisesta, niin ja kun Ida Grönvallin siten oli katsettava luopuneen oikeudestaan kaupan purkamiseen, Hovioikeus on jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, mihin Raastuvanoikeus päätöksessään oli johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Ida Grönvall anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Ida Grönvall ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Akki Käpp. - Waltu Andersin. Akki Käpp. Wallden Andersin. Johannes Pesonen. D. Anmberg 303
Kesäkuun 22 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleesja saatavaa koskevassa jutussa jossa ovat Wuorineuros William Rubh. Kymin pitäjän Kelilän kylästä, hakijana, sekä Kauppias Kugo Kaufmann - vainajan leski Maria Kaufmanen, omasta puolestaan ja mainittujen aviopuoliso jen alaikäisen lapsen Ida Kaufmanenin holhoojana, ynnä hei dän täysiikäinen tyttärensä olice Staufmann, Pietarin kaupungista Venäjän keisarikuntaa, saapuville tulleina, mutta sanottu jen puolisojen täysiikäinen poika Remes Staufmannen ja Parik kalan pitäjässä olevan Kangaskoski Aktiebolag nimisen Osakeyhtiön konkurssiin luovutetun hesän toimitsijamies Ansimäki Georg Kolme, poisjääneenä, vastaajina: Annettu Oikeusosatossa 22. päivänä Kesäkuuta 1911. Keisarillinen Senaalli on itsellensä Sämä: A. St. - W. A. f. P. B. F. b. f: T. 304 SS: 835. S. 10/1. R. T. 1900.
esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Wuoriniuvos Ruth 1. päivänä Syyskuuta 1902. Wiipurin läänin Kuwernöörille antamassaan kirjelmässä oli anonut osakeyhtiön Kangaskoski Aktiebolagin velvoittamista Wuorineures Ruthille suoritta maan sanotun osakeyhtiön Pietarin kaupungissa asuvalle perinnölliselle Kunniapovarille Hans Schultnelle 28. päivänä Lokakuuta 1901. Parikkalan pitäjässä olevan Kangaskosken puuhionn sekä siihen kuuluvain erinäisten kiinteimistöjen ja metsäpalstojen maksamattomasta kauppahinnasta antaman ja sen jälkeen siirtojen kautta osakeyhtiön suostumuksella Wuorineuvos Ruthille tahi hänen määräämällensä joutuneen, 28. päivänä Elokuuta 1902. maksettawaksi irtisanotun. 4000. ruplan eli niitä vastaavien 106,600. markan suuruisen velkakirjan sisällön kuuden prosentin vuotuisine korkoineen velkakirjan antopäivästä ynnä lainhakukulujen korvauksineen, oli osakeyhtiö Kangaskoski Aktiebolag silloisen toimitusjohtajansa Hugo Kaufmannin kautta Kuvernörsöille antömässaari, 13. päiväksi Lokakuuta 1902. päivätyssä selityksessä esiintuonut, että Kunniniapervari Sekultre, joka toiminimen A. Kaufmann & 6:on osakkaana oli mainittua Kangaskosken puukimaa varten ennen sen myyntiä osakeyhtiölle ostamainsa honeiden ja muiden tarpeiden maksuksi Wuorineuvos Ruthin omistamalle toiminimelle "Karhula Nekamiska Verkstad. William Ruth antanut seitsemän A. Kaufmanen & Conasettamaa omaa vekseliä yhteensä 69, 421. markan 46. pennin rahamääräistä, oli 14. päivänä Joulukuuta 1901. nenkaa lukua Hugo Kaufmannille siirto nyt, paitsi omistamansa 140. kappalelta osakeyhtiön Kangaskoski Aktiebo lag osakkeita, ylläkerrotun 40,000. ruplän velkakirjan siitä vastaan, että kugo Kaufmannen otti vastataksensa niin hyvin sanottujen vekselien sisältöjen kuin myös niiden 8,913. markan 46 pennin suorittamisesta, joista Wuorineuvos Ruth antamissaan laskuissa oli E. 705
Kaufmann i C:oa veloittanut; että Hige Kaufmann tämän jälkeen 21. päivänä Tammikuuta 1902. oli puheena olevain vekselien ja vastamainittujen 8,918. markan 46. pennin maksuista Wiinineuros Ruthin kanssa tehnyt sellaisen kopimuksen: että Hugo Kaufnienn siirtäisi Kunniaporvari Schultzelta saamansa 40,000. ruplan velkakirjan Wuorineuvos Kuthille, joka puolestaan jättäisi Hugo Kaufmannille takaisin sanotut vekselit, antoisi hänelle kuitatun konttokurantin välityksistään A. Stauf. mannen & E:on kanssa sekä sitä paitsi jättäisi Hugo Kaufmannin käytettäväksi sen rakamäärän, jonka Wuorineuvos Ruth panttaamalla saman 4000 ruplan velkakirjan Suomen Pankkiin siellä saisi yli oman saatavansa A. Kaufmanen & E:olla, minkä ohessa Hugo Kaufmanen ja Kuorineuvos Ruth joista viimeksi mainittu oli jättä mällä samana päivänä kerrotun sopimuksen nojalla hänelle tahi hänen määräämällensä osakeyhtiön Stungaskoski Aktiebolagin suostumuksella siirretyn puheenalaisen velkakirjan pantiksi kuuden kuukauden kuluttua maksettamaa velkakirjaa vastaan saanut Suomen Kankista kantaa 85,000. markkaa, olivat mainittuna 21. päivänä Tommikuu ta 1902 vielä sopineet, että osakeyhtiö Stangaskoski Aktiebolag seuraavan Maaliskuun kuluessa hankkisi omistamaansa Kangaskosken puuhionoon ynnä siihen kuuluviin rakennuksiin ja kiinteistöihin ensimmäisen kiinnityksen 85,000. markan suuruisen velkakirjan sisällön suoritta misen vakuudeksi ja että Kuorineuves Ruthin tahi hänen oikeutensa omistajan sitten tuli tuota puuhionuon kiinnitettyä velkakirjaa vastaan antaa Rago Kaufmann ille takaisin kysymyksen tullut 4,000 ruplan suuruinen velkakirja, joka siis siihen saakka olisi vain Kuovineuvos Ruthin kerrotun 35,120. markan päämisen panttina, että Parikkalan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus 13. päivänä Maaliskuuta 1902. oli vahvistanut kiinnityksen erityisiin osakeyhtiön Sten Jaskoski Aktiebolagin omistamiin kiinteimistöihin osakeyhtiön edellisenä päivänä 306