Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
oikeudenkäyntikulut. forioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vistamalla saattaneet jutun, on 23 päivänä Huhtikuuta 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten, paitsi että korko Kalle Kallenpoika Rompuisen Pulkkilan seurakunnat le maksettavaksi tuomalalle määrälle oli laskettava 1. päivästä Toukokuuta 1908 Henoikeuden tuomioon ovat, Kalle Kallennoika Kemppaisen kuoltua, Kaisa Kemarainen ja hänen edellä mainitut asiakumppaninsa anoneet muu losta perustelmatta, johon Pulkkilan seurakunnan puolesta on vastattu, minki jälkeen suullinen kuulustelu jutus sa täällä on toimitettu, kuten mitä laadittu pöytäkirja osottaa Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän, jutun ja katsoo, ettevät. Taisa Kemppainen ja hänen myöli melensa ole esittäneet syytä muuttaa eli vioikeuden tuomista; ja velvoitetaan Avianbihannen Kaisa Kemppainen ja hänen asiakumpranensa suorittamaan Pulkkilan seurakunnalle, korvaukseksi seurakunnalla täällä jutun vuoksi olleista kuluista, kuusikymmentä markkaa. tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Penuatti. telie Saarikoski Alfred Luksiala. Eetie Saarikoski Alfred Liuksiala. B. Anneberg. A. W. Ollesuvaara 118
119 Pag. 30. R. D. 1912 Helmikuun 11 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, takaisinvoittaa koskovassa jutussa, jossa Talollinen Johan Gustaf Ylimarkula, Paimion pitäjän Ryyselän kylästä, on hakijana sekä Loimaan ja Pöytyän Säästöpankki vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 11 päivänä Helmikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen stelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: rille 27 päivänä Lokakuuta 1908 anne tussa kirjoituksessa oli Loimaan ja Pöytyän Säästöpankin puolesta lausuttu, että Palstatilallinen August Lindholm oli 15 päivälle Tammikuu ta 1903 päivätyn velkakirjan mukaan toutunut mainitulle säästöpankille vaadittaessa maksamaan 3000 markkaa kuin myös vuositLäsnä: F. S. - A. L. B. t. A. R. O. S. Turun ja Porin läänin Kuvernöö
tain ennen Joulukuun loppua suorittamaan lainan korkoa kuusi sadalta sekä että Johan Gustaf Ylimarkula ynnä kaksi muuta henkilöä olivat omasta ja toistensa puolesta menneet täyteen omavelkaiseen takaukseen sanotun lainan korkoineen maksamisesta; ja koskei Johan Gustaf Ylimarkula, vaikka laina oli 18 päivänä Syyskuuta 1908 sanottu häneltä irti, kummenkaan ollut täyttänyt maksuvelvollisuut taan, oli säästöpankin puolesta anettu, että Ylimarkula takaaksensa perusteella velvoitettaisiin suorittamaan säästöpankille velkakirjan sisällys korkoineen kuin myös korvaamaan säästöpankin lainhakukulut; minkä jälkeen, ja Johan Gustaf Ylimarkulan annettua selityksen, Kuvernööri oli päätöksellä 11 päivältä Joulukuuta 1908 lausummillaan perusteilla ja mainitsemansa lainpaikan nojalla velvoittanut Johan Gustaf Ylimarkulan säästöpankille maksamaan vaaditut 1800 markkaa 6 prosentin vuotuisine korkoineen, lukien 15 päivästä Tammikuuta 1903. kunnes täysi maksu toimitettiin, sekä 40 markalla 50 pennil lä palkitsemaan säästöpankin lain housta kärsimät kulut; kuitenkin jätettiin Ylimarkulalle valta laillisessa järjestyksessä hakea takaisin, mitä hän kerrotun päätöksen johdosta kkä joutui maksamaan; ja oli sen tilin mukaan, minkä asianomainen kruununnimismies oli 29 päivänä toukokuuta 1909 velkakirjalle kirjoittanut, Johan Gustaf Ylimarkula silloin suorittanut, paitsi kulut 40 markkaa 50 penniä, ulosottokäskyn lunastuksen 1 markan ja ulos ottepalkkion 8 markkaa, 1136 mark kaa korkoina 15 päivästä Sammi kuuta 1903 7 päivään Toukokuuta 1909, jolloin velkaa oli lyhennetty 1715 markalla 15 pennillä, sekä 1.284 markkaa 85 penniä pääoman jäännöstä ynnä 4 markkaa 71 penniä saman jäännöksen korkoa viimeksisanetus ta päivästä tilintekopäivan, eli siis 20
