Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
2000 markan määrästä, ei ollut voinut toimessaan k eräämistään kunnallisveroista Marraskuun 1 päivänä 1909 tapahtuneessa tarkastuksessa tehdä tiliä 2948 markan 20 pennin määrästä, niin oli Kaupunginvouti Niinivirtä silloisenä virkaatoimittavana kaupunginvoutina ollut pakoteltu sano tusta rahamäärästä asianomaiselle saamamiehelle suorittamaan yhteensä 1602 markkaa 27 penniä, ja on Kaupunginvouti Niinivirtä sen vuoksi vaatinut, että Sehtailija Tun derberg, joka Toukokuun 11 päivänä 1908 oli yhteisvastuullisesti toisen henkilön kanssa uudelleen men nyt omavelkaiseen takaukseen 2000 markan määrästä Kustaa Josua Huikalle ulosottaapulaisena uskottavista varoista, velvoitettaisiin takauksensa nojalla Kaupunginvouti Niinivirälle suorittamaan 1000 markkaa korkoineen ja korvaamaan Niinivirran oikeudenkäyntikulut. Tehtailija Dunderbergin vastustettua kannetta on Raastuvanoikeus, kuulusteltuaan asiasta myös Kustaa Josua Huikkaa, Helmikuun 23 päivänä 1910 julistamassaan räätöksessä lausunut selvitetyksi, että Kustaa Josua Huikan ulosottospulaistoimessaan tekemä vajaus oli syntynyt jälkeen Tehtailija Dunderbergin Toukokuun 11 päivänä 1908 allekirjoittaman takauskirjan antopäivan, minkä vuoksi ja kun takauskirja oli katsot tava annetuksi kaupunginvouditle vakuudeksi niistä varoista, joi ta Huikka ulosottoupulaisena haltuunsa saisi ja Kaupunginvouti Niinivirta maksaessaan osan vajauksesta oli edustanut kaupunginvoutia Raastuvanoikeus on katsonut Niinivirran olevan oikeute tun kääntymään Huikan takausmieheen Tehtailija Lunderbergiin ja sen vuoksi velvoittanut Tehtailija Dunderbergin takuunsa nojalla kuiten saadessaan Kaupunginvouti Niinivirralle maksamaan vaaditut tu
hat markkaa viiden prosentin korkoineen haastepäivästä Joulukuun 2 päivästä 1909 täyden maksun tapahtumiseen sekä kahdeksalla kymmenellä markalla korvaamaan Niinivirran oikeudenkäyntikustannuk Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tehset. tailija Dunderberg oli vetoamalla saat tanut jutun, on Heinäkuun 12 päiväna 1912 antamallaan tuomiolla, koskei Kaupunginvouti Niinivirtä ollut sittänyt luotettavaa selvitystä siitä että hän virkaatoimittavana kaupunginvoutina Tampereella, olisi ollut velvollinen Kustaa Jousua Huikan puolesta täyttämään mainittua vajausta, ja kun Sehtailija Lunder bergia takauksensa nojalla näin ollen ei voitu velvoittaa korvaamaan Kaupunginvouti Niinivirralle tämän puheenaolevan vajauksen täyttämisestä vaatimaa määrää, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljan nyt Niinivirran kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Kaupunginvouti Niinivirta anonut muutosta perustelmalla, johon Tehtailija Dunderberg on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion jättää asian Raastuvanoikeuden jutussa julistaman päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Jul Paarikoski B. Amberg Jul Paarikoski B. Amberg A. J. W. Lill Homanlle  Samuli Koski. A. J. W. Lill Homanlle  Samuli Koski. Allan Dahlbeck 9002
Elokuun 31. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Svanatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wäisän Hovioikeudesta tulleessa korvausjutussa, jossa ovat Akkolan pitäjässä asuva Tilanomistaja Karl Halmar Forssköhl hakijana ja Vihannin kappelin Vihannin kylästä oleva Talollinen Antti Luttinen omasta puslestaan ja vaimonsa Kreeta Sofia Luttisen edusmiehenä vastaa jama: Annettu Oikeusosastossa Elokuun 31. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä osittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: "Talon pitäjän sekä Salon ja Johan nin kappelien käräjäkunnan Kihlakun nanoikeudessa on Tilanomistaja Forsstähl haasteen nojalla lausunut, että Antti ja Kreeta Sofia Luttinen, myydessään kauppakirjalla Marraskuun 24. päivältä 1909. Tilanomistaja Toroskakkille Wähäsalon puolen manttaalin suuruisen perintötalon No 16. Vikannin kylässä 26000 markan kauppahinnasta. Läsnä. F. A. S. Å. R. 3. St. No 1608 Pag. 260. R. D. 1912.
