Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
teensä19421 markan 55. pennin arvon, tunnustanniensa Huhtikuun 7. 15. ja 26. päivänä, Toukokuun 15. ja 27. pvänä sekä Kesäkuun 8. ja 25. päivänä 1912. maksettaviksi eräytyneiden 3732. markan 75. pennin, 2,192 markan 25. pennin, 3000. markan, 2360.markan 45. pennin,1945. markan 60. pennin, 3,40. markan 50. pennin ja 2450. markan vekselien, yhteensä 19421. markan 55. pen. nin, suorittamiseksi; mutta kun jalkineiden luovutus oli tapahtunut viimeisinä kolmenakymmenenä päivänä ennen konkurssin alkua ja se siis Marraskuun 9. päivänä 1868. annetun konkurssisäännön 46. SS:n d. kohdan mukaan oli mitätön, on Maistraatimiestraattori Kinnunen vaatinut, että Kauppias Tillgren velvoitettaisiin Kauppias Starikoffin konkurssipesälle takaisin antamaan sanotut jalkineet tai suorittamaan niiden arvo19421. markkaa 55. penniä. Kauppias Tillgrenin vastustettua kannetta, väittäen Kauppias Starikoffilta ostaneensa kysymyksenalaiset jälkineet ja rahalla maksuneensa niiden hinnan, sekä pyydettyä korvausta oikeudenkäyntikuluistaan on Raastuvanoikeus Kesäkuun 2. päivänä 1913. julistamallaan päätöksellä siinä mainitusta syystä hyljännyt kantun, mutta Kauppias Tillgren sai asian laatuun nähden itse kärsiä oikeuden käyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Elokuun 26. päivänä 1915 antamassaan tuomiossa lausui nut asiassa käynän selville, että Kuuppias Starikoff, joka Maaliskuun 19. päivänä 1912. tekemänsä hakemuksen johdosta oli asetettu konkurssitilaan, oli edellisen Helmikuun 29. päivänä Kuppias Tullgrenille suorittanut edellämainittujen Kauppias Tillgrenille hyväksymiensä, konkurssiin alkamisen jälkeen maksettaviksi eräytyneiden vekselien yhteenlasketiin määrän yhdeksäntoistatuhatta neljäsataa kaksikymmentäyksi markkaa viisikymmentäviisi penniä jättämällä Kauppias 81.
Tullgrenille jalkineita yhteensä saman summan arvon, minkä vuoksi, ja kun tuo suoritus siis oli tapahtunut viimeisinä kolmenakymmenenä päivänä ennen konkursin alkua, Hovioikeus on katsonut, että kerrotuin tavoin tapahtunut maksu oli peräytyvä, sekä, nojautuen konkurssisäännön 46. SS:n d kohtaan ja 47. SS:ään, velvoittanut Kauppias Tillgrenin Kauppias Starikoffin konkurssipesälle joko antamaan takaisin saamansa jälkinut tai suorittamaan jalkineitten arvon yhdeksäntoistatuhatta neljäsataa kaksikymmentäyksi markkaa viisikymmentäviisi penniä; ollen Kauppias Tullgren kuitenkin, valvottuaan saatavansa kysymyksessä olevien vekselien perusteella siinä järjestyksessä kuin konkursisäännön 48. SS:ssä säädettiin, oikeutettu siitä, mitä hänen oli konkurssipesälle annettava takuisin, lukemaan pois niin paljon kuin tuon saatavan osalle olisi pitänyt tulla, jos se olisi paikalletulopäivänä valvottu.  Alfred Sarva. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Tullgren anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppisas Tullgren ole esittänyt syytä muuta taa Kovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Luksiala.  R. Amberg. A. W. Ollikkalaan Samuli KoskiA. W. Ollikkalaan Samuli KoskiA. W. Ollikkalaan Samuli Koski82
83 No 151. Pag. 71. R. D. 1915 Tammikuun 29 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, tilintekoon velvoittamista koskevassa jutussa, jossa Kruununnimismies Emil Alfred Mether, Käkisalmen kaupungista, on hakijana sekä Rantasalmen pitäjän Hiltulan kylästä oleva Talollinen Taavetti Tiainen, saapuville tullee na, mutta Talolliset Antti Tiainen, sanotusta kylästä, ja Johan Adolf Purhonen, Kerimäen pitäjän Kulennoisten kylästä, poisjääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Tammikuun 29 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Käkisalmen ja Kaukolan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Taavetti Tiainen, Johan Adolf Purhonen ja Antti Tiainen, ensiksi Läsnä: W. t. J. P. R. K. - K.t. E. Th.
