Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
den 2. därpåföljande September af Hof rättsrädet Julius Akates Rehnström och hans hustru Emilia Rehnström gården och tomton No 2 i första kvarteret af för sta stadsdelen eller No 2 vid Hofrättsesplånaden för 4700 mark samt följande dag af Landtbruksrådet Edvard Björkenheim och dennes hustru Ingrid Björken heim den uti då upprättadt köpebref närmare bestämda delen af gården och tomten No 34 i femte hvarteret af sjätte stadsdelen eller No 30 vid. Kyrkoesplana den för en köpesumma af 27.000 mark; att parterne, hvilka till betäckande af de nödigaste utgifterna i affären hvar derå innatt 5000 mark, i början af år 1909, enär. Byggmästaren Myntti begynt frukta, att parternes gårdspekulationer komme att åsamka dem förluster och inskat utträda ur affären, muntligen ingått sådan öfverenskommelse, att Urmakaren Wiik blefve ensam egare till alla dessa fastigheter, i händelse Wiik så begingo, att Myntti och hans fader Byggmästaren Johan Myntti, hvilken iklädt sig ansvarighet för särskilda af parterne för affären upptagna lån, till den 1 Juni 1909. blefve fria sina samtliga för fastigheterna ingångna förbindelser samt Kuuga Myntti återbekommo de af honom i affären innalla 5000 mark och dessutom af Wiik erhöllo i godtgerelse ett lika stort belopp; att Wiik i anledning af sistnämnda öfverenskommelse uti eget namn och på egen risk öfverlagit samtliga omförmälda förbin delser och åt. Hugo Myntti utbetalt i mindre poster de af Myntti i affäreninsätta 5000 mark och den utfästa godt görelsen af 5000 mark jämte upplupen ränta så när som på 500 mark, hvilka för Mynttis räkning fortfarande voro innestående hos Wiik, samt att HangoMyntti oafredt den parterne emellan ingångna öfverenskommelsen från och med December 1909 efter det affärskonjunklurorna å orten förändrats så att betydlig vinst af fastighetsspekulationer na kunde förväntas, men ingen risk mera var att frukta, begynt hos Wiik gera anspråk på fortfarande delaktighet i ifrågakomna fastigheter, men att Wick304 de
emedan Myntti allaredan afstått sina andelar i fastighetena till Wiik, icke till erkänt honom någon vidare rätt till nämnda fastigheter; hvarför och då Mynt ti fortfarande vägrade att skriftligen till Wick öfverlåta sina andelar uti ifrågavarande tre fastigheter Wiik yrkat, att samma andelar måtte förklaras tillhöra Wiik ensam. Genmäle affordrad har Byggmästaren Myntti väl medgifvit, att han i bör jan af är 1909 velat upphöra med den af parterne gemensamt bedrifna affören och därför yrkat, att samtliga af parterne inköpta gårdar skulle dem emellan delas, men hade Urmakaren Wiikicke gått in på detta förslag till affä rens afveckling utan velat ensam behålla samtliga gårdar och svara för al la för dem ingångna förbindelser. Tillika har Byggmästaren Myntti bestridt, det någon muntlig öfverenskommelse angående ifrågavarande gårdar skulle ingåtts parterne emellan, hvarför och då någon skriftlig afhandling i antydt syfte icke tillkommit, ehuruväl Wiikföretett Myntti till och med två förslag till öfverlätelseskrifter, det senare dateradt den 12 Februari 1909, hvilket af Myntti godkänts och underskrifvits men likväl icke blifvit parterne emellan gällande, emedan Wiik ej velat för sin del underskrifven detsamma; Ryggmästaren Myntti emot ett förkastande af den i målet utförda talan. Rädstufvurätten, hvarest parterne å ömse sidor gjort anspråk på ersättning för sina umgälder å rättegången, har medels utslag den 7 November 1910 på anförda grunder förklarat ifrågavarande gårds andelar tillhöra Urmakaren Wick samt ålagt Byggmästaren Myntti att med ett hundra mark ersätta Wiik dennes umgälder å rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning Bygg mästaren Myntti i vadeväg dragit målet har medels dom den 2 Januari 1912 ansett det vara utredt att parterne medels afhandlingar af den 22 Augusti samt den 2 och 3 September 1907 gemensamt tillhandlat sig ifrågavarande tre gärdar och tom ter i Nikolaistad, hvarför och då Bygg 805a
