Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Kesäkuun 12 päivänä 1913 Keisarillisen Suomen Senaalin luomio nostorahalla Keisarille sesta Turun Hainikuudesta tullässä maansaannen meittimesta koskevassa jutussa, jossa ovat Kirjuri Frans Juho Ilmola Porin kaupungista, hakijana ja Talollinen Bruno Aukusti Eneda, Lavian pitäjän launian kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 12 päivänä kesukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt julun asiakirjat ja mistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saavel seuraavat liedel. Sittenkun Bruno Aukustiaudan isän Malakias Iludan ja Frans Juho Heidan vanhemmat Talollinen Juho Taavetinpoika Huida ja hänen vaimonsa Justina Juhontytär olivat kuolleet edellinen 18 päivänä Marraskuuta 1864 ja Justina Juhentytär 6 päivänä Toukokuuta 1867, niin oli Talollinen Juho Mikonpoika Holma, jonka Karkun, Maihijärven ja Lavian pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus 9 päiväLäsnä: W. A. B. t. R. H. K.A. 123 1802 Pag 9 R. 2 1910.
nä Maaliskuuta 1865 oli määrännyt alaikäisten Frans Juho Haudan ja Malakias Heidan holhoojaksi, 25 päivänä Elokuula 1868 laaditulla kauppakirjalla Malakias luudalle myynyt, muun muassa, Frans Juho Andan vanhemmiltaan perimät 3/12 osaa Huidan perintötalosta yllämainilussa Haurian kylässä 2,234 markan 22 1/3 pennin kauppahinnasta, johon kauppaan mikäli se koski alaikäisen hans Juho Heidan oikeutta, Kihlakunnanoikeus oli 7 päivänä Lokakuuta 1868 suostunut, ja oli Malakias Huuda sitten asianmukaisesti huudattanut luulun talon sekä saaneet sii hen kiinnekirjan 11 päivänä Syyskuuta 1867. Bruno teckusti Huidalle toimittaman sa haasteen nojalla on Frans Juho Heida sanotussa Kihlakunnanoikeudesra vaatinut että, koska Malakias Heida, joka oli syntynyt 25 päivänä Tammikuuta 1848, ote, silloin kun edellä mainittu kauppakirja oli tehty, ollut alaikäinen ei kä siis voineet laillista kauppaa päättää, samainen kauppa, mikäli se koski hän Juho Huidan osuutta Huidan talosta, julislettaisiin mitättömäksi ja että Bruno tukusti Kuoda, joka Malakias Huidan kuettua 30 päivänä Huhtikuuta 1885 tämän ainoana perillisenä oli ottanut halluunsa Heidan talon, velvoitettaisiin Frans Juho Huidalle luvulla. maan puheenalainen osuus sanotusta talosta sekä samalla maksamaan korvausta talonosuudella kymmenenä metsna ennen haastunantopaivaa 11 päivää Joulukuuta 1905 saaduista tuleista ja korvaamaan Frans Juho Hildan oikeuden käyntikustannukset. Bruno Aukusti Kuida on kannetta vastustanut väittäen muun muassa että Frans Juho Huida oli jo vuosikymmeniä ja täysiikäisenäkin enemmän kuin vuoden ajan liitänyt kysymyksessä olevasta kaupasta, ja että hän siis oli menettänyt oikeuden esittämänsä mälekanteen ajamiseen. Sittenkun Frans Juho Huida oli vastamainitun vanhentumisväitteen johdosta muistuttanut, että se oli tehty vasta sen jälkeen kuin Bruno Aukusti Kuida jo oli pääasiassa vastannut 124