mainittu toimitsijamiehenä sekä jälkimäiset saamamiehinä entisen Kauppiaan Heikki Juho Kaasalaisen konkurssissa vaatineet, että saman konkurssipesän toinen toimitsiiamies Kruununnimismies Mether, joka tuossa toimessaan oli ottanut kantaakseen Helsingin kaupungin Raastuvanoikeuden päätöksellä 14 päivältä Heinäkuuta 1910 Sanomalehdentoimittaja Antti Kaasalaiselta Heiki Juho Kaasalaisen konkussipesälle tuomitun saatavan 22,058 markkaa 60 penniä, siitä kuitenkin vähennettyä useissa erissä suoritetut 1905. markkaa 61 penniä, korkoineen ja kulaineen kuin myöskin konkussipesälle tekemään tilin sanotuista varoista, velvoitettaisiin sakon uhalla toimittamaan seikkaperäinen tili ja jako mainitusta konkurssipesän saatavasta. Kruununnimismies Metherin myönnettyä perineensä puheenalaisen saatavan sekä ilmoitettua suostuvansa eräillä ehdoilla tilintekoon Taavetti Tiaiselle, mutta kieltäydyttyä vaadittua tiliä ja jakoa toimittamasta Antti Tiaiselle ja Johan Adolf Purhoselle sillä perusteella, että Mether jo oli sanotusta toimitsijamiestoimestaan tehnyt tilin Heikki Juho Kaasalaisen konkurssipesän saamamiehille, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, Maaliskuun 29 päivänä 1913 julistanut päätöksensä asiaan; ja jättäen Taavetti Tiaisen kanteen päätöksessä mainituilla perusteilla varteenottamatta on Kihlakunnanoikeus, koska Kruununnimismies Mether ei ollut näyttänyt tehneensä Heikki Juho Kaasalaisen konkussipesän saamamiehille tiliä kysymyksen alaisesta saatavasta, 9 päivänä Marraskuuta 1868 annetun Keisarillisen Konkurssisäännön 106 SS:n nojalla velvoittanut Kruununnimismies etettiin neljän kuukauden kuluessa viidenkymmenen markan sakon uhalla antamaan Antti Tiaiselle ja Johan Adolf Purhoselle heidän vaatimansa tilin sekä sen
ohessa seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Antti Tiaisen ja Johan Adolf Purhosen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kruununnimismies Mether oli vetoamalla saattanut jutun, on Helmikuun 4 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla, koska Kruununnimismies Mether ei ollut väittänyt, että hänen ja Taavetti Tiaisen 22 päivänä Huhtikuuta 1912 Kuuppias Kaasalaisen konkussipesän hädosta antama tili olisi ollut lopullinen, jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, kuitenkin siten että se neljän kuukauden aika, jonka kuluessa Kruununnimismies Metharin tuli Kihlakunnanoikeuden määräämällä uhalla toimittaa edellämainittu tili, oli luettava Hovioikeuden tuomion antopäivästä; minkä ohessa Hovioikeus on velvoittanut Kruununnimismies Metherin suorittamaan Taavetti Tiaiselle ja Johan Adolf Parhoselle kuusikymmentä markkaa korvaukseksi heidän kuluistaan Hovioikeudessa Hovioikeuden tuomioon on Kruununnimismies Mether anonut muutosta perustelmalla, johon Taavetti Tiainen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kruununnimismies Mether, joka ei ole velvolli suutensa mukaisesti tehnyt tiliä puheena olevista varoista, ole esittänyt syytä muuttaa sitä loppupäätestä, johon Oikeudet ovat johtuneet ja joka siis jää pysyväksi, kuitenkin siten että Kruununnimismies Metherin tulee ennen Heinäkuun 1 päivää 1916 Oikeuk sien määräämällä uhalla antaa häneltä vaadittu tili; ja velvoitetaan. Kruu nunnimismies Mether suorittamaan Taavetti Tiaiselle hänellä täällä olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin K R Helanen. Johannes Pesonen K. Auer. 85
Tammikuun 31 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa konkurssissa valvotun saatavan vahvistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Turun Rautasänkytehdas Osakeyhtiön konkurssiin luovutetun pesän toimitsijat Varatuomari Helge Hartman ja Liikemies August Hell man, molemmat Turun kaupungista, hakijoina ja oktiebolaget Axel Wiklund niminen osakeyhtiö, myös Turusta vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 31 päivänä Tammikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää: Sittenkuin Aktiebolaget Axel Keklund oli valvontapäivänä Turun kaupungin Raastuvanoikeudessa vireillä olleessa Turun RautasänkyLäsnä: W. A. f. R. K. H.  R.t. No 155. Pag. 116. R. 1915.