mästaren Myntti icke sedermera i den ordning, 2 SS 1 kap. J. B: angående fastig hetskop stadgade öfverlåtit sina andelar samma fastigheter åt Urmakaren Wiik, Hofrätten med upphäfvande af Rådstufvu rättens utslag, förkastat Wiks i saken utförda talan. Uti Hofrättens dom har Urmakaren Wiik anhållit om ändring medels deduktion, hvilken Byggmästaren Myntti lemött. Kejserliga Senaten har taget målet i öfvervägande och finner Urmaka ren Wiik icke hafva anfört skäl till än dring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges Urmakaren Wiik att med sjuttio mark godtgöra Byggmästaren Myntti dennes härstädes, i målet hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland tens Svenkoski: Alpe Luksiala tens Svenkoski: Alpe Luksiala B. Anneberg. Samuli Koski A. J. Ollielman. man Dahlbeck Den 10. Augusti 1915 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsätt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Hand landen Edvard Åström, från Åbo stad sökande, samt Inspektorn Georg Alfred Wiseström, från samma stad svarande: Silfven i Justetiedapartementet den 10. Augusti 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Åbo stad har Handlanden Åström anfört att han enligt uppdrag af Inspektorn Wikström åtverkat genom firman Pettersson o. Sten cos pytentbyra i Helsinaders för Wikström eikena Ungein och Atulien samt storhorWikström konstrument pekoluunkamin, kallad " Ignienheim samt genom nämnda med Inspektorn Wikström hör denne erhållit ett tillgodohållande, utgörande en Ofde  5.1. - A. L. A.A. - T. B. K. 2064 No 1478. Pag 160 R. B. patint i kejsaredomet Östericke, bonunga tiodömet Luccineberg å en af Inspectektoin uppdrag och andra mellanhafvanden 1912.
ligt af Aström den 20. Januari 1910. utfärdad kontokurant 1071. mark 76. penni Då Inspektorn Wikström emellertid icke godvilligt till Handlanden Åström gäldat sagda belopp, har denne yrkat Wikströms förpliktande att till Aström utbetala sagda belopp jämte ränta samt att ersätta Åström dennes rättegångskostnader i målet Öfver käromålet hörd har Inopektorn Wikström genmätt, att Handlanden Åström, hvilken jemte Bankdirektören Josef Lönnblad, äfven från Åbo, haft för af sikt att bilda ett aktiebolag för öfvertagande af tillverkningen och försäljningen af nämnda petroleummani i September månad 1909. trädt i underhandling med Wikström om inlöp af de utaf denne allaredan utverkade potentin å ifrågavarande uppfinning, hvarvid öfverenskommets att Inspektorn Wikström skulle utdet tilltänkta belaget öfverlåta sagda rulent för ett pris af 5000 mark kontant samt en femtedel af åktiona i nämnda belag; och då Handlanden Askoin och Bankdirektoren Lönnblad tillika ansett, att påtent å uppfinningen jämväl borde sökas i omförmälda länder, hade Wikström för att tillmötesgå sagda önskan öfverlämnat för potentansökningar na nödiga handlingar åt firman Petters son E. Stenroos under förutsättning att ractenten skulle sökas på bekostnad af Iström och Somblad eller af det blifvan de bolaget. Vid sådant förhållande och då Handlanden Åström och Bankdi rektören Lönnblad, hvilka emellertid seder mera brutil omordade öfverenskommelse, själfve föranledt kostnaderna för nämnda potentansökningar, har Inspektorn Wikström emotsett käromålets för kastande. Rådstufvurätten har medels den 10. Januari 1911. afkunnadt utslag på därianbörda skäl, med förkastande af Handlanden Abrams därutöfver sträckta anspråk, ålagt. Inspektorn Wikström att emot hvitto till Handlanden Åström betala inalles ettusen fyratiosju mark ölfva penni med fem procents årlig ränta därå från lagsökningsdagen den 6. Juni 1910. samt att med tvåhundra mark