sekä että yön ja vuoden aikaa ennenkuin Bruno Aukusti Huida sai haasteen asiaan si ollut kulunut siitä kuin Frans Juho Huida sai tietää Malakias Huidan olleen alaikäisen ostaessaan Heidän talon, on Kihlakunnanoikeus, 11 päivänä Huhtikuuta 1906 julistetussa päätöksessä, katsonut selvitetyksi: että Juho Holma oli kauppakirjalla 25 päivältä Elokuuta 1868, ollessaan Frans Juho Heidan ja hänen veljensä Malakias Huulan laillisena holhoojana myynyt Frans Juho Auilan perimät seitsemänkymmentäviisi kuudes sadaskahdestoista osaa Huidan perintötalosta Hauniän kylässä Malakias Huidalle, joka kauranteen aikaan ei vielä ollut täysi-ikäinen, että Kihlakunnanoikeus, Malakias luidan pyynnöstä ja sittenkun hänen ja Frans Juho Huidan lähusimpiä sukulaisia ole kuulusteltu, 7 päivänä Loka kuuta 1868 oli hyväksynyt tuon kaupan, se kä että Malakias Kuida viimeksisanottuna päivänä ollessaan vielä silloinkin alai kainen, oli saanut ensimäisen ja sittenmen tultuaan täysi-ikäiseksi, toisen ja kolmannen huudatuksen ynnä kiinnekirjan muun muassa edellämainitut le kiinteimistön osalle, Koska kuitenkin kysymyksenalainen maankauppa oli soittu kirjallisesti kahden todistajan tämä ollessa ja kauppakirja oli sekä myyjän että ostajan allekirjoittuna, eikä alakäistä henkilöä voitu utaa kaikissa tapauksissa estettynä itse hankkimasta kiinteätä omaisuutta on Kihlakunnan oikeus havainnut puheena olevan kauppava lipuheen siihen muoteen laadituksi kuin laissa kiintiän omaisuuden luovuttamisesta oli säädetty; ja kun Matakias Huuda sekä hänen kuollu sensa Bruno Aukusti Kuuta olivat tuin kaupan perusteilla velpittamassa meetessä kysymykseen tullutta tilan osaa hallinnut eikä hän Juho Huida joka oli tullut täysi ikäiseksi. 28 päivänä Huhtikuuta 1877 ja sen jälkeen asianpia vuosia tulänyt vielämainitusta kaurasta, ollut yön ja vuoden kuluessa siita kuin hän näin oli tullut tilaisuuteen itse valvoa oikeuttansa laillisesra järjestyksessä moittinut Malakias teidän kerrottua maansaantoa, vaik125
ka samat syyt, mitkä kanteessa oli ilnoitettu jo silloin olivat olleet olemassa, vaan päinvastoin nauttinut hyväksensä kauppahinnan ynnä hänelle serotussa kaupassa määrätyt muut ulot, nilkä kauppaehdot Malakias ja Bruno Aukusti Huida olivat täyttäneet, sentähden on Kihlakunnanoikeus, nojautuen Kuninkaalliseen selitykseen 14 päivältä Toukokuuta 1805, julistanut Frans Juho Haidan menettäneeksi kaiken oikeutensa moittia puheena olevaa kauppaa sekä sen vuoksi kyljännyt Frans Juho Huidankanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Frans Juho Huida oli veloamalla saattanut jutun, on 22 päivänä Marraskuuta 1902 antamallaan tuomiolla jättänyt asianKihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon on Frans Juho Huida anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Bruno Aukusti Huida on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Frans Juho tärdä ole esiintuenut syytä muuttaa lainhuuden luomiota, joka siis jää pysysaksi, ja velvoitetaan kans Juho Aniala suorittamaan kuino Aukusti Viidalle korvaukseksi hänellä jutun vuoksi täällä ollista kustannuksesta seitsemän kymmentä markkaa. tätä kaikki asi anomaiset noudattakulKeisarittinen Suomen SenaallisWaler Andersson N Amberg Waler Andersson N Amberg Wallet Andersson N Amieberg K. R. Halanen K. Auer. de. Winter 126
Den 13 Juni 1913 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt sessionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet växelmål, emellan förman Wilhelm Hansen icmed hemort i residensstaden Kopenhånen af konungariket Sanmark, sökande, samt Stabskaptonen Robert Lagus, från Åbo stad, svarande: Gifven i Justitiedopartementet den 13 Juni 1913. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Åbo stad har förman Wilhelm Hansen & C yrkat Stabskaptenen Lagus förpliktande att på grund af en utaf honom den 1 Augusti 1910 i Åbo stad utställd af Herr Gunnar sock till betalning uppterad och å förman sedermera öfverlåten, för bristande betalning behörigen protesterad två månaders växel utgifva ej mindre sagda växels oOfver: W. t - R. B. K. H - K.t K: 809. Tog. 316. R.S. 1911
