Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Talollinen Johan Vilhelm Palander, Hausjärven pitäjän. Ridasjårven kylästä, ynnä Ohkolan kylässä asuvat Työmies Maunu Falck, vaimonsa Iida Katarina Ananiantyttären edusmiehenä, ja Eläkeläinen Ananias Lindroos, alaikäisen tyttärensä Impi Ihana Lindroosin holhoojana, Hausjärven, Janakkalan ja Vanajan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Maria Fredrika Palander oli Lokakuun 30 päivänä 1908 Kihlakunnanoikeudessa valvonut senedellisen Toukokuun 11 päivänä rintaperilliset tä kuolleen miehensä Talollisen Vilhelm Palanderin jälkeen Lokakuun 10 päivänä 1890 tehdyn keskinäisen lestamentin, jonka perusteella Maria Fredrika Palander aikoi omistaa kaiken miesvainajansa jälkeen jääneen kuuteän ja irtaimen omaisuuden; mutta koska tuo testamentti, jota ei edesvoitu pitää vainajan viimeisenä tuhtona, hän kun myöhemmin oli sääta nyt omaisuudestaan toisin, ei sisatänyt mitään määräystä ensiksi kuolleen aviopuolison pesäosuudesta, vaan sääsi ainoastaan että jälkeen jääneen omaisuus olkoon se mistä nimestä ja laadusta tahansa pitää täydellä omistusoikeudella lankeemaan jälkeen jääneellä, eikä Vilhelm Palander, joka oli isältään Tuomas Abrahaminpoika Palandeilta ostanut neljänneksen manttaalin suuruisen Kallee nimisen puolen Kartanon perintötaloa No 3 Hikiän kylässä, myöskään ollut Uut oikeutettu tuota sukuun ostettua maata testamentilla poisantamaan, niin ovat Kirjakauppias Palander ja hänen myötäpuolensa, joista Kirjakauppias. Palander ja Johan Vilhelm Palander olivat Vilhelm Palandervainajan veljenpoikia sekä Karl Viktor ja Johan Vilhelm Lindroos ynnä Iida Katarina Anapiaantytär ja Impi Ihana Lindroos Vilhelm Palander - vainajan sisaren lapsia, Vilhelm Palanderin lähimpinä perillisinä vaatineet, että pu1332
heenalainen testamentti julistettaisiin mitättömäksi ja Maria Fredrika Palander velvoitettaisiin luovuttamaan Vilhelm Palanderin jälkeen jäänyt omaisuus lailliseen jakoon vainajan perillisten kesken kuin myöskin korvaamaan Kirjakauppias Palanderin ja hänen myötäpuoltensa oikeudenkäyntikulut. Maria Fredrika Palanderin vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus Huhtikuun 1 päivänä 1910 julistanut päätöksen asiaan; ja kun oli näytetty puheenalaisella testamentilla tarkoitetun säätää, että eloon jäänyt puoliso saisi omakseen kaiken toisen puolison kuoltua pesässä löytyvän omaisuuden, eikä se seikka, että Palanderin aviopuilet myöhemmin tehdyllä testamentilla olivat säätäneet siitä, miten heidän molempain kuoltua pesän omaisuuden suhteen oli meneteltävä, voinut moitteenalaisen testamentin pätevyttä vähentää, koska Vilhelm Palanderilla oli ollut valta tehdä kysymyksessä olevalla testamentilla vaimonsa hyväksi myöntämänsä omistusoikeus pesäosaansa riippuvaksi millaisista ehdoista hyvänsä; sentähden ja kun Palanderin aviopuolella muutenkin oli ollut valta säätää omaisuudestaan, jäämistöön kun ei oltu näytetty kuuluvan sellaista, josta ei olisi saatu testamentilla määrätä oman mielensä mukaan, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kirjakauppias Palander ja hänen myötäpuolensa Kihlakunnanoikeudessa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Tammikuun 22 päivänä 1913 antamallaan tuomiella jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Kirjakauppias Talanderin vastamainittuine myötäpuolineen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Maria Fredrika Palanderin Hovioikeudessa olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon ovat 1858