godtgöra Handlanden Åström dennes umgälder i målet Hofrätter, under hvars pröfning Inspektorn Wikström i vadeväg dragit målet, har medels dom den 30. April 1912 funnit utredt vara, att ifrågakomna patensökningar gjorts i syfte att komma det belag till godo, som varit afsedt att stiftas af Handlanden Aström, Bankdirektören Lönnblad och Inspektorn Wikström för öfvertagandet beträffande uttandet af berörda uppfinning hvarfvi och då den omständigheten, att patensökningarna och delvis äfven brefvärlingen i anledning af desamma med förmån Pettersson i Stenroos på tentbyra skett genom. Inspektorn Wikstrom icke grundlade skyldighet för denne att ensam vidkännas de med ifrågavarande putentunsökningar förenade kostnaderna, Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvierättens utslag, förkastat Handlanden Abrams på ofvanomförmäld grund utförda talan samt vid denna utgång af saken underkänt Handlanden Aatramo anspråk på ersättning för sina i Hofrätten hafda umgälder, Uti Hofrättens dom har Handlanden Åström anhållet om ändring me dels deduktion, hvilken Inspektorn Wikström bemölt. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Handlanden Åström icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges Handlanden Åström att med sjuttiofem mark godtgöra. Anspektorn Wikström dennes härstädes i målet hafda kostnader. Det all som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland tens Imikoski. Alfred Kiuksiala. tens Fembruki. Alfred Liuksiala. B. Annberg Samuli Koski. A. T. Huuruvara. Allan Dahlbeels 808
Den 10 Augusti 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Vicehäradshöfdingen Lahja Kerppola, från staden Lahti, såsom syssloman uti aflidne Translatorn Nikolai Widemans, från Helsingfors stad, efterlämnade enka, Aino Widemans och hennes nuvarande man, Ingen ören Ilmari Mellins till konkurs upplåtna bo samt bemälde aflidnes systrar Statsrädsdottern Emelie Wideman, från Helsingfors, och Kronofogdehustrun Olga unSchantz, från Åbo stad, för egen del och såsom tillförordnad rättsbevakare för sin sinnessväge man Kronofogden Johannes Eler hard von Schants, sökande, samt Nikolai Widemans frånskilda hustru Dagny Jensine Wideman, bosatt uti residensstaden Stock holm i konungariket Sverige, svarande: Gifven i Justitiedepar T. S. - t. L. B. t. A. R.S. K. A. 96k Pag. 164. R. D. 1912
tementet den 10 Augusti 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad har Dagng Jensine Wideman anfört, att Nikolai Wideman, efter det hans äktenskap med Dagng Jensine Wideman blifvit upplöst, uti en den 6 Oktober 1906 utfördad skrift utfäst sig att åt Dagny Jensine Wideman i giftorätt och för öfriga af Nikolai Wideman till henne gjorda förbindelser utbetala 7.000 mark, så fort han genom försiggånget arfskifte och därå följande likvid erhållit sin arfvedel efter sin den 16 April 1905 aflidne fader, statsrådet Wilhelm Wideman; hvarför och då Nikolai Wideman dött den 14 Januari 1908 samt arfskifte efter Statsrådet Wideman förrättats den 6 Okteber samma år och det Dagng Jensine Wideman i anförd måtto tillförsäkrade beloppet sålunda förfallit till betalning, Dagng Jensine Wideman yrkat, att Aino Wideman, som omhänderhade Nikolai Widemans dödsbo, måtte förpliktas att af Nikolai Widemans kvar låtenskap till Dagny Jensine Wideman utgifva 4.000 mark med sex procents ränta från skiftesdagen den 6 Oktober 1908 och skälig ersättning för rättegångskostnaden. Öfver käromålet hörda, hafva Aino Wideman samt Emelie Wide man och Olga von Schants, hvilka sistnämnda vid Rådstufvurätten tillstädeskommit såsom delegare jemte Aino Wideman i Nikolai Wide mans bo, genmält, att Dagng hensine Wideman såsom lägbestämd förmyndare för sin minderåriga dotter Signe Margareta vid arfskiftet efter Nikolai Wideman gjort för Signe Margareta anspråk på arfsrätt efter honom, men att detta barns rätt till arf efter Nikolai Wideman gjorts stridig och rättegång därom då varit anhängig, hvarför Aino Wideman och hennes medparter ansett, att med hand läggningen af förevarande mål borde 810