guldna belopp 1741 kronor 90 öre svenskt mynt jämte sex procents årlig ränta därå från förfallodagen den 1 Jorenämnde Oktober än en tredjedels procent af växeloppet i provision och 13 kronor 1 och i godtycrelse för protostkostnaden äfvensom ersättning för firmans rättegångs umgälder. 7 saken hörd har Stabskaptenen Sagus väl medgifvit, att omordade af honom utställda och endosserade växel enligt dansk rätt blifvit i behörig ordning protesterad, men ifrågasatt, huruvida icke den här i landet gällande växelstadgans bestämningar i nästnämndt hänseende bort tillämpas, och om ej firman Wilhelm Hansin & C, som icke låtit verkställa protasten inom den i 40 SS af nyssagda stad ga föreskrifna tiden såväl i följd häraf som med hänsyn till den omständigheten, att växelbeloppet icke hos Lagus utsökts inom tre månader efter dess förfallodag, för lorat sin talan emot Lagus på grund af vändrätt och förty anhållit om käromålets förkastande Efter det förman Wilhelm Hansson C i anledning af förestående genmäls anmärkt att förman, enär ifrågavarande växel var ställe att betalas utom Finland, egde för anhängiggände af sin återgångstalan åtnjuta sex månaders tid, räknad från växelns författodag har Rådstufvurätten medels den 9. Mars 1910 afkunnadt utslag, all den stund förman Wilhelm Hansen Co kraf grundade sig å en af Stabskaptenen Lagus utställd och endossirad samt behörigen ocopterad äfvensom sedermera inom föreskrifven till protocol och hos Lagus utsökt växel den förman innehade, jämlikt Kejserliga värdstadgan af den 29 Mars 1858 och SS i Kejserliga förordningen den 3 December 1875 angående införande af nyutsökningslag för Storfurstendömet Finland och hvad i afseende 428
därå skall iakttagas, ålagt Stabskaptenen Lagas vid utmätningsöfventyr att mot återbekommande af originala växeln, kvitterad, till firman Wilhelm Hansin i Cgenast utbetala växelns innehåll ettusen niohundra fyratioen kronor nittio öre med sex procents årlig ränta. därå från värdns förfallodag den 1 Oktober 1910, tills full betalning följde en tredjedels procent af sagda belopp i gravision samt tretton kronor ett öre i ersättning förprotastkostnaden, allt i svenskt myntslag eller motsvarande belopp i finskt mynt efter å betalningsdagen på orten gällande kurs hvarhos Stabskaptenen Lagus skyldigkänts att med femtiofem mark godtgöra firman dess i målet hafda umgälder Kejserlige Hofrätten, under hvars pröfning Stabskaptenen Lagus i vadeväg dragit målet, har medels dom den 22 September 1911 sig i saken utlåtit och funnit väl den i 1 SS af ofvanåberopade värketstad ga ingående föreskriften därom, att växd skall för att medföra växel rätt innehålla uppgift å orten hvarest godkännaren är bosatt, genom utsättandet af ocaptanten Jacho bostadsaders å den till grund för krafvet lagda växeln vara i förmelle hänseende iakttagen, men emedan den omständigheten, att väden enligt därå gjord anteckning komme att infrias genom endor senterne i Köpenhänen eller således af firman Wilhelm Hansen vi Co själf, den där enligt ett å växeln förekommande öfverkorsadt endossement efter Stabskaptenen Lagus öfverlåtit densamma å bank i Köpenhamn, icke kunnat, med hänsyn därtill att växeln var ställd att betalas jämväl i residensstaden Stockholm af konungariket Sverige, i afvikelse från stadgandena i 40 och 41 SS af nyssnämnda växelstadga pitaga firman från skyldigheten att, då va429
