Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Helmikuun 23. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa, rajankäyntiä koskevassa nostojutussa, jossa Suomen Kruunu on hakijana sekä Talolliset Kaarlo Ahtola, Kaarle Pusttu ja Aukusti Ahrola, Hämeenkyrön pitäjän Kalkunmäen kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 23. päivänä Helmikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Varamaanmittari Fredrik Reinholm, Turun ja Porin läänen Kuvernöörin määräyksen johdosta, oli aukaissut Hämeenkyrön pitäjässä sijaitsevan Laitilan yksenäisen sotilasvirkatalon paikoittäin umpeen kasvaneet rajat, ovat Kaarle Ahtola, Kaarle Penttu ja etukusti Ahrola tuosta rajankäynnistä, joka päättyi 15. päivänä Elokuuta 1901., tehneet valituksen Kuläsnä: R. A. W. - C. J.F. - F. & C.t. - A. 3. J. A. No 273. Pag 39. P. D. 1906
vernöörille sekä, Kuvernöörin osoitettua heitä ajamaan hannettaan Oikeudessa, toimitettuansa haasteen Tuomen Kruunulle Hameenkyrön pitajän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Varamaanmittari Reinholm oli rajapyykkien Nojen 501. ja 502. välillä, millä kohdalla Kaarle Ahtolan, Kanle Purtun ja Aukusti Aholan Kalkummäen kylässä omistamiin Ahtolan palstatilaan sekä Oravaisen ja Åkrolan perintötiloihin kuuluva Ylönoleva niminen ulkoolue sattui laitilan virkatalon maikin, syrjäyttämällä Kalkunmäen jakokunnassa toimitetussa isosrajaossa vahvisteteen ja pyykeillä varustetun rajan, määrännyt melkoiset alueet Ahtolan, Oravaisen ja Aholan tilojen maita Laitilan virkataloon kuuluvaksi; minkä vuoksi Kaarle Ahtola ja hänen asiakumppaninsa, huomauttaen että vastasanottu raja tosin erosi isonjaon karttaan merkitystä rajasta, mutta että, kartan ja maalla olevain rajamerkkiin ollessa ristiriitaisia, viimeksimainituille oli annettava todistusvoima, ovat vaatinut, että kysymyksenalainen raja skäyntitoimiteis kumottaisiin ja isossajassa käyty raja, jota siitä lähtien oli seurattu, määrättäisiin edelleen noudatettavaksi. Kruunun puolesta on asiassa väitetty, ettei Kalkunmäen jakokunnassa toimitettua isvajakoa oltu loppuun saatettu, koska Kihlakunnan oikeus oli päätöksellä 5. päivältä Joulukuuta 1855. kumonnut Komisionimaanmittari A. Mörnen vuosina 1847-1849. sanotussa jakokunnassa isonjaon täydentämiseksi toimittaman rajankaiennin ja pyykityksen; ja kun siis Varamaanmittari Reinholm oli ollut oikeutettu, noudatta en isonjaon karttaa, lopullisesti maalla määräämään puheena olevan välinajan, on Kruunun puolesta vaadittu kannetta hyljättäväksi. Tämän johdosta ovat Kaarle 110
vernöörille sekä, Kuvernöörin osoitettua heitä ajamaan hannettaan Oikeudessa, toimitettuansa haasteen Tuomen Kruunulle Aamankyrön pitajän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Varamaanmittari Reinholm oli rajapyykkien Nojen 501. ja 502. välillä. millä kohdalla Kaarle Ahtolan, Kamle Purtun ja Aukusti Aholan Kalkummäen kylässä omistamiin Ahtolan palstatilaan sekä Oravaisen ja Ahrolan perintötiloihin kuuluva Ylönoleva niminen ulkoulue sattui laitilan virkatalon maikin, syrjäyttämällä Kalkunmäen jakokunnassa toimitetussa isossajaossa vahvisteteen ja pyykeillä varustetun rajan, määrännyt melkoiset alueet ehdolan, Oravaisen ja Aholan tilojen maita Laitilan virkataloon kuuluviksi; minkä vuoksi Kaarle Ahtola ja hänen asiakumppaninsa, huomauttaen että vastasanottu raja tosin erosi isonjaon karttaan merkitysti rajasta, mutta että, kartan ja maalla olevain rajamerkkiin ollessa ristiriitaisia, viimeksimainituille oli annet tava todistusvoima, ovat vaatinut, että kysymyksenalainen raja skäyntitoimitus kumottaisiin ja isossajassa käyty raja, jota siitä lähtien oli seurattu, määrättäisiin edelleen noudatettavaksi. Kruunun puolesta on asiassa väitetty, ettei Kalkunmäen jakokunnassa toimitettua isvajakoa oltu loppuun saatettu, koska Kihlakunnanoikeus oli päätöksellä 5. päivältä Joulukuuta 1855. kumonnut Komisionimaanmittari A. Mörnen vuosina 1847- 1849. sanotussa jakokunnassa isonjaon täydentämiseksi toimittamän rajankajnnen ja pyykyksen; ja kun siis Varamaanmittari Reinholm oli ollut oikeutettu, noudatta en isonjaon karttaa, lopullisesti maalla määräämään puheena olevan välinajan, on Kruunun puolesta vaadittu kannetta hyljättäväksi. Tämän johdosta ovat Kaarle 110
Ahtola ja hänen asiakumppaninsa huomauttaneet, että asianomainen Maanjakooikeus oli 5. päivänä Huhtikuuta 1802. antamallaan päätöksellä lopullisesti vahvistanut Kalkunmäen jakokunnassa toimitetun isonjaon sekä ettei Komisionimaanmittari Mörnen edelläkerrottu toimitus koskenut Ylönolevan vaan Kintuksenmaan ulkooluetta, minkä vuoksi Varamaanmittari Reinholmin olisi rajaa aukaistessaan tullut noudattaa Maanjakooikeuden vahvistamaan isonjaon karttaan pyykkinumeroiden 302. ja 501. välille merkittyjä ja nykyisellä nautintorajallä vieläkin olevia pyykkejä Nsta 31, 520. ja 519. Kihlakunnanoikeus on 24. päivä na Marraskuuta 1902. julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että kysymyksessä olevalle rajalle merkityt pyykit Not 502., 521., 520. ja 519. samoin kuin eräät vä liviisarikivet olivat suorassa linjassa suurimmalla osalla yllämainittua nautintorajaa, jolla vanhastaan pitkin pituuttaan oli ollut raja-aita ja jota oli pidetty rajana Ylönolevan ulkoulueen ja toitilan virkatalon välillä, vaan ettei oltu esitetty selvitystä siitä, että Komisionimaanmittari Mörnen vuosina 1847- 1849. toimittama, isoajakoa täydentävä rajankäynti ja pyykitys oli koskenut muuta kuin Kalkunmäen jakokuntaan kuuluvaa Kintuksenmaan ulkooluetta, eikä myöskään että nautintorajalla vanhastaan olevat rajamerkit olivat laittomat, minkä vuoksi ja kun niinmuodoin sanotuille rajamerkeille ynnä nautintorajan kulmanksen ja pyykin No 501. väliselle suunnalle, vanhastaan auki olleena ja raja aidalla varustettuna, ei voitu olla antamatta laillista arvoa, Kihlakunnanoikeus, nojaten M. Rn 12. luvun 3. SS:ään, on julistanut puheena olevan nautintorajan Ylönolevan ulkealueen ja Laitilan virkatalon väliseksi rajaksi 111
sekä kumonnut Varamaanmittari Reinholmin rajankäyntitoimituksen pyykkkien Noiden 502. ja 501. välillä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi juttu oli vetoamalla Suomen Kruunun puolesta saatettu, on 10. päivänä Helmikuuta 1906. antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnan oikeuden puheenalaisen päätöksen, minkä ohessa Kruunu velvoitettiin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Kaarle Ahtolalle ja hänen asiakumppaneilleen heillä Hovioikeudessa jutun takia olleet kulungit. Hovioikeuden tuomioon on Kruunun puolesta haettu muutosta tän ne annetulla perustelmalla, johon Kaarle Ahtola ja hänen asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska luomen Kruunulta on jäänyt selvittämättä, että riidanalainen, Varamaanmittari Reinholmin käymä raja perustuu laillisesti päätettyyn