Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
de genom utgifvande af nya aktier då ännu icke vunnit vederbörlig stadfästelse ej inverka å saken, funnit Grefve Armfelts och hans medparters omförmälda teckningar vara för dem bindande samt lätit berg vid det slut, hvari Rådstufverätten genom det motvädjade utslaget i saken stannat. Uti denna Hofrättens dom hafva Grefve Armfelt och Åbo sammanifaktör Aktiebolag i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, hvilken aktiebolaget Åbo Pelefonförening i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit och handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande; och alldenstund enligt 29. SS: i lagen om aktiebolag af den 2. Maj 1895., vid förhöjning af redan bestående bolags aktickapital genom utgifvande af nya aktier, dessa skola öfvertagas medels teckning, samt för sådan teckning, jemlikt stadgande na i 1. SS. och 9. SS: SS: af samma lag, erfordras icke allenast att stadfästelse af den ändring i bolagsordningen, som af aktiekapitalets förhöjande påkallas, derförinnan hos Kejserliga Senaten utverkats utan och att teckningen göres å en skriftlig afhandling, upptagande bolagsordningen med deri vidtagna andringar, fördenskull och då Grefve Armfelt och Åbo hemmana faktor Aktiebolag verkstält nu ifrågavarande aktinteckning förr än slik stadfåstelse meddelats och utan iakttagande af nyssberörda för aktieteckning stadgade förre, finner Kejserliga Senaten densamma icke vara för Grefve Armfelt och bemälda bolag bindande, hvarföre omförmälda aktioteckning, såvidt den dem angår, med upphäfvande af Hofrättens dom och Rådstufvurättens utslag, förklaras ogiltig. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg Emot Armnan. Johan Hummela Henr. Berenius A; Nummi Ossian Karsten 685
Syyskuun 17 päivänä 1901. "Keisarillisen. Majesteetin Korkeassa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomionostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Rustitilallisentyttäret Iida Maria ja Hilma Johanna Laurila, Kangasalan pitäjän Suomatkan kylästä, ovat hakijoina sekä Maanviljelijä Edvard Kerppola, Korppolan yksinäisrustitilalta samaa pitäjää, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Syyskuun 17 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan Edvard Kerppolan Kangasalan ja Messukylän pitäjien käräjäkunnan 1897 vuoden syyskärajiin, ovat Iida Maria ja Hilma Johanna Laurila Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että Edvard Herppola, joka oli hyväksynyt. Maanviljelijän Läsnä: A. af T. - E. F. - A. B. - J. N. 686 No 1106 Tag. 279. R. D. 1900. 10
Vihtori Peltosen Maaliskuun 5 päivänä 1892 asettaman ja Rustitilallisenpojalle Kaarle Laurilalle siirtämän, kolme kuukautta sen jälkeen maksettavaksi joutuneen 10,000 markan vekselin, velvoitettaisiin, koska Kaarle Laurila, joka oli dispontannut sanotun vekselin Suomen Yhdyspankin Tampereen kaupungissa olevassa haarakonttorissa ja sittemmin vekselin maksupäivänä lunastanut sen, eli Kesäkuun 2 päivänä 1897 siirtänyt saman vekselin Iida Maria ja Hilma Johanna Lauri lalle, jotka olivat lainaneet Kaarle Laurilalle rahoja vekselin lunastamista varten, Iida Maria ja Hilma Johanna Laurilalle suorittamaan vieläsanotun vekselin sisältö 10,000 markkaa kuuden prosentin vuotuisine kerkoineen vekselin maksupäivästä Resäkuun 5 päivästä 1892 sekä sen ohesra Iida Maria ja Hilma Johan na Laurilalle palkitsemaan heillä jutusta olleet kulut. Kanteesen on Edvard Korppela vastannut, että hän ynnä yllämainittu Vihtori Peltonen, kun Kaarle Laurilalta, joka muutamia vuosia 1890 luvun alkupuolella oli omistanut erään Kangasalan pitäjässä sijaitsevan höysysähän, oli puuttunut sahalickkeen harjoittamista varten tarpeellisia rahoja, olivat Kaarle Laurilan pyynnöstä, anttaaksensa