luta för värdn icke å förfallotiden tillhandapallits firman i Köpenhamn och ej heller i Stockholm erlagts, protestera äfven å sistnämnda ort för att hafva sin rätt till återgång för bristande betalning emot Stabskaptenen Lagus bevarad, ty och då så icke skett, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkastat firman Wilhelm Hansen 4. Co emot Stabskaptenen Lagus i saken utförda talan. Uti Hofrättens dom har firman Wilhelm Hansen i Co anhållit om ändring medels hit ingifven deduktion den Stabskaptenen Lagus bemött, hvarefter, muntligt förhör i målet härstädes egt rum. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och enär Köpenhamns Säne - och Siskontobank till hvilken ifrågavarande växel, som varit ställd att betalas "ved Endossenterne i Röbenhuva" af firman Wilhelm Hansen & C öfverlåtits, för uteblifven betalning å sagda ort behörigen potesterat, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens som, fastställa Rådstufvurättens i saken afkunnade utslag. Ort alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Watten Andersson. B. Annberg. Watten Andersson. B. Annberg. K. R. Helanen K. Auer 430
Kesäkuun 16 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Turun Hovioikeudesta tullas sa, saa lavaa koskevassa jutussa jossa ovat Asikkalan Osuuskaupan konkurssikesän toimitsija miehet, Asianajaja Ernst Gustaf Mesterton Kauppias Oskar Konen ja Talonomistaja Tuomas Kannas, kaikki Lahden kaupungista, yhteisesti, hakijoina sekä Talollinen Villehad Suntiala, Asikkalan pitäjän kirkonkylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 16 päivänä Kesäkuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedet. Villehad Suntialalle 16 päivänä Elokuuta 1900 toimituttamansa haasteen nojalla on Asikkalan Osuuskauppa ja, sen luovutettua omaisuutensa velkojiensa tyydyt tämiseksi osuuskaupan konkurssi Läsnä: F. S. W. A. B. t. f. J. P. K. A: No 817. såg. 148. Ris 1912.
pesä Asikkalan pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa vuoti nut, että Villehad Suntiala velvoitet taisiin suorittamaan osuuskaupalta Tammikuun 20 päivästä 1905 Maaliskuun 1 päivään 1909 saamainsa kauppatavarain maksamatta jäänyttä hintaa 855 markkaa 64 penniä korkoineen Kuulustettuna asiasta on Villehad Suntiala vastustanut kannet ta sekä jäävimistutuksena Kaupanhoitajaa Robert Emil Loimua ja tämän sisasta Iida Loimua vastaan, jotka olivat esitetyt asiassa todistamaan, lausunut, että heillä oli odotettavana hyötyä tai vahin koa todistuksestaan, koska he aika naan olivat olleet osuuskaupan hoitajina ja Robert Emil Loimi sitäpaitsi oli puheenalaisen osuus kunnan jäsen, mutta on Kihlakunnanoikeus väitepäätöksellä 6 päivältä Syyskuuta 1910 hyljännyt tuon muistutuksen, koskei oltu näytetty Robert Emil Loimeen olevan osuuskunnan jäsen eikä hän enempää kuin Iida Loimukaan enää ollut osuuskunnan palveluksessa. Kuulusteltuansa todistajina paitsi muita, myöskin Robert Emil Soimua ja Iida Loimua, on Kihlakunnanoikeus niinikään Syyskuun 6 päivänä 1910 julistamallaan lopullisella päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Villehad Suntialan maksamaan Asikkalan Osuuskaupan konkurssipesälle vaaditut kahdeksansa taa viisikymmentäviisi markkaa kuusikymmentäneljä penniä korkoineen viisi sadalta vuodessa haastepäivästä Elokuun 16 päivastä 1909 täyden maksun tapahtunni seen asti sekä sitä paitsi sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan konkurssipesän oikeuden käyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Villehad Suntiala oli veteamalsa saattanut jutun, on tuomiossa 30 päivältä Huhtikuuta 1912 antanut 132
