Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
vaktmästaren Adolf Fredrik Lindberg intyggat, varit vid fullt och sundt förstånd samt handlat af fri vilja, Rådstufvurätten förkastat Johan Alfred Nymans och hans medparters i saken förda talan Hofrätten, under hvars pröfning Johan Alfred Nyman och hans medparter i vaderag dragit saken, har genom dem af den 13 Maj 1899 yttrat sig, all som ifrågavarande testamente icke innehille att delsamma blifvit gjordt i två på en gång närvarande vittnens öfvervaro, af fri vilja samt med sundt och fullt förstånd, och blott ett af testaments vittnena öfverlefvat Full vaktmästaren Nyman och kunnat härom intyga, alltså funne Hofrätten, med upp häfvande af Rådstufvurättens utslag och godkännande af Johan Alfred Nymans och hans medparters talan, omförmälda testamente icke vara lagligen styrkt och förty icke ligga i vägen för Johan Alfud Nyman och hans medparter all laga arf efter Tullvaktmästaren Nyman Oli Hofrättens dom hafva Berndt Wilhelm Björklund och hans förbemälde medparter i underdånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion. Kyserliga Senalen har tagit målet i öfvervägande och finner styrkt vara, att Tullvaktmästaren Nyman vid sundt och fullt förstånd och af fri vilja inför två för sådant ändamål anlitade och på en gång närvarande personer upprättat ifrågavarande testamente, hvarföre Sig seliga Senalen pröfvar rättvist upphäfva Hefrättens förenämnda dem och låta vid Rådstufvurättens utslag bero. Petalle, som vederbör, till underdång efter rättelse länder. Plans Kejserliga Majestäts Hoga Namn Dess Sonat för Finland: Henr. Berenius. Emil Orimard. Henr. Berenius. Emil Orimard. A; Blumlin. Andersin. angazillens 217 12
1900. Marraskuun 12 päivänä "Keisarillisen. Majesteetin Kockensa. Timessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomionostorahatta Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausjutussa, jossa Petäjäveden kunta on hakijana sekä Suomen Tie - ja Tesirakennusten Ylihallitus vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Marraskuun 12 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymys, saanut seuraavat tiedot: Petäjäveden kunnalle toimitetun haasteen nojalla on Suomen Tieja Kesirakennusten Ylihallitus Jyväskylän ja Petäjäveden pitäjain käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudes sa vaatinut, että, koska mainittu kunta Marraskuun 17 päivänä 1889 pidetyssä kuntakouksessa oli päättänyt siinä tapauksessa, että Jyväskylän yhdistyrata rakennettaisiin Keuruun asemalta Vaasan raLäsnä: H. B. - E. F. - A. H. E. A. No 1191. Såg. 218. R. 1899.
dalla Petäjäveden pitäjån kautta Jyväskylän kaupunkiin, muun muassa antaa kunnan yhteisellä kustannuksella rautatien tarpeita varten kaksisataa ratapölkkyä jokaiselta kuntaan kuuluvalta manttaalilta, mutta ei olhet täyttänyt tätä sitoumustaan, Sitajaveden kunta velvoitettaisiin rautatien varalle toimittamaan luvatut ratapölkyt valmiiksi veistettyinä Kintauden tahi Petäjäveden asemille taikka maksamaan niiden arvo rahassa markan viidenkymmenen pennin jälkeen pölkyltä. Kanteen johdosta on Petäjäveden kunnan puolesta väitetty, paitsi muuta, ettei kunta ollut sitoutunut luvattu. ja puita veistättämään eikä myöskään rautatielle vedättämäänn Sokakuun 10 päivänä 1898 julistamassaan päätöksessä on Kihlakunnanoikeus katsonut selvitetyksi, että Petäjäveden kunta kuntakokouksessa 17 päivänä Marraskuuta 1889 oli ottanut toimittaaksensa Keuruun - Jyväskylän rautatien tarpeeksi kaksisataa valmista ratapölkkyä jokaiselta kuntaan kuuluvalta manttaalilta, ehdolla että rautatie saatettaisiin kulkemaan Pitäjäveden kirkonkylän kautta; johon nähden ja kun tämä