yhteensä 2. 475 markkaa 6 penniä Loimaan ja Pöytyän Säästöpan kille toimitetun haasteen nojalla on Johan Gustaf Ylimarkula sittemmin Laimion, Piikkiön ja Kaarinan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että, sittenkuin August Lindholmin pesä oli luovu tettu konkurssiin, oli säästöpankki siinä valvonut sekä Pöytyän ja Yläneen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus konkurssituomiolla 4 päivältä Syyskuuta 1906 vahvistanut puheena olevan saatavan konkurssipesän varoista maksettavaksi; ja koskei mainittua saatavaa oltu Ylimarkulalta laillisesti haettu kahdessatoista kuukaudessa viimeksisa notun päivän jälkeen, on Johan Gustaf Ylimarkula katsonut olevansa takaksestaan vapaa sekä sen vuoksi vaati neet säästöhankkia velvoitettavaksi Ylimaskulalle suorittamaan takaisin, mitä hän Kuvernöörin päätöksen johdosta oli joutunut säästöpankille maksamaan, kaikki korkeimen; mutta jollei tätä vaatimusta voitaisikaan hyväksyä, niin ja kun korko oli ollut maksettava määräaikana ja korko alkuperäiseen velkakirjaan oli kuitattu maksetuksi 1 päivään Tammikuuta 1904, on Johan Gustaf Wimarkula anonut, että ainakin korko vastasanottuun päivään samoin kuin ne korot, joita ei oltu haettu kahdentoista kuukauden kuluessa niiden maksupäivistä, tuomittaisiin hänelle takaisin. Loimaan ja Pöytyän Säästöpankin puolesta on kannetta vastustettu, korkei kysymyksessä olevassa velkakirjassa oltu määrätty mitään eriittymissäivää tahi muuta määräaikaa velan maksamiseksi eikä lain määräyksiä kahdentoista kuukauden vanhemtumisajasta siis voitu sovelluttaa esillä olevaan tapaukseen sekä sitä paitsi väitetty, että säästöpan kin saamista oli Johan Gustaf Ylimarkulalta velottu ja 26 päivänä Huhtikuuta 1907. Kihlakunnanoikeus, jossa asian121
osaiset molemmin puolin ovat anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 23 päivänä Marraskuuta 1909 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla, kumoton Kuvernörin päätöksen, velvoittanut Loimaan ja Pöytyän Säästöpankin, kuitin ja velkakirjan saadessaan, maksamaan Johan Gustaf Ylimarkulalle takai rin tämän ulosottomiehelle suorittamat kaksituhatta neljäsataa seitumänkymmentäviisi markkaa kuusi penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien 29 päivästä Toukokuuta 1909, kunnes täysi maksu toimitettiin, kuin myös seitsemällä kymmenelläviidellä markalla korvaamaan Ylimarkulan oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Loimaan ja Pöytyän Säästöpankki oli vetoamalla saattanut jutun, on 4 päivänä Joulukuuta 1911 antanut tuomion asiasta; ja koska Johan Gustaf Ylimarkula sillä perustella, että kysymyksessä olevaa velkaa ni oltu häneltä haettu kahdessatoista kuukaudessa siitä, kuin tuomio August Lindholmin konkurssissa julistettiin, ei ollut lain mukaan päässyt takaus sitoumuksestaan vapaaksi, mutta Ylimarkula sitä vastoin, kun korko alku peräiseen velkakirjaan oli kuitattu maksetuksi 1 päivään Tammikuuta 1904 ei kä korkoa vuosilta 1904, 1905 ja 1906 