lausuntonsa asiasta; ja koska Hovioikeudessa oli näytetty, että Robert Emil Loimi oli Asikkalan Osuus kaupan jäsen ja hänellä siis oli asiasta odotettavana hyötyä tahi vahinkoa, sentähden ja kun Robert Emil Loimi ja hänen sisarensa Iida Loimu näin ollen O. K:n 17sa vun 7 SS:n mukaan olivat esteelli set jutussa todistamaan, on Hovioikeus julistanut Robert Emil Loimun ja Iida Loimeen peräytystä distajiksi ja heidän kertomuksen. sa arvoa vailla oleviksi. Putkies saan itse asiaa on Hovioikeus katsonut Asikkalan Osuuskaupan konkurssipesältä jääneen näyttä mättä, että Villehad Suntialalle oli puheenalaisena aikana annettu kauppatavaroita enempää kuin mistä Asikkalan Osuuskauppaa oli hyvitetty; minkä vuoksi Hovioikeus, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Ville had Suntialaa vastaan jutussa ajetun kanteen Hovioikeuden tuomioen ovat Asianajaja Mesterton ja hänen asiakumppaninsa anonut muutosta perustelmalla, johon Villehad Suntiala on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, ettei vät Asianajaja Mesterton ja hänen asiakumppaninsa, koska Robert Emil Loimi puheenalaisena aika na on ollut Asikkalan Osuuskaupan hoitajana ja hänellä sen vuoksi voi olla hyötyä tahi vahinkoa asiasta velotettavana, ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuome tu, mikäli Robert Emil Loinius ja Iida Loimu on julistettu peräytys todistajiksi. Mitä itse asiaan tulee katsoo Keisarillinen Senaatti, että ole esitetty syytä Hovioikeuden tuomion muuttamiseen muulla tavoin kuin että, koska Villehad Suntiala 6 päivänä Syyskuuta 1910 Kihlakunnanoikeuteen antamassaan laskussa on myöntänyt jääneensä Osuuskaupalle maksamaan kak133
sikymmentäseitsemän markkaa neljäkymmentäyksi penniä oikä Ville had Suntiala ole näyttänyt Osuuskaupalle suorittamansa Marraskuun lopulla vuonna 1907 maksamikseen väittämiänsä kahdeksaakymmentä markkaa, Keisarillinen Senaatti har kitsee oikeaksi velvoittaa Villehad Sun tialan Asikkalan Osuuskaupan konkurssipesälle maksamaan mainitut kaksikymmentäseitsemän markkaa neljäkymmentäyksi penniä Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Puit Isorikoski. R. Annberg. K. Auer Walter Andersin. Johannes Pesonen. Uno Strömsten. Den 16 Juni 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revi sionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål angående ersättning, emellan tillhäradshöfdingen Jafet Hartikainen och Målaren Juho Heinonen, hvardera från Uleåborgs stad, såsom syssloman i Fabrikanten Heikki Kuosmonens till konkurs upptagna bo, sökande, samt Ingeniören Santeri Pohjanpalo, från Helsingfors stad, svarande: Gifven i Justitiedeparlementet den 16 Juni 1913. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Inför Rädstufvurätten i Uleåborg hade Fabrikanten Kuosmonen den 29. Maj 1899 emot Ingeniörerne Alexander Frics och Alexander Finnilä, hvilka då under firma Aleks. Frics 4 Aleks Finnilä skrifvit utfärsrörelse Öfver: F. S. W. A. J.S.  A. R. K. A No 829. Sag 1622. Rdr 1912.
i staden Nikolaistad anhängig gjort ett mål, hvari Fabrikanten Kuosmonen anfört, att Kuosnonen efter att hafva brefvästat med Ingeniärerne Friis och Finnilä angående inköp af en petroluummer till Kuosmonens verkstad i Uleäborg, den 28 Juli 1898 af Ingeniören Frics beställt en dylik motor, som skulle kosta 3,700 mark samt varafullt ändamälsenlig och för öfrigt så beskaffad som ett Kuosmonen af Frics och Finnilä tillsändt proskekt närmare angaf, samt att Kuosmonen påföljande September månad fått af Frics emottaga en motor, hvilken emellertid haft sådant fel att densamma ofta stan nat i sin gång och äfven i öfrigt varit af annat och sämre slag än vid köpet öfverenskommits, enär, bland annat, motorn, som enligt prospek tet bort kunna skötas af en perron och hafva jämn gång, behöft fyra man för sin skötsel och under gången fört ett så starkt buller att Magistraten i Uleåborg genom utslag den 20 Januari 1899 förkjudit Kuosmonen att vidare begagna densamma. I anseende härtill hade Fabri kanten Kuosmonen, med förmälan att Ingeniören Friis den 26 April 1899 återtagit ifrågavarande mötor, yrkat straff å Ingenio rerne Frics och Finnilä för bedra geri i handel samt deras skyldigkännande att åt Kuosmonen utbetala följande ersättningsbelopp nämligen: 1o för byggandet af grund mer för motorn 200 mark, 2/2 för forsling af motorn från järnvägs stationen till tullkammaren och diirifrån åter äfvensom för moteens ankringande å sin plats 50 mark; 3o för vattenbehållare, rör och kranar som blifvit adugliga, 200 mark; 4o för arbetares söner enligt arbetslisten 1581 mark 99 penni, 5o för hvarjehanda arbeten i afseende å metoms och dess vattenbehållares i ordningställande 250 mark, 6o för axelledningar och lager jämte remskifvor, 133
som blifvit odugliga, 300 mark; 7o för betalning åt arbetsledaren Jakob Wilhelm Jakobsson för underrökning och reparation af motorn 100 mark; 8o för sex tunnor petroheim 162 mark. 9o för fett och olja 10 mark samt 10o för uppehåll i arbetet från den 18 November 1898 till den 26 April 1899 eller för 131 arbetsdagar, efter 25 mark för hvarje. 3275 mark; därå och sedan Fabrikanten Kuosmonen frångått sin talan emot Ingeniö ren Finnilä, Kejserliga Senaten, under hvars pröfning målet omsider dragits, genom utslag den 21 November 1901 sig utlåtit: och emedan Fabrikanten Kuosmonen icke förebragt den ringaste utredning därom att Ingeniören Frics vid det han bevererat oftanämnda måtor åt Kuos monen afvetat att densamma varit för sitt andamål oduglig, ty och då frågan om Kuosmonens rätt att för sin på ofvanbeskrifvet sätt lidna skada af Ingeniören Frics fordra ersättning på den grund att den levererade varan icke varit af öfverenskommen beskaffen het, med afseende därå att sagda fråga vore af tvistemåls natur, icke kunde upptagas till pröfning i sammanhang med det till Kejserliga Senatens afgörande förelig gande målet, hvari Kuosmonen grundat sin talan på Ingeniören Friis tillvitadt bedrägeri och hvilket mål förty handlagts såsom brottmål, hade Kejserliga Senaten förkastat Kuosmonens talan Efter det Fabrikanten Kuosmonen upplåtit sitt bo till sina bor genärers förnöjande, hafva Vicehäradshöfdingen Martikainen och Mälaren Heinonen i deras förut uppgifna sysslomännäegenskap på stämning å Ingeniören Frius, som emellert tid ändrat sitt namn till Santeri Pohjanpalo, vid Rådstufvurätten i Helsingfors den 13 April 1910 yrkat att, enär ofvanomförmälda af Pohjanhalo åt Kuosmonen levererade mötor, på sätt i förberörda tidi436