häntä saamaan liikerahoja, kirjoittautunut Laurilan erääsen vekseliin, minkä Kaarle Laurila oli diskontannut edellä mainitussa pankki laitoksessa ja Edvard Kerppola, vekseliä useita kertoja uudistettua, oihdoin lunastanut, ja että puheena oleva vekseli oli tällainen uudistettaessa pankista takaisin saatu vekseli; johon nähden ja kun Kaarle Laurilalla, joka oli vastamainitulla tavoin haltuunsa saanut riidanalaisen vekselin, niinmuodoin ei ollut sen nojalla mitään säämista Edvard Korppelalta, Kerppela on vaatinut kannetta hyljättäväksi. Sittenkuin Kaarle Laurilaakin eli asiasta kuulustettu sekä Iida Maria ja Hilma Johanna Laurila olivat oikeudenkäynnin kestäessä Kihlakun587
nanoikeuden ratkaistavaksi alistaneet, eikö Vihtori Peltonen, jota oli Edvard Korpolan pyynnöstä kuulusteltu todistajana asiasta, olisi, koska Peltonen oli asettanut puheena olevan vekselin ja siis voisi odottaa hyötyä tahi vahinkoa jutun päättymisestä, julistettava peräytystodistajaksi, sekä Kaarle Laurila, kun Kerppola eräässä myöhemmässa istun nossa oli maininnut Peltosen uudelleen todistamaan asiasta, Iida Maria ja Hilma Johanna Laurilan mainitsemalla perusteella vastustanut Peltosen edelleen kuulustelemista valalla, on Kihlakunnanoikeus, Edvard Kerppolan ilmoitettua, ett ei hän oikenut Vihto ri Peltosta vastaan ajaa mitään kannettä kysymykseen tulleen vekselin perusteella, päätöksellä Syyskuun 4 päivältä 1899, Edvard Kerppelin vasta. mainittuun ilmoituksen nähden, katsonut Vihtori Peltosen esteettömäksi todistamaan jutusta, jonka jälkeen Vihteri Peltosta oli uudelleen kuulusteltu todistajana. Tämän jälkeen on Kihlakunnanoikeus Helmikuun 9 päivänä 1900 julistamassaan lopullisessa päätöksessä mainitsemistään syistä hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Iida Maria ja Hilma Johanna Laurila olirat vetoamalla saattanut jutun, on Lokakuun 27 päivänä 1900 antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden edellä kerrotun estepäätöksen sekä, mitä tuli pääasiään, katsonut selvitetyksi, että Edvard Kerppola oli hyväksynyt yllämainitun, Vihtori Peltosen Maaliskuun 5 päivänä 1892 asettaman ja Kaarle Laurilalle siirtämän vekselin ainoastaan auttaaksensa Kaarle Laurilaa Edvard Korppolan sitä vastaan saamatta rahoja tahi muuta vastiketta; minkä vuoksi Hovioikeus on jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessaan Helmikuun 9 päivältä 1900 ole johtunut. Hovioikeuden tuomioen ovat Iida Maria ja Hilma Johanna Laurila alamaisesti anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut 588
tämän jutun ja katsoo, ett eivät Iida Maria ja Hilma Johanna Laurila ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis vahvistetaan. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Simassa, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyberg. Emil Forsman. A. af Nyberg. Ernst Forsman. A. H. Brunlin. Johan Kummelin C. J. Timgrén Den 18. September 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Higa Namn, Dess Senats för Finland dem uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet fördringsmål emellan Sandthushålläreenkan Ida Karolina Fredrika Gammal, från Paldois egendom i Sagu socken, sökande, samt Handlanden Sven Haavalainen, i egenskap af syssloman uti Handlanden i Åbo stad Frithiof Sjöbloms till konkurs upplåtna bo, svaranle: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Deractement, i Helsingfors, den 18. September 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Emot skuldsedel af den 4. Februari 1885. har Handlanden Gustaf Widén, från Somero socken, ur Finska skolstatens enke - och pupillkassa erhållit ett lån å tretusen mark, för återbetalningen af hvilket lån jemte derå utOch A. af T. - E. F. - A. R. - J. S. V. B. 6891 No 1109. Tag. 169. R. D. 1900.
