Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
radsrättens utslag bestämts, till Karl Kauko och hans medparter utgifva hvad dem af de i berörda två listor såsom utdelade upptagna me del tillkomme, likväl efter afdrag af Johan Alexandersson Witieks och Witsar byamäns andelar af de i 1889 års testa fördelade medlen, i enlighet hvarmed sagda utslag sålunda andrades; hvaremot och då Karl Kaukos och hans medparters Libell i eke föranledde till annan och Matts Perits icke till någon ändring i omförmälda utslag, vid detsamma i öfrigt skulle förblifva Uti denna Hofrättens dom hafva Karl Kauko och hans medparter samt Matts Prest ömsesides i underdånighet anhållit owändring medelst ingifna deduktioner; hvarefter Karl Kaukör och hans medparters ändringsan sökning blifvit af Matts Prest i före skrifven ordning bemött Hvad sålunda förelupit och hand lingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfver gägande samt finner hvarken Karl Kauko och hans medparter eller Matts Prest hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken fördenskull kom mer att bero. Det alle som veder bör, till underdånig efterrättelse länder H Hans Kejserliga. Majestäts i laga NämnDess Senat för Finland Henr. Perenius A; NisroikeuEmot: Forsman Andersin. Karl Mandertskjuts 166
No 231. Pag 62. RD. 1900. Den 19. Februari 1901. Hans Kejserliga Majestäts Högarehamn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommet mål emellan Aktiebolaget" Taimi, från Wiborgs stad, sökande, samt Bonden Thomas Andersson Ryyppö, från Uusikylä by i Walkjärvi socken, uteblifven svarande, angående fordran: Gifven uti Kyserliga Senaten för Finland och Dess Jutitie Departement, i Helsingfors, den 19. Februari 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet Sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemlat följande: Wid Rådstufvurätten i Wiborg har Thomas Ryyppö, efter Aktiebolaget" Taimi" ågången stämning, anfört, att han, som medelst skriftligt kontrakt af den 22. Oktober 1897. åtagit sig att före öppet vatten påföljande är å stranden af Leppälahti vik af Wuoksen floden åt bolaget beverera femhundra famnar björkved, hvarje fann af åtta fots längd och enahanda höjd, för ett pris af tre mark nittio penni famnen, uppgifne tid å berörda plats till bolagets förfogande stätt femhundra Ofde 8. s. 7. 8. 71. - 7. N. 2. W. Eh. Em. af I.
sju famnar sådan ved; men som bolaget till Thomas Ryyppö erlagt betalning för endast fyrahundra femtiotvå famnar ved med ettu sen sjuhundra sextiotvå mark åttatio penni, har Ryyppö yrkat bolagets förpligtande att till honom utgifva priset för återstände femtiofem famnar ved med tvåhundra fjorton mark femtio penni jemte fem procents ränta å sagda belopp. Isaken hördt har Aktiebolaget" Taimi" genmålt, att bolaget af Thomas Ryyppö fått emottaga endast trehundra nittiosex och en fjerdedels famnar björkved; hvarför och då Ryyppö för detta parti ved erhållit i betalning mer än honom rätteligen tillkomme, bolaget emotsett förkastande af käromålet. Härå har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på godtgörelse för sina umgälder i målet, medelst utslag den 14. Mars 1899. förklarat utredt vara, att Aktiebolaget Taini" vid Leppälahti vik fått af Thomas Ryyppö å ifrågavarande vedlevirans emottaga trehundra neltiosex och en fjerdedels famnar vid Antria jernvägsstation uppmätt samt tjugutvå samnar å stranden af berörda vik qvarlemnad björkved eller inalles fyrahundra aderton och en fjerdedels, åtta fot långa och lika höga famnar björkved, hvars pris enligt ofvanangifna beräkning utgjorde ettusen sexhundratrettioen mark aderton penni; men enär Ryyppö, som icke gittat styrka, att han till bolaget levererat mer än nyssnämnda antal famnar björkved, för sagda parti ved allaredan uppburit ettusen sjuhundrasextiotvå mark åttatio penni eller mer än honom derför tillbort, har Rådstufvurätten förkastat Thomas Ryyppös i saken utförda talan samt skyldig känt honom att med tvåhundra mark hålla Aktiebolaget Taimi skadeslöst för dess kostnader i rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning Thomas Ryyppö i vadeväg dragit målet, har genom dom den 27. Januari 1900 förklarat det väl vara ådagalagdt, att den ved, som Thomas Ryyppö å aftalad plats vid Leppålahti vik åt bolaget levererat, vid af bolaget derstädes verkstälet mätning åtgjort endast fyrahundra femtiotvå famnar; men alldenstund tillika styrkt blifvit, 168
att hvarje af dessa famnar mått åtta fot samt två och en half tum i längd äfvensom åtta fot och nio tum i höjd och hvar je af bolaget uppmått fann sålunda innehållit en och femtiofem fyrahundrafemtiotvåendedels famnar ved efter de mält, som i kontraktet aftalats, fördenskull och enär det parti ved, Thomas Ryyppö för bolagets räkning levererat, således rätteligen utgjort femtiofem famnar mer än det belopp, hvartill partiet af bolaget uppmätts, eller inälles femhundrasju famnar af i kontraktet bestämd storlek, af hvilka dock tjugu fannar befunnits utgöra alved, samt Aktiebolaget Taimi alltså vore pligtigt att till Thomas Ryyppö erlägga det öfverenskomna priset för fyrahundraåttatiosju samnar björkved, har Hofrätten, med ändreng af Rådstufverättens utslag, ålagt bolaget att till Thomas Ryyppö emot qvitto utgifva ettusen åttahundra nittionio mark trettio penni, likväl efter afdrag af redan er lagda ettusen sjuhundra sextiotvå mark åttatio penni, eller således etthundra trettiosex mark femtio penni med fem procents årlig ränta derå från rättegångens början den 1. November 1898. tills full betalning följde samt att med tvåhundra tjugufem mark godtgöra Ryyppö hans vid Rådstufvurätten i saken vidkända kostnader. Uti Hofrättens dom har Aktiebolaget Vaimi" i underdånighet sökt ändring. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner Aktiebolaget "Taimi" icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förberörda dom, hvarvid förty kommer att bero. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. Hans Kejserliga Majestäts Höga Nämn, Dess Senat för Finland: C. Johnsson SS: Ithis Nummelin J, E. Heiset. bl. Em. af Konstens 169
No 232 Sion 195. R. D. 1899. Helmikuun 19 päivänä 1901. Keisarillisen Maestutin Korkeassa Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa tuomionostorahalla Turun Hovioikeudesta tullessa velkomusjutussa, jossa Maanviljelijä Vihtori Simula, Rauhijärven pitäjän Salmen kylästä, saman pitäjån Häijään kylästä kotoisin olevan naimattoman Amanda Strandbergen holhoojana, on hakijana, sekä Kuortaneen pitäjän postetoimiston hoitajatar Wilhelmiina Ståhlström, vastaajana: Innetu Keisarillisen Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa Helsingissä Helmikuun 19 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Ilselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Wilhelmiina Ståhlströmin ollessa koukijärven pitäjän portetoimisten hoitajattanena on Vihtori Simula haastattanut Wilhelmiina Ståhlströmin mainitun Karkun ja Ravean pitäjäin kärääkunnan Kihlakunnanoikeuteen ja siellä kertonut, että Wilhelmiina Ståhlström ja Amanda Strandberg olivat Helmikuun 18 päivänä 1897. keskenänLärnä: H. B. E. F. A K - E. A. K. S.
sä tehneet kirjallisen välipuheen jonka mukaan Amanda Strandberg antoi Wilhelmiina Ståhlströmille seitsemäntuhat ta markkaa sitä vastaan että tämä otti lättääksensä ja hoitaaksensa Amanda Kronbergin hänen kuolemaansa saakka; että Wilhelmiina Ståhlström sitten olikin saanut nostaa Amanda Strandbergen rahoja, Misäkuun 5. päivänä 1897. neljätuhatta markkaa ja korkoa kuusikymmentäkolme markkaa sekä seuraavan Joulukuun 17 päivänä kolmetuhattaa markkaa ja korkoa sata kymme nen markkaa kuusikymmentä penniä, sekä että sanottu Kihlakunnanoikeus sillovälin Helmikuun 19. päivänä 1897 julisten tussa, lain voiman saaneessa päätöksessä oli asettanut Amanda Strandbergen Vihtori Simulan holhouksen alaiseksi siitä nystä, että Amanda Strandberg vanhuutensa ja saiautensa taka oli kykenemätön itse hoitamaan omaisuuttaan, ja on Vihtori Simula sanotussa holhoojantoimessaan vaatinut että, koska Amanda Strandberg oli tehnyt ylläkerrotun välipuheen ja luovuttanut sanotut rahamäärät Wilhelmiina Ståhlströmille vanhuuden heikkoudesta ja yönnärtämättomyydestä, Wilhelmiina Ståhlström velvoitettaisiin Vihtori Simulalle suorittamaan edellä mainitut rahamäärät kuuden prosen tin vuotuisine korkoineen niiden nostoSäivistä, jonka ohessa Simula on anonut korvausta oikeudenkäyntekulungeistaan Kanteesta kuulustettuna on Wilhelniina Ståhlström anonut sen hylkäämistä, koska Amanda Strandberg tehdes sään ylläsanotun välipuheen oli ollut täydessä järjessä ja ymmärryksessä. Kuulusteltuansa todistapahin putusa on Kihlakunnanoikeus Syyskuun 20 päivänä 1898. Julistetulla päätöksellä antanut asiassa lausuntonsa ja mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Wilhelmiina Ståhlströmin heti kuittia vastaan Vihtori Simulalle Amanda Strandbergen holhoojana maksamaan seitsemantuhatta sata seitsemänkymmentä markkaa ruusikymmentä penniä vaadittuine kuuden erosen lin korkoineen neljälleiuhannelle kuudellekymmenelle markalle Kesäkuun 3 päivästä 1807 ja kolmelle tuhannelle sadalle 171
kymmenelle markalle kuudellekymmenelle pennille seuraavan Joulukuun 17 päivästä, kunnes täysi suoritus tapakuu si; minkä ohessa Wilhelmiina Ståhlströmin tuli seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvata Vihtori Simulan asian takia kärsimät kulunget Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wilhelmiina Ståhlström oli vetoamalla saat tanut pitun, on Kesäkuun 30. päivänä SS 99 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että sittenkuin Amanda Strandberg Helmikuun 6 tahi i päivänä 1897, oli Wilhelmiina Ståhlströmille siirtänyt Suomen Yhdyspankin antamaa kaksi talletustodistusta, yhteensä seitsemälletuhannelle markalle, niin olivat Amanda Strandberg ja Wilhelmiina Ståhlström saman kuun 15 päivänä tehneet vellaisen kirjallisen välipuheen, että Amanda Strandberg antoi Wilhelmiina Ståhlströmille seitsemäntuhatta markkaa sitä vastaan että tämä elättäisi ja hoitaisi Amanda Strandbergia kuolemaansa saakka, jonka tähden ja koska myöskin oli toidistettu, että Amanda Strandberg viimeksisanotussa tilaisuudessa oli ollut, vaikka vanha ja kivulloinen, kumminkin täysijärkinen, eikä hän silloin vielä ollut holhouksenalaisena. Hovioikeus on katsonut sanotun luovutuksen ja välipuheen päteviksi ja siis, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljännyt Vihtori Simulana siassa ajaman kanteen Tähän Hovioikeuden tuomioon on Vihtori Simula alamaisesti anonut muutosta tänne tuomittamallaan perustelmalla, johon Vilhelmiina Wåhlström on määrätyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Vihtori Simula oli esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllä mainittua tuomiota, jonka varaan asia misjääpi; ja velvoitetaan Vihtori Oimula suorittamaan Wilhelmi na Ståhlströmille, hänellä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset ala172