oltu Ulosottolain voimaanpanemisesta 3 päivänä Joulukuuta 1895 annetun Keisarillisen asetuksen 24 SS:n määräämän ajan kuluessa Ylimaskulalta haettu i ollut velvollinen suorittamaan korkoa vuosilta 1903, 1904, 1905 ja 1906, sen vuoksi on Hovioikeus kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen muuten, paitsi mikäli säästöpankki sillä oli tuomittu maksamaan Johan Gustaf Ylimarkulalle takaisin 1903, 1904, 1905 ja 1906 vuoden korot eli seitsemänsataa kaksitoista markkaa viisikymmentä penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen tälle rahamäärälle ylläsanotusta 29 päivästä Toukokuuta 1909; jota paitsi Johan Gustaf 22
Ylimarkula velvoitettiin viidelläkymme nellä markalla korvaamaan säästö pankin Kihlakunnanoikeudessa kärsimät kulut Hovioikeuden tuomioon on Johan Gustaf Ylimarkula anonut muutosta perustelmalla, johon Loimaan ja Pöytyän Säästöpankin puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettei Johan Gustaf Ylimarkula ole esittä nyt syytä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden tuomiota, kuin että Ylimarkula asian päättymiseen nähden vapautetaan suorittamasta Leimaan ja Pöytyän Säästöpankille Hovioikeuden hänen maksettavakseen tuomitsemaa oikeudenkäyntikulujen kervausta. Tätä kaikki asianomaiset ne dattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti teria Isaavikoski. Alfred Luksiala. teria Isaavikoski. Alfred Luksiala. B. Anneberg  A. W. Brunoja. B. Anneberg. J. W. Brunström Helmikuun 11. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarilli sesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, paitsi muuta perintökirjan mitättömäksi julista mista koskevassa jutussa, jossa ovat Talolliset Petter ja Ivan Nikolainpojat Andijeff sekä heidän alaikäisen veljensä Michael Andejeffin holhooja, Talollinen Pasili Abrams, Antmin pitäjän Kirkkojoen kylästä, yhteisesti hakijoina se kä samassa kylässä asuva lampuodinleski Maria Fredolintytär Andejeff ynnä Suomen kruunu tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 11. päivänä Helmikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuaavat tiedot: Maria Andejeffille ynnä Suonen kuunulle toimitetun haasläsnä: F. S. A. L. B.t. - R. H. ./. O. S. 293 No 177. Pag. 145. R. D. 1912.
teen nojalla ovat Petter Antejeff ja hänen edellämainitut asiakumppaninsa Salmin pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, efter Petter, Ivan ja Mikail Andejeffin isävainaja, Lampuoti Nikolai Andejeff ja äitipuoti Maria Andejeff olivat ennen vihkimistään 11. päivänä Helmikuuta 1894. tehdyllä avioehtokirjalla määränneet, muun maassa, että Nikolai Andejeffin oikeus hänen silloin lampuotina hallitsemaansa puoleen Liintikka nimistä lahjoitusmaan lampuotitaloa No 8., Kirkkojoen kylässä, eli siinäkin tapauksessa että hän vastaisuudessa saisi talonpuoliskon omakseen kuuluva hänelle yksityisesti; ja koska Keisarillisen Senaatin Talousosasto siitä huolimatta, Nikolai Andejeffin vuodna 1898. kuoltua, oli 20. päivänä Helmikuuta 1907. antanut Maria Adolfille yhteisesti Petter, Ivan ja Mikail Andejeffin kanssa perintökirjan 7/16 sanotusta tilasta, vakuuttaen hänelle siten otuksetun naimaoikeutensa perusteella omistusoikeuden 7/32 siitä, senvuoksi ja kun Maria Andejeff edelläkerrotus ja avioehtokirjassa oli luopunut kaikesta oikeudesta puheena olevaan tilaan, ovat Petter Antijeff ja hänen asiakumppaninsa vaatineet, että mainittu perintökirja