Kirjakauppias Palander sekä Karl Viktor ja Johan Vilhelm Lindroos anoneet muutosta perustelmalla, johon Maria Fredrika Palander on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Kirjakauppias Palander, Karl Viktor Lindroos ja Johan Vilhelm Lindroos de esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksija velvoitetaan Kirjakauppias Palander ynnä hänen täällä olevat myötäpuolenne yhteisvastuullisesti suorittamaan Maria Fredrika Palanderille korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi olleista kuluista seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Alfred Luksiala B. Anneberg A.V. Ahdellvaara Samuli Korki A.V. Ahdellvaara Samuli Korki man Dahlbeck Marraskuun 16. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulteessa velkomisjutussa, jossa Anttolan pitäjän Kähkölän kylästä oleva entinen Talollinen Niilo Torniainen on hakijana ja Talollinen Antti Pöyhönen, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 16. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itulleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niin tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot. Anttolan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Niilo Torniainen lausunut, että Antti Pöyhinen, ostaessaan Syyskuun 1. päivänä 1908. Niilo Torniaiselta perintotalon No 3. Kähkölän kylässä, eli samalle päivälle päevätyllä, mutta Tammikuussa vuonna 1909. kirjoitetulla välikirjalla sitoutunut tilan hintana suorittamaan 2500. markkaa, josta rahamäärästä AntLäsnä: F. S. A. L. - B. et. - A. B. - S. K. (A. Dck No 2172. Pag. 27. R. D. 1913.
ti Pöyhösen tuli maksaa kauppavälikirjassa lähemmin mainituille henkilöille yhteensä 1500. markkaa ynnä Niilo Tormiaisen 200. markkaan nousevat velat, jääden 800. markkaa tilanhinnasta siis Niilo Tormiaiselle suoritettavaksi, sekä antamaan elinkautisena eläkkeenä Niilo Tormiaiselle, paitsi vapaata asuntoa, ruokaa ja vaatteita, kun kin huukauden 1. päivänä 60. markkaa; mutta hun Antti Pöyhönen eli laiminlyönyt suorittaa Niilo Torniaiselle maksettavan kauppahinnan osan sekä huukautisen läkemakseen, on Niilo Torniainen vaatinut, että Antti Pöyhönen velvoitettaisiin Törmäiselle suorittamaan mainitut 800. markkaa yhnä eläkerahat Syyskuun 1. päivästä 1908. samaan päivään vuonna 1909. yhteensä 770. markkaa, kaikki korkoineen. Antti Pöyhösen vastusteltua kannetta, on Kihlakunnanoikeus Huhtikuun 7. päivänä 1911. julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Antti Pöyhönen ostaessaan 1. päivänä Syyskuuta 1908. Niilo Pormaiselta puheenalaisen talon, oli sitoutunut suorittamaan talon hintana 2500. markkaa, josta Antti Pöyhösen tuli maksaa määrätyille henkilöille 1500. markkaa ja Niilo Tormiaisen velat yhteensä 200. markkaa, sekä sen lisäksi antamaan Niilo Torniaiselle elinkautisena eläkkeenä, paitsi vapaata asuntoa, ruokaa ja vaatteita, kaupantekopäivästä alkaen hunkin suukauden 1. päivänä 60. markkaa, minkä vuoksi ja koskei Antti Pöyhonen ollut väittänytkään maksaneensa Niilo Törmäiselle kaupparinnan jäännöstä 100. markkaa tasi sanottua eläkemaksua, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Anti Pöyhösen suorittamaan Niilo Toimaiselle sanotut kahdeksansa taa markkaa viiden prosentin korkoineen oikeudenkäynnin alusta Syyskuun 3. päivästä 1909. mak1835
siin tapahtumiseen ja eläkkeenä Syyskuun 1. päivästä 1908. samaan päivään vuonna 1909. kuusikymmentä markkaa kuukaudella eli yhteensä seitsemänsataa kaksikymmentä markkaa kuuden prosen tin korolla kullekin maksettavaksi erääntyneelle eläkemäärälle sen erääntymispäivästä täyden maksun toimittamiseen sekä kolmellasadalla seitsemälläkymmenelläviidella markalla korvaamaan Niilo Torniaien oikeudenkäyntikustannukset. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Pöyhönen oli vetoamalla saattanut jutun, on Joulukuun 18. päivänä 1912. antamallaan tuomiolla jättänyt asian muuten Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan osoitei että, koska Antti Pöyhönen aviassa esitettyyn selvitykseen nähden oli katsottava velvolliseksi suorittamaan Niilo Torniaisen elatukseksi mainitun välikirjan mukaan maksettavat kuusikymmentä markkaa ainoastaan, jos Torniainen uollut Pöyhösen ruoassa, eikä Niilo Tormiainen ollut kieltänyt Antti Pöyhösen tekemää vaiolta, että Pöyhönen Syyskuun 1. päivän 1908. ja saman päivän vuonna 1909. välisenä aikana oli antanut Torniaiselle ruvan, Antti Pöyhönen vapautettiin suorittamasta hänen maksettavakseen tuomittuja eläkeessa niille määrättyine korkoineen Hovioikeuden tuomioon on Niilo Torniainen anonut muutosta perustelmatta, johon Antti Pöyhönen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuonion, jättää asian Kihlakunnan oikeuden päätöksen varaan. Tala vaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Nils Saarckoski B. Anneberg Alpenliukkiala. Samuli Koski. A. V. Lillnemman Allan Dahlbeck. 236
Marraskuun 17 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa ovat Normarkun pitäjän Söörmarkun kylästä oleva Talollinen Mikko Mikonpoika Hatanpää hakijana ja saman pitäjän Finpyyn kylästä oleva entinen Talollinen Oskar Svensberg vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 17 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, nikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Normarkun ja Ahlaisten pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudes sa en Oskar Svensberg lausunut, että Mikko Hatanpää oli velkakirjalla Tammikuun 23 päivältä 1902 Oskar Svensbergiltä saanut lainaksi 6800 mark kaa, jonka lainan ja sille juoksevan kuuden prosentin vuotuisen koronva kuudeksi saman kuun 27 päivänä oli vahvistettu kiinnitys Hatanpään Läsnä: F. S. A. B. - 1. - 2. k. R. K. A. Dck. 1857 No 2175. Tag. 115. R. D. 1913.
silloin omistamaan taloon ja tonttiin 1o 99 Porin kaupungin kuudennessa kaupanginosassa, että sanottu talo oli myyty pakkohuutokaupalla Toukokuun 30 päivänä 1910 jolloin Oskar Svensbergen saatava mainitun velkakirjan perusteilla oli korkoineen 1842 markkaa 85 penniä, sekä että tulon hinnasta oli Svensbergin osalle tullut ai noastaan 3845 markkaa 35 penniä, minkä vuoksi Oskar Svensberg on, ilmoi Ramjäännössäätävänsä tekevan 3.57 markkaa 50 penniä, vaatinut Mikko Hatanpäätä velvoitettavaksi Svensbergille maksamaan tuo määrä korkoineen huutokauppa päivasta. Vastustaen kannetta on Mikko talonpää väi stänyt, että Oskar Svensberg oli Mikko Hatanpään myydessä kauppakirjalla Huhtikuun 1 päivältä 1908 mainitun Porin kaupungissa omistamansata lon Työmies Juho Henrik Wilinille ja hänen vaimolleen Kustaava Helenille ollut saapuvilla ja suostunut siihen, että selenin aviopuolet maksaisivat hänelle kysymyksessä olevan kiinnitysvelan sensiten vapauttanut Mikko Hatanpään metsuvelvollisuudesta. 1238 Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset olevat molemmin puolin anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Lokakuun 13 päivänä 1911 julistamallaan päätöksellä koska Mikko Hatanpää oli Tammikuun 23 päivänä 1902 antamallaan velkakirjalla sitoutunut vaadittaessa Oskar Svensbergilse maksamaan 6800 markkaa kuuden prosentin vuotuisella korolla, mikä velkakirja oli saman kuun 27 päivänä kiinnitetty Mikko Hatanpään silloin omistamaan sanottuun taloon ja tonttiin Porinkaupungissa, eikä tämä velka taloa pakkohuutokaupalla myytäessä Toukokuun 30 päivänä 1910 ollut tullut maksetuksi kauppasummasta, vaan Oskar Svensbergin ilmoituksen mukaan siitä oli jäänyt vorettamatta 3597 markkaa 50 penniä, sen vuoksi ja kun ei Mikko Hatanpää ollut voinut näyttää, että Oskar Svensberg olisi tapauttanut Hatanpään maksamasta velakirjan jäännössisällystä, Kihlakunnan ikeus on, K.K:n 9 luvun 4 SS:n nojalla elvoittanut Mikko Hatanpään saadesann kuitutun velkakirjan Oskar Svens
bergille suorittamaan vaaditut kolmetuhatta viisisataa yhdeksänkymmentäseitsemän markkaa viisikymmentä penniä korkoineen kuusi sadalta vuodessa Toukokuun 30 päivästä 1910 täyden maksun tapahtumiseen sekä sadalla kahdellakymmenellä markalla korvaamaan Svensbergen oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mikko Ratanpää oli vetoamalla saattanut jutun, on Huhtikuun 7 päivänä 1913 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Mikko Hatanpään suorit tamaan Oskar Svensbergille viisikymmentä markkaa korvaukseksi hänen kuluistaan Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Mikko Hatanpää anonut muutosta perustelmalla, johon Oskar Svensberg on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Mikko Hatanpää ole esittänyt syytä muuttaa Korvikeuden tuomiota, joka siis jää pysyvätsi; ja velvoitetaan Mikko Hatanpää suuAllan Dahlbeck 1359 rittamaan Oskar Svensbergille korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi olleista kuluista seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Filis Femkoski Alfred Luaksiala. Filis Femkoski Alfred Luksiala. R. Anneberg A. V. Rustmanen Samuli Koski.
Marraskuun 1. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomis jutussa, jossa Lampuoti Juho Vilpinpoika Ristseppä, Heinjoen pitäjän Ristseppälän kylästä, on hakijana ja Lampuoti Juho Antinpoika Manninen, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 17. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt intun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Muolan ja Heinjoen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juho Manninen vaatinut, että Juho Ristseppä velvoitettaisiin velkakirjan nojalla Syyskuun 25. päivältä 1906 Juho Manniselle suorittamaan sano tun velkakirjan sisällys sata mark kad kuuden prosentin vuotuisine korkeineen Syyskuun 25. päivästä 1908. sekä korvaamaan Mannisen oikeudenkäyntikulut. Juho Ristseppä on myöntänyt puSämä: F. A. L. Bco Å. R. S Sk 1360 No 2176. Säg 20/7 R. 1913.