olivat ilmoituttaneet ja kauppakirjaan merkityttäneetkin tilan olevan hintaalaltaan 118. 70 hehtaaria, vaikka tuoala, kuten sittemmin oli käynyt selville, oli ainoastaan 924,48. hehtaaria oli siis 194, 20 hehtaaria piemempi kuin oli ilmoitettu, minkä vuoksi Tilan omistaja Forssfähl on vaatinut Antti ja Kreeta Sofia Luttista velvoitetta vaksi Tilanomistaja Forsskahlille korvaamaan hänelle tuon väärän tiedon esittämisestä oikeutuneen vahin gon 4.500 markalla. tretti ja Kreeta Sofia Luttisen vastustettua karnetta on Kihlakunnanoikeus, jossa asianomaiset olivat molemmin puolin anoneet korvassa ta oikeuderskäyntikuluistaan, Syyskuun 6. päivänä 1911. julistamallaan pää töksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen, ja asian saatuun katsoen kuitannut kulut asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Elokuun 9. päivänä 1912. antamassaen tuomiossa, koska Antti ja Kreeta Sofia Littiven kauppakirjalla Marraskuun 24. päivältä 1909. eivät olleet Tilanomistaja Torskähtille myyneet maata hehtaarinni tan mukaan vaan luovuttaneet määrätyn manttaaliosan suuruisen tilan jonka pinta-ala oli kauppakirjaan ainoastaan suunnilleen arvatuksi merkitty katsonut Tilanomistaja Toroskählin korvansvaatimuksen perusteet. tomaksi ja siis jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihla kuvernanoikeus oli jutussa johtunut se kä velvoittanut Tilanomistaja Torskählen korvaamaan Antti ja Kreeta Sofia Luttisen kulut asiasta Kihlakunnanoikeudessa kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla ja Hovioikeudessa kuudellakymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Tilan omistaja Forsskähl anonut muutosta perustelmalla, johon Antti Lullinen och vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Tilan
omistaja Forsskahl ole esittänyt syytä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden tumiota kuin että, koska Antti ja Kreeta Sofia Luttinen ovat olleet muutokseen hakijoina Hovioikeudessa, Tilanomistaja Förskahl vapautetaan suorittamasta hänen maksettavakseen määrättyä för vausta Antti ja Kreeta Sofia Luttiselle Hovioikeudessa olleista kuluista kuuttakymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. teus Joonkoski B. Amberg. teus Joonkoski B. Amberg. A. J. Lill Herala Klemeli Koski. A. J. Lill Herala Klemeli Koski. Allan Dahlbeetk Syyskuun 1 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuetta Keisarillisesta Tunen Hovioikeudesta tulleessa saatavaa koskevassa vastajutussa, jossa entinen Kauppias Emil Malin, Helsingin kaupungista on hakijana sekä Sertava lan kaupungissa asuva Pirieläintää kari Axel Sigfrid Söderman ja hänen vaimonsa Serafima Söderman vastaa ma: Annettu Oikeusosastossa Sysskuun 1. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja mistä saanut seuraavat tiedot: Emil. Matinille Huhtikuun 4. päivänä 1911 toimituttamansa haasteen nojalla on Serafima Todemannen isä, Kaksisalmen kaupungissa asunut. Kauppias Vladimir Aleksandraff Helsingin kaupungin Raasluvanoikeudessa lausunut, että hän oli Helmikuun 20. päivänä 1908. Malinen pyynnöstä tunnustanut. Malinen 2500 markall asettaman, kuukauden hulut tua maksettavan vekselin, jonka Malen oli myynyt Kansallis Osake Tankin Kuhisalmen kaupungissa olevaan Lainio: F. A. N. 1. l. R. T. K. 1021 903 No 1690 sine 114. R. D1914
