Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
man kanteen; ja on kauppahuone, juhinniin päättyessä, velvoitettu suorittamaan Joensuun kaupungin Rahatoimika marille oikeudenkäyntikulunkien korvaukseksi neljäkymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauprahuone Petter Parviainen SS oli, velaamatla saattanut jutun, on Heinäkuun 12. päivänä 1899. antamallaan tuomiolla jättänyt Raastuvanoikeuden päätöksen pysyväiseksi, minkä ohessa Kauppahuone on velvoitettu neljälläkymmenellä markalla korvaamaan joensuun kiinpungin Rahatoimikamarille sillä Röroikeudessa asiaan menneet kulungit. Tähän Hovioikeuden tuomioen on Kauppahuone Petter Parviainen & Coa lamaisesti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Kauppahuone Petter Parviainen & 6% esiintuonut syytä muulla tavoin muuttaa. Hovioikeuden yllämainittua tuomiota kuin että Kauppahuone, asian laatuun nähden, vapautetaan suorittamasta Joensuun kaupungin Rahatoimikamarille Adolf Aminoff sillä Raastuvanoikeudessa ja Hovioikeudessa ottusta kulungeistä määrättyä korvausta tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkeassa Simossa, Hänen Suomen ilvaattinsa: Jormsson J. Wärkel Juhris Nummiks - Lars Hornen 38
Den 11. Februari 1901. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt reversionskilling, från Wasa Hofrätt inkommet mål emellan Landtbrukaren Johannes Frösen, från Kauhajoki socken, sökande, och staden Kristinestad, svarande, angående af trädande af skogsmark: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 11. Februari 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu år i fråga, inhemtat: att Drottning Christina genom det för Kristinestad den Mars 1652. utfärdade privilegifvitref beviljat sagde stad till utrymme, målbete och vedbygge i Lappfjord socken belägna Öfver Tijökö by om åtta och ett sjettedels mantal, Yttertiökö by om nio och trefjerdedels mantal och Köppäs ett och ett halft mantal, hvilka lägenheter finge med alla från dem utgående utlagor åtnjulas, brukas och behållas under staden; att den del af nämnda, staden sålunda underlagda mark, som utgjordes af skog, fördelats Ofde E. J. - J. E. H. -  J. N. - L. W. M. P. No 199. Pag. 53. R.D. 1900
mellan stadens tomt - och gårdsegare, den på östra sidan om stadsfjården belägna skogen efter derom af Magistraten i staden den 21. Maj 1801. fattadt och af Landshöfdingen i Wasa lån faststäldt beslut, enligt hvilket såsom grund för det seder mera år 1802. verkstälda och af Häradsrätten i Lappfjord sockens tingslag den 19. September 1803 gillade och faststälda skiftet lagts tomternas storlek, äfvensom skogen på norra sidan om sagda fjärd jemlikt beslut, som fattats af Magistralen och stadens äldste den 16. Maj 1835. samt af Guvernören öfver berörda lån godkänts samma år; och att stadens tomt - och gårdsegare på sådan grund fortsättningsvis innehaft de tomterna. tillskiftade andelarne af skogen. Sedan Stadsfullmäktige i Kristinestad den 24. Augusti 1898. beslutit, att förberör da skogslotter skulle tagas under stadens emedelbara förvaltning och öfverlemnat åt stadens Drätselkammare att i laga ordning söka återvinna desamma till staden, har Drätselkommaren vid Råd stufvurätten i Kristinestad yrkat Landt brukaren Frösins åläggande att till sagde stads omedelbara förvaltning genast öfverlemna de af dessa skogslotter, hvilka Frösen, rasom egare af tomterna Nris 154. och 165 i tredje kvarteret af staden, utan laga rätt innehade och begagnade Landtbrukaren Frösen har i saken genmålt, att han på offentlig wekutiv auktion den 2. Juni 1892. inför auktionskammaren i Kristinestad inropat bebygda gården med sammanslagna tomterna Nris 154. och 165. i stadens tredje kvarter för tretusen mark samt att auktionskommaren genom den 14. i samma månad utfärdadt salubref tillförsäkrat honom eganderätten till sagda gård och tomter jemte underlydande egoskiften, hvarefter Frösen å fastigheten erhållit tre klanderfria uppbud; och har Frösen, som sålunda på grund af laga fång innehade skogsmarken och fått densamma åt sig upplåten, påstått käromålets förkastande, jemväl med stöd af 5. SS: i skogslagen af den 3. September 1886. Efter det Drätselkommera anmärkt att, om ock åt Landtbrukaren Frösen för740