maisuudessa noudattakrotKeisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa Henr. Borenius. A; Nummer Emesti Forsmän." Andersin. Karl Handertskjoh. Den 19. Februari 1901 Hans Kejserliga Majestäts Höga Nämn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Näsa Hofrätt inkommet sjörättsmål emellan Puckensuln Alfred Hedman, från Nikolaistad, sökande och Sjökaptenen Lius Tömig, från staden Malaga i Konungariket Spanen, uteblifven svaande: Sifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitio Departement, i Helsingfors, den 10 Februasi 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtal utom annat, hvarom nu ej är fråga, följande: På stämning till Puckonsuln Hedman har Sjekaptenen Sömies vid Rådstufvurätten i Kikelaistad anfört, att sedan Vieckonsaln Hedman medels den 10 Mars 1898 afslutadt anteparti befraktal i staden Malaga hemmahörande, af Fjekaptenen Söner förda skonertbarken "Och Åniges för resa från staden Som Nedre del Pinalar i Spanien till Nikolaistad med last af sätt mot en gla H. B. - E. F. - A. K. -E. A- 33. No 235. Pag 225. R. D. 1899.
betingadtrakt af tretton frånes för utlösrad ton samt uti samma erleparti bestämts utom annat, att trakten borde erläggas af lastemottagaren i lösningsörten, har Sjökaptenen Ilömig med nämnda färtyg ankommit till Nikolaistad den 19 Juli sagda år, hvarefter lösningen af lasten vidtagit den 21 i samme månad och fortgått till den 5 påföljande Augusti, då Tuckensuln Hedman, efter det största delen af lasten blifvit lessad och insått i Hedmans magasen, vägrat att emottaga återstoden deraf, i följd hvar af Töng nödgats uti ett för ändamålet upphyrdt magasin upplägga det utaf Tuckonsuln Hedman icke emottag nu saltpartiet, som utgjort tvåhundra sextiofyra hektoliter rent sält och åttiosju hektoliter, motsvarande åtta och sju tiondedels tons, så kalladt sopesättoch som Pieckonsuln Hedman under låtit att till Sjökaptenen Sönes utbeta å den betingade punkten för omförmälda salttast som uppgått till fem hundrafemtioen tons, har Sjökaptenen Bomes yrkat Piehensuln Hedmans förpligtande att till Sömig utbetala, af ter helton frånes för lön, sjutusen etthundra sextiotre frånus jemte sex procents ränta derå från den 5 Augusti 1895 likväl efter afdrag af halfva fråk len för sapsuttel, femtio sex frånes femtiofem äntimes, i förskott å pukten uppTämä ättatio frånes åttatioen ensimes 7oikeusaln Hedman utbetalda mälämpenningar åttatioju mark sexticke penei och priset för af Hedman erhållna viä socken hoitenjöt sextiofyra mark I anledning af denna talan har Tillkonsuln Hedman framhållit, att emedan uti en tidigare rättegång full utredning funnits derom, att uti frågavarande sällläst ingått en del brut eller ristigt sätt och, efter det lasten till större delen upplössats, uti det återstående partiet anträffats utdemember efter antingen djes eller menneskor samt lasten dessutom ra ett ställe beståll af ett med men lemnandt lager salt, men Sjekaptenen Jonas icke gillut styrka, att han ej varit vållande till 174
skadan, har Pieckonsuln Hedman ansett Sjökaptenen Som ej vara berättigad att erhålla frukt för den skadade lasten; vid hvilket förhållande och enär sätt lusten enligt aftal bort befordras till Nikolaistus redan vid seditionens början år 1898, då densamma kunnat afsittras, men sättet till följd af fastygets sentida ankomst till destinationsorten måst uppläggas i magasin till våren, hvilken till sällaffares vanligen plägade uppgöras, Tillkonsulu Hdman, som i till Rätten ingifven kontokuranträkning påfört Fjökaptenen Jonas tvåhundra fyratio mark för magasinning af valtet, trehundratjugu mark i mogasinskyrä och sexhundra mark i förtonför detsamma till jemngen samt etthundratjugu mark för delassurens, etthundrafyratio mark för ordentning och trehundra tjugu mark för höfsmältning af valtet äfvensom för begning af Joyget vid dess ankomst till Nikolan stad från Kaukfjärden till Väsklot hänne sextio mark och i berafgift förde femton dagar förliget efter den 5 Augusti 1898 legat vid Hedmans bygga i Brändö hänen fyratiofem mark, påstått, att då fjekaptenen Ting enligt ofvanberörda kontekuranträkning tillkomme fråkt för femhundra tjugutre och aderton etthundradedels tön, efter beräkning af emellan etthundrafyrationieendo nelle, ettthundra femtio kilogram på sällmället, med sextusen allehundratio mark sjuttio penni, men från detta belopp borde afdragas dels af vanomförmälda utlägg, dels Ronng i sag da kontkunnanträkning dessutom till last tagna nittiosju mark femtio penni i besigtnings - och sex mark i proteckostna der, för sjuttiosex och åttatiotvå etthundra dedels lön sätt som för bort utlessats, efter tio mark för hvarje lön, sjuhundra sextioåtta mark tjugu penni samt af Jomig till afdrag medgifna ficktförskett, metare penningar och priset för två säckar hvelemjöl, Tjökaptenen Semen tillgodshafrande hos Hedman utgjorde endast betusen attuhundra sextioen mark sjuttio penni; och som Viukensuln Hedman utan före rättegångens böjan förklarat sig villig att till Ting utbetala nästnämnda belopp har Tieckensula Hed175
man anhållit att käromålet såvidt derigenom fordrats mer än berörda belopp, måtte förkastus och Tjökaptenen Ilomag åläggas ersätta Hedman kostnaderna i rättegången. Härå har Rådstufvurätten sedan Pokaptenen Jonas erkänt, att han underrättegången den 19 September 1898 af Tiedkensula Hedman bekommit tretusen åttahundra sextioen mark sjuttio penni samt åttatande till protokollet afgifvits af de under målets handläggning i Rätten närvarande sukkunnige män, uti utslag, afsagdt den 16 Januari 1899. yttrat sig i socken och funnit det vara utredt, att sedan Sjökaptenen Tomas, såsom befälhafvare å fartyget; Des Åmiges, enligt frånberörda erlefvisti uti Son Pedre del Pemätar för Tillkonsuln Hedmans räkning emottagit en saltlast, som, jemlikt den 20 April 1898 af Sjökaptenen Semen utfärdadt konnossement, utgjort sexhundra metriska tons, samt fartyget ankommit till Nikolaistad den 19 Juli samma år, upplössningen af lasten vid tagit den 21 i sistnämnde månad och fortgått till den 5 påföljande Augusti då Kuckensuln Hedman, i anledning af påträffad nemlighet i den återstående de len af sattlasten, vägrat emottaga vidare deraf och lössningsarbetet förty afstannat; att den del af sattlasten Vicekonsuln Hedman sålunda emottagit utgjort femtusen etthundrasiston och fem tiondedels hehtoliter och att det mottagna partiet, enligt tullkommarens i Pekolaistad deröfver den 5 December 1898 utfärdade bevis, vägt femhundraniolusennittiotvå