heenalaisen velkakirjan oikeaksi, mutta väittänyt maksäneensa koko velan Tammikuun 28. päivänä 1909., vaikka velkakirja oli jäänyt Juho Mannisen haltuun, minkä vuoksi Juho Ristsep pä on anonut kannetta hyljättäväksiKihlakunnanoikeus on Syyskuun 22. päivänä 1911. julistanut päätöksen asiaan, ja koska Juho Ristsoppa oli myöntänyt kanteen perusteeksi esitetyn velkakirjan oikeaksi eikä ollut toteensaattanut maksaneensa kysynyksessä olevaa velkaansa, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Juho Ristsepän saadessaan kuitatun alkuperäisen velkakirjan suorittamaan Juho Manniselle vaaditut sata markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Syyskuun 25. päivästä 1908 lukien sekä viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Mannisella asiasta olleet kulut Herioikeus, jonka tutkittavaksi ja ho Ristseppä oli vetoamalla saatto nut julun, on Kesäkuun 12. päivänä 1913. antamallaan tuomiolla jättänyasian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Juho Ristsepän korvaamaan Juho Manni alle maksut, yksitoista markkaa kolmekymmentä penniä, hänen kap palaestaan Hovioikeuden tuomiota Hovioikeuden tuomioon on Juho Ristuppäi anonut muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Juho Manrinen on paikalletulopäivänä Elouun 11. päivänä 1913. täältä ottanut sekä saman kuun 25. päivänä jälkeen kello kaksitoista päivällä tänne antavut vastinekirjoituksen. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julun; ja jättäen ottamatta huomioon, mitä Juho Manninen on mainitussa vastinekirjoituksessaan lausunut, koska Juho Manninen on sen vasta määrääjän kuluttua tänne toimittanut, katsoo Kasarillinen Senaatti, ettei Juho Ristseppä ole esittänyt syytä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden tuomiota kuin että hänit asian laatuun nähden vapautetuun suorittamasta yllämainittua oi1861
kuudenkäyntikulujen korvausta viittä kymmentä markkaa ja maksuja Mannisen kappaleesta Hovioikeuden tuomiota yhtätoista markkaa kolmeakymmentä penniä. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. tuis Saari horku. Alftikuksiala teris Kaarikosk. Alftikuksiala B. Anneberg. Samuli Koski. A. H. Lillennen Marraskuun 17 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Valkealan pitäjän Mattilan kylästä oleva Parturi Johan Reiman, omasta puolestaan ja vaimonsa Eva Riimanin edusmiehenä, on hakijana sekä samassa kylässä asuva Itsellinen Erik Piilsa tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 17. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Johan ja Eva Reimanille toimituttamansa haasteen nojalla on Erik Pulsa talkealan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Eva Reiman oli Kesäkuun 30. päivänä 1910. Johan Reimanin oleskellessa Amerikassa lainannut aviopuolisoiden yhteisen pesän hyväksi Erik Pilsalta 20. markkaa, maksamatta lainaa takaisin, Johan ja Eva Reiman velvoitetsämä: W. A. J. P. R. H. K. AA. SaNo 2180 Pag. 168. R.D. 1913.
taisiin suorittamaan Erik Pulsalle mainittu rahamäärä korkoineen sekä sen ohessa korvaamaan Pulsan oikeuden käytekulut. Kannetta on Johan Reiman, kieltäen Eva Reimanin lainanneen Erik Julsalta tämän ilmoittamaa rahamäärää, vastustanut; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus Huhtikuun 25. päivänä 1911. julistamassaan päätöksessä on katsonut käyneen selville, että Eva Reiman oli ilmoitettuna aikana Johan Reimanin ollessa Amerikassa aviopuolisoiden yhteisiin pesän puolesta ottanut Erik Piikalta lainaksi hänen mainitsemansa rahamäärän, sanottua lainua sittemmin takaisin maksamatta, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on velvoi Hanut Johan ja Eva Reimanin suorittamaan Erik Pulsalle kaksisataa viisikymmentä markkaa viiden prosentin korkoineen Kihlakunnanoikeuden päätöksen julistamispäivästä makseen tapahtumiseen sekä kolmella kymmenellä markalla korvaamaan Pielsen oikeudenkäyntikulut. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Johan Reiman omasta ja Eva Reimänen puolesta oli vetoamalla saattanut jutun, on Toukokuun 22. päivänä 1913. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä olevoittanut Johan ja Eva Reinnemin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Erik Pulsalla Hovioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Johan Reiman omasta ja Eva Reinanin puolesta anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä kanteen totemmäyttämättömänä. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin Johannus Pesonen. K. R. Helonen K. Auer. fyra Sarva 1003
Marraskuun 17. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa testamentin moittimisesta, jossa Maanviljelijä Juho William Klemelä ja hänen vaimonsa Eliina Wilhelmina Klemelä, Loimaan pitäjän Hattulan kylästä ovat hakijoina sekä Meipristi Eva Irene Tuomi. Euran pitäjäslä, vastaajana. Annettu Oikeusoslossa Marraskuun 17. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää loimaan ja Alastaron pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa en Eva Irene Tuomi lausunut, että hänen Lokakuun 26. päivänä 1902 puolleen isänsä, mainitussa Hattu lan kylässä asuneen Maanviljele jän Arvid Wilhelm Aallosen jälkun Toukokuun 23. päivänä 1911. toinitetussa perinnönjaossa oli jaon perustuksi pantu, muun muassa, Arvid Wilhelm Antlosen ja hänen Lurmi: A. F. B. A. Å R — SakF. O. L 1361 No 2326. Pag 12 R D 1914.
vaimonsa yllämainitun Elina Wilhelmina Klemelän Lokakuun 20. päivänä 1902. muka tekemä keskinäinen testamentti, jossa nämä olivat määränneet, että jälkeen elava puoliso perisi puolen kaikesta aviopuollen omaisuudesta ja avioliitossa heidän eläessään siitetyt lapset toisen puolen. Mutta koska toinen tuon testamentin todistajista Maanviljelijä Frans Juho Koukkuoli esteellinen todistamaan testamenttia ja Arvid Wilhelm Anttinen testamenttia tehdessään oli ollut sekä munnittisesti että kerkisesti heikko eikä ollut kijennyt punnitsemaan sellaisia asioita, hän kun ei ollut elänyt enää edes viikkoa testamentin teon jälkeen, on Eva Frane Tuomi, jolla Keisarillisen Suomen Senaatin joslukuun 21. päivänä 1909. annetussa tuomiossa on julistettu olevan avatlapsen oikeudet Arvid Wilhelm Castosen jälkeen, vaatinut että puheeksi tullut testamentti kumatta siin. Kihlakunnanoikeus, jonne Juho William ja Elina Wilhelmina Klemelä eivät olleet saapuneet vastaamaan kanteesien, on Toukokuun 2. päivänä 1912. julistamallaan päätöksellä siinä mainituista syistä, kyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolin ja toisin vetoa malla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa Joulukuun 18. päivältä 1913. katsonut, ettei Juho William Klemelä, joka Hovioikeudessa, väittäin ettei häntä oltu laillisesti juttuun haastettu, oli anonut että Eva Frene Suomen kanne jätettäisiin vartanottamatta, ollut esittänyt syyta muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä. Mitä sitten Eva Irene Suomen muutoksen hakuun tuli, on Hovioikeus, koskei Juho Vittiam Klemelä ollut ulos tahtonut näyttää, että Arvid Wilhelm Aallonen, tehdessään moitteenalaisen testamentin, olisi ollut ter1465
veellä ja täydellä ymmärryksellä, P. K:n 16. luvun 1. SS:n nojalla, kumoten Kihlakunnanoikeuden päitöksen, julistanut mainitun testamentin voimattomaksi mikäli se loukkasi Eva Irene Suomen oikeutta perintöön Arvid Wilhelm Aallosen jälkeen. Hovioikeuden tuomioon on Juho William ja Elina Wilhelmina Klemela anoneet muutosta perustetmalla, johon Eva Irene Tuomi on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tulkinut tämän jutun ja kutsoo, etteivät Juho William ja Elina Wilhelmina Klemeli ole esittäneet syytä nuuttua Hovioikeuden tuomiola, joka siis jää pysyviksi; ja velvoitetaan Klemelan aviopuolet suoritta maan Eva Freni Tuomelle seitsemänkymmentä markkaa hänelle jutusta täällä aihen tuneiden kulujen korvaamis seksi. Tälä kaikki asianomaiset noudattakoot. 1366 Keisarillinen Suomen Senaattitelis Saaribacki B. Anneberg Samuli Koski. Alpeoksiala. A. V. Puusuvaara