ehto oli tullut täytetyksi, Kihlakunnanoikeus, huolimatta kunnan puolesta velkomusta vastaan tehdyistä väittiistä, on velvoittanut kunnan, johon Oikeuteen annetun henkikirjoittajantodistuksen mukaan kuului kolmetoista ja kolmannes manttaalia, heti joko toimittamaan johonkin sopivaan paikkaan rautatien varrella kaksituhatta kuusisataa kuusikymmentäkuusi valmista ja kelvollista ratapölkkyä taikka suorittamaan niistä palkintoa kruunulle paikkakunnalla riidattomasti käyrän hinnan markan viidenkymmenen pennin jälkeen kappaletta yhteensä kolmetuhatta yhdeksänsataa yhdeksänkymmentäyhdeksän markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tetajaveden kunta pidätetyn veden nejalla on saattanut jutun, on tuomios619
sa Heinäkuun 29 päivältä 1899 katsonut selville tulleen, että Petäjäveden kunta edellämäinitussa kuntakokouksessa puheenalaisen rautatien rakentamista varten oli sitoutunut antamaan kaksisataa valmista kirkon aluspuuta jokaiselta niitten talojen manttaalilta, joitten maat eivät sattuneet rautatiehen, vaan ettei kunta vietä ollut täyttänyt sanottua sitenmustaan, johon nähden ja koska Pieja Kesirakennusten Ylihallitus ei ollut kieltänyt Petäjäveden kunnan ilmoitusta, että mainitut tilat tekivät yhteensä yhdeksän ja yhden kakdeksasosan manttaalia, Hovioikeus on velvoittanut Pitäjäveden kunnan, kiintia vastaan, johonkin rautatien varrella olevaan paikkaan, minkä kunta katsoi sopivaksi, toimittamaan tuhat kahdeksansataa kaksikymmentäviisi valmista kiskon aluspuuta taikka niistä maksamaan palkintu fruunulle, markan viidenkymmenen pennin jälkeen kappaleelta, kaksituhatta seitsemänsataa kolmekymmentäseitsemän markkaa viisikymmentä penniä. Tähän Hovioikeuden tuomioon on Petäjäveden kunta alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallansa perustelmalla, johon Tie - ja Kesirakennusten Ylihallitus on saadetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Petäjäveden kunta ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden mainittua tuomiota muun puolesta kuin että, koska Tie - ja Kesirakennusten Ylihallitus on myödyttänyt kunnan täällä tekemän väitöksen että yksityiset maanomistajat kysymyksenalaisista puista jo ovat toimittaneet yhdeksänkymmentäneljä kappaletta siitä puumaarastä, minkä Hovioikeus mainitulla tavalla on tuominnut Ylihallitukselle, on vähennettävä yhdek sänkymmentäneljä puuta tai niiden ylempänä ilmoitettu arvo. Tätä kaikki asianomaiset alamai620
suudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestetin Korkenssa Timisen, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Berenius. Emarti Forsman. Henr. Berenius. Emarti Forsman. A; J; W. W. af Andersin. Fougasillis. Den 13 November 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn Dess Senats för Finland dom uti ettpå nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Senatskanslisten Axel Fredrik Lindén, från Helsingfors stad, i egenskap af utredningsman i aflidne Handlanden August Fellmans dödsbo, sökande samt Häradsskrifvaren Karl FrithiofThunberg, för egen del och såsom målsman för sin hustru Ingeborg Maria, född Söderman, Revisorn Karl Alarik Wasj, såsom målsman för sin hustru Hildegård Aline Matilda, född Söderman, Studeranden Axel Sigfrid Söderman, Handlandesonen Hjalmar Alexander Sederman samt Landskamreraren, Kammarra det Gustaf Wilhelm Liukkonen, i hans egenskap af förmyndare för aflidne Handlanden Andreas Södermans minderårige son Karl Gunnar Söderman och tillförordnad kurator ad litem för bemälde aflidnes till myndig ålder komne, men vid tiden på sjöresa utom landet stadde son Armid AndersH. B. - Ef - E. F. H. - A. I. N. E. A. O. K. No 1194. Såg. 173. R. D. 1899.