fäst sex procents årlig ränta Ida Karolina Fredrika Gammals numera aflidne man Landthushållaren Emil Reinhold Gammal i lifstiden samt tvänne andra personer, en för alla och alla för en, ingått proprieborgen. Sedermera hade ny borgensförbindelse med enahanda ansvarighet den 23. Mars 1886. utfärdats af Landthushållaren Gammal samt Handlandene Sjöblom och Berndt G. Jaatinen, hvarefter lånet jemte ränta den 19. September 1894. till bemälda hassa inbetalts af Handlanden Sjöblom med 3,129. mark 50. penni. På stämning å Landthushållaren Gammal har Handlanden Sjöblom den 18. Oktober 1898. inför Häradsrätten i Sagu sockens och Haruna kapells tingslag anfört, att Landthushållaren Gammal, efter det Sjöblom inbetalt omförmälda lån, till Sjöblom utfärdat en den 13. April 1896. dagtecknad förbindelse, hvari Landthushållaren Gammal iklädt sig propriekontraborgen Handlanden Sjöblom till säkerhet för hans förenämnda borgen; och har Handlanden Sjöblom på grund häraf yrkat Sandthushållaren Gammals förpligtande att till Sjöblom genast utbetala förenämnda 3,129. mark 50 penni jemte sex procents ränta derå från den 19. September 1894., efter afdrag dock af ej mindre 1537. mark 15. penni, hvilka Sjöblom den 27. December 1894. från sparbanken i Åbo stad lyftat mot en af Handlanden Nilön hos Sjöblom pantsatt metbok med sagda bank, än den 17. September 1895. af Sjöblom ur Widens kenkurbo uppburen dividend, utgörande 30. mark 50. penni Öfver käromålet hörd har Landthushållaren Gammal genmält, att han, på sätt ordalagen i kontrakorgenskriften jemväl vidhandengåfve, genom den samma åtagit sig ansvarighet för all den kostnad och skada Handlanden Sjeblom möjligen framdeles kunde få vid kännas derigenom, att han iklädt sig borgen för Handlanden Tidens ifrågakomna lån, hvarföre och då Sjöblom inbetalt lånet redan den 19. September 1894. samt kontrahorgens förbindelsen ingåtts den 13. April 1896. och Sjöblom ej ens på690
stått, att han efter sistsagde dag tidit någon skada i följd af sin omförmälda borgen, Landthushållaren Gammal metsett förkastande af käromålet. Sedan Handlanden Sjöblom härtill anmärkt, att den af Landthushållaren Gammal framhållna omständigheten icke kunde fritaga Gammal från hans åtagna förpligtelse, helst han ej ens påstått, att Sjöblom blifvit godtgjord för omordade förlust, har Häradsrätten medelst den 15. Mars 1899. i saken afkunnadt utslag, på upptagna skäl, förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Sjöblom i väderag dragit målet, har uti dom den 18. Maj 1900. förklarat det vara utredt, att Landthushållaren Gammal, efter det han den 23. Mars 1886. jemte Handlandene Sjöblom och Jaatinen, en för alla och alla för en, ingått proprieborgen för ofvanomordade från Finska skolstatens enke = och pupillkassa åt Handlanden Tiden utgifna lån, den 13. April 1896. iklädt sig propriekontaborgen för all den kostnad och skada, Handlanden Sjöblom kunde tillskyndas i och för sin berörda borgen; och som Handlanden Sjöblom styrkt, att han den 19. September 1894. i sin borgensmannåegenskap nödgats inbetala nämnda lån jemte derå upplupen ränta med sammanlagdt 3,129. mark 50. penni, samt landthushållaren Gammal ej ens påstått att Handlanden Sjöblom fått deraf uppbära vidare än hvad Sjöblom ofvan uppgifvit, blef, med ändring af Häradsrättens utslag, Ida Karolina Fredrika Gammål, enär Sandthushållaren Gammal emellertid aflidit, såsom dennes rättsinnehafvare ålagdt att emot qvitto till Handlanden Sjöblom genast utbetala tretusen etthundratjugunio mark femtio penni jemte sex procents årlig rän ta derå från den 19. September 1894. efter afdrag i laga ordning af hvad Sjöblens å sagda belopp den 27. December 1894. milettusen femhundra trettiosju mark femton penni och den 17. September 1895. med trehundrasju mark femtio penni uppburit. Uti Hofrättens dem har Ida Karolina 691