isojakotoimitukseen, mutta sitä vastoin on näytetty, että maalla oleva rajapyykeillä merkitty nautintoraja on vanhastaan pidetty Laitilan virkatalon ja Ylönolevan ulkoolueen välisenä rajana, sentähden ja kun asian näin ollen rajapyyhit, joita ei ole laittomiksi todistettu; M. K. 12. luvun 3. SS:n mukaan ovat noudatettavat, katsoo Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen loppupaatelman, johon Oikeudet ovat jertussa johtuneet; ja velvoitetaan Suomen Kruunu suorittamaan Kaarle Ahtolalle ja hänen asiakumppaneilleen, heillä asian vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti R. A. Bonde. Fredr. Sundenius. A. W. Granström C. J. Timgrén hemman 1al. Vinqvist. Alfred Lindström 112
Den 23 Februari 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål mellan Kommissionsen Karl Hirlanen och dennes hustru Edla Wirlanen, från elle stad, sökande. samt landlanden C. S. Tarsson från samma stad, utelifven varande: Gifven uti Juorliliedepartinen del den 23 Februari 1907 Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inkämtal följande. Efter stämning å makarne Wielanen har Handlanden Tarven vid Råd tufvurätten i Åbo anfört, att Edla Hirtanen jändikt skriftligt kontrakt af den 4 Mars 1897. med Karl Hirtanens begifvande af Handlanden Larsson förbyrt anskilda mötter, i värde uppskattade till sammanlagdt 328 mark, men en öfverenskommen lega af 20 mark i måna den, som borde erläggas till handlanden Larsson i förskett för hvarje månad samt under vilkor för öfrigt, att eganderätten Gde Joh. W. G. H - E. F. H. K. T Pro 13p: 275 Pag. 144. R.D. 1906.
till möllerna skulle öfvergå till Edla Wirtanen, säsnart deras pris blifvit genom de mänalliga hyresafgifterna bläckt; men som Edla Wirtanon åt landlanden Lars son i omförmäldt afseende guldit å smärde belopp sammanlagdt endast 200 mark, metsvarande hyresafgiften för de tio första månaderna eller till den 4 Januari 1898 och sagda miler ej håller till Larsson åter ställts, har Handlanden Tassoen yrkat må karne Wirtanens förpliktande att till Tassoen utgipa det sålunda bristande hyresbeloppet 125 mark med fem procents årlig ränta därå från de olika förfalledagarna Efter det makarne Wirtanen blifvit I saken hörde samt parterne ömsesides gjort anspråk på godtgörelse för rättegångrum gälderna, har Rådstufvurällen medels den 12. Juni 1903 afsagdt utslag funnit utredt vara, att Edla Wirtanen medels ofvannämnda kontrakt af Handlanden Larsson förhynt särskilda möller med en legu af tjugu mark i månaden, hvilken lega bort för hvarje månad i förskoll erläggas ändatill dess att mollemas pris, trehundra tjugufem mark, därigenom blifvit till fullo guldet; hvarför och då makarne Wirtanen erkänt, att de af den utfästa legan erlagt endast tvåhundra mark, Rådstufen rätten ålagt makarne Wirtanen att genast emot behörigt hville till Handlanden Larsson utdelala fordrade etthundra tjugufem mark med ränta efter fem procent å tjugu mark från den 4 Januari 1898 och å enahanda belopp från den 4 därpåföljande Februari, Mars, April, Maj och Juni månader samt å fem mark från den 4 Juli samma år, allt tills full delal ning följde; hvarhos makarne Wirtanen kännts skyldige att med femtio mark godtgöra Handlanden Tarsson för um gälderna i mälet Hofrätten, under hvars pröfning må borne Wirtanen i vaderag dragit målet, har medels dom den 26 Maj 1906 fast slällt Rådstufvurättens utslag Uti Hofrättens dem hafva makar ne Hertanen anhållit om ändring Kejserliga Senaten har tagit må del i öfvervägande och finner makarne Wirtanen icke rapa anfört skäl till än dring i lopallens ofvanberörda dom 114
vid hvilken fördenskull skall förblifva Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Julin Nummelin  1.1460. MaunulJulin Nummelin l. Hen. MaanL. Wiekanen Wuard Paldani. L. Wiekanen Wuard Paldani. Lisa Lejander FransSalmas Den 26 Februari 1907 Kejserliga Senalens för Finland dom uti ett, på nedsall revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet för dringsmål emellan Gardsegaren Anders Vilhelm Nieminen, från Helsingfors stad, sökande, samt Gårds egaren Vilhelm Hisinger, från samma stad, uteblifven svarande: Gifven uti Justiliedepartementet den 26 Februari 1907. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Anders Vilhelm Nieminen och Vilhelm Hisinger gemensamt ej allenast medels kontrakt för den 8 September 1896 af Godsegaren Friherre Hjalmar Intackelberg uthandlat sig afverkningsrätt till särskilda skogsprodukter å Ojakka la egendom i Niemis eller Ojakkala by af Wichtis socken, utan och genom afhandling för den 31 Oktober 1896 samt därå den 7 påföljande December och den 11 Januari 1897 gjorda tillägg af Hemmansegaren Henrik Johan Tammi Jag - J. N. F. G. W - E. P. W. K. 115 No 285. Pag 184. R. D. 1905.
lin köpt enahanda rätt till hvarje handa virke från skogen å Östergård och Westergård skattehemman i Wällskog by af Esbo socken, så har Anders Vilhelm Nieminen på stämning å Vilhelm Hisinger vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad anfört, att parterne efter träffadt aftal bedrifvit skogsafverkning för gemen som räkning på grund af förberörda kontrakt och att Nieminen därvid gått i utläggning för, bland annat, afverk ningskostnaderna samt därigenom fäll tillgodohafvande hos Vilhelm Hisinger till utredande hvaraf Nieminen inlämnat en på Hisinger ställd kontokurant, upptagande i debet följande utbetalningsporter, nämligen: 1o under den 21. November 1896. arbetslöner för afverkning i Ojakkala egendoms skog 1906 mark 85 penni; 2o under den 4. påföljande December arbetslöner för afverkning i Wällskog bys skog. 3.600 mark; 3o under den 1/18 i samma månad i enahanda af seende 2,800 mark; 4o under den 2 Januari 1897 arbetslöner för afverkning i Ojak kala egendoms skog 530 mark; 5o under len 9 i samma månad hyra för en upplägsplats vid Kälinkäntä växel 300 mark; 6o under sistnämnda dag arbets söner för afverkning i Wällskog bys skog 30 mark 90 penni; 7o under den 19 Ja nuari 1897. arbetslöner för afverkning i Ojakkala skogen 638. mark 85. penni; 8o under den 23 Januari 1897. arbetslöner för afverkning i Wällskog bys skog 3044. mark 7 penni; 9o under den 6 Februari 1891 enahanda löner 4,363 mark 54 penni; 10o under den 20 i samma månad enahanda löner 1724 mark 31 penni; 11o under den 6 Mars 1897 enahanda löner 2,77 mark 10 penni; 12o under den 20 i samma månad enahanda löner 3.339 mark 5 penni; 13o under den 30 April 1891 enahanda löner 299 mark 67 penni; 14o under den 15 i sistberörda månad för flottning af virke från Wällskog bys skog 1,653 mark 85 penni, 150 under den 30. i samma månad enahanda kostnader genom Arbetsledaren Joel Karttunen 2. 328. mark 85 penni; 16o under den 5 Maj 1897 flöltningsligar 343 mark 88 penni; 17o under den 15 i samma månad ytterligare flott116