julistettaisiin mitättömäksi, mihäli se sisälsi vakuutuksen Maria Andejeffin oikeudesta talonosaan, sekä että Suomen kruunu velvoitettaisiin antamaan Petter, Aron ja Mihvil Andejeffille perintökirja 7/32 viiläsanottua tilaa. Maria Andojefin ja Suomen kruunun vastustettua hannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa Petter Avdeoff ja hänen asiakumppaninsa uå Maria Andijeff ovat anoneet borvusta oikeudenkäyntikuluistaan, 26. päivänä Lokakuuta 1910. julistanassaan päätöksessä katsonut, ttei edellämainitussa avioehtokir124
jassa laillisesti oltu voitu määrätä siitä oikeudesta, mikä Nibolai Andejeffilla tahi hänen oikeudenomistajillaan oli oleva kysymyksessä olevaan tilaan, sen muututtua perintöluontoiseksi; minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen sekä velvoittunut Petter Andejeffin ja hänen asiakung paninsa viidelläkymmenellä marballa korvaamaan Maria Andejeffin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Petter Andejeff ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 25. päivänä Huhti kuuta 1912. antamallaan tuomiolla ratkaissut jutun; ja koska Suomen kuunu, puheena olevan lampuotitalon omistajana, oli ollut oikeutettu riidanalaisella perintökirjatla luovuttamaan osan siitä Maria Andgifsille, sentähden ja Kihlakunnanoikeuden mainitsemille pivisteilla on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, 25 ehon Kihlakunnanoikeus jutussa li johtunut, sekä velvoittanut Petter todojeffin ja hänen asiakumppasinsä suorittamaan Maria Andei offille maksut, kuusitoista marksaa kahdeksankymmentä penniä hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota. Kovioikeuden tuomioon ovat Pitter etodjejeff ja hänen asiakumppäninsä anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei vit Petter Andojeff ja hänen asiakumppaninsa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomista, joka Kihlakunnanoikeuden mainitsemilla perusteilla jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: tina Saan sorko R. Annberg. Alfver Luuksiala K. A. Helanen. / Asian Schauman
Helmikuun 12 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, asiakirjain luovuttamista keskevassa jutussa, jos sa Suomen Hypoteekkiyhdistys on hakijana sekä Wesilahden pitäjän Riitialan kylästä kotoisin oleva Talollinen Juho Kustaa Tuorikka, omas ta puolestaan ja vaimonsa Hilda Martta Torrikan edus miehenä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 12 päivänä Helmikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Suomen Hypoteekkiyhdistykselle toimitetun haastun nojalla on Juho Kiistaa Tuorikka Helsingin peningin Raastuvanoikeudessa lausunut että sittenkuin. hän ja Hilda Martta Toorikka, hankkiakseen Hypoteekkiyhdistykseltä kuolelustaivan, oli läsnä: R. A. L. B. K.S. P. R. H. O. S. Sr 779. Pag. 2. R. D. 1912.
vat 28 päivänä Syyskuuta 1907 Hypoteekkiyhdistykselle kirjoittaneet 1500 markan velkakirjan ja kiinnityttänut sen omistamaansa Toorikan verotaloon No 3, Riitialan kylässä, sekä valtuuttaneet maasta sittemmin poistunun Asioitsijan Toivo Elias Polviain derin järjestämään lainanaperit ynnä anomaan lainaa, Hypoteekkiyhdistys oli kirjeessä 22 päivältä Toukokuuta 1909 ilmoittanut Juho Kustaa Tori kalle, että tuota velkakirjaa vastaan oli myönnetty 1800 markan laina sekä että, koska Hypoteekkiyhdistyksen eri tyisistä syistä oli pakko myönnetyn lainan pääomän nimillismäärästä vähentää 5 prosenttia