Fredrika Gammal i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, den Handlanden Hääräläi nen, biläggande bevis öfver att han af Rådstufvurätten i Åbo den 19. Mars 1900. förordnats till syssloman uti Handlanden Sjöbloms emellertid till konkurs upplåtna bo, i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande samt finner Ida Karolina Fredrika Gammal icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dem, vid hvilken fördenskull kommer att bero, jemte det Ida Karolina Fredrika Gammar kännes skyldig att till Handlanden Haavioläinen, i ersättning för dennes härstädes i målet hafda umgälder, utgifva sextio mark. Pet alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Higa Namn, Pess Senat för Finland: A. af Nyberg A; J. Niemin. Emti Forsman. Juhris Nammela Vilhelm Blåfield Den 18. September 1901. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn Dess Senats för Finland dom uti ettpå nedsatt reversionskilling, från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emel lan Fabrikanten Karl Fredrik Sjöblom, från Raumo stad, sökande, samt Ingeniörfirman Monies K Andersson, från staden Köpenhamn i Konunga riket Dammark, svarande: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 18. September 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtal följande: Wid Rådstufvurätten i Raumo har firman Monies E Andersson, efter stämning å Fabrikanten Sjöblom, anfört, att parterne genom brefvexling, som pågått under slutet af år 1896 och början af År 1847., träffat aftal om uppgörande af ritningar till en gårfverinrättning å en Sjödom i Rännio stad tillhörig tomt, hvilka ritningar förman Monius Kitudeisen egde tillhandahålla Sjöblom emot en godtgörelse af ettusen kronor; och emeÖf det af N. E. F. - A. K. J. A. W. P. 692 No 1110. Pag. J. R D. 1900.
dan Fabrikanten Sjöblom, ehuru han emot tagit berörda ritningar, vägrat att fullgöra sin förenämnda betalningsskyldighet har förman Monius & Andersson yrkat Fabrikanten Sjöbloms förpligtande att till firman utgifva sagda belopp med ränta. Öfver käromålet hörd har Fabrikan ten Sjöblom genmält församligast, att ehuru han under ifrågakomna skriften ling upprepade gånger framhållit nöd vändigheten af att ofvannämnda vitningar blefve honom tillsända utan dröjsmål samt sedermera, då de icke anländt inom den i sådant afseende till utgången af Mars månad 1897. öfverenskomna tid, uti bref för den 2. derpåföljan de April medgifvit förman Monius nitudersen ytterligare en veckas anstånd för fullgörande af hvaransen, så hade Sjöblom likväl icke förrän under Maj månad samma år fått af firman emottaga hufvudritningarna till sagda garfveriinrättning; hvarföre och då Fabrikanten Sjöblom emellertid i följd af firmans intydda försumlighet sitt sig nödsakad att på annat sätt anskaffa för inrättningen erforderliga ritningar och förty för uppgörande af sådana anlitat Arkitekt biträdet August Helenius, i enlighet med hvars för ändamålet utarbetade förslag garfveriet jemväl uppförts, samt dessutom de från firman Monies & Andersson Fabrikanten Sjöblom tillhandakomna ritningarna, för hvilkas uppgörande i enlighet med ortsförhållandena Sjöblom bekostat resan för en firmans konstruktör till Raunio stad, utgjorts. af så kallade bläkopior i endast ett exemplar äfvensom varit behäftade med särskilda felaktigheter och icke öfverensstämman de med den för staden gällande bygg nadsordning, i följd hvaraf desamma icke heller skulle kunnat af vederbörande myndighet fastställas, Fabrikanten Sjöblom, som sålunda icke tillgodogjort sig förman Monius H Anderssens omförmälda ritningar, utan fastmer genom firmans ofvananförda tillvågagnande åsamkats betydlig skada, emotsett förkastande af käromålet. Härtill här förman Monius utodersen framhållit, utom annat, att firman icke 693
förbundit sig att leverera ritningarna tidigare än enärast möjligt, " hvilket af firman jemväl fullgjorts, i det att densamma, sedan dess konstruktor i början af Februare månad 1897. återvändt från sin resa till Rainmo, till Fabrikanten Sjöblom öfversändt grundritningarna redan den 19. i samma månad samt alla de öfriga ritningarna efterhand säsnart de fullbordats och de sista under nästpåföljande April månad; att om ritningarna mähända i någon mindre delalj icke varit öfverensstämmande med Raumo stads byggnadsordning, denna brist hade varit lått afhjelpt och berött derpå att firmans konstruktor i Raumo af Fabrikanten Sjöblom icke upplysts om tillvaron af de bestämningar, mot hvilka ritningarna varit stredande; samt att de ritningar, hvilka af Arkitektbiträdet Helenius uppgjorts till ifrågakomna garfverinrätt ning, frånsedt några mindre förandringar, varit troget afköperade från firmans ritningar, hvadan Fabrikanten Sjöblom, som utan anmärkning behållit dessa, jemväl i allt väsentligt betjenat sig af desamma. Efter det Fabrikanten Sjöblom till vittne i målet åberopat Arkitektbiträdet He lenius, har Rådstufvurätten, i anledning af förman Monius å Anderssons emot Helenius framstälda jäfsanmärkning, genom den 23. Januari 1899. afsagdt utslag yttrat, att emedan två derförinnan i målet afhörda vittnen såsom sin åsigt uttalat, det Helenius vid uppgörandet af sina ofvanomförmälda ritnin gar hufvudsakligast afkopierat de af firman levererade ritningarna, samt förman sålunda kunde taga sig anledning att härför väcka talan emot Helenius, ty här Rådstufvurätten ansett Helenius, som sålunda af sakens utgång kunde förvänta nytta eller skada, vara jäfvig att i målet vittne bära; derå och sedan parterne ömsesides äskat godtgörelse för sina rättegångskostnader, Rådstufvurätten medels slutligt utslag i målet den 20. Februari 1899. förklarat det vara utredt: att Fabrikan ten Sjöblom hos finnan Monius n Anders 694
sen bestält fullständiga ritningar till en tillämad ny gårfveribyggnad i Raumo stad samt uti skrifvelse till firman den 21. December 1896. förbundit sig icke alle nast att för uppgörande af nödiga eskis ver bekosta resan för en af firmans konstruktörer till sagde stad utan och att för sjelfva byggnadsritningarna till firmän erlägga ettusen kronor; att firman, hvilken, genast efter det dess konstruktör återkommit från sin omordade resa, i skrifvelse den 2. Februari 1897. underrättat Fabrikanten Sjöblom att arbetet med ritningarna påbörjats samt att förslagsplanen till gärfveribyggnaden snärast möjligt skulle blifva honom tillsänd, derefter äfven tillskickat Sjöblom berörda förslags plan jemte sårskilda andra teckningar den 19. i nästnämnda månad samt de öfriga ritningarna efter hand och de af dem, som varit erforderliga för ansökan om vederbörlig stadfästelse, den 10. derpåföljande April; samt att, då berörda ritningar, dem Sjöblom jemväl fått emottaga, i särskilla mindre väsentliga delar icke varit med föreskrifterna i den för Raumo stad gällande byggnadsordning öfverenstämmande, Fabrikanten Sjöblom derstädes lätit annan person kompefterä desamma äfvensom å de sålunda tillkomna byggnads ritningarna utverkat sig vederbörande myndigheters fastställelse; hvarföre och då den tid, inom hvilken vitningarna af firman uppgjorts och expedierats, med afseende å desammas ort och mängd icke med fog kunde anses hafva varit för längt utdragen, samt Fabrikanten Sjöblom, hvilken gentemot firmans bestridan de icke styrkt vare sig att firman skulle förbundit sig att inom viss bestämd tid leverera ifrågavarande ritningar el ter att omförmälda byggnadsordning af honom skulle tillhandahållits förman, efter emottagandet af ritningarna icke underrättat firman om att de samma, såsom med föreskrifterna i stadens byggnadsordning icke öfverensståenmande, stade för firmans räkning att af firman hos Sjöblom återtagas, utan tvärt om genom att låta kompelettera ritningarna behållit och användt desamma, 695
Rådstufvurätten ålagt Fabrikanten Sjöblom att till firman Monies n Andersen emot qvitto genast utgifva det för ritningarna öfverenskomna priset ettusen kronor svenskt mynt, efter den vid betalnings tillfället gällande kurs, med fem procents årlig ränta derå från den dag stämning gen i målet utfärdats, hvarhos Fabrikanten Sjöblom känts skyldig att med sjuhundra mark godtgöra ferman dess umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i vadeväg dragit målet, har medels dom den 31. Januari 1900. faststält såväl förenämnda, under rättegången afkunnade utslag som Rådstufvurättens slutliga utslag i öfrigt, utom att ränlan å firman Monies 4 Andersen i förestående måtto tilldömda ettusen kronor borde räknas från den 23. Juni 1898., då målet vid Rådstufvurätten anhängiggjordes. Uti Hofrättens dom har Fabrikanten Sjöblom i underdånighet anhållit om andring medels ingifven deduktion, som af för man Monies n Andersen bemölts. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande och finner Fabrikanten Sjöblom icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ifrågavarande dom, vid hvilken fördenskull skall förblifva; och kännes Fabrikanten Sjöblom skyldig att med sjuttiofem mark ersätta firman Monies re Andersson dess härstädes i målet hafda umgälder. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. 1o Hans Kejserliga Majestäts Högadsamn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. A; Kumlin. Emuel Forsman. Juhan Nummelin Vilhelm Blåfield 396
Den 18 September 1901. J. Hans Kejserliga Majestäts laga Samn, Dess Senats för Finland dom uti ett, utan erlagda afgifter, från Alo Hofrätt inkommit ricssionsmål emellan förre Bonden Wilhelm Alexander Israelsson Lindholm, från Lindby by i Tenala socken, sökande, och dennes broder Bonden Johan Gustaf Ivadsson Pietto, från Puhittu by i Bjerno socken, uteblifven varande, angående fordran Gifven uti Kejserliga Sena ten för Finland och dess fullitio Peparlement, i Helsingfors, den 18. September 1901 Köjerliga Senaten har låtet handlingar na i målet Sig föredragas och af dem, så redt nu är i fråga, inhemtal följande: Wilhelm Alexander Lindholms och Johan Gustaf Siettos numera aflidne föräldrar före Bonden Israel Michelsson Maunula och hans hustru Gustava Johansdotter hafva i lifsti den medelst den 26 Mars 1874 upprättadt inbördes testamente förordnat att den af domsom öfverlefde den andra, skulle få vitta i orättadt bo samt att efter harderas död deras dotter Erika Gustava Israelsdotter borde bekomma lika stor andel i arfvet Och lafet - E. T. - 1. K. - J. N. H af H. 697 No 112 lag. 151. R. D. 1900. prt No 9. Korpe
som hennes bröder, hvarefter Israel Michelsson och Gustava Johansdotter uti ett berörde dag till testamentet gjordt utlägg bestämt att de 200 mark, som Israel Michelsson och Gustava Johansdotter hade innestående hos Johan Gustaf Pietto, skulle efter bemälda makars frånfälle delas så att Johan Gustaf Piette deraf erhille 100 mark samt Wilhelm Alexander Lindholm och Erika Gustava Israelsdotter hvardera 50 mark. Sedan Gustava Johansdotter aflidit den 11 November 1876. och uppteckning af hennes qvarlå lenskap förrättats den 21 i samma månad hvarvid tillgångarna i boet, som uppgifvits af Johan Gustaf Tietto, uppgått till 264. mark Expenni och såsom tillgång upptagits utom annat, en fordran å 200 mark hos Johan Gustaf Tietto enligt skuldsedel af den 1 Maj 1873., samt Israel Michelsson, som efter Gustava Johansdotters det på grund af emedade testamente sättet i omkudt bojemväl med döden afgått den 21 Mars 1894, och vid den 11. nästpräföjande Juni hållen uppteckning af hans lö hvilket uppgifvits af Erika Gustava Israelsdotters man Landthandlaren Robert Wahlsten bland tillgångarna, som utgjort 2072 mark 10 penni, upptagits ett belopp af 2000 mark reda penningar, har Wilhelm Alexander Lindholm, efter utverkad stämning å Johan Gustaf Tielte till 1897 års vinterting i Bjerno sockens tingslag, inför Häradsrätten anfört, att Johan Gustaf Rullo, vid det han medelst köpebref den 19 April 1873 af Bonden Karl Johan Sandell köpt Maunula hemman i ofvannämnde Tuchittu by, åtagit sig att letala Israel Michelssons för tiden i lägen heten intecknade fordran 1500 mark och att Johan Gustaf Sutto fortfarande häftade för denna skuld, ehuru han icke anmält om dess utevaro vid omförmälda bouppteck ningar, samt att de 200 mark, å hvilka Johan Gustaf Tietto den 1 Maj 1875. åt Andel Michelsson utfärdat förskrifning. heller blifvit af Johan Gustaf Antte åter guldna, hvarföre Wilhelm Alexander Lindholm påstått Johan Gustaf Rulles förpligtande att åt Lindholm utgifva dennes erfsandel eller två femtedelar af boets förberörda två fordringar, utgörande ej mindre 2200 mark med fem procents ränta derå från den 19 April 1873 är 800 mark 698