konttoriin ja sittemmin eriäntymispäivä nä myös lunastanut, samalla pyytäen tä vekseli siirrettäisiin hänelle takaisin, mikä olikin tapahtunut. Mainitun vakselin, josta Kauppias Aleksandoff ei ollut saanut mitään vastiketta, vaan jonka Aleksandreff oli tunnustanut ainoastaan Emil Malinia auttaaksen sa, oli Malin sittemmin syksyllä sanottuna vuonna hänen ja Aleksandraff in välillä tapahtuneessa lopullisessa tilissä, jossa Malin oli jäänyt Aleksandoffille velkaa 1900 markkaa, ilmoit sanut hävittaneensä, mutta siitä huotimatta tilin jälkeen siirtänyt sen eräälle J. Vitikalle, joka vuorostaan oli luovuttanut vekselen Oskar Huttunen nimiselle henkilille, minkä jälkeen Huttunen oli mainitun pankinkont torin välityksellä Helmikuun 21. päivänä 1911. Aleksandroffilta perinyt och selin määrän. Koska näin ollen Emil. Malin oli siirtämällä vekselin josta hän ja oli täyden vastikkeen saanut, pakoittanut Kauppias Aleksandrettin sen lunastamaan, on Aleksandoff, joka mainitun Helmikuun 22 päivänä oli asianomaisen viranomaisen luona Malinia vastaan tehnyt potastin kerrotun lunastamisen johdosta vaatinut että. Malin velvoitettaisiin Aleksandraffille suorittamaan takaisin vekselin sisällys 2500. markkaa korkoineen. Kanteesta kuultuna on Emil Alalin, myöntiin Helmikuussa 1911. siirtä neensä puheenalaisen vekselin J. Vitekalle, väittänyt että edellämainitussa tilissä Kauppias Aleksanderoffin oli havaittu olevan Malinille velkaa 2500. markkaa; minkä vuoksi ja kun Kauppias Aleksundraff siis oli saanut täyden vastikkeen tunnusteestaan, Malin on anonut kanteen hylkäämistä Ruastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on syyskuun 12. päivänä 1911. julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemillaan perusteella hyljännyt kanteen ja kuitannut kulut asianosaisten kosken Hovioikeus, jonka tutkittavaksi se904
ka Kauppias Aleksanderoff että Emil Halin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Huhtikuun 20. päivänä 1914. antamassaan tuomiossa lausunut käyneen luotettavasti selville, ettei Kauppias Aleksandeoff oli Emil Malinille tunnusta nut puheenalaisen vekselin Malinia anttaaksensa, saamatta siitä mitään vastikettä, minksi vuoksi ja kun Emil Malin, joka siis ei ollut olut tuon tunnus teen perusteella Kauppias Aleksandreff ilta mitään saamassa, kuitenkin eli siirteimällä sanotun vekselin pakoilla nut Aleksanderoffin lunastamaan sen, Hovioikeus on, kumoten Ruastuvanoi keuden päätöksen, velvoittanut Emil Malinin, saadessaan alkuperäisen vekolen kuitattuna, Kauppias Aleksandoff ille suorittamaan vaaditut kaksituhat ta viisisataa markkaa viiden prosen. tin vuotuisine korkoineen, luettuna Huhtikuun 4 päivästä 1911. kunnes täysi maksu tapahtui, kuin myöskin korvaa maan Aleksandraffin asian lakia Ruostuvanoikeudessa kärsimät oikeuden käyntikulut kolmellakymmenelläviidellä markalla Herioikeuden tuomioon on Emil Malin anonut muutosta perustelmalla, johon, Kauppias Aleksandraoffin sillä välin kuoltua, hänen oikeudenomistajansa Piireläinlääkäri, Söderman ja Serasima Södeman ovat vastannesta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän juteen ja katsoo että Emil Malin de esittinyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Emil Malin suorittamaan Piri däinlääkäri Södermanille ja Serafiina Todemanille, heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemän kymmentä markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: telie Saanbork. B. Anneberg. Samuli Koski. Alfredliukkiala. A. W. LillHuuun Valtert. Parviainen. 900
Syyskuun 2 päivänä 1915 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullessa vuokravälikirjan luovuttamista koskevässä jutussa jossa Ruokolahden pitäjän Siitolan kylässä asuva Muurari Jaakko Vilhelm Sandström on hakijana ja Tampe reen kaupungista olevan Sepänlesken Hilda Sällisen konkurssipesän toimitsijamies Väratuomari Lars Kusastjerna, samasta kaupungista, vastaaja na: Annettu Oikeusosastossa 2 päivänä Syyskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Ruokolahden ja Rautjärven pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Varatuomari Wasastjerna lausunut, että Hilda Sallinen ja hänen miesvainajansa Robert Sallinen, jotka 4 päivänä Kesäkuuta 1904 laaditulla velkakirjalla olivat Jaakko Vilhelm läsnä: W. A. - A. S. - J. P. - R. H. - K. A: F. O. L. 900 No 1621 Pag: 201. R. D. 1914
Sandströmiltä saaneet lainaksi 2950 markkaa, olivat, jotta Sandström voisi saamisensä vakuudeksi saada kiinnityksen Robert ja Hilda Sällisen verota losta No 1. Wiipurin pitäjän Kelkka lan kylässä vuokraamaan aluee seen ja sillä sijaitseviin rakennuksiin Sandströmille antaneet sen vuokra välikirjan, jonka nojalla Robert ja Hilda Sallinen hallitsevat mainit tua vuokra-aluetta; mutta koska Jaakko Vilhelm Sandström, joka ei ollut tarkoitettua kiinnitystä hankki nutkaan, ilman laillistä oikeutta peti hallussaan sanottua konkurssipi sälle kuuluvaa ja sille konkurssine sän omaisuuden rahaksi muuttamista varten tarpeellista vuokravälikirjaa on Varatuomari Wasastjerna vaatinut Sandströmiä velvoitettavaksi luovuttamaan Hilda lallisen konkursipesälle mainittu vuokravälikirja. Jaakko Vilhelm Sandströmin vastustettua kannetta, väittäen Hilda Sällisen, Robert Sallisen kuoltua, antaneen hänelle puheenaolevan välikirjan pantiksi ylläsanotusta saamisesta, ja sittenkun Hilda Sällistä myöskin alaikäisten lastensa holhoojana oli kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset kumpikin ovat moneet korvausta oikeudenkäyntiku luistaan 27 päivänä Syyskuuta 1911. julistamassaan päätöksessä lausunut ettei Jaakko Vilhelm Sandströmillä joka ei ollut saamisensa vakuudeksi hakenut kiinnitystä edellämainittuihin. rakennuksiin ja vuokraoikeuteen eikä myöskään ottanut rakennuksia ja vuokra aluetta haltuunsa, ollut laillista panttioikeutta niihin, ja ettei Sandström muutenkaan ollut näyttänyt itsellaan levun laillista oikeutta pitää huostassaan puheenaolevaa vuokravälikirjaa, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Jaakko Vilhelm Sandström in luovuttamaan Hilda Sallisen konkurssipesälle sanotun vuokravälikirjan, mutta asian laatuun katsoen kuitannut oikeudenkäyntikulut asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi a907
sianosaiset kumpikin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 15 päivänä Lokakuuta 1914 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten, paitsi että Jaakko Vilhelm Sandström velvoitettiin seitsemälläsadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Hilda Sällisen konkurssipesällä Kihlakunnanoikeudessa jutusta olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Jaakko Vilhelm Sandström anonut muutosta perustelmalla, johon Varatuoma ri Wasastjerna on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Jaakko Vilhelm Sandström ole esittänyt syytä muutta Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi ja velvoitetaan Jaakko Vilhelm Sandström suorit tamaan Varatuomari Wasastjernalle viisikymmentä markkaa hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi. Tätä T.o by. kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersson. Alped Luksiala. Walter Andersson. Alpeskiukkala. Johannes Pesonen. K. Auer. K R Helanen 900
Syyskuun 2 päivänä 1915. "Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa kaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa Karungin pitäjän Karungin kylästä kotoisin olevat Talolliset Juho Helmer ja Iisakki Wilho Rautio viimeksimainittu omasta puolestaan ja Ameriikassa oleskelevan veljensä Talollisen Sakarias Raution uskottuna miehenä ovat hakijoina sekä Talollisenleski Hilda Kaisa Rautio eli Juntti omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Matti ja Seth Juntin holhoojana Talollinen Aapo Hurula alaikäisten lastensa Pekka ja Eeva Hurulan holhoojana, ja Talollisenpoika Kaarlo Huru la kaikki sanotusta Kaningin kylästä Talolliset Pekka ja Juho Juntti sekä Pekka Kovainen viimeksimaiA. L. - B. A. - A. R. - I. K. K. O. L. P. 909 No 1623. Pag. 121. R. 1914.
nittu vaimonsa Maria Juntin edusmiehenä Karungin pitäjän Korpikylästä, Kansakoulunopettaja Aukusti Wilhelmi Liakka, vaimonsa Iida Juntin edusmiehenä, Alator nion pitäjän Ylivojakkalan kylästä ja Ameriikassa oleskeleva Työmiehenvaimo Anna Heikkilä poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosas tossa 2 päivänä Syyskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Hilda Kaisa Juntti ja hänen edellämainitut asiakumppa ninsä ovat Alationion ja Karun gin pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet että Maaliskuussa vuonna 1911 kuollut Talollinen Aapo Aaponpoika Rautio, joka keskinäisen testamentin nojalla oli Helmikuun 20 päivänä 1870 puolleen ensimäisen vaimonsa Maria Pietarintytär Raution jälkeen hallinnut heidän yhteistä pesäänsä jakamatonna oli pojillensa jälkimäisestä avioliitostaan Matilda Kaisa Raution kanssa Juho Helmar, Iisakki Vilho ja Sakarias Rautiolle luovuttanut kauppakirjalla Toukokuun 11 päivältä 1907 2/3 osaa Rautio - nimisestä 3/16 manttalisesta perintötilasta No 1 Karungin kylässä ynnä koko tilalle kuuluvat osat Iso - ja Vähä - Mustajärven vesijätti maista, melkein kaikki tilan rakennukset sekä kaikki eläimet, maatyi - ja ajokalut sekä Marraskuun 10 päivänä 1907 tehdyllä kaupsakirjalla 2/27 osaa sanotusta Raution tilasta; mutta koska Hilda Kaisa Juntti ja hänen asiakumpsaminsa, joista Hilda Kaisa tuntti oli Aapo ja Maria Raution tytär, Juho Pekka Matti ja Selh junt ti ynnä Anna Heikkilä Hilda Kaisa Juntin lapsia tämän avio liitosta Juho Uuntin kanssa Pek210