rätts ifrågavarande gård med underlydande egoskiften, denna försäljning så vidt angick berörda skiften måste, enär desamma utgjordes af stadensdonationsjord, anses olaglig, har Rådstufvurätten, hvarest parterne å emse sidor gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, genom utslag den 17. December 1895. på upptagna skäl ålagt Landtbrukaren Kösen att genast utan ersättning till stadens fria förvaltning afträda de till stadensdonationsjord hörande skogsskiften, hvilka han nyttjade under förberörda lomter, hvaremot parterne sjelfve fått vidkännas sina kostnader i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Landtmkaren Frösen i vadeväg dragit målet, har genom dom af den 30. December 1899. yttrat sig, att alldenstund till stad domerad jord, jemlikt försäkran för städerna af den 23. Februari 1789., resolutionen på städernas besvär af den 13. Juli 1719. och brefvet till samtlige Hofrätter och Landshöfdingar af den 25. September 1745., icke finge förändra natur i hvems hand, den än komme, eller evärdeligen abalioneras till borgare eller framman de, utan skulle emot skälig afgift besittas, lock så att ingen tillstädes derigenom eller af åkommen hafd tillvålla sig någon eganderätt till jorden, än mindre sådan försälja, bortbyta eller förpanta, samt det af Landtbrukaren Frösen åberopade fång hvarigenom omtvistade eglotter kommit hans hand, således hvarken kunde bere da honom eganderätt till desamma eller betaga staden rättigheten att angående jordens användande vidtaga de åtgärdertill hvilka författningarna rörande jord af ifrågavarande beskaffenhet kunde gifva anledning, fördenskull och då stadsfullmäktige författningsenligt vore berättigade att besluta, huru staden dom rad jord skulle i enlighet med bestämmetserna idonationsbrefvet förvaltas, samt Prosen icke gittat påstå mindre visa, att han å sagda ejolotter nedlagt någon nodig och nyttig förbättring, pröfvade Köfrätten rättvist fastställa det slut, uti hvilket Rådstufvurätten i saken stannat. Uti Hovallens dom här Landtbrukaren 41
Frösén i underdånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, som å staden Kristinestäds vägnar bemölts. Hvad sålunda förelupit samt handling garna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner Landtbrukaren Frösén icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens af vanberörda dom, vid hvilken altså kommer att bero; och ålägges Frösen att med femtio mark ersätta staden Kristinestad dess i Kejserliga Senaten hafde kostnader i målet. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. Hans Kejserliga Majestäts Högackaren, Dess Senat för Finland: E. Johansson J. Weikel. E. Johansson J. Weikel. Juho Ummiha. Lars Homen. Michael Pogvalin. Helmikuun 12. päivänä 1901. Keisarillisen Augustatin Korhanssa Nimisen Hänen Suomen Senaallinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tullussa jutussa, jossa Talollinen Pietari Waittinen, Impilahden pitäjän kirkonkylästä, on hakijana sekä Bergverksaktiebolaget Ladoga, Afledning Pitkäräntä Koppar & Tennverk nimisen osakeyhtiön isännöiksi, jä Insinööri Gustaf Gröndal, tulematta jääneenä vastaajana, ja joka juttu koskee korvausta: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Helmikuun 12. päivänä 1901. Keisarillinen Senuutti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Tammikuun 7. päivänä 1895. Wiipurin läänin Kuvernöörille antamassaan kirjelmas sä on Pietari Waittinen kertonut että, sittenkuin Pitkärannan Taski - ja Tingtehdas 26 päivänä Lokakuuta 1894 Pietari Waittisen isävainajan Talollisen Antti Waittisen kanssa tehdyllä kirjallisella kontrahdilla oli saanut oikeuden seitsemän vuoden aikana Läsnä: E. J. H. - J. N. - 26 O. K. No 200. Pag. 81. R. D. 1900.
luettu viime sanotusta päivästä, hakkauttaaja hyväksensä käyttää kaikki Antti Waitti sen omistamaan Ruukkaa -nimiseen kolmannekseen perintötalosta No 14 sanotun pitäjän kirkonkylässä kuuluvalla metsäpalstalla kasvavat, kontrahdissa tarkemmin määrätyn mitan täyttävät puut sekä Pitkäran nan Vaski- ja Finatehdas oli joutunut ylempänä mainitulle osakeyhtiölle, niin oli Insinööri Gröndal talvella vuonna 1898. sanotun kontrahdin nojalla, Pietari Waittisen kiellosta huolimatta, hakkauttanut metsää sanotulla palstalla; mutta koska Pietari Waittinen, joka yllämainitusta talosta oli isänsä jälkeen perinyt kaksi neljäskymmenesviides osaa sekä Maaliskuun 13. päivänä 1897. tehdyllä kauppakirjalla ostanut äitinsä Maria Waittisen ynnä veljensä Antti Waittisen ja sisariensa Anna, Maria ja Helena Waittisen osuudet eli kolmeloista neljäskymmenesviides osaa tilasta ja näin muodoin omisti koko talonkolmanneksen, vasta viime sanotun päivän jälkeen oli saanut utää että tilan metsää oli myyty Pitkä rannan Vaski- ja Finatehtaalle, eikä tehtaalla, kun tehdas ei edes ollut valvonut kontrahtiin perustuvaa oikeuttaan Antti Woittisen jälkeen haetussa vuosihaastossa määrättynä paikalle tulopäivänä, siis ollut mitään oikeutta sanottuun metsään, Pietari Waittinen on vaatinut, että sanottu tehdäs kiellettäisiin hakkuuta jatkamasta mainitulla tilan kolmanneksella sekä että jo hakatut puut pantaisiin takavarikkoon Sittenkuin Kuvernööri Tammikuun 8. päivänä 1898 anne tussa välipäätöksessä oli äskenmainittuun anomukseen suostunut sekä asianomainen Kruununvouti sen johdasta ottanut lakavarikkoon Pitkärännän tehtaan puheenalaisella metsäpalstalla hakkaanat viisi sataa neljäkymmentäkolme hirttä ja seitsemänkymmentäviisi venäjän kuutiisyltä sekahalkoja, on Kuvernööri, Tikarannan tehtään annettua selitys asiassa, Maaliskuun 23 päivänä 1895. pälvätyssä päätöksessä, koska Pietari Waittinen oli myönlänyt että hän isävainajaltansa oli perinyt kaksi neljäskymmenesviides osaa ylläsanotusta tilasta, peruuttanut edellä kosketellussa välipäätöksessä myönnetyn takava rekon ja kiellon, mikäli koski hakattuja puita ja hakkuun jatkamista mainitulla 743
tilanosalla, vaan muuten ja kun Pietari Koittinen oli esiintuonut todennäköisiä perusteita asiassa määrännyt, että vieläsanotulla välipäätöksellä toistaiseksi myönnetty ja sen johdosta toimitettu takavarikko ja kielto, mikäli koski hakattuja puita ja hakkuun jatkamista kolmetoista neljäskymmenes viidesosilla yllämainittua tilaa oli delleen voimassa pidettävä, siksi kunnes asiassa ehkä toisin määrättäisiin, ehdolla kuitenkin että Pietari Waittinen kuuden viikon kuluessa, päätöksen antopäivästä lukien, haastattaisi Pitkärannan Vaski- ja Finatehtaan asianomaiseen oikeuteen kysymyksessä olevan metsäkontrahdin purkamisesta, uhalla että myönnetty takavarikko ja kielto muuten lakkaisi voimassa olemasta. Tämän jälkeen on Pietari Waittinen Impilahden pitäjän ja Ketelän kappelin käräjäkunnan 1898. vuoden syyskä räjissä haasteen nojalla, toistumalla mitä hän Kuvernöörin luona oli asiassa kertonut ja lisäten, että Pitkärannan Vaski- ja Tinatehdus vielä sen jälkeen, kun Kuvernööri oli antanut edellämainitun kiitton, oli puheenalaisella palstalla hakkauttanut hirsiä ja halkoja, niin että hakattujen kirtten määrä nyttemmin oli seitsemänsataa