tehdas Osakeyhtiön konkurssjutussa Maaliskuun 14 päivänä 1913 valvonut saman kuun 12. päivälle päevätyn konttokurantin mukaan sen saldomaaran 9283 markkaa 12 penniä, esittäen samalla konttakurantissa mainitut velselit alkuperäisinä, sekä Varatuoma si Hartman oli konkurssijutussa seuranneen Huhtikuun 4 päivänä toimitetussa ensimäisessä esiinhuudassa mainitsemillaan perusteilla kieltänyt Aktiebolaget Axel Niklundinvalvomat oikelisaatavat, mutta setä vastoin myöntänyt valvojalla olevan velalliselta 1748 markan 82 sennin konttosaatavan niin oli Raastuvanoikeus Kesäkuun 6 päivänä 1913 julistetussa konkurssitusmiossa jättänyt Aktiebolaget Axel Wiblundille avoimeksi jos syytä ole, nostaa riita yhtiön valvoman saatavan riilautetun osan tuomit semisesta konkurssipesän varoista sekä määrännyt yhtiölle pesästä maksettavaksi, velkojain oikeudesta ja etuudesta toistensa edellä maksun saamiseen konkurssiin luovute tusta omaisuudesta Marraskuun 9. päivänä 1865 annetun Keisarillisen asetuksen 15 SS:n mukaan, ylläsanotun konttokurantin riidattoman osan tuhat seitsemänsataa neljäkymmentäkahdeksan markkaa kahdetjänkymmentäkaksi penniä ja sen määrän, mikä kosketellussa eri oi keudenkäynnissä voitiin yhtiölle lisäksi tuomita saman konttakurantin nojalla korkeintaan kumminkin vain seitsemäntuhatta viisisataa kolmekymmentäneljä markkaa kolmekymmentä penmä. Kerratun johdosta vireille panemassaan oikeudenkäynnissä on Aktiebolaget Axel Wiklund esittäen edellämainitun konttakurant, tilaskun debet puolelle otetut asitsemän vekseliä, Raastuvanoikeudessa vaatinut, että Aktiebolaget bel Niklundin loppusaatava 754 markkaa 30 penniä vahvistettaisiin maksettavaksi Turun Rauta87
sänkytehdas Osakeyhtiön konkurssipesän varoista. Kanteesta kuultuina ovat Varatuomari Hartman ja Liikemies Hellman huomauttaneet muun muassa, että Ihtiebolaget Axel Wiklund oli saanut Turun Rautasänkytehdas Osakeyhtiältä tämän yhtiön asettamat ja siirtämät sekä Tampereen Rautasänky - ja Huonekalukauppa nimieen toiminimen ja erään K. Fajan derin hyväksymät 1877 markan 60. pennin ja 320 markan vekselit suoritukseksi näiden vekselien yhteenlaskettua määrää vastaavasta osasta valvonnan perusteena olevaa konttakmantin sisältöä ja etteuktiebolaget Axel Wiklund siis ollut ollut oikeutettu täten maksettua osaa konttakurantin sisällöstä Turun Rautasankytehdas Osakeyhtiön konkursissa valvomaan, semmin kin koska Aktiebolaget Axel Wiklund oli jättänyt sanatun 1,877. markan 60 pennin vekselin, kun sitä erääntyessä ei oltu lunastettu, protestauttamatta ja sillävälin konkurssiin joutuneelta hyväksyjältä aloshakematta, sallien vekselin seten käydä arvoltomaksi; ja ovat Varatuomari