ningsliger 1,355 mark 35 penni; 18o under den 30 nyssberörda Maj lastningslön åt Wäxelkarlen Sipola 40 mark; 19o under den 10 Augusti 1897. slottningssöner i Gammelstaden 1,530 mark 25 penni. 20o under samma dag ersättning åt Ingeniö ren Carl Gustaf Hausen 350 mark; 21o under den 29 Augusti 1897 utbetalning åtin person vid namn el. Wahlroos 40 mark; 22o under sistnämnde dag strandafgift till Och hemman 20 mark; 25o under den 1 September 1897 fräkt och förlön för länkar 7 mark; 24o under samma dag åt Handlanden K. August Forsbäck för gder och sägar 75. mark 30 penni; 25o unden den 3 September 1897 arbetaliner för lyftning af 682 famnar props 171 mark 25 penni; 26o under samma dag förlön för plankor och bruder 5 mark 50 penni; 27o åt Socparen Johan Gustaf Wickman för arbeten i Wallskog bys skog 136 mark 55 penni; 28o resekostnader med mera 280 mark 50 penni, 29o en af Vilhelm Hisinger den 17 Juli 1897 godkänd växels belopp 4000 mark, som användt till arbetslöner; och 30o ränta 20 mark; äfvensom utöfver dessa, till inalles 40,410 mark 62 penni uppgående poster särskilda andra utbetalningsposter om tillsammans 14,831 mark 65 penni; utgö rande alltså samtliga poster å ifrågavarande kontokurants debetsida samman lagdt 55,242 mark 27 penni; hvarjämte kontokurantens kredikida upptagit Vilhelm Hisinger tillgodo söljande inkomst poster: 31o under den 17 Juli 1897 ensamma dag utfärdad värds belopp, efter af drag af räntan för vadens diskontering 3939 mark 33 penni; och 320 under den 6 September samma är af Veterinärfältskären 1. 4. Silfver, rätteligen Oskar Silfven, för timmer 763 mark 20 penni, samt ett antal andra inkomstposter, de där, sammanräknade med nästnämnde tvänne belopp, till sammans utgjorde 19,336 mark 63 penni, hvadan kontokuranten slutade med ett saldo Nieminen till godo af 35,900 mark 64 penni; och har Anders Vilhelm Nieminen på grund häraf yrkat Vilhelm Hisingers förpliktande att till Nieminen utgifva dennes omförmälda till godohafvande med ränta, hvarutom Nieminen gjort anspråk på skälig er117
sättning för sina kostnader å rättegången. Isaken hörd har Vilhelm Hisinger pastalt, att alla af Anders Vilhelm Nieminen i och för parternas ofvanberörda gemensamma affar verkställda utbetal ningar skall med medel, hvilka Hisinge tillhandahållit Nieminen, hvadan den af Nieminen till Rätten inlämnade kontokuranlen, såsom oriktig, icke kunde af Hisinger godkännas; och har Vilhelm Hisinger förty, jämte det han framställt särskilda anmärkningar emot de i sagda kontokurant ingående poster och belopp, emotselt förkastande af Anders Vilhelm Nieminens fordringsanspråkUnder rättegångens förlopp har Vilhelm Hisinger såsom jäf emot förbemälde Henrik Johan Tammelin och dennes hustru Charlotta Tammelin, hvilka af Anders Vilhelm Nieminen åberopats till vittnen i målet, anmärkt, all Hisinger mot Henrik Johan Tammelin hade rättegång anhängig samt att Henrik Johan och Charlotta Tammelin förty vore Hisingers vederdeloman, hvilken jäfsan märkning likväl af Rådstufvurätten genom den 1 Juni 1898 afsagdt utslag förkastats, enär Henrik Johan Tammelin blifvit af Hisinger i och för berörda emot Tammelin anhängiggjorda rättegång instämd först efter det Tammelin åberopats till vittne uti ifrågavarande mål; därå och sedan Henrik Johan och Charlotta Tammelin blifvit å villnesed i målet afhörde Vilhelm Hisinger ytterligare framställt påstående om deras förklarande för återgångsvittnen, hvarjämte Anders Vilhelm Nieminen i enahanda afseende yr kal, all de vittnesmål, hvilka aflagts af till vittnen af Hisinger åberopade Arbetskar larne Otto Walkonen och August Edvard Snäck, måtte såsom mindre trovärdiga frånkännas all kraft och verkan, Sedan saken i öfrigt häst den om gång, handlingarna närmare utvisa, samt Anders Vilhelm Nieminen därander anmält, att förberörde af Nieminen den 17 Juli 1897 utställda och af Hisinger attepterade växel å fyratusen mark emellertid utgjort föremål för särskild rättegång, i hvilken Nieminen ålagts 118
att till Hisinger gälda sagda växels innehåll, har Rädstufvurätten medelst den 13. Januari 1903 afkunnadt utslag yttrat sig; och hvad först vidkom Vilhelm Hisingers yrkande om Henrik Johan och Charlotta Tammelins förklarande för återgångsvittnen, har Rådstufvurätten som redan tidigare utlåtit sig om Häsingers emot dem framställda jäfsanmakning, af sådan orsak ansett något vidare utlåtande härutinnan icke vara påkalladt, hvarhos Nieminens enahan da yrkande rörande Otto Valkonen och August Edvard Snäck, såsom saknande tog, af Rådstufvurätten lämnats utan afseende. Beträffande sedan Anders Vilhelm Nieminens inlämnade kontokurant samt den bevisning, som angående den samma blifvit föreställd, har Rådstuf verätten funnit, att af posterna å debet idan till riktigheten ådagalagts, förut om de porter, som ingå i förenämnda summa 14,831 mark 65 penni, följande tvänre belopp, nämligen: under porten 20. så som erfattning åt Ingeniören Carl Gustaf Hausen utbetalda trehundra mark, och under posten 27o, åt Torparen Johan Gustaf Wickman för arlden i Wällskog bys skog erlagda etthundra mark, äfvensom af öfriga porter angående afverkning och flott ning af skogsalstes endast tretusen sjuhundra fyratio mark, eller alltså inalles adertontu ten niohundra sjuttioen mark sextiofem renni. Däremot och som Anders Vilhelm Nieminen genom utslag, som fått vinna lä ga kraft, ålagts att till Vilhelm Hisinger utgifva innehållet af den uti posten 29. å debetsedan omförmälda, af Hisinger de upträde värdn å fyratusen mark, har Rådstufvurätten ansett Nieminen icke ega rätt att debitera Hisinger för värdens innehåll, utan denna post böra utgå, jem le det öfriga poster i delet, såsom af Heinger motsagda och af Nieminen icke styrkta, af Rådstufvurätten underkänts. Af posterna åter å kredit sidan har Rådstufverätten funnit posten för den 17 Juli 1897 tretu sen niohundra trettionio mark trettiotre penni, som enligt Nieminens uppgift utgjorde del belopp, Nieminen vid förenämnda växets diskonkring fått uppbära, lekaledes böra från kontokuranten utgå, 119
enär Vilhelm Hisinger erkänt sig hafva blifvit af Nieminen till fullo godtgjord för le utgifter han fått vidkännas i och för värdens infriande; och som förbemälde Oskar Silfver intygat, att han åt Anders Wilhelm Nieminen för ifrågakomna, af Nieminen åt honom försålda timmer betalt eller en etthundra tjugufem mark sjuttiofem penni, har Rådstufvurätten förordnal, att motsvarande pört eller det belopp om sju hundra sextiotre mark tjugu penni, som i det föregående omförmälts, borde rättas till ettusen etthundra tjugufem mark sjut tiosem penni. Då pesterna å kontokurantens hreditrida på sålunda föreskrifvet sätt andrades samt därtill sogades följande belopp, för hvilka Anders Vilhelm Niemi nen förklarat sig vilja ytterligare kredite ru Vilhelm Hisinger, nämligen: för ved, som Nieminen försålt från Ojakkala egendoms skog, etthundra åttiotre mark nittio penni; enligt Christ Jacobsson i Söners räkning för den 8 Oktober 1896 tjugutvå mark fyratio penni; enligt egarenes af Wanda fors och stränder kvitto af den 29 Maj 1897 trehundra mark; enligt Kommerserådet August Eklöfs kvilto af den 21 Juni 1897 åttatio mark enligt Lindholms kvitto af den 17 Maj 1891 trehundra mark, enligt H. Wahlbergs koitto af den 28 Maj 1897 etthundra mark enligt Silfvasts kvitto af den 25 Juni 1891 etthundra femtio mark; enligt Karl von Schantz hville af den 15 Juli 1897 nittiofemmark åttatiosex penni; enligt Finska Telegrambjräns räkning af den 31 Mars 1897 tjugusex mark; enligt J. B. Sambyis kvitto af den 31 Mars 1897 etthundra tjugu mark enligt Erik Johan Frans kvitto af den 4 Augusti 1897 vid mark; enligt E. K. Smalens hville af den 17 Juni 1897 fem mark; enligt Gustaf Johanssons kvitte af den 19 Maj 1897 femton mark; enligt Anna Fribergs kville af den 11 November 1897 tio mark; och enligt Finska Tegrambergräns räkning af den 31 December 1896 tjugufem mark tjugu pen ni, blef summan af pesterne i kredit sjut tontusen etthundra nittionio mark tjuguen penni; och då detta belopp afdrages från den af Rådstufvurätten fastställda sum man af perterna i delet adertontusen niohundra sjullioen mark sextiofem penni, uppstode ett sålde Anders Vilhelm Niemi120
nen till godo af ettusen sjuhundra sjuttio två mark fyratiofyra penni; och jämte det Rådstufvurätten å beloppet i en kontokuranträkning, hvars innehåll Vilhelm Hisinger å sin vida uti ifrågavarande rättegång af Anders Vilhelm Nieminen utsökt, till betalning fastställt af Nieminen i sådant afseende medgifna åttatio mark femtio penni, ålades Vilhelm Hisin ger alltså att till Anders Vilhelm Niemi nen genast emot kvitto utgifva skilna den emellan nästnämnda två belopp med ettusen sexhundra nittioen mark nittiofy ra penni samt att å detta belopp erlägga fem procents årlig ränta från lagsökningsdagen den 26 Januari 1898; men i anseende till sakens beskaffenhet fingo parterne hvardera vidkännas sina däri hafde kostnader Hofrätten, under hvars pröfning såväl Anders Vilhelm Nieminen som Vilhelm Hisinger i väderag dragit målet, har uti dom den 10. Juli 1905 yttrat sig; och emedan utredt blifvit, att Henrik Johan Tammelin, då han och hans hustru Charlotta Tammelin den 1 Juni 1898 blifvit såsom vittnen i målet å ed afhörde, haft rid Häradsrätten i Esbo sockens tingslag talan angående fordran anhängig emot Vilhelm Hisingar och således varit, då han uti förevarande sak vittnat, Hisingers veder deloman, by och enär Henrik Johan Tammelin och Charlotta Tammelin alltså jämlikt 7. SS: 17. kap. R. B. varit jäfviga att så som vittnen i målet höras, har Hofrätten i anledning af Vilhelm Hisingers ändringsansökan, med undanrödjande af Rådstuf varällens härutinnan meddelade utlåtande, förklarat Henrik Johan och Charlotta Tammelin för återgångsvittnen och deras vittnesmål utan kraft och verkan. Vidkom mande sedan saken i öfrigt fann Hof rätten parterne icke hafva anfört skäl till vidare rättelse i Rådstufvättens utslag än att, enär Anders Vilhelm Nieminen medgifvit, att Vilhelm Hisinger af det till öfverkning och slottning af skogsalster utgifna beloppet, som visats hafva utgjort lemtusen fyrahundra sextio mark femtio penni, af egna medel erlagt utöfver de af Rådstufvurätten i sådant afseende öfver erade ettusen sjuhundra tjugu mark 121