Söderman, svarande, angående klander af arfskifte: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 13. November 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhemlat: att Handlanden Ferdinand hustru Matilda Maria Ferdinand, född Söderman, den 3. December 1868. barnlös aflidit, efter lefd af sin man och sin moder Bjökap tensenkan Brigitta Söderman samt tvänne broder, förbemälde Andreas Söderman och Sjömannen Anton Söderman, som vistades å okänd utrikesort; att Brigitta Söderman och Andreas Söderman till Handlanden Ferlmann emot ersättning öfverlåtit sin rätt till arf efter Matilda Maria Ferdinand att Brigitta Söderman och Andreas Soderman år 1883. med döden afgått, den sistnämnde efterlemnande såsom närmare arfvingar sina barn förbemälde Armid Andrias Söderman, Ingeborg Maria Thuneberg, Hildegård Alini Matilda Was, samt Axel Sigfrid, Hjalmar Alexander och Karl Gunnar Söderman; samt att Rådstuf verätten i Helsingfors stad efter derom af Häradsskrifvaren Thunberg, såsom målsman för Ingeborg Maria Thunberg, Hildegård Aline Matilda Wasg, som då ännu varit ogift, och Kammarrådet Liukkonen, i hans förenämnda egenskap af kurator för Armid Andeas Söderman och såsom förmyndare för såväl Hjalmar Alexander och Karl Gunnar Söderman som vid tiden omyndige Axel Sigfrid Söderman, framstäldt yrkande medelst den 25. Februari 1897 afkunnadt, laga kraft åkommit utslag förpligtat Handlanden Ferlmann att vid förelagdt vite inom utsatt tid låta genom arfskifte beslämma storleken af den arfslott, Anton Söderman efter Matilda Maria Ferdinand tillbort, men hvilken lott af orsak att den icke inom tjugu år af honom tillträdts, öfvergått till Armid Anders Söderman och hans förenämnda syskon. I anledning häraf har Handlanden Ferlmann sedermera i sådant afseende föranstaltat skifte, som afslutats den 23. Mars 1898; och har vid detta skifte, på grund af det vid verkstäld bouppteckning efter 222
Matilda Maria Ferdinand den 22. Mars 1869. upprättade instrument, hvilket för makarne Ferlmanns gemensamma bo upptagit tillgångarna till tvåhundra fyratioittusen sjuhundra fyratio mark sjuttiotvå penni, utestående osakra fordringar till sextio tusen mark samt gäld och afkortning tillåttatiotretusen sjuhundra fyratiofem mark fyratio penni, fördelningen af boel, med Armid Andreas Söderman och hans förenämnda samarfva i särskilda delar förbehållen rätt till klander, verkställs sålunda, att, enär Anton Söderman enligt lag i arf efter Matilda Maria Ferlmann tillkommit en fjerdedel af hennes behållna lott i boet, af detsammas rena och säkra behållning etthundra femtiosjutusen niohundra nittiofem mark trettiotvå penni, en åttondedel med nittontusen sjuhundra fyrationio mark fyratiotvå penni tillskiftats Armid Andrias Söderman och hans samarfva medan deremot de återstående sju åttondedelarna af boel, på grund af giftorätt och förberörda med Brigitta Söderman samt Andrias Söderman afslutade arföfverlåtit se, tillerkänts Handlanden Ferdinand Härå hafva Häradsskrifvaren Thunberg och hans ofvannämnda medparter i förevarande mål, på Handlanden Ferdinand till bemälde Rådstufvurätts sammanträde den 9. Maj 1898. ågången stämning, emot ofvan beskrifna arfskifte anmärkt, att, emedan Handlanden Fellmann efter sin hustrus död, icke afskilt och låtit under säkert förvar rätta den Anton Söderman efter henne tillfallna arfslott, utan förvaltat densamma och derför finge anses hafva med tyst samtycke ingått förening om att i denna del lefva i bo oskifto, ifrågakomna arf skifte icke bort verkställas på grund af den efter Matilda Maria Ferdinand för rättade bouppteckningen, utan enligt boets ställning vid tiden för utverkande af slämning i förberörda mål, angående derlmans förpligtande att till skifte upplåta boet, eller att, i händelse Handlanden Ferdinand och Anton Söderman icke skulle anses hafva lefvat i bo oskifto, Handlanden Ferdinand, som oafbudet omhänderhaft den Anton Söderman och efter honom Armid Anders Söderman och hans samarfva tillfallna arfslott af223