ka Rovainen Juho ja Hilda Kaisa funtin tyttären Marian mies, Kansakoulunopettaja Liakka naimisissa Juho ja Hilda Kaisa Juntin tyttä ren Sidan kanssa sekä Kaarlo, Petka ja Eeva Hurula Aapo Hurulan lapset tämän avioliitosta Juho ja Hilda Kaisa Juntin tyttären Henriikan kanssa Maria Raution perillisinä ja kauppakirjan nojalla Huhtikuun 12 päivältä 1881 jalla Juho ja Hilda Kaisa Juntti olivat ostaneet Aapo ja Maria Raution pojalta Petter Aapo Rautiolta hänen perintöosuutensa vanhempainsa jälkeen, Petter Aapo Raution oikeudenomistajina omistivat osuuden Raution 3/16 manttaalisesta jakamattomasta talosta ja myöskin sanottua osuutta vastaavan osan vesijättömäista ja tilan ertaimistosta, ovat he vaatineet, että edelläkerrotut Juho Helmer Rautiolle ja hänen asiakumppaneilleen tehdyt kaupat piirettaisiin mikäli ne koskivat Hilda Kaisa Juntin ja hänen asiakumppaniensä etua sekä että Juho Hilma Rautio ja hänen asiakumppaninsa velvoitettaisiin Hilda Kaisa Juntille ja tämän asiakumppaneille luovuttamaan heille kuuluva osa tilan rakennuksista, vesijättömaista ja irtaimistosta. Kanteesta kuultuina ovat Juho Helmer ja Iisakki Vilho Rautio kieltäytyneet siihen vastaamasta, korksi ollut selvitystä siitä, että Sakarias Rautio joka ei ollut Kihlakunnanoikeuteen saapunut, olisi laillisesti haastettu huomauttaen Juho Helmar ja Iisakki Vilho Rautio, että Sakarias Rautio oli haastettu haasteella, joka oli julkaistu Suomen virallisissa lehdissä, mutta että edellytyksenä sellaiselle haasteelle oli että haastettava oli lähtenyt ulkomaille ilman että oli tietoa hänen alinpaikastaan; ja koska Hilda Kaisa Juntti ja hänen asiakumppaninsa olivat tunteneet Sakarias Raution alinpoikan
tahi voineet saada siitä tiedon, ovat Juho Helmar ja Iisakki Vilho Rautio vaatineet, että asia jätettäisiin sillensä. Marraskuun 6 päivänä 1912 ulistamallaan väitepäätöksellä on Kihlakunnanoikeus katsonut, että Sakarias Rautio ole tullut lailli sesti asiaan haastetuksi; minkä jälleen Juho Helmer ja Iisakki VilhoRautio ovat kanteessen vastatessaan esittäneet, että Aapo Rautio aino astaan omasta puolestaan oli ottanut osaa Iso- ja Vähä-Mustajärven kuivattamiseen, jonka vuossi hän myöskin oli ollut oikeus tettu myymään kaiken hänen osalleen syntyneen vesijättömaan, ja että Aapo Rautio, kun hän omisti 20/27 osaa Raution talosta oli ollut oikeutettu luovuttamaan suurimman osan talon rakennuksista kuin myöskin irtaimiston Vastineen johdosta ovat Hilda Kaisa Juntti ja hänen asiakumppaninsa väittäneet, että " so - ja tähä-Mustajärvi, joiden kuivatta minen oli tapahtunut 1865 vuoden lainvedenjohdoista ja vesilaitoksista voimassa ollessa, ennen olivat olleet kyläkunnan yhteisiä kalavesiä ja että järviosuudet kuuluvat tiloille vaikkakin verottomina joten niitä ei voitu laillisesti luovuttaa niin kauan kuin ne olivat tiloista. ottamattomina sekä että puheeraolevat vesijättömaat olivat äskettäin maanmittaritoimen kautta jaetut viideksikolmatta vuodeksi Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksestaan on Maraskuun 23 päivänä 1912 julistamassaan päätöksessä lausunut Aapo Raution joka oli ensimäisen vaimonsa Maria Pietarintyttären kansja tehdyn keskinäisen testamentin nojalla hallinnut heidän yhteestä sesäänsä kuolemaansa asti, tämän hallintooikeutensa nojalla olleen aikeutetun myymään irtainta omai912