kolmekymmentäkahdeksan kappaletta ja sekahalkojen seitsemänkymmentä kahdeksan ja kolme neljännestä venäjän kuutiösyltä, vaatinut että riidanalainen kontrahti julistettaisiin mitättömäksi ja Insinööri Gröndal, mainitun tehtaan isännöitsijänä, velvoitettaisiin Pietari Waittiselle korvaamaan hakkauttamansa herret ja halot, neljän markan jälkeen hirreltä ja halot yhdentoista markan mukaan venäjän kuutios yleltä, sekä kiellettäisiin vastedes ottamasta puita metsäpalstalta, jonka ohessa Pietari Waittinen on muistuttanut oikeudenkäyntikulujensa korvaa misesta Sittenkuin Insinööri Gröndal asiassa kuultuna oli väittänyt, muun muassa, että Pietari Waittinen ennen paikalle tulopäivää vuosihaastossa Antti Waittisen jälkeen oli tuntenut kysymyksenalaisen metsäkontrahdin ja todistajia oli kuulus tettu, on Kihlakunnanoikeus 18. päivänä Huhtikuuta 1899. julistamassaan päätök44
sessä lausunut mielensä asiasta; ja kun Pietari Waittisen sittemmin kuollut isä Antti Waittinen kirjallisessa kontrahdissa 26. päivältä Lokakuuta 1894. oli Pitkärannan Vaski - ja Finatehtaan kanssa tehnyt sellaisen välipuheen, että sanottu tehdas saiei sovitusta hinnasta eräältä Antti Waittisen eläessään omistamaan Ruukkaa nimiseen tilaan, joka oli ilmoitettu olevan kolmannes perintötalosta No 14. edellä sanotussa kylässä, kuuluvalta metsäpalstalta seitsemän vuoden aikana hakkauttaa, ja hyväksensä käyttää kaikki palstalla kasvavat puut välikirjassa tarkemmin määrätystä suuruudesta, ja tämä välipuhi oli myös Pietari Waittista, isävainajansa perillisenä, sitova, koskei Pietari Waittinen ollut voinut väittääkään, että han, yhtä vähän kuin Antti Waittisen kuolinpesän muutkaan osakkaat, olisi perinnönluovutuksen kautta päässyt vapaaksi velvollisuudestaan vastata Antti Waittisen sitoumuksista, eikä se seikka että Pietari Waittinen äulittään Maria Waittiselta ja sisaruksiltaan oli ostanut heille osaksi naimaosuutena osaksi perintönä Antti Waittisen jälkeen joutunut osuudet edellämainitusta tilasta ollut voinut vähentää tahi lakkauttaaPietari Waittisen sanottua vastuutvollisuutta, niin ja koska Pitkärannan laski ja Finäteholas sen kautta ett ei sanot tua kontrahtia oltu valvollu Antti Waitti sen jälkeen haetun vuosikaaston johdosta määrättynä paikallitulopäivänä, sitä vähemmin oli voinut menettää kontrahtiin perustuvan puunottooikeutensa kun Antti Waittisen kuolinpesän osakkaista ainoastaan Maria Waittinen, joka kontrahdin on hyväksynyt ja allekirjoittanut, oli tämän vuosikauston hakinut, on Kihlakunnanoikeus kyljännyt kanteen ja peruuttanut toimitetun takavarikon. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pietari Waittinen on vetoomalla saattanut jutun, on Helmikuun 17. päivänä 1900. antamallansa tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden edelläkerrotun päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon on Pietari Haittinen alamaisesti anonut muutosta. 45