kilogram, motsvarande femhundranio och nittiotvå ettusendedels tons; samt att den återstående delen af lasten, hvilken Isokaptenen Vernes emellertid låtit upplössa och för Kuckensuln Hedmans räkning upplägga i ett för andamålet upphyrdt magasin i sagde stad, uppgått till trehundrafemtioen hektoliter eller, efter beräkning af enahanda vikt på hektolitern som förberörda parti, tiltiofyra och niohundratjugufem ettusendedels tens; i anseende hvartill och emelan Rådstufvurätten genom laga kraft vunnet utslag af den 22 Augusti 1898 förklarat styrkt vara att, sedan större delen af ifrågavarande saltläst upp276
bosats, på ett ställe i fastyget påträffats ett nedat lasten gående, till fårgen olika lages rätt, som måste anses hafva varit arendränkt, samt att en del af sagda sattlager, efter det af magistratspersoner å lasten verkstäld besigtning försiggått, men innan af Sjökaptinen Somes påföljande dag föranställad syn af andre personer å densamma verkstälts, vid den i fastyget qvarlemnade lastens kopkortning i lastrummet nedanem storluckan, på befallning af Tettes öfvertäckts med ett tjenkt lager salt, Rådstufvurätten, som ansett Pieckonsuln Hedman, enär hela den i fastiget domera befintliga återstoden af sallet sålunda blifvit omvändkar, hafva haft laga skäl för sin vägran att emottaga denna återstod, pröfvat rättvist, med förkastande af Sjökaptenen bomes anspråk på fråkt för nästberörda parti, fastställa beloppet af den honom för ifrågavarande last tillkommande pakt, efter i antepartiet bestämd brukning af tretton funes för hvarje ton om ettusen kilogrum, till sextusen sexhundra aderton frånes tjugu antinen Deremot och som af ofvanberörda sättläst ett belopp af trettiofyra och niohundratju gafem ettusendedels löns genom omförmälda på Sjökaptenen Thomas befattning verkstinla köpthandning af det mindränkta och sena fallet blifvit för Teikkensuln Hedman vannändlart och Sjökaptenen Dennes således, jemlikt 114 och 117 SS: SS: i sjölagen af den 9 Juni 1873, vore pligtig att godtgöra Socken rubr Hedman denna del af lasten efter gångbart pris, såsom i SS: 40 af samma djölag räges, samt Sjökaptenen Femydasutom ålåge ansvara för den af Mickenouln Hedman erlagda byseningsafgiften, sextio mark, äfvensom vid omförmäldt förhållande jemväl erhålla Tillkonsuln Hedman kostnaderna för de af denne förinställade besigtningarna å sättlästen nittiosju mark femtio penni och till honom erlägga förberörda beafgift, fyratiofem mark, alltså och då Sjökapte nen domes icke haft något att anmärka emot det af Vicekonsuln Hedman fordrade priset för sättet eller emot beloppen af nämnda kostnader och beafgift samt han af Tuckensuln Halmans genfordran i öfrigt medgifvit 177
riktigheten af anspråken på ersättning för mätarepenningar till ett belopp af ålliosju mark sextiotre penni, priset för två sockar mjöl, sextiofyra mark, och i pakförskoll uppbarna åttatio panes ättatioen entimes, här, med förkastande af Piekonsuln Hedmans öfriga yrkanden, såsom obefogade, hans genfordran hos Sjökaptenen Thomas fastställs till sjuhundrare mark trettioåtta penni i finskt och åttatio frånes ållation vinknes i franskt mynt; i följd hvaraf Tillkonsalmi Hedman ålagts att till Sjökaptenen Pemes utbetala skilnaden emellan det denne tillerkända pakttoloppet sextusen sexhundra aderten frånes tjugu entimes, och berörda påktiförskott åttatio funes ållatioen entimes eller rubdes sextusen femhundra trettiosju frånes trettionio