ter Matilda Maria Serlmann, borde å sagda arfslott, vid hvars bestämmande äfven ofvanomförmälda osäkra fordringar bort såsom säkra tillgångar beaktas, betala fem procents årlig ränta från Matilda Maria Ferdinand död eller åtminstone från den 22. Oktober 1896, då nästomordade stämning tillstälts Handlanden Axel mann; och hafva Häradsskrifvaren Thuneberg och hans medparter på dessa skälyrkat, att det klandrade arfskiftet måtte öfverensstämmelse härmed rättas 1 saken hörd har Handlanden Karl mann förnekat, att han på grund af nä got vare sig uttryckligt eller tyst aftal lefvat med Anton Söderman i oskiftadt bo äfvensom sin skyldighet att utgifva den fordrade räntan samt förty och enär de osäkra fordringarna i sin helhet förblifvit oguldna, yrkat käromålets förkastan de Rådstufvurätten har härå medelst den Augusti 1898. afkunnadt utslag utlåtit sig, att emedan delegarene i sterbhuset efter Matilda Maria Ferdinand hvarken träffat uttrycklig öfverenskommelse att lefva samman i oskiftadt bo eller ens kundeanses hafva åsyftat en sådan sammanlefnad och Matilda Maria Ferdinand arfvingar förty egt genast utbekomma sina arfslotter enligt boets tillstånd vid hennes frånfälle samt Handlanden Ferdinand varit pligtig ott, då påstående derom gjordes, utgifva Anton Södermans arfsändel för att antingen sättas under säkert förvar eller emot borgen af de öfriga arfvingarna lyftas, sistnämnda arfslott bort, såsom vid förrättningen äfven skett, uttagas ur boet, sådant detsamma varit vid Matilda Maria Ferdinand frånfälle; hvarföre Häradsskrifvaren Skunbergs och hans med parters klander af arfskiftet förkastades, jemte det deras yrkande att ifrågakomnaosåkra fordringar till ett belopp af sextiotusen mark bort vid skiftet braktas sasom en söker tillgång äfven underkändes enär Handlanden Farlmann med den 1 SS: 9. kap. A B. föreskrifna ed bekräftat rigtigheten af sina vid bouppteckningen Efter sin aflidna hustru meddelade uppgifter samt Häradsskrifvaren Thureberg och hans medparter emot Handlanden
Fortmans utsago icke gittat påstå, att berörda fordringar till en eller annan del skulle influtit, och icke heller gjort sannolikt, att desamma skulle kunnat af Ferdinand indrifvas; hvaremot Råd stufvurätten ansett Handlanden Ferdinand vara pligtig att å Anton Södermans oftanämnda arfslott erlägga ränta efter beräkning af fem för hundra om året, dock endast från den 22. Oktober 1896, då stämning i ofvanomförmälda mål blifvit Handlanden Ferlmann tillstäld, intill dess fullarfsliqvid i enlighet med förrättningsmännens förordnande komme att skeHofrätten, under hvars pröfning Häradsskrifvaren Thunberg och hans medparter, gemensamt, samt Handlanden Ferdinand för sig, i vadeväg dragit målet, har medelst den 22. Juni 1899 gifven dom der ullåtit sig att emedan Handlanden Ferlmann efter Matilda Maria Ferdinand död icke, på sätt honom jemlikt 5 SS: 15 kap. Ä: B: ålegat, låtit afskilja och under såkert förvar sätta den Anton Söderman efter Mahilda Maria Ferdinand tillbörande arfslott, utan, medan Anton Söderman här i landet varit utan rättsbeva kare, förvaltat densamma gemensamt med sin egen andel i bemälde makars bo, ty och då Handlanden Ferdinand säte des måste anses hafva lefvat i bo oskifto med Anton Söderman beträffande dennes andel deri samt boet alltså bort skiftas sådant det vid skiftes tillfället befanns pröf vade Hofrätten rättvist, i anledning af Haradsskrifvaren Thunbergs och hans med parters Libell, med ändring af Rådstrefvu rättens utslag i sjelfva saken, upphäfva ifrågavarande skifte samt ålägga Handlanden terlmann vid vite af femhundra mark att inom tre månader efter den 22. Juni 1899. för bestämmande af Anton Södermans arfs satt föranstalta nytt skifte af boet efter Matilda Maria Ferdinand enligt nyss antydda grund; och förfölle vid denna utgång af saken allt vidare yttrande i anledning af Handlanden Serlmans ändrings ansökning. Uti Hofrättens dom har Senatskanslisten Londen i sin ofvanomförmälda egenskap i underdånighet sökt ändring genom ingifven deduktion, hvilken Häradsskrifvaren 226
Ihansberg och hans medparter bemött, hvarefter muntligt förhör i målet, jemlikt derom af Senatskanslisten Londen vid berättelsens underskrifvande gjordt förbehåll, egt rum, Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande; och hafva väl Häradsskrifvaren Skunsberg och hans medparter härstädes anmärkt, att, emedan Handlanden Ferlmann den 13. Juni 1899. aflidit samt Senatskanslisten Lindén redan den 20. i samma månad eller således före del Hofrättens dom i målet utgafs, bevakat ett af Handlanden Ferlmann upprättadt testamente, dessmedelst Linden förordnats till utredningsman uti Ferdinand efterlemnade bo, Ferdinand för målets utförande vid Höfrätten anlitade ombud, Hofrättsnotarien Hans Wilhelm Pere icke egt att sedermera i Handlanden Ferdinands namn anmäla missnöje emot Hofrättens dom, men som Notarien Sire, jemlikt 7 SS: 15. kap R. B. egt utan skild fullmakt Handlanden terlmans eller, vid dennes frånfälle, hans rättsinnehafvares af målet beroende rätt genom revisionskillings nedläggande för vara, varder berörda anmärkning lemnad dan afseende. Widkommande sedan sjelfva saken, så emedan hvarken Brigitta och Andreas Söderman under deras lifstid eller efter deras död Häadsskrifvaren Thureberg och dennes medparter, såvidt af handlingarna framgar, någonsin gjort anspråk på att Anton Södermans lott i arfvet efter Matilda Maria Ferdinand blefvs sätt under säkert förvar eller finge af dem sjelfve emot borgen lyftas, ty och på de af Rådstufvurätten anförda skäl pröfvar Myserliga Senaten rättvist att, med upphäfvande af Hofrättens dom, låta bero vid det slut, vid hvilket Rådstufvurätten i saken stannat. Det alle, som vederbör till under dånig efterrättelse länder. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn Dess Senat för Finland. Henr. Rosenius E Johmsa Henr. Rosenius E. Johanp. Henr. Rosenius E. Johanp. Emt Forsman. J. Etténel. Emt Forsman. J. Etténel. A; Nummi. Juhris Hummelin Andersin. Ossian Karsten
Den 13. November 1900. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet sjörältsmål emellan Sjökaptenen H. J. Gattenius, från staden Uleåborg, sökände, samt Handlanden Adam Widenius, från Björneborgs stad, svarande: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departement, i Helsingfors, den 13. November 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Wid Rådstufvurätten i Björneborg har Handlanden Widenius, efter Sjökaptenen Gol lenius ågången stämning, yrkat, att emedan Sjökaptenen Gallenius genom konnässement af den 12. Maj 1899. åtagit sig att från för man J. G. Bölinders Mikaniska Werkstadss Aktiebolag i residensstaden Stockholm uti konungariket Sverge med det af Gallenius förda ängfartyget Carl von Linne till Björneborg öfverföra samt till Handlanden Widenius i oskuldadt skick aflemna en hufvelmaskin, hvilken varit sönderlagen i tjugu en kotty, men vid godrets ankomst till fdv: H. B. - Ef - 2/21 - 72. k - A. K. B - 2. 64 ch Em. af I. No 1195. Pag. 1. P.S. 1900.