suutta, johon Kihlakunnanoikeus on kolsonut myöskin vesijättömaiden kuuluvan, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen, mikäli se koski irtaimistoa, mutta, koskee Aapo Rautio ollut olluteut oikeutettu jakamattomalta tilalta myymään kysymyksessä olevia rakennuksia Juho Helmer Rautialle ja tämän asiakumppaneille kumonnut puheenaolevat kaupat, mitä rakennuksiin tuli, sekäli, etteivät samaiset kaupat saaneet estää Hilda Kaisa Junt tia ja hänen asiakumppaneitaan saamasta tilaosuuksiensa mukaista osaa rakennuksista ja velvoittanut Juho Helmer Raution ja hänen asiakumppaninsa laillisella raken. nusten jaolla luovuttamaan Hilda Kaisa Juntille ja hänen asiakumppaneilleen heidän tilaosuuksiään vastaavan osan tilan rakennuksista neljän kuukauden kuluessa päätöksen antopäivästä kien heille kullekin määrätyn sadan markan sakon uhalla. minkä ohessa Juho Helmer Rautio asiakumppaneineen on velvoitettu korvaa mään Hilda Kaisa Juntin ja hänen asiakumppaniensa oikeudenkäyntikustannukset ja sitä varten heille maksamaan, Sakari Rautio kuusikymmentäkolme markkaa sekä Juho Helmer ja Iisakki Vilho Rautio kumpikin kolmetoista mark kaa seitsemänkymmentäseitsemän penniä. Hovioikeus, jonka tutkilta vaksi Hilda Kaisa Juntti ja hänen muut asiakumppaninsa paitsi Anna Heikkilä, yhteisesti, sekä Juho Helmer ja Isakki Vilho Rautio, niinikään yhteisesti ostaamalla olivat saattaneet jutun, on Huhtikuun 30 päivänä 1914 antamallaan tuomialla, vahvistaen Kihlakunnanoikeuden edelläkeriatun viiSepäätöksen jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden lopullisen päätöksen varaan muuten paitsi että koska puheenaolevat Iso- ja VähäMustajärven vesijättömaat kuului913
vat kiinteistöön, eikä Aapo Rautio siis ollut ollut oikeutettu myymään niis tä suurempaa osaa kuin mikä vastasi hänen omistamaansa 20/27 Raution talosta, kysymyksenalainen kauppa Toukokuun 11 päivältä 1907 julistettiin mitättömäksi myöskin mikäli se koski sitä suurempaa osaa vesijättömäista sekä Juho Helmer Rautio ja hänen asiakumppaninsa velvoitettiin Hilda Kaisa Juntille ja hänen viimeksimaini tuille asiakumppaneilleen luovut tamaan heidän omistamaansa tilaosaa vastaava osa sanotuista vesijättömäista, allen se neljän kuukauden aika, jonka kuluessa edelläkenottu jako oli toimitettava luettava Hovioikeuden tuomion antopäivästä. Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Helmer ja Iisakki Kilko Rautio viimemainittu myös Sakarias Raution uskottuna muhenä, anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on Valterss Parviainen. tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Juho Helmar Rautio ja hänen asiakumppaninsa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää pysyväksi kuitenkin siten että edellämainittu jako on Oikeuksien määräämällä uhalla toimitettava ennen 1 päivää Helmikuuta 1916. Tätä kaikki asianomäiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Kiukkiala. A. V. Puummaan B. Anneberg Samuli Koski. 911
Den 3. September 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål angående fordran emellan Bonstjenstemannen Alf af Forselles, från Helsingfors stad sökande, samt EnkekaptenskonKatarina Henby Etholin, från Elimä socken, svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 3. September 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter stämning å Banktjenstemannen af Forselles har Enkekaptenskan Etholin vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att af Torselles under särskilda tider åren 1900 och 1901 af hennes framlidne man Kaptenen af första rängen twander Etholin till låns erhållit sammanlagdt 5027 mark 20 penni samt att Bonstjenstemannen af Torselles uti skrifvelse af den 23 September 1901 till makarna Etholéns Rdr: 42. R.t R. B. K. 915 No 1643. Sag: 268. R. D. 1912.