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo selvitetyksi, että Pietari Waittisella ennen sitä paikalletulopäivää, joka on tapahtunut Maria Waittisen hakeman vuosikaaston johdosta, on ollut tieto vielä mainitusta kontrahdista; johon nähden ja kun Pitkärannan Taskija Finatehdas asian näin ollen ei ole tarvinnut sanottuna paikallitulopäivänä valvoa sitä oikeutta, joka tehtaalla saman kontrahdin perusteella oli, sentähden ja koska Pietari Waittinen isänsä perillisenä on vastaava Antti Waittisen tähän kontrahtiin perustuvista sitoumuksista eikä se seikka että Pietari Waitti nen äidiltään ja sisarukseltaan on ostanut heille Antti Waittisen jälkeen joutuneet osuudet yllä mainitusta tilasta voi vähentää Pietari Haittisen sanottua vastuuvelvollisuutta, Keisdell linen Senaatti katsoo ettei Pietari Koitti nen ole esiintuonut syytä muuttaa sitä johtopäntöstä, johon tuomioistuimet ovat asiassa johtuneet ja jonka varaan asia siis jääpi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa Oman Karsten noudattakoot. Keisarillisen Majastatin konkinen EimikäHänen Suomen Senaattinsa: E. Johnsson Juths Nummelin J; Weikel. 146
Den 12. Februari 1901. Hans Kejserliga Majestäts Haga Namn Dess Senats för Finland dom uti ett på nedsatt reversionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Handlanden Johan Bohm och Kontoristen Paul Halminen, begge från Björneborgs stad, samt Sågställaren Johan Carls son, från Räfsö under sagda stad lydande holme, i egenskap af borgenärer uti Handlandeenkan Amanda Sofia Michelssons, från Rafsö holme, till konkurs upplåtna bo, sökande, samt Handlanden Gustaf Efraim Ramberg, jemväl från Björneborg, svarande, angående återvinning af egendom till berörda kon kursbo: Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Pess Justitia Departement, i Helsingfors, den 12te bruari 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlin garna i målet Sig föredragas och af den såvidt nu är i fråga, inhemtat följande Vid Rådstufvurätten i Björneborgs stad hafva Handlanden Bohm, Paul Öfde R. B. - 65 - Åit - E. A SS: 201 lag. 245 R. D 1900
Halminen och Johan Carlsson i sin förenämnda egenskap efter Handlanden Ramberg ågången stämning anfört, att sedan vid bouppteckningen den 29. Augusti 1893 efter enkan Michelssons aflidne man Handlanden Isak Michelsson bland Isak Michelssons qvarlåtenskap upptagits, utom annat, halfva arrende tomten No 13. med derå befintliga byggnader å Räfsö holme till ett värde åf SS:800. mark samt enkan Michelsson på yrkande af Handlanden Ramberg, den " Januari 1899 försatts i konkurs tillstånd så hade Handlanden Ramberg, hvilken förordnats att omhändertaga och uppteckna enkan Michelssons bo, ifrån boförteckningen boittemnat omordade arrendetomt och byggnader samt till stöd för sagda förfarande åberopat ett mellan makarne Michelsson och Handlanden Kanberg den 16. Juli 1889. upprättadt köpebref hvarigenom makarne Michelsson till Handlanden Ramberg försålt arrende rättigheten till berörda tomt samt de derå uppförda byggnaderna, att genast tillträdas, för en köpeskilling af 6000 mark som qvitterats såsom till fullo betald genom räkning å handelsvaror dem måarne Michelsson af Handlanden Ramberg erhållit, jemte det i köpebrefvet ofverenskommits, att makarne Michelsson egde rätt att inom fem år derefter åter lösa sagda byggnader emot erläggande af nyssnämnda belopp men att makarne Michelsson och Handlanden Ramberg med ofvanbeskrifna köpeafhandling egentligen afsitt att åt Handlanden Ramberg panttoiskrifva ifrågakomna arren detomt och byggnader till säkerhet för Kambergs fordran hos makarne Michels son å omförmälda 6000 mark, hvilket förhållande styrktes icke allenast af den makarne Michelsson tillerkända återlös ningsrätten till tomten och byggnaderna utan och deraf att Isak Michelsson, hvilken enligt den 16 Juli 1889. upprättadt kontrakt af Handlanden Ramberg hyrst byggnaderna på fem års tid, räknadt från sistsagda dag, äfven efter år 1889 till Björneborgs stad erlagt arrendet för tomten och bekostat särskilda reparationer å byggnaderna samt jemväl enligt tre 148
särskilda af Handlanden Ramberg utfärdade qvitten af den 21. Juli och 8 Augusti 1890. samt den 21. Juli 1891. å det pris, för hvilket makarne Michelsson egde rätt att återlösa byggnaderna, till Handlanden Ramberg erlagt inalles 2000. mark; och hafva Handlanden Bohm och hans medparter förty yrkat, att förenämnda köpeafhandling måtte forklaras ogiltig samt Handlanden Kambera åläggas att till enkan Michelssons hon kursbo afträda ifrågakomna byggnader eller, derest ett verkligt köp skulle anses föreliggä, att Handlanden Ramberg blefve skyldigkänd att till konkurs boet återbära de 2000. mark, hvilka Ramberg enligt omordade qvitten uppburit af måarne Michelsson jemte ränta å dessa medel, hvarhos Handlanden Bohm och hans medparter anhållit om ersättning för rättegångsummgälderna I saken hörd, har Handlanden Adam berg medgifvit, att Isak Michelsson under loppet af åren 1890 och 1891. å köpesum man för omordade byggnader i tre särskilda poster återbetalt sammanlagdt 2000. mark, men förklarat att, emedan Isak Michelsson sedermera stannat i skuld hos Handlanden Ramberg för 4170 mark och en af Isak Michelsson å nämnda belopp utfärdad äcept den 27. Januari 1894. förfallit till betalning, ofvannämnda å köpesumman återbetalda 2000 mark of verförts såsom afbetalning å aappten; hvarföre och enär makarne Michelsson så lunda icke inom den föreskrifna tiden återinlöst byggnaderna samt nyssnämnda 2000 mark blifvit Isak Michelsson godt skrifna, Handlanden Ramberg påstått käromålets förkastande. Efter det jemväl enkan Michelsson blifvit i saken hörd, har Rådstufvurätten medelst utslag den 4. November 1899. Junnit utredt vara, att Isak och Amanda Sofia Michelsson genom köp den 16 Juli 1889, som sedermera icke återgått, till Handlanden Mantberg lagligen försålt förberörda arrendetomt jemte byggnader, hvarför och då det belopp 2000 mark, som i särskilda poster å köpeskillingen för tomten och byggnaderna till Handlanden Ramberg återbetalats, sedermera godt 449
gjorts makarne Michelsson, Rådstufveråt ten förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Bohm och hans medparter i väde väg dragit målet, har genom den 31. Juli 1900. deri gifven dom låtit vid Rådstufvurättens utslag bero, jemte det Handlanden Bohm och hans medparter kants skyldige att med femtio mark ersätta Handlanden Ramberg hans i Hofrätten hafda kostnader Uti Hofrättens dom hafva Handlanden Bohm och hans medparter i under dårighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, den Handlanden Kambera, i föreskrifven ordning bemött Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner Handlanden Bohm och hans medparter icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom vid hvilken alltså kommer att förblifva hvarhos Handlanden Bohm och hans medparter åläggas att till Handlanden Kamberg, i ersättning för hans härstädes i målet hafda umgälder, utgifva sextio mark. Pet alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder I Hans Kejserliga Majestäts Hoga NämnDess Senat för Finland Henr. Perenius. Ernst Forsman. Henr. Perenius. Ernst Forsman. Henr. Perenius. Erik Torsman. Henr. Förenius. Anna Forsman A; B; Kumbin. Andersin. 150
SS: 212. Såg. 231. Rb. 21,900 Den 15. Februari 1901. 1o Hans. Kejserliga Majestäts Hoga Namn Pess Senats för Finland dom uti ett på nedsatt reversskilling från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Handlanden Axel Sihlgren från Helsingfors stad, sökande, samt sysslomannen i Handlanden Heinrich Krigers från sagde stad till konkurs upplåtna bo Bankdirektören Carl Eronstedt och Handlanden Wilhelm Benson, jemväl från Helsingfors, uteblifne svarande, angående återvinning till konkursbo: Silfver uti Kejserliga Senaten för Finland och dess Justitia Departement, i Helsingfors, den 15. Februari 1901 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande Efter utverkad stämning å Handlanden Vihlgren till stodstufvurättens i Helsingfors sammanträde den 17. Juli 1899. hafva Bankdirektoren framtedt och Handlanden Bonden, i egenskap af gode man i ofvannagda konkurs, inför bemälde Matts anfört, att Handlanden Thober på sätt ett Och H. B. - A. H. - EitM. I
af Handlanden Pihlgren åt Kroger den 20. Februari 1899. uthändigadt qvitto utvi sade, såsom säkerhet för den risk Pihl gren iklädt sig genom att han, för att bereda Kröger möjlighet att förskaffa sig penningstillgång, åt denne utstält två verlar, lydande hvardera å 1500. mark, hvilka vardar förfallit till inlösen, den ena den 10. Mars 1899 och den andra veder den 1. derpåföljande April, lemnat åt Pihlgren femton af Helsingfors magasins aktiebolag åt Handlanden Kroger utfärdade bevis, af hvilka två varit försedda med samma nummer 1895 samt deöfriga med numera 1813, 1435, 1705, 1895, 1832 1842, 1673,1921, 1918, 1914, 1915, 1910, och 1920 öfver i bolagets upplagsmägas insatta varor jemte till sagda bevis hörande warants; men som berörda öfverlåtelse vore utan laga verkan, bland annat på den grund att någon anteckning rörande öfverlätelsen, på sätt föreskrifves i förordningen om allmänna upptagima gasin med rätt att utgifva warränts, gifven den 30. September 1892, å upplagsbensen icke gjorts, hafva Bankehållaren hemstedt och Handlanden Bensow yrkat, det Tihlgren blefve ålagdt att utan ersättning till Krogers konkursbo utlemna de äf sagda bevis jemte warrants, hvilka då ännu innehades af Sihlgren, samt de enahanda handlingar, som af Sihlgren emot tagits i utbyte mot i nämnda qvitto upptagna, men sedermera till Kråger återstälda bevis I saken hörd, har Handlanden Pihl gren medgifvit sig fortfarande innehafva ofvanuppräknade handlingar med undantag af de med numren 1705 och 1899 försedda, hvilka nästberörda af Handlanden Strogen utbytts mot liknande bevis med nimren 1853 och 1821., men alldenstund Tihlgren samtidigt som han till Progers förmån utstält och in blanco öfverlåtit förenämnde vextar, såsom säkerhet för den risk, Sihlgren derigenom iklädt sig, omhänderfått de i omordade qvitto upptagna handlingar, samt afsigten med ifrågavarande handlingars öfverlåtelse till Handlanden Pihlgrén icke varit att för Sihlgren grundlägga någon rätt till de varor, å hvilka bevisen utfärdats, utan endast att 52.