ylimääräisenä paaman vähennyksenä ja sen lisäksi vielä ottaa yhtälaista maksua 1 1/2 prosenttia, jota ei kuitenkaan olisi pakko suorittaa lainaa nostettaessa, vaan seuraavien kolmen vuoden kuluessa puolivuosittain asianomaisina kantopäivinä 1/4 prosentilla lainan nimellismäärästä joka kerrottu, lainan anojat siten muuttuneisiin lainaehtoihin nähden olivat oikeutetut siirtämään lainan nostamisen toiseen aikaan taikka kokonaan luorunaan lainasta; ja oli Hypoteekki yhdistyksen lääninkomita sen ohessa ehdottanut, että Tuorikan aviopuolet nostaisivat lainan 26 päivänä Kesäkuuta viimeksisanottuna vuonna Hameenlinnan kaupungissa. Paikka he kumminkäan eivät olleet käyneet määrättynä päivänä lainaa nosta massa eivätkä edes Hypoteekkiyhdistykselle ilmoittaneet hyväksyvänsä kerrotuin tavoin muutettuja laina ehtoja, oli Hypoteekkiyhdistys siitä huolimatta Toivo Elias Polvianderille 11 päivälle Kesäkuuta 1908 päivanätyn valtakirjan nojalla, johon sekä Teeri kan aviopuitten että todistajien nimikirjoitukset oli vaarinnetty, 23 päivänä Heinäkuuta 1909 suorittanut puheinalaisen lainan, 1000 markkaa vähentäen siitä yllämainitun 5 prosentin määrän ynnä muita eriä, yhteensä 650 markkaa 66 penniä ja velvoittuen Teerikan aviopuolet kol27
nena lähinnä seuraavana vuonna Hypoteekkiyhdistykselle maksamaan edelläsanotun 1 1/2 prosentin lisämäksunvaikkei siitä velkakirjassa, saatikka Polvianderin käyttämässä valtakirjassä ollut ottut mitään määräystä. Smuoksi, ja koskeivät Todikan aviopuolet ollutkaan halukkaat nostamaan heille esitetyllä tavalla myönnettyä lainaa, on Juho Kustaa Toenikka vaatinut, että Hypoteekkiyhdistys, joka odottamatta Torikan vastausta lainan nostamisesta, oli sen suorittanut Toivo Elias Polvianderille, vaikkiei tämän valtakirja, jos se olisikin ollut oikea, myöntänyt Polvianderille valtaa edelläkerrotuin tavoin kovennituilla lainaehdoilla nostaa lainämäärää, velvoitettaisiin ilman ja havastikettu Juho Kustaa ja Hilda Martta Todikalle luovuttamaan puheenä oleva velkakirja ja muut lainauspaperit. Suomen Hypoteekkiyhdistyksen puolesta on kannettu vastustettu koska Juho Kustaa Tuorikka nähtivästi itse oli kirjoittanut nimensä siihen valtakirjaan, jonka nojalla Toivo Elias Polviander oli Hypoteekkiyhdistykseltä nostanut puheenalaisen lainan; ja on sitten Raastuvanoikeus 22 päivänä Helmikuuta 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla lyljännyt kantan. Herioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Kustaa Toorikka oli vetoamalla raattanut julun, on 20 päivänä Marraskuuta 1911 antamassaan tuomiossa katsomet, ettei Suomen Hypoteekkiyhdistys ollut voinut todistaa, että kysy myksessä oleva, 11 päivälle Kesäkuuta 1908 päivätty valtakirja, jolla Toivo Elias Polviander oli nostanut ylläsa notun lainasumman, oli ollut Juho Kustaa ja Hilda Martta Torikan tuota tarkoitusta varten antama ja heidän allekirjoittamansa; minkä vuoksi Hovioikeus, kumoten Raastuvan oikeuden päätöksen, on velvoittanut Hypoteekkiyhdistyksen antamaan ilman rahavastiketta Juho Kustaa Too rikalle takaisin puheena olevan, 28 128