antimes i finskt mynt, enligt vid betalningstiden gällande vidolkurs för delar, som lyder å betalning vid uppvirandet, efter afdrag af sjuhundrare mark trettioåtta penni, som af Piekonsuks Hedmans fordran utöfver fruktförskollet faststälts till betalning, samt att å det sälunda utdömda gälda ränta, efter sex procent från den 5 Augusti 1898, då lossningen af den utaf Pieckensuln Hedman mottagna lasten slutförts och fräkten för densamma således bort erläggas dock efter ytterligare afdrag af den 19 September 1898 derå guldna tretusen åttahundrasextioen mark sjuttio penni; hvarjemte vid denna utgång af målet rättegånskostnaderna parterne emellan qvittats och desse ålagts att, till hälften hvardera, ersätta de sakkunnige männen, för det de vid Rådstufvurällen uppvaktat, samt i sådant afseende utbetala till Kollegiiassessom Johan Alfred Burman tjugu, Nåvigationsskolläraren Gustaf Wilhelm Blomqvist tjugufem och Sjökaptenen Konrad Engelbert Pomoin fem mark. Hofrätten, under hvars pröfning Sjekaptenen Tomas och Piehensum Hedman ömsesides i väderäg dragit målet, har genom den 25 Augusti 1899 deri gifven dom låtit vid Rådstufvu rättens förenämnda utslag bero. Uti denna Hofrättens dom här Rioikensuln Hedman i underdånighet anhållit om ändring Kejserliga. Senaten har tagit 178
målet i öfvervägande; och emedan det parti salt, hvilket å det af Sjökaptenen Pemes förda fortiget Dess Aniges uti staden SanPedro del Kinator inlastats för att till Kuokensuln Hedman i Nikolaistad öfverföras enligt ofvanomförmälda af sjökaptenen Tomig den 20 April 1898 utfärdade hemmässement, utgjort sexhundra metriska tons, och den minskning berörda belopp kunnat genom sultets torkning och höfsmältning under direkt och oafbruten resa till bestämmelscorten undergå, enligt de i målet anletade sakkunnige männens utsago, icke kan uppskattas till mer än fem procent deraf eller således till högst trettio tons, ty och då nämnda saltläst vid anförda förhållande lert vid fastygets framkomst till Nikolaistad innehålla utöfver de femhundranio och nittiotvå ettusendedels tens, hvilka af Kuckensuln Hedman emottagits, och de kettiofyra och niohundratjugufem ettusende dels tons, hvilka befunnits förornade tjugufem och niohundraåttatiotre ettusende dels tons samt Sjökaptenen Pemes och styrkt något förhållande, hvarigenom han vore fritagen från att ansvara för sagda vist, finner Kejserliga Senaten Vidkonsuln Hedman löra af Sökaptenen Jomig erhålla ersättning jemväl för nämnda bristande belopp i sattlasten, efter af Hedman fordradt och af Tettes icke motsugdt pris af tio mark för hvarje lön, med summan lagdt tvåhundra femtionio mark åttatiotre penni; i anseende hvartill och enär Viukonoch Hedmans fordran hos Sjökaptenen Gorns, förutom ofvanomförmälda af Hedman till Sönes erlagda friktförskott åttatio frånes åttation antimes, sålunda jemte det af domstolarne i berörda afseende faststälda belopp af sjuhundrare mark trettioåtta penni utgör tillsammans niohundra sextioke mark tjuguen penni, Kejserliga Senaten pröfvar rättvist, med ändring af Kapellens dom, ålägga Vicekonsuln Hedman att till Sjökaptenen Somes utbetala skilnaden emellan del Somes af demstolarne tillerkända fruktbeloppet sextusen sexhundraaderton franes tjugu entimes och emordade fruktförskott ättatio frånes åttatioer antimes eller sextusen femhundra trettiosju finnes trettionio antimes, förvandlade till motsvarande finskt mynt på sätt domsto179