Marraskuun 18 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa perinnönjaon moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollisenleski Amanda Kräjänkorva, vajavaltaisten lastensa Vappu Amanda, Jaakko Ferdinand, Hjalmar Gerhard Severinus Artturi Bernhard, Signe Lydia ja Sigrid Maria Träjänkorvan holhoo jana, sekä Talollinen Vihtori Mäkitalo, muille sanotuille vajavaltaisille paitsi Tappu Amanda Keräjän korvalle määrättynä Amanda Eräjänkorvan holhoojakumppanina, ynnä Talollisentytär Elsa Sofia Teänkova, kaikki Oripään kappelin Originalän kylästä Talollisenleski Hilma Karolina Mäki, Teurastaja Juho Kustaa Niemelä ja hänen vaimonsa Alma Niemelä, edellinen vaimonsa edusmiehenä, Talollisentyttäret Selma Vilhelmina ja Olga Maria Malmi, 6ripään kappelista, Talollinen Juho Robert Malmi, Alastaron pitäjän Suuruisten kylästä, Talollisen 1.S. R. B. s.K. J. S. Sama 267 Pag. 50 S. 1913.
poika Kalle Erkki Laine Oripään kappelista, Talollinen Erland Evert Kalliokorpi ja hänen vaimonsa Fredrika Kardena Kallickorpi, Huittisten pitäjästä, edellinen vaimonsa edusmiehenä, Talollinen Heikki Vilho Paavola ja hänen vaimonsa Alma Johanna Paavola Tyrvään pitäjän Evon kylästä, edellinen vaimona edusmiehenä, Talollinen Fretiof Isonen to ja hänen vaimonsa Hilma Aleksandra Isomurto, Wampulan pitäjästä, edellinen vaimonsa edusmiehenä, Talollisentytär Selma Sofia Ketokvikkilä Oripään kappelista, Talollinen Ryyrikki Vartia ja hänen vaimonsa ÖjaValpuri Vartia, Oripään kappelista, rubellinen vaimonsa edusmiehenä, Talollisen tytär Hilja Lydia Kotokerkkilä, Alasten pitäjästä, Kansakoulunopettaja Salmi Edvard Kautma ja hänen vaimonsa Sanna Sivä Maria Kauna, Katarin kappelista edellinen vaimonsa edesmiehenä, Talollisentytär Maria Sofia Vanhatalo, Karinaisten kappelista, Talollinen August Leander Hakala ja hänen vaimonsa Karolina Adolf lina Hakala, Somoron pitäjän VähäTilukselan kylästä, edellinen vaimonsa edusmiehenä, Ratsutilallisenpoika Juho Oskar Mikkola ja hänen vaimonsa Anna Aleksandra Mikkola edellinen vaimonsa edusmiehenä ja Talollisenpoika Anders Nikolai Vanhatalo Karinaisten kappelista Talollinen Erkki Nikolai Ääri, Oripään kappelista, samasta kappelista kotoisin olevan, Amerikassa oleskelevan Talollisenpojan Karl Kobert Suilosen uskottuna miehenä sekä Talollinen Kaarle Jalmar Nikolai Pätilä, Puinkkalan kappelin Karviaisten kylästä, yhteisesti hakijoina sekä Maanviljelijät Juho Tuomas Pihlava ja Vihtori Jaaksonen, Pöytyän pitäjästä, jälkimäinen vaimonsa Elsa Emilia Laaksosen edusmiehenä, saapuville tulleina, mutta samassa pitäjässä asuva Maanviljelijä Juho Juva vaimonsa Maria Fredrika Juvan edusmiehenä, poisjääneenä vastaajina. Annettu Oikeusosas1308