Björneborg det ena sidostycket till sagda maskin befunnits vara afbrutet, Sjökaptenen Gallenius måtte förpligtas att ej mindre ersätta Handlanden Widenius kostnaderna för anskaffande och inpassande af ett nytt sidostycke till ifrågavarande marken, utgörande enligt räkning sjuhundra tjugutvå kronor tjugu öre svenskt mynt, än till Widenius utgifva de transporto upplagsafgifter, uppgående jemlikt tvenne räkningar till etthundranio mark tjugufem penni och en mark nio penni, Widenius nödgats er lägga till Tullkammaren i Björneborg då markinen första gången anländt dit och i afseende å reparation derifrån åter utförts, hvarhos Handlanden Widenius för mält, att Widenius, som köpt hyfvelmäski nen med skyldighet att erlägga densammas pris två månader efter emottagandet, i enlighet härmed ålegat att den 13. Augusti 1899., då två månader förgått af ter det markinen första gången inträffat i Björneborg, betala densammas hela pris åttatusen fyratioen kronor femtiosju öre, hvarföre och då Handlanden Widenius försålt omordade marken till bolaget"Pörin Puurjalostus osakeyhtiö, i Björneborg på nahanda vilkor eller sålunda att priset för densamma skulle till Widenius erläggas två månader efter massinens emottagande, men Handlanden Widonius i följd af den maskinen ågångna skadan icke, såsom afsedt varit, kunnat till nyssnämnda bolag leverera densamma vid dess ankomst den 13. Juni 1899., utan först den 10. derpå föjande Juli, i följd hvaraf bolaget Porin kunnjatöstus osakeyhtiö " icke heller varit skyldigt att betala priset för massinen före den 10. September 1899., Handlanden Widenius påstält Sjökaptenen Wallenius äläggande att till Widenius utgifva ränta å hela priset för hyfvelmaskinen, räknadt ran den 13. Augusti 1899. Isaken hörd har Sjökaptenen Gallenius genmält att, enär Gallenius i konnässemen tet gjort anteckning icke allenast derom, att kottynas innehåll varit för honom obekant och att han icke ansvarade för dålig ombal tering eller skada å godret, utan ock derom utt lastning och lössning af källy vågande en ton och derutöfver vore fri, hvilken sistnämnda anteckning åsyftade såväl att
kostnaderna för lastning och lössning skulle trakba afsändaren eller emottagaren, som att desse egde stå för risken vid lastningen och lossningen, Sjökaptenen Gallenius, jemlikt 114. SS: i Sjölagen den 9. Juni 1873., vore fritagen från hvarje ersättningsskyldighet, hemföre och då det skadade sidostycket, hvars beklädnad varit mycket svag och dålig, vid lastningen och lössningen behandlats med iakttagande af all möjlig försigtighet, Sjökaptenen Gallenius emotsett förkastande af käromålet, jemte det Gallenius tillika yr kat, att Handlanden Widenius måtte skylsigkännas att till Gallenius utgifva femhundra fyratiofyra mark sjuttio penni, utgörande de kostnader Sjökaptenen Galle nius fått vidkännas för hyfvelmaskinens forslande från Stockholm första gången och sedermera det tillbaka samt för dess inlästning i pröm och befordran från Päfsö hamn till Björneborg. Efter det Handlanden Widenius bemött förestående genmäle samt motsagt Sjökaptenen Gallenius ersättnings anspråk, enär Widenius allaredan guldit trakten för hyfvelmaskinens forsling från Stockholm till Björneborg andra gången, äfvensom Handlanden Bruno Juselius och Sjökaptenen Georg Nikander i egenskap af säkkunnige afgifvit yttrande i saken, har Rådstufvu rätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för umgälderna i målet, medelst utslag den 12. Augusti 1899. förklarat utredt vara, att Sjökaptenen Gallenius enligt förberörda konnässement åtagit sig att i Björneborg till Handlanden Widenius emottagande uti oskadadt skick leverera ifrågakomna tjuguen kolty markingods samt att omförmälda sidostycke allaredan i Räfsö hämä, öme delbart efter dess utlössning från ängfärtyget i präm, varit afbrutet, hvarföre Rådstufvurätten, utan afseende å hvad Sjökaptenen Gallenius i saken anfört och med underkännande af Gällenius i förestående måtte gjorda yrkanden, ålagt Sjökaptenen Gallenius att till Handlanden Widenius i ersättning för sidostyckets iståndrättande emot qvitto genast utbetala fordrade sjuhundra tjugutvå kronor tjugu åre enligt vist betalningstillfället gällande å vista kurs samt att i nederlags afgifter utgifva etthundra629