päivälle Syyskuuta 1907 päivåtyn velkakirjan ynnä muut siihen kuuluvat lainauspaperit. Hovioikeuden tuomioon on Suomen Hypoteekkiyhdistys anonut muutosta perustelmalla, johon Juho Kustaa Torikka on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo puoli näytös tä esitetyn siitä, että Juho Kustaa Toorikka on nimikirjoituksellaan varustanut sen valtakirjan 11 päivältä Kesäkuuta 1908, jonka nojalla Toivo Elias Polviander on Juho Kustaa Toenikan puolesta 23 päivänä Heinäkuuta 1909 nostanut puheenaolevan yhdentoistatuhannen markan lainan; minkä vuoksi Keisarillinen Senaatti, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Raastuvan oikeuden päätöksen, harkitsee oikeaksi, nojautuen O. K:n 17 luvun 29 SS: ään, velvoittaa Juho Kustaa Torikan, jos hän on maineeltaan sellainen, että se voistaan hänelle sallia, valallaan puhdistantumaan siitä mitä häntä vastaan näin muodoin on ilmi tullut; Ossian Nikunnan ja tulee Raastuvanoikeuden siis ilmoitettaessa ottaa juttu uudelleen käsiteltä väksi ja siinä edelleen laillisesti mene tillä. Tätä kaikki asianomaiset noudat takoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Kun Saarikoski Aro Luksiala. Kerr Savikoski Aro Luksiala. B. Anneberg. K. R. Helanen. Johannes Pesonen. 129
Helmikuun 12 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tumio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovikaudesta tullassa velkomusta koskevassa jutussa, jossa ovat Suomen Hypoteekkiyhdistys hakijana sekä Sahalahden pitäjän Taustialan kylästä kotoisin olevat Talollisenleski Vilhelmiina Juhontytär Aakkula omasta puolestaan ja alaikäistön lastensa Aalto Arvid Lempi Sulama, Lydia Katariina ja Vilho Jaakko Talenius Aakkulan holhoo jana Talollisenpojat Augusti Reinhold ja Evert Johannes lakkula Talollisentyttäret Uma Amanda ja Aina Aliina takkula ynnä Kangasalan pitäjässä asuvat Talollisenpoika Kaarle. Ijalmar lakkula ja Talollisente tär Vilja Vilhelmiina Aukkula yhteisesti vastaajina: Annettu Ikeusosastossa 12 päivänä Helmikuuta 1915. arillinen Senaatti on itselleen S.S. A. B.t. ja 1. K. H 130 No 180. Pag. 277. Rgs 1912.
osittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedol: Pälkäneen ja Sahalahden pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudesra on Suomen Hypoteekkiyhdistyksen puolesta lausuttu, että Hypoteekki yhdistys oli 29 päivänä Huhtikuuta 1909 kuolleen, Vilhelmiina Aakkulan miehen sekä August Reinhold, Eevert Johannes, Aima Amanda Aina Aliina Kaarle Hjalmar Hilja Vilhelmiina, Antti Arvid Lempi Suleima Lydia Katariina ja Vilho Jaakko Valenius Aakkulan isän, Talollisen Kaarle Kustaa Jaakon poika takkulan ynnä Vilhelmiina Aukkulan antamaa, 8 päivälle Heinäkuuta 1907 päivättyä ja puoleen Keukun eli Aakkulan verotaloa No 2. Taustiolan kylässä ynnä Ali - Räihälä nimiseen puoleen Räihän eli Riihälän verotaloa No 4. Sahalahden pitäjän Pukkalan kylässä kiinnitettyä velkakirjaa vastaan Kaarle Kustaa ja Vilhelmiina Aakkulalle myöntänyt 1460 markan suuruisen lainan, minkä maasta sittemmin poistunut Asioitsija arvo Elias Polviander oli Kaarle Kustaa a Vilhelmiina Aakkulan viimeksi anottuna päivänä antaman valtakirjan nojalla 23 päivänä Heinäkuuta 99 nostanut ja kuitannut; ja koskei elhelmiina Aakkula ollut maksanut päivanä Helmikuuta 1910 suoritettavaki joutunutta puolen vuoden maksua a koko laina velkakirjan määräyslen mukaan sen takia oli joutunut maksettavaksi, on Hypoteekkiyhdistyksen puolesta vaadittu, että Vilhelmiija Aukkula velvoitettaisiin Hypoteekkiyhdistykselle suorittamaan. lainan maksamatta oleva pääoma 1392 markkaa 30 penniä 4 1/2 prosentin vuotuisine korkoineen 1 päivästä Elokuuta 1909 jakkokorkoa 2 prosenttia 1 päivästä Helmikuuta 1910 alkaen ja heikkustannusten korvausta 3/8 prosenttia sanotusta 1 päivästä Elokuuta 1909 lainan alkuperäisestä pääomasta 1400 markasta sekä suorittamatta olevan pääoman lyhennys 1 1/2 prosentlia alkuperäisestä pääomastä kol131