gare rättegång beskrifvits, icke varit kontraktsentig och förty icke kunnat af Kuosmonen för därmed afsedt ändamål begagnas, Ingemiören Pohjanpalo måtte åläggas att genast utbetala det i sagda rättegång af Kuosmonen fordrade skadeersättningsbeloppet med inalles 6128 mark 99 penni jämte fem procents ränta därå från den 29 Maj 1899 efter afdrag dock af 97 mark 40 penni, som vid den 27 Mars och 18 Maj 1913 hållen auktion influtit genom försäljning af förenämnda vattenbehållare, rör, axelledningar samt repomar och remskifvor, hvarhos Vicehäradshöfdingen Martikainen och Målaren Heinonen gjort anspråk på ersättning för kostnaden å rättegången. Isaken hörd har Ingeniören Pohjanpalo motsagt käromålet, jämte det Pohjanpalo framhållit, att Fabrikanten Kuosmonen och hans konkursmassa genom uraktlåten het att i årstämningsmålet efter firman Aleks. Frics & Aleks- Finnilä, som emellertid upplästs, bevaka i frågavarande fordran gått försusti ge fordringsanspråket såväl emot firman som emot Pohjanpalo så som delegare i firman; därå Råd stufvurätten genom utslag den 15 Februari 1911, jämte det Trehärads höfdingen Martikainen och Mälaren Heinonen i deras förut uppgifna egenskap förklarats berättigade att emot Ingeniören Pohjanpalo utföra förevarande ersättningstalan, oaktadt fordringsanspråket icke Eva kats i firman Aleks. Frics 4. Aleks Finniläs proktamamål, på upptagna skäl förkastat Martikainens och Heimonens talan Hofrätten, under hvars pröfning Vicehäradshöfdingen Murtikainen och Mälaren Heinonen i vaderåg dra git målet, har medels dem den 26 April 1912, emedan utredning saknades därom att ifrågavarande motor varit af annan beskaffenhet, än Fabrikanten Kuosmonin vid 137
beställningen afsitt, eller att motern haft sådant fel, som gjort densamma oånvändkar, låtit bero vid det slut, hvari Rådstufvurätten i saken stannat Uti Hofrättens dom hafva Vicehäradshöfdingen Martikainen och Målaren Heinonen anhållit om ändring medels deduktion, den Ingeniören Pohjanpalo bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Vicehärads höfdingen Martikainen och Målaren Heinonen icke hafva anfört skäl till indring af Hofrättens dom, hvarvid förty kommer att förblifva; och skyldigkännes Vicehäradshöfdingen Mar tikainen och Målaren Heinonen, i deras förenämnda sysslomannågen skap, att gälda åt Ingeniören Pohjan palo, i ersättning för hans häretädes i målet hafda kostnader, åttio mark. Det alle, som vederbör till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: Heix Laurik och Walter Andersin. Johannes Pesonen. A. F. Rulls. Wirra Johannes Pesonen. A. F. Rulls. Wirra K. Auer. T. Jännfelt Kesäkuun 16. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusiutussa, jossa Talollinen Petter Andrejest Rovio, Salmin pitäjän Orusjärven kylästä, on hakijana, ja Jäskelä Bruks Aktiebolag niminen osakeyhtiö, jortavalan pitäjästä. roisjääneenii vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, 16. päivänä Kesäkuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot. Salmen pitäjän käräj äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on osakeyhti tion Läskelä Bruks Aktiebolagin puolesta lausuttu, että Petter Rovio, joka välikirjalla 27. päivältä Elokuuta 1906. oli ottanut osakeyhtiölle hankkiaksensa Laatokan merin Miinalan lahden rantaan vähintään 7000. petäjä- ja kuusipuuta, oli, kuljetettuaan sitä varten Laatokkaan laskevaan Lohioja nimiseen jokeen 6140. puuta, keskeyttänyt näiden Läsnä. F. W.t - J. P. A. B. K.t. No 831. Pagl. 60. R. D. 1910.