anstå tills Signe Margaretas rätt till arf efter Nikolai Wideman blifvit afgjord samt tillika framhållit, att den af Dagny densi ne Wideman åberopade förbindelseskriften uthändigats af Nikolai Wideman under förutsättning, att Dagny Jensine Widaman skulle tillkomma giftorätt i Nikolai Widemans bo, men att Dagny Jensine Wideman genom Rädstufvurättens den 14. Maj 1904 afkunnade utslag i målet angående äktenskapskilnad emellan Nikolai Wideman och Dagny Jensine Wideman förklarats förlustig sin giftorätt i boet, och att Nikolai Wideman ej heller vare sig före eller efter äktenskapet med Dagny finsine Wideman till henne ingått några förbindelser, som skulle tillfört henne penningefordran mot honom. Då emeller tid Statsrådet Widemans bo, om ock arfvingarnas andelar däri uträknats vid skiftesförrättningen den 6 Oktober 1908, vore beroende på utredning och boets fastigheter osälda samt någon arfslikvid emellan arfvingarna icke egt rum, hafva Aino Wideman och hennes medparter motsagt käromålet såsom obefogadt och för tidigt väckt. Rådstufvurätten har medels utslag den 17 Mars 1909 med förkastande af den af Aino Wideman och hennes med parter gjorda invändningen, afgjort må let; och enär Dagny Jensine Widemans kraf grundade sig på en af Nikolai Wideman uthändigad förbindelseskrift, hvars äkthet icke blifvit bestridd, fördenskull och då Nikolai Widemans andel i Statsrådet Widemans bo blifvit genom laga kraft vunnet arf skifte bestämd, har Rådstufvurätten ålagt Aino Wideman, som omhänderkade den Nikolai Widemans bo tillhöriga kvarlåtenskap, att af sagda egendom, emot återbekommande af ifrågavarande förbindelseskrift i original, behörigen kvitterad till Dagny Jensine Wideman utbetala fordrade sjutusen mark med sex procents årlig ränta från den 6 Oktober 1908, tills full betalning följde, samt att med sjuttio mark ersätta Dagnes Jensine Wideman hennes rättegångs kostnad. 811a
Hofrätten, under hvars pröfning Aino Wideman, Emelie Wideman och Olga von Schants i vadeväg dragit målet, har medels dom den 26 April 1912 låtit vid Rådstufvurät tens utslag bero samt ålagt Aino Kideman och hennes medparter att till Dag ny Jensine Wideman i ersättning för hennes i Hofrätten i målet hafda kostnader utgifva femtio mark. Uti Hofrättens dem hafva Vicehäradshöfdingen Kerppola, Kronofogde hustrun von Schanty och Emelie Wideman anhållit om ändring medels deduktion, hvilken Dagny Jensene Wideman bemött Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Vicehäradshöfdingen Kerppola och hans medparter icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och å läggas Vicehäradshöfdingen Herppola och hans medparter att gemensamt eller den af dem, som eger tillgång, med sjuttio mark godtgöra Dagng Jensine Wideman hennes härstädes i Allan Dahlbeckmålet hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland tehr Saariboki B. Anneberg. Samuli Koski. Alfred Liuksiala. A. J. Cummer 812
Elokuun 10 päivänä 1915 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa korva usjutussa, jossa ovat Kunnallisnee vos Karl Tieandt. Padasjoen pitäjän Jokivisten kylästä, hakijana ja Työmies Emil Eloranta Kuhmoisten pitäjän Ruolahden kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Elokuun 10 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäti nyt on kysymyksessä, saa nut seuraavat tiedot. Kuhmoisten ja Padasjoen pitäjäin käajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kunnallisneuvos Tillandt lausunut että Emil Eloranta oli, ilmoittaen aikevansa yhdessä Kuhmoisten pitäjän Ruolahden kylästä olevan Talollisenpojan Iisakki Iisakinpoika Ruolahden kanssa ostaa mainitussa kylässä sijaituvan Ruolahden tilan, Lokakuussa 1907 pyytänyt Kunnallisneuves Tieandtia hankkimaan 7500 markan lainan tilan kauppahinnan suoettamiseksi, luvaten Eloranta, saatuaan Loonu: R.S. 1. R. l. 1/12. 3. l R. 92. J. Ok No 1511. Pag 197. Rb. 1912