melta ensimäiseltä vuodelta Vilhelmiina Aakkulan ynnä hänen myöskin pitussa kuulustettujen sillain jo täysivaltaisina olleiden edellämainittujen myötäpuollensa vastusteltua kannetta, on Kihlakunnanoi keus 15 päivänä Huhtikuuta 1910 julista massaan päätöksessä katsonut, ettei Suomen Hypoteekkiyhdistys ollut voinut näyttää Kaarle Kustaa ja Vilhelmiina Aakkulan antaneen Toivi Elias Polvianderille sitä valtakirjaa, jonka nojalla tämä oli nostunut puheenalaisen lainan Hypoteekkiyhdistykseltä; minkä tähden ja kun Vilhelmiina Hakkulaa ja Kaarle Kustaa takkulan perillisiä, joiden ei oltu edes väitetty saaneen vastaanottaa tuota lainua, niin ollen ei mitu pitää vastuunalaisina haunalaisen velan maksamisesta Kihlakunnanoikeus on hyljännet kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suomen Hypoteekkiyhdistys eli vetenmalla saattanut jutun on 14 päivänä Lokakuuta 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Hypoteekkiyhdistyksen videlläkymmenellä markalla korvaamaan Vilhelmiina Aakkulalle ja hänen asiakumppaneilleen heil1o Hovioikeudessa asiasta johtunut kulut Hovioikeuden tuomioen on Suomen Hypoteekkiyhdistys anonut muutostä perustelmalla, johon Vilhelmiina Aakkula ja hänen asiakumppaninsa ovat vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo puoli näytöstä esitetyn siitä, että Vilhelmiina takkula on puumerkittään varustanut sen valtakirjan 8 päivältä Heinäkuuta 1907, jonka nojalla lain Elias Polviander on Kaarle Kustaa takkulan perikunnan puolesta 23 päivänä Heinäkuuta 1909 nostanut puheena olevan neljäntoistatuhannen markan lainan; minkä vuoksi Keisarillinen Senaatti kumoten Hovioikeuden luemin ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, 132
harkitsee oikeaksi O. H:n 17 luvun 29 SS:n mukaan velvoittaa Vilhelmiina takkulan, jos hän on mainoltaan sellainen, että se voidaan sallia, vas lallaan puhdistautumaan siitä, mitä häntä vastaan näin muodoin on tullut ilmi; ja tulee Kihlakunnanoikeuden siis ilmoitettaessa ottaa juttu uu delleen käsiteltäväksi ja siinä edellut laillisesti menetellä. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: teris Sonrikski Alfred Lillksiala teris Sonrikski Alfred Lillksiala B. Anneberg. K. R. Helanen Johannes Pesonen. Asian Lautunen Den 12 Februari 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsätt revisions skilling från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit mål emellan Handlanden Alfred Hedman, från staden Nikolaistad, sökande, samt i samma stad hemmahörande i Aktiebolaget Metsikens Hekaniska Heikstad Onkilahden Konepaja Osakeyhtiö" benämnda" aktiebolag, svarande, angående ersättning: Tifven uti Justitiedepar lementet den 12 Februari 1815. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat, följande: Efter Handlanden Hedman ågången tämning har å Aktiebolaget Melvikens Hekaniska Heikstad Onkilahden Konspoja sakeytetios vägnar vid Rådstufvurätten i Tikolaistad anförts att sedan nämnda bolag enligt den 14 Oktober 1905 parterne i mellan träffad öfverenskommelse åtagit sig att från Hanellanden Holman tillhoriga äng fartyget " Finland" löstaga propel tern och i dess ställe insåtta en ombud Ofde: F. A. t. 2. - R.A. R. H. L. S. 133 No 181. Pag. 239. R. D. 1912.