Hartman ja Liikemies Hellman näillä ynnä muilla. sittämillään perusteilla pyytäneet kannetta kokonaisuudessaan hyljättäväksi sekä heille tuomittavaksi korvausta oikeudenkäyntikuluestaan, Raastuvanoikeus on Toukokuun 16 päivänä 1914 julistetussa päätöksessä katsonut Aktiebolaget Axel Keklundin todistaneen Turun Rautasänkytehdas Osakeyhtiön konkurssissa valvomansa yhdeksääntuhanteen kahteensataan kahdeksaankymmeneenkolmeen markkaan kahteentoista penniin Aktiebolaget Axel Niklundin hyväksi päättyvän konttakurantin oikeillisuuden minkä tähden ja kun Aktiebolaget Axel Wiklundille sanotun konttokurantin nojalla oli konkussituomiossa Kesäkuun 6 päivältä 1913 riidattomana määrät88
ty tuhat seitsemänsataa neljäkymmentäkahdeksan markkaa kahdeksandymmentäkaksi penniä yhtiön riitaiseksi tehty saatava on vahvistettu seitsemäksituhanneksi viideksisadaksi kolmeksikymmenekseneljäksi markaksi kolmeksikymmeneksi penniksi jolle määrälle yhtiön siis tuli saada konkurssi perästä ja ehkä maksettu taivastedes maksettava erinkö. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomari Hartman ja Liikemies Hellman vetoamalla olivat saattaneet jutun on 12 päivänä Huhtikuuta 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan samalla velvoittaen Hartmanin ja Hellmanin toimitsi jatoimessaan kuudellakymmenellä markalla korvaa maan Aktiebolaget Axel Wiklund illa jutun takia Hovioikeudessa olleet kulunget. Hovioikeuden tuomioon ovat Varatuomari Hartman ja Liikemies Hellman anoneet muutosta perustelmassa, johon Aktiebolaget Axel Kihlund on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ett eivät Varatuomari Hartman ja Liikemies Hellman ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiata, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Varatuomari Hartman ja Liikemies Hellman maksa maan Aktiebolaget Axel Wiklundille, sillä täällä julun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Kisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. K. Helanen R. Auer K. Helanen R. Auer 89
Helmikuun 1 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa Oulun kaupungissa oleva G & C. Bergbom Aktiebolag niminen osake yhtiö on hakijana ja Talollinen Sakari Pirttilahti, Kiimingin pitäjän Kiimingin kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 1 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Oulun löiänin Kuvernöörinvirasto Elokuun 11 päivänä 1862 antamallaan päätöksellä, oli myöntänyt luvan rakentaa Haukiputaan joessa ja pitäjässä olevaan Puuperan koskeen sahalaitoksen ja G. E. Bergbom Aktiebolag, joka sittemmin oli tullut hemman i Läsnä: A. L. B. A. - A. R. S. K. A. S.a 90 No 161. Pag 115. R. D. 1915.
omistamaan tuohon koskeen rakennetun, niin kutsutun Maunun sahan, läänin Kuvernöörin päätöksessä Heinäkuun 2 päivältä 1895 antamalla luvalla oli samana vuonna sanottuun jokeen rakentanut sellaisen väliaikaisen sulun josta mainitaan Keisarillisessa asetuksessa Helmikuun 18 päivältä 1889, oli Keisarillinen Senaatti Syyskuun 12 päivänä 1905 antamallaan päätöksellä velvoittanut yhtiön heti poistamaan sanotun sulun, minkä jälkeen Kuvernööri Sakari Pirttilahden hakemuksesta oli Helmikuun 20 päivänä 1906 antamallaan päätöksellä, koskei 6. b. Bergbom Aktiebolag ollut täyttänyt Keisarillisen Senaatin määräystä sulun pois tamisesta, Ulosottolain 3 luvun 4 SS:n nojalla oikeuttanut Takari Pirttilahden yhtiön kustannuksella itse poistamaan tahi asianomaisellä ulosottomiehellä poistattamaan puheenaolevan sulun. Iin, Kiimingin ja Haukiputaan pitäjäin käräjkunnan Kihlakunnanoikeudessa olivat sittemmin asianomainen oirallinen syyttäjä ja 4. & C. Bergbom Aktiebolag, asianomistajana, vaatineet Sakari Pirttilänteä tuomittavaksi rangaistukseen siitä, että hän 1906 vuoden Huhtikuun 18 ja 23. päiväin välisellä ajalla oli, vaikka osakeyhtiö jo sitä ennen oli poistanut sanotun väliaikaisen sulun omavaltaisesti repinyt sahan yläpuolella olevan kiinteän pohjapadan, joka oli rakennettu Kuvernöörin päätöksessä Elokuun 11 päivältä 1862 myönnetyllä luvalla, mutta oli Keisarillinen Senaatti, jonka tutkittavaksi asia oli saatettu, Maaliskuun 6 päivänä 1911 antamallaan päätöksellä hyljännyt syytteen, koska sen pädon, jonka hävittämisestä Pirttilahti eli pantu syytteseen, oli katsottava kuuluneen siihen väliaikaiseen julkuun, jonka Heisarillinen Senaatti Syyskuun 12. päivänä 1905 antamallaan päätök91.
sellä oli määrännyt poistettavaksi ja jonka Kuvernööri päätöksellään seuranneen Helmikuun 20 päivältä oli oikeuttanut Sakari Pirttilahden osakeyhtiön kustannuksella hajoittamaan Haastatettuaan G. & C. Bergbom Aktiebolagin Oulun kaupungin Raas tuvanoikeuteen on Sakari Pirttilahti siellä lausunut, että hän Kuvernöörin edelläsanotun Helmikuun 20 päivänä 1906 antaman päätöksen nojalla oli Huhtikuussa samana vuonna ryhtynyt poistamaan ylempana mainittua joen poikki rakannettua sulkua sekä, purkamistyin tultua osakeyhtiön vireille paneman syytteen johdosta keskeytetyksi, Kesäkuun ajalla vuonna 1911 saattanut loppuun purkamisen; ja on Sakari Pirttilahti vaatinut osakeyhtiötä velvoitettavaksi korvaamaan hänelle tuosta työstä ollut kustannukset tililaskun mukaan 2526 markalla 58 pennillä korkoineen. Kanteesta kuultuna on osakeyhtiö väittänyt, että yhtiä jo vuonna 1906 oli toimittanut Kuvernöörin Helmikuun 20 päivänä 1906 antamassa päätöksessä maarätyn purkamistyön sekä, saatuaan Keisarillisen Senaatin päätöksen Maaliskuun 6 päivältä 1911, seuranneen Kesäkuun 1 äivänä alkanut poistaa niitä patojättetä, joista luossa päätöksessä mainittiin, mutta että Takari Pirttilahti siitä huolimatta oli saman kuun 6 päivänä ryhtynyt poistamistyohön, joka ei ollut tarkoittanutkaan jälteiden poistamista vaan join perkaamista ja johon osakeyhtiö viranomaisella oli kiellattänyt häntä yhtymästä; minkä vuoksi, ja kun Sakari Perttilahti siis ilman oikeutta oli suorittanut törtä jotka eivät elleet ollut osakeyktiön tehtäviä toi sille hyödyksi yhtiö, kiettäen Pirttilahden tilin yksityiskohdessaan perusteettomana, 92
on anonut kannetta kyljättäväksi. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet oikeudenkäyntikulujen sa korvaamista, on Heinäkuun 21 päivänä 1913 julistamallaan päätöksellä siinä mainituista syistä velvoittanut G. S. Berglom Aktiebolagin vaadittuna korvauksena maksamaan Sakari Pirttilahdelle yhteensä yhdeksänsataa seitsemänkymmentäyhdeksän markkaa kolmekymmentäviisi penniä viiden prosentin korkoineen Elokuun 5 päivästä 1911, jolloin haasteasiassa oli osakeyhtiölle toimitettu, kuin myöskin neljälläsadalla markalla, korvaamaan Sakari Perttilahden kulut asiasta Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolin ja toisin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Huhtikuun 16 päivänä 1915 antamassaan tuomiossa katsonut G. & E. Bergbom Aktiebolagin, jonka Keisarillinen Renaatti päätöksellä Syyskuun 12. päivältä 1905 oli velvoittanut heti poistamaan puheenaolevan padon eli sulun, mutta joka oli laiminlyönyt ryhtyä toimenpiteisiin sen purkämiseksi Oulun läänin Kuvernöörin Helmikuun 20 päivänä 1906 antaman päätöksen nojalla olevan velvollisen korvaamaan Sakari Pirttilahdelle sulun poistamisesta koituneet kustannukset; mihin nähden, ja koska Sakari Pirttilahti oli näyttänyt seuraavat sanotusta purkityöstä velkomansa kustannukset, nimittäin: Huhtikuun 18-26 päivinä 1906 työpalkkoima maksetut satakuusikymmenläneljä markkaa, Lundberg & K:niosakeyhtiön Huhtikuun 19 päivälle 1906 päivätyn laskun sisällyksen kahdeksankymmentäseitseman markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä, samassa laskussa lueteltujen tavarain rautatierahdista Oulusta Haukiputaalle 93
suoritetut viisikymmentä penniä, Matti Jussilalle kuiten mukaan Huhtikuun 24 päivältä 1906. sysistä ynnä muusta maksetut kaksi markkaa, neljän eri työlistan mukaan Kesäkuun 6 ja Heinäkuun 1 päivän 1911 välisenä aikana suoritettuja työpalkkoja ja erinäisiä muita menoja kaksisataa kuusikymmentäseitsemän markkaa kymmenen penniä, viisisataa kaksiloista markkaa kolme kymmentä penniä, kolmesataa kahdeksankymmentäviisi markkaa yhdeksänkymmentä penniä ja viisi sataa kaksikymmentäneljä markkaa viisikymmentäviisi penniä ynnä työmiesten markakustannuksista luettelon mukaan Heinäkuun 1 päivältä 1911 maksetut kolmesataa kolmekymmentäkaksi markkaa, sekä kun Sakari Pirttilahti työkalujen ostamista varten vuonna 1906 oli matkustunut Oulun kaupunkein ja purkamistyöhön ryhdyttäessa, kerran samana vuonna sekä tarkastuspöytäkirjain mukaan kahdesti kesällä vuonna 1911. tehnyt matkoja kotoaan Haukiputaalle, Hovioikeus, muuttaen Raastuvanoikeuden päätöstä, on velvoittanut G. E. Bergbom Aktiebolagin suorittamaan Sakari Pirttilahdelle edelläkerrotut meneerät sekä korvauksena noista matkoista maksamaan Pirttilahdelle matkasta Ouluun kaksikymmentäviisi markkaa ja kolmesta matkasta Haukiputaalle yhteensä neljäkymmentäviisi markkaa eli siis, kun edellä luetelluista määristä, jotka yhteensä tekivät kaksituhatta kolmesataa neljäkymmentäkuusi markkaa kymmenen penniä, eli lyhennettävä Sakari Pirttilahden laskuun osakeyhtiön hyväksi merkityt sulun purkamisessa käytetyistä huutokaupalla myydyistä työkaluista ynnä muusta saadut kuusikymmentäkuusi markkaa seitsemän91
kymmentäviisi penniä, Pirttilahdelle suorittamaan kaksituhat ta kaksisataa seitsemänkymmentäyhdeksän markkaa kolme kymmentäviisi penniä viiden prosentin korkoineen lukien Elokuun 5 päivästä 1911; ja tuli osakeyhtiön sen ohessa viidelläsadalla viidelläkymmenellä markalla korvata Pirttilahden oikeudenkäyntikulut Raastuvan oikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on G. Ragbom Aktiebolag äng nut muutosta perustelmalla, johon Sakari Pirttilahti en vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esitetty syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysiväksi; ja velvoitetaan G. & E. Bergbom Aktiebolag suorittamaan Sakari Pirttilahdelle hänellä jutusta täällä olleiden kustannus./. Alfra Sarva ten korvaukseksi, kahdeksankymmentä markkaa, Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. "Keisarillinen Suomen Senaatti: Afred Liksiala. H. Amberg Afred Liksiala. 39. Amberg A. P.Oll Herala Sameli KorkiA. P.Oll Herala Sameli Korki15
Helmikuun 1. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullassa lestämentin moitetta koskevassa jutus sa, jossa ovat Talollisenvävy Otto Ville Aleksanloiinpoika Ivan ja hänen vaimonsa Hilda Matintytär Svan, Saarijärven pitäjän Hännelän kylästä, hakijoina sekä Torpparet Vihtori Kallenpoika Pellonen ja Johanna Juhonpoika Pirttimä ki ynnä heidän vaimonsa Eliina Hatintytär Pellonen ja Reesa Malintytär Pirttimäki, mainitun pitäjän Kuhleen kylästä, kuin myös Talollinen Heikki Heikinpoika Paananen ja hänen vaimonsa Wilhelmiina Matintytär Paananen, Heraisten pitäjän Uuraisten kylästä, vastaajina: Annettu Oikeus osastossa 1 päivänä Helmikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikiili nyt on kysymyksessä, saanut tietään Haaslakunnan Otto Ville ja Hilda tvänen Saarijärven ja Uuraisten pitäLamm. Wil- J. E. H. K.l. 57. 16 No 165. liv 51 Rb 1914
jien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat Vihtori Pellonen ja hänen asiakumppanensa siellä lausunut, että Eliina Peltosen, Roisa Pirttimäen, Wilhelmiina Paanasen ja Hilda Tvanin vanhemmat Talollinen Mannilän kylästä Matti Juhonpoika Pollari ja hänen vaimonsa Anna Liisa Aapramintytär Pöllari, jotka olivat kuollut, Matti Tollari Heinäkuun 26 päivänä 1911 ja Anna Liisa Pollari edellisen Tammikuun 13 päivänä, olivat. Huhtikuun 4 päiä nä 1907 tehdyllä kirjallisella keskinäisellä testamentilla määränned, että toisen heistä kuoltua oli kaikki hei dän omaisuutensa lankeava elvenjääniille puolisolle, mutta että molempain kuoleman jälkeen Otto Wille ja Hilda Ivan saisivat periä heidän omistaman ja Jänimiemen perintötalon Hänni län kylässä "kaikenlaisen irtonaisen omaisuuden kanssa oli se laadusta mentä hyvänsä, kuitenkin ehdolla että Eliina Pelloselle, Roosa Pirttimäelle ja Wilhelmiina Paanaselle oli maksettava kullekin ennen saada kanssa yhteensä " tuhat markkaa; että Anna Liisa Pollarin kuoltua oli Matti Pollari Tammikuussa 1911 suullisesti peräyttänyt mainitun kirjallisen testamentin ja määrännyt, että kaikki hänen lapsensa saisivat hänen kuolemansa jälkeen periä hänen omaisuutensa lain mukaan, minkä määräyksen Vihtori Peltonen ja hänen asiakumppanensa olivat Lokakuun 27 päivänä 1911 Kihlakunnanoikeudessa testamenttina valvoneet; sekä että Otto Wille ja Hilda Ivan puolestaan olivat saman kuun 25 päivänä valvoneet Huhtikuun 4 päivänä 1907 laaditun kirjallisen lestamentin; ja koska Matti Pollari oli kerrotulla tavalla peräyttänyt äsken mainitun kirjallisen testamentin, jota sitä paitsi todennäköisesti ei oltu tehty vapaasta tahdesta, vaan Otto Ville tvänen houkulukuesta ja ehkäpä paketukrestakin, sekä kun Olla Ville ja Hilda ivan eivät olleet tuoda testamenttia Anna Liisa Pöllarin jälkeen valvo neet, ovat Vihtori Peltonen ja hänen asiakumppaninsa vaatineet, että testa97