Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ström Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Turun läänin Kuvernöörinvirasto oli Antti Nyströmin hakemuksesta niinhyvin Marraskuun 15 päivänä 1888 antamallaan, lainvoiman saaneella päätöksellä velvoittanut Juho Evert Niemen ja Anna Aleksandra Juhontyttären isänentisen Talollisen Frans Juho Juhonpoika Pietilän velkakirjan nojalla Joulukuun 10 päivältä 1887 suorittamaan Antti Nyströmille velkakirjan sisällön, tuhat viisisataa markkaa viiden prosen. tin korolla äskonsanotusta päivästä, ynnä lainhakukulunkien korvausta kolmekymmentäkahdeksan markkaa, kuin myös päätöksellä Kesäkuun 1 päivältä 1889, joka niinikään oli päästyt lainvoimaan, määrännyt, että, koska Frans Juho Kietilältä oli tapahtuneessa ulosmittausyvityksessä puuttunut varoja ensimmäinetun päätöksen kautta Nyström. ille tuomitun saatavan suorittamiseen, Frans Juho Kjetilälle Kietilän yksinäisestä talosta Piikkiön pitäjässä tuleva eläke oli menevä saman saatavan ja yhdeksään markkaan nousavain ulosmittauskustannusten sekä Nyströmille viimeksikorrotussa asiassa tuomitun lainhakukulunkien korvauksen, kolmenkymmenenviiden markan maksamiseen Ja koska Frans Juho Kietilä Maaliskuun 16 päivänä 1895 oli kuollut eivätkä hänen lähimmät perillisensä, Juho Evert Viemi ja Anna Aleksandra Juhontytär olleet hankkinut itsellensä perinnönluovutustua Frans Juho Kietilän jälkeen on Antti Nyström vaatinut Juho Evert Niemen, Kustaa Finbyn ja Anna Aleksandra Juhontyttären velvoittamista Nyströmille suorittamaan edellämainitut vielä maksamattomat saatavat ynnä korvaamaan Antti Nyströmin oikeudenkäyntikulunget jutussa Kanteesta kuulusteltuna on Juho Evert Niemi vastannut, ett a hän ollut asunut yhdessä Frans Juho Rietilän kanssa tämän eläessä eikä ollut Kietilän kuoltuakaan millään tavoin ryhtynyt hänen kuolinpesäänsä, saatikka siitä nauttinut perintöä; minkä vuoksi Juho Avert Niemi on arvellut olevansa vapaa Antti Nyströmin pu726
heenalaisen saatavan vastaamisesta ja pyytänyt, että niin ollen häntä kohtaan tehty vaatimus hyljättäisiin. Sittenkuin myöskin Kustaa Finby ja Anna Aleksandra Juhontytär olivat kannetta vastustaneet, on Kihlakunnanoikeus päätöksellä Huhtikuun 13 päivänä 1899 ratkaissut asian; ja sen ohessa että Kustaa Finby ja Anna Aleksandra Juhontytär, 22 ja 23 SS m mukaan asetuksessä velan maksosta kuolemantapauksessa sekä perinnönluovutuksesta ja omaisuuden päältäpäin ottamisesta kuolleen puolison pesässä, Marraskuun 9 päivältä 1865, velvoitettiin, saadessaan takaisin alkuperäisen velkakirjan kuitattuna, Antti Nyströmille suorittamaan velkakirjan sisältö korkoineen ynnä me korvaukset, mitkä Kuvernöörinvirasto ylläkerrotuilla päätöksillään oli Nyströmille tuominnut, sekä neljäkymmentä markkaa oikeudenkäyntikulun. kien korvausta, on Kihlakunnanoi keus, mainitsemallaan perusteella, vapauttunut Juho Evert Niemen kaikesta maksuvelvollisuudesta jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Syström ja Kustaa Tinby, kumpikin erikseen, olivat vetoamalla saaltaneet asian, on siinä antanut tuomion Helmikuun 28 päivänä 1900, ja koska Juho Evert Niemi oli Frans Juho Rietilän kuollessa asunut samalla paikkakun. nalla eikä ollut väittänytkään säädetyssä ajassa hänen kuoltuaan hakeneensa perinnönluovutusetua Kietelän jalkan, sen vuoksi ja kun niin ollon se seikka, ettei Juho Evert Niemi ollut Rietilältä saanut perintöä, ei voinut vapauttaa Niemiä hänen velvollisuudestansa vastata Frans Juho Kietilän puheenalaisesta velasta, Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päälästä, on edellämainittujen lainpaikkain nojalla velvoittanut Juho Evert Niemen yhteisesti Kustaa Tinbyn ja Anna Aleksandra Juhontyttären kanssa tahi sen heistä, jolla varoja oli, suorittamaan Antti Nyströmille mitä Kihlakunnanoikeus oli hänelle tuominnut eli siis tuhat viisisataa markkaa viiden prosentin vuotuisine kor727
koineen Joulukuun 10 päivästä 1887 ja Kuvernöörinviraston päätöksissä luetellut kulunkien korvaukset yhteensä kahdeksankymmentäkaksi markkaa sekä neljäkymmentä markkaa Nyströmille tuomittua korvausta hänellä Kihlakunnanoikeudessa ollusta kustannuksista ja tussa. Hovioikeuden tuomioon on Juho Eivert Niemi alamaisuudessa anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Juho Evert Niemi ole esiintuonut syytä muut. taa Hovioikeuden kysymyksessä olevaa tuomiota, joka siis pysyy voimassa Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Simosen, Hänen Suomen Senaattinsa. J;Wiekel. Johan Uppmelin Lars Hornén Vinden Blåfield. Den 5. Oktober 1901. J. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn Ders Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommet mål emellan aktiebolaget Tornator i Ruokolaks socken, sökande, samt Vicehäradshöfdingen Ernst Edvard Rosenqvist, från Wiborgs stad, uteblifven svarande, angående ved fordran: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Juslitie Departement, i Helsingfors, den 5. Oktober 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Tig föredragas och af dem inhemtat följande Efter aktiebolaget Tornator ågången stämning har Vicehäradshöfdingen Rosenqvist vid Rådstufvurätten i Willmanstrands stad yrkat nämnda bolags förpligtande att, i grund af en utaf sysslomännen i Handlanden A. G. Ruotsis konkursbo Tioehäradshöfdingen Hjalmar Hellström, Drätselkamreraren Aukusti Gestrin och Prokuristen Emil Moder den Öfver taf S — 4. B. E. F. Å. K.E. A. SS 28 4. Pag. 198. R. D. 1901. Finsk öfver sättning af Kejserliga Senatens dom i saken medelier originala. expeditionen
25. Oktober 1900. utstäld, af aktiebolaget Tornator concepterad och af Vicehäradshöfdingen Hellström, Drätselkamrera ren Gestrin och Prokuristen Nödie, i deras omförmälda egenskap, in blanco indesserad samt af Vicehäradshöfdingen Rosenqvist innehafd tre månaders vexel, till Vicehäradshöfdingen Rosenqvist utbetala väelbeloppet trettioåttatusen fyrahundra mark jemte sex procents ränta från förfallodagen äfvensom godtgörelse för rättegångskostnaden. I anledning af denna talan har aktiebolaget Tornator genmält, att ifrågavarande vexel utgjorde af betalning å köpeskillingen för Kokka lanluhti, af särskilda lägenheter i Ahvensalmi by och Rantasalmi socken bestående egendom, hvilken tillhört nämnda konkursbo och af aktiebolaget å offentlig auktion den 8. Oktober 1900. inropats samt att eganderätten till sagda egendom vore tvist underkastad, hvarföre och då Vicehäradshöfdingen Rosenqvist uppenbarligen fått vexeln å sig öfverlåten icke med eganderätt, utan endast till inkassering, aktiebolaget motsagt käromålet. Genom den 4. Februari 1901. afkunnadt utslag har Rådstufvurätten i saken utlåtit sig, att emedan berörda vexel, som till Vicehäradshöfdingen Rosenqvist öfverlåtits utan anteckning derom att transporten skett till inkassering, måste anses tillhöra Vicehäradshöfdingen Rosenqvist, samt något afseende icke kunde fastas vid aktiebolaget Tornators öfriga invändningar, enär de vore grundade på inbördes förhållandet emellan belaget och Handlanden A. G. Ruotzis konkursbo, ty ålades aktiebolaget Tornatur i stöd af vexolstadgan den 29. Mars 1858, att, emot återfående af originala vexeln qvitterad, till Tioehäradshöfdingen Rosenqvist utgifva fordrade trettioåttatusen fyrahundra mark med sex 729
procents årlig ränta från den 25. Januari 1901. tills full betalning följde samt att med etthundra femtio mark ersätta Vicehäradshöfdingen Rosenqvist för umgälderna i målet. Hofrätten, under hvars pröfning aktiebolaget Tornator i vädeväg dragit saken, har medelst dom den 29. Juni 1901. faststält Rådstufvurättens utslag samt skyldig känt bolaget Tornator att med fyratio mark ersätta Vicehäradshöfdingen Rosenqvist för hans i Hofrätten hafda kostnader. Uti Hofrättens dem har aktiebolaget Tornator i under dånighet sökt ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt finner aktiebolaget Tornator icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken altså kommer att förblifva.- Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse P. A. Askolin. länder. F Hans Kejserliga i Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyberg Emot Forsman. Andersin. Henr. Berenius A; Sumlin. 730
Den 7. Oktober 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på rätt inkommet mål emellan Bankkonen torsföreståndaren Viktor Hellman och Vicehäradshöfdingen Antti Seppänen, i egenskap af förmyndare för förre Gynnastiklararen Kaarlo Määttä, sökande, och Fabriksfirman Wiljekset Friis, svarande, angående vedolfordrangifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departe ment, i Helsingfors, den 7. Oktober 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Genom den 26. Augusti 1899. upprättadt skriftligt kontrakt har Gymnästikläraren Määttä af firman Heljekset Fris bestält en sågröm, en arkelsag, en angmasken och en ängpanna samt sedermera å priset för desamma, förutom reda penningar, tillsändt förman en af honom aseporterad söla vedel å tretusen mark, hvilken förman den 3. Juli 1900. utstält att betaGde t. af N. R. B. - E. F. - A. K. E. A. E. J. A. 731 No 1157. Pag. 175 RD. 1901. Finsk öfversättning af nedsatt revisionsskilling, från Wasa Hof- KejKejserliga Senatens dom medföljer originala Expeditionen.
las inom en månad; hvarefter firman, som öfverlåtit sagda vexel å Föreningsbanken i Finland, efter försiggången protest för uteblifven betalning, åter inlöst densamma. Efter stämning till Rådstufvurätten i Uleåborgs stad har finnan Weljekset Frics sedermera yrkat Bankkontorsföreståndaren Hellmans och Vicehäradshöfdingen Seppänens förpligtande att i deras för berörda egenskap till firman gälda vördes belopp tretusen mark jemte ränta samt stadgad vederprovision, protostkostnadsersättning och godtgörelse för umgälder. na i rättegången. Isaken hörde, hafva Bankkontorsföreståndaren Hellman och Vicehäradshöfdingen Seppänen påstält, att Gymnästikläraren Määttä, den tid han tecknat ocept å ifrågavarande varit, varit och fortfurande vore sinnessjuk samt att firman Wiljekset Friis blifvit af Gymnästikläraren Määttäs hustru Johanna Määltä derom underrättad äfvensom förbjuden att med Gynnastiklararen Määttä ingå aftal om leverans af omförmälda markinen, hvar före och enär berörda vexel vid antydda förhållande icke medförde någon förbindelse till betalning, Hellman och Seppänen anhållit om förkastande af käromålet. Sedan vittnesförhör i saken försiggått, har Rädstufvurätten genom utslag den 8 December 1900. deri yttrat sig, att eme dan fermans fordran grundade sig å klar vedel, hvilken blifvit af Gymnästikläraren Määttä uppterad till gäldande af priset för de markiner, han på grund af förberörda, längt derförinnan upprätlade kontrakt utaf förman fått emottaga ty och då Määttäs nuvarande sinnes tillstånd ej inverkade på saken, ålades Bankkontorsföreståndaren Hellman och Vicehuradshöfdingen Seppänen, i deras ofvannämnda egenskap, att ur Gymnastikläraren Määttäs tillgångar, emot återbekomman de af originala veden qvitterad, till förmän genast utgifva vedelns innehåll tretusen mark med sex procents ränta derå från vedelns förfallodag den 3. Augusti 1900. tills full betalning följde, en tredjedels procent af vederdsumman i provision och sin mark i ersättning för kostnaden 732
vid vederprotisten; hvarhos Bankkontors föreståndaren Hellman och Vicehäradshöfdingen Seppänen kändes skyldige att godtgöra förman dess umgälder i rättegången med sjuttiofem mark. Hofrätten, under hvars pröfning Bankkontorsföreståndaren Hellman och Vicehäradshöfdingen Seppänen i vadeväg dragit målet, har medelst dom den 21. Maj 1901. låtit bero vid Rådstufvurättens utslag samt ålagt Bankkontorsföreståndaren Hettman och Vicehäradshöfdingen Seppänen att med fyratiofem mark ersätta firman Weljekset Friis dess kostnader i målet. Uti Hofrättens dom hafva Bankkontarstöreståndaren Hellman och Vicehärads höfdingen Seppänen i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, som blifvit af firman Weljekset Friis i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och emedan ostridigt år, att Kaarlo Määttä tecknat sitt godkännande å ifrågavarande, af firman Wiljekset Friis på honom dragna vedel, samt full utredning icke förebragts derom, att Määttä vid tiden för afgifvandet af berörda godkännande varit vänvettig; ty och då firman Weljekset Friis visat sig hafva af Föreningsbanken i Finland, till hvilken veodor öfverlåtits och hvilken för bristande betalning af den samma upptagit protest, i återgångsvag infriat samma vadel, pröfvar Kejserliga Knuten rättvist, jemlikt 24., 37. och 43. SS: SS: i gällande vexelstadga, låta förblifva vid det slut, hvartill domstolarne uti sina yttranden i målet kommit, jemte det Bank kontorsföreståndaren Hellmän och Vickiradshöfdingen Seppänen åläggas att till firman Wiljekset Friis gälda afgifterna för dess exemplar af denna Kejserliga Senatens dom med tjugusex mark. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestifts Högadamn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg Emot Jormman. Andersin. Hm. Berenius A; Kumlin. E. Ascholin 733
Lokakuun 7 päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeussa Simons Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahatta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, pakkohunastusta koskevassa jutussa, jossa Suomen Tallio on hakijana ja Lautamies Viktor Siikonen, Heinelan pitäjän Härkälän kylästä, vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen lenaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Lokakuun 7 päivänä 1901 Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin. Keisarillisen Senaatin Talousesasto oli määrännyt, että muun muassa eräs Viktor Leikosen omistamaan neljännekseen perintötalosta No 2 edellämainitussa Härkälän kylässä kuuluva maa-alue oli Suomen tarkkampujapataljoonain käytettäväksi pakkolunastettava, on Varamaanmittari John Sarlin yhdessä lattien puolesta määrättyjen ja asianomaisten maanomistajain valitsemien arviomiesten Läsnä: A. af N. B. - E. F. - t. D. - Ent. E. J. A. 73. ds. 1166. Pag. 239. R. S. 1900.
kanssa Kesäkuun 14, 15 ja 16 päivänä 1898 tarkastanut ja arvioinut sanotun maakappaleen, alaltaan kolmekymmentäkolme kokonaista ja kaksitoista sadasosaa hehtaaria. Tässä toimituksessa on Viktor Leikoselle määrätty maksettavaksi korvausta kaikkiaan tuhat neljäsataa kolmekymmentäkaksi markkaa seitsemänkymmentä penniä, josta rahamäärästä tuli sanotulla maa-alueellä kasvaran metsän hinnaksi tuhat viisikymmentä markkaa Tyytymättömänä mainittuun katsomukseen ja arvioon on Viktor Leikonen, toimitettuansa kirjallisen haasteen Suomen Valtiolle, Heinolan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Metsänvartija Juseppi Nisänen Helmikuussa vuonna 1899 Viktor Leikosen toimesta pitämässään katselmuksessa oli puheenalaisella maa-alueella kasvaralle metsälle pannut arroksi tuhat yhdeksänsataa kymmenen markkaa kaksikynmentaviisi penniä eli siis kahdeksansataa kuusikymmentä markkaa kaksikymmentäviisi penniä enemmän kuin Kesäkuussa 1898 tapahtuneessa katselmustoimituksessa, ja itse maa Viktor Leikosen mielestä oli kolmesataa markkaa arvokkaampi kuin miksi se riimeksimainitussa katselmustoimituksessa oli arvioitu, Suomen Tallio velvoitettaisiin suorittamaan Viktor Eriksselle tuhat sata kuusikymmentä mark kaa kaksikymmentäviisi penniä 1898 vuoden katselmustoimituksessa määrätyn lunastustinnan lisäksi, minkä ohessa Viktor Seikonen en vaatinut korvausta oikeudenkäyntiin menneistä kutuistansa Tätä vaatimusta on Suomen Valtio vastustanut, katseen että useinmainitussa Kesäkuulla vuonna 1898 toimitetussa katselmuksessa tehty arvio täysin vastasi puheenalaisen maakappaleen ja sillä kasvavan metsän arvoa. Sittenkuin Kihlakunnanoikeus Elokuussa 1899 lunastettavaksi määrätytlä maa-alalla pitämässään arvietoimituksessa eli määrännyt hinnaksi Tiktor Leikosen luovutettavalla maalla 735
olevalle metsälle ynnä varsinaiseksi metsämaaksi luokitetuille 7,74 hehtaarille itse maata kolmetuhatta sata kaksikymmentäneljä markkaa 85 penniä, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 28 päivänä 1899 julistamallansa päätöksellä, koska puheenalaisella maa-alueella sillä kasvavine metsineen Kihlakunnanoikeuden toimittamassa katselmuksessa oli havaittu olevan suurempi arvo kuin mitä Viktor Leikonen oli siitä vaatinut, velvoittanut Suomen Valtion maksamaan Viktor Leikoselle puheenalaisen maakappaleen lunastukseksi ensiksimainitussa katselmuksessa Loikeselle määrätyn lunastussumman lisäksi tuhat sata kuusikymmentä markkaa kaksikymmentäviisi penniä sekä korvaukseksi Viktor Leikesen lainkäynti kuluista sata kuusikymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suomen Valtio on veteamalla saattanut jutun, on tuomiolla Heinäkuun 21 päivältä 1900 jättänyt Kihlakunnanoikeuden edellämainitun päätöksen pysyväksi. Hovioikeuden tuomioon on Suomen Tallio anonut muutosta tänne toimitetulla perustelmalla, johon Viktor Leikonen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Suomen Tallio ole esiintuonut syytä muuttaa Herioikeuden ylempänä mainittua tuomiötä, joka sen vuoksi vahvistetaan minkä ohessa Suomen Valtio velvoitetaan korvaamaan Viktor Leikoselle häneltä täällä asiaan menneet kulut viidelläkymmenellä markalla. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa nendattakoot. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Timovä Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyberg Emit Herman. Andersin. Henr. Berenius A. J. W. 736
Lokakuun 7. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkrassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nestorahalta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa, pakkolunastusta koskevassa jutussa, jossa Suomen Valtio on hakijara ja Talollinen Nestor Antinpoika Alhainen, Heinolan pitäjän Härkälän kylästä, vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Lokakuun 7. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Keisarillisen Senaatin Talousosasto oli määrännyt, että muun muassa eräs Nestor Alhaisen omistamaan neljännekseen perintötalosta No 6. edellämainitussa Härkälän kylässä kuuluva maa-alue oli Suomen tarkkampujaipalaljoonain käytettäväksi pakkohunastettuva, on mainittu maakappale, alaltaan kolmekymmentäyhdeksän kokonaista ja seitsemänkymmentäkaksi sadasosaa hehtaaria, Varamaanmittari John Sarlinin, yhdessä Valtion puolesta määrätSämä: Aap- H B - 35 - Ask - EitE. Jit No 1167. Taa 2499 R. 9 1900
tyjen ja asianomaisten maanomistajain valitsemien arviomiesten kanssa, Kesäkuun 14, 15. ja 16. päivänä 1898. toimittamassa katselmuksessa tarkastettu ja arvioitu. Tässä toimituksessa on Nestor Alhaiselle määrätty maksettavaksi korvausta kaikkiaan yhdeksänsataa kymmenen markkaa kahdeksankymmentä penniä, josta rahamää ästä tuli sanotulla maa-alueella kasvavan metsän hinnaksi neljäsataa viisi markkaa. Tyytymättömänä mainittuun katvelmukseen ja arvioon on Nestor Alhainen, toimitettuansa kirjallisen haasteen Suomen Valtiolle. Heinolan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Metsäkonduktööri L. L. Wahlberg Syyskuun 29. päivänä 1898. Nestor Alräisen toimesta pitämässään katselmuksessa oli puheenalaisella maa-alueella kasvavalle metsälle pannut arvoksi tuhat kuusisataa kuusikymmentäviisi markkaa eli siis tuhat kaksisataa kuusikymmentä markkaa enemmän kuin Kesäkuussa 1898. tapahtuneessa katselemustoimituksessa, ja itse maa Nestor Alhaisen mielestä oli seitsemänsataa kolme markkaa neljä kymmentä penniä arvokkaampi kuin miksi se viimeksimainitussa katselmuksessa oli arvioitu, Suomen Valtio velvoitettaisiin suorittamaan Nestor Alhaiselle mainitun hinnan eroitus ja sen lisäksi rakkohovutustoissa vahingoitettujen puiden arvo viisi markkaa eli yhteensä tukat yhdeksänsataa kuusikymmentäkahdeksan markkaa neljäkymmentä penniä 1898. vuoden katselemustoimituksessa määrätyn lunastushinnan lisäksi, minkä ohessa Nestor Alhainen on vaatinut korvausta oikeudenkäyntiin menneistä kuluistansa. Tätä vaatimusta on Suomen Valtio vastustanut, katsoen että useinmainitussa Kesäkuulla 1898. toimitetussa katselmuksessa tehty arvio täysin vastasi puheenalaisen maakappaleen ja sillä kasvavan metsän arvoa. Sittenkuin Kihlakunnanoikeus Elokuus sa 1899. lunastettavaksi määrätyllä maaalalla pitämässään arviotoimituksessa oli määrännyt hinnaksi Nestor Alhaisen luovutettavalla maalla olevalle metsälle 738
ynnä varsinaiseksi metsämaaksi luokitetuille 15. 76. hehtaarille itse maata kaksituhatta kuusikymmentäviisi markkaa kymmenen penniä, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 25. päivänä 1899. julistamallansa päätöksellä toimittamansa katselmuksen nojalla velvoittanut Suomen Valtion maksamaan Nestor Alhaiselle puheenalaisen maakappaleen lunastukseksi Kesäkuussa 1898. tapahtuneessa katelmistoimituksessa Alhaiselle määrätyn lunastussumman lisäksi tuhat sata viisikymmentäneljä markkaa kolmekymmentä penniä sekä korvaukseksi Nestor Alhaisen lainkäyntikuluista kaksisataa kaksikymmentäviisi markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suomen Valtio on vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Elokuun 11. päivältä 1900. jättänyt Kihlakunnanoikeuden edellämäini tun päätöksen pysyväksi. Hovioikeuden tuomioon on Suomen Valtio anonut muutosta tänne toimitetulla perustelmalla, johon Nestor Alkainen on säädetyssä järjestyksessä vastannut - Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ellei Suomen Valtio ole esintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yleenspänä mainittua tuomiota, joka sen vuoksi vahvistetaan, minkä ohessa Suomen Valtio velvoitetaan korvaamaan Nestor Alhaiselle häneltä täällä asiaan menneet kulut viidelläkymmenellä markalla. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa: Arof Nyberg Emot Torrmän Andersin. Henr. Berenius A. Kumlin. J. Nyholm 739
Lokakuun 7 päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Simonsä Hänen Suomen Senaattinsa tuomit nostorahatta Wiipurin Hovioikeudes ta tulleessa, pakkolunastusta koskerassa jutussa, jossa Suomen Tallio on hakijana ja Talollinen Simo Simonpoika Peltola, Heinolan pitäjän Härkälän kylästä, vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Lokakuun 7 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niista saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Keisarillisen Senaatin Talousosasto oli määrännyt, että muun muassa eräs Simo Peltolan omistamaan neljännekseen perintötalosta No 6 edellämainitussa Härkälän kylässä kuulura maa-alue oli Suomen tarkkampujapataljoonain käytettäväksi pakkolunastettava, on Varamaanmittari John Sarlin, yhdessä Valtien puolesta määrättyjen ja asianomaisten maanomistajain valitsemien arviomiesten läsnä: A. af 1. - H. B. - E. F. - A. R. — E. t. E. J. A. 74a No 1168 340 No 1168 Pag. 250. R. D. 100