Ruolahden tilan haltuunsa, myydä sen metsää ja siitä kortyvillä rahoilla Pieandtille suorittaa lainan takaisin, sekä että asianomaisten kesken oli tehty sellainen välipuhe, että Emil Elorannan tuli Kunnallisneuvos Fieandtille suorittaa välityspalkkiona lainan hankkimisesta kaksi prosenttia lainan määrästä ja hyvissä ajoin edeltäpäin Fieandtille ilmoittaa, milloin tilan kauppa päätettäisiin, jolla tieandt tietäisi siksi hankkia lainan, koska tilan kauppahinta Elorannan ilmoituksen mukaan oli maksettava käteisellä kaupantekotilaisuudessa. Saatuaan 12 päivänä Lokakuuta 1907 Emil Elorannalta tiedon, että Eloranta ynnä Ruolahden tilan omistaja saapuisival 16 päivänä samaa kuuta Tieandtin luo päällämään puheeksi tulleen tilankaupan, eli Kunnallimuuos Fieandt 14 päivänä sanottua Lokakuuta kolmen kuukauden maksuajalle asetetulla vekselillä sovittua tarkoitusta varten pankista nostanut /048 markkaa. Kun Kunnallesneuvos Tieandt oli kohta tämän jälkeen Emil Eloran nalta saanut ilmoituksen, ellei aiolusta tilankaapasta tulisikaan mitään, oli Tioandtin täytynyt sijoittaa nostamansa rahat takaisin pankkiin juoksevalle tililli sanotun vekselen lankeemispäivään asiki. Koska Kunnallisuuves Tieandlille oli Emil Elorannan mainitusta monettelystä koitunut rahinkoa, hänen kun oli täytynyt pankista veksellä nostamistaan rahoista suorittaa Kirkonttokorkoa 1. 146 markkaa, mutta talletettuaan rahat takoljen pankkiin juoksevalle tilille niistä saanut korkoa ainoastaan 526 markkaa 75 pennia, on Kunnallisneuvos Fieandt vaati nut Emil Elorantaa velvoitettavaksi Tieandtille suorittamaan mainittujen määrien erotuksen 619 markkaa 25 penniä, se vitun palkkion lainan hankkimisesta 1.500 markkaa ja viiden prosentin koron kun mallekin erälle, laskettuna 619 markalle 25 pennille edellämainitusta 14 päivästä lokakuuta 1907 ja 1500 markalle oikeuden käynnin alusta. Sen ohessa on Kunnallesneuves Tieandt anonut korvalasta oikeuden käyntikuluistaan. Kanteesta kuultuna on Emil Eloranta kieltänyt pyytäneensä. Kunnallismies 811
Tieandtia hankkimaan lainaa puheenalaiseen tarkoitukseen, väittäen että Fieandt päinvastoin itse oli tarjoutunut autta maan maankaupan aikaansaamista raha lainalla saadakseen sitten ostaa Ruolahdon tilan metsän, minkä vuoksi ja kun tilan ostohanke siis oli ollut asianosais ten yhteinen liikogritys, on Emil Eloran, ja pyytänyt kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on Lokakuun 29 päivänä 1910 julistamassaan päätöksessä hyljännyt. Kunnallisneuvos Fieandlin vaalimuksen saada välityspalkkiota rahojen hankkimisesta, koskei oltu näytetty Eli rannan sitoutuneen sellaista palkkiota kunnallisneuvos Tieandlille maksamaan. Silävastoin on. Kihlakunnanoikeus mainitse millaan perusteilla velvoittanut Emil Elorannan kuitin saadenaan Kunnallinen vor Fieandtille suorittamaan vaaditun korkotappion kuusisataa yhdeksäntoista markkaa kaksikymmentäviisi penniä viiden prosentin korkoineen oikeudenkäynnin alusta 1 päivästä Marraskuuta 1908 täyden maknen tapahtumiseen sekä kolmellasadalla viidelläkymmenellä markalla konaamaan Kunnallisneuros Fieandlin oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kunnallisneuros Fieandt ja Emil Elorantaolivat vetoamalla saattaneet jutun, on 28 päivänä. Kesäkuuta 1912 antamassaan tuomiossa katsonut tosin näytetyksi, että Kunnallisneuves Tieandlin ja Emil Elorannan välillä oli tehty sellainen sopi mas, että Fieandt hankkisi Elorannalle rahaa. Ruolahden tilan ostamista varten ollen kuitenkin toteensaattamatta millä ehdolla Fieandt oli ottanut tuon toimen täyttääkseen, sekä että Kunnallisneuves tieandt oli tuon sopimuksen johdosta pankista vekselillä nostanut 76.400 markkaa ja sitten, kun aiotusta tilankaupasta ei tullutkaan mitään, tallettanut nostaman sa rahat pankkiin juoksevalle tilille vakselin lankeemispäivään asti ja siten kärsinyt 619 markan 25 pennin korkatappion, mutta kun Kunnallisneurvi Sieandt ei ollut edes väittänyt Emil Elorannan otteen syypään siihen, että aiottu tilankauppa jäi tekemättä, eikä Elerantaa siis voi tu pitää velvollisena Fieandtille korvaa815a
maan mainittua korkotappiota eikä suorittamaan palkkiota rahojen hankkimisestä, on Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, hyljännyt Kunnallisneuros Tieandtin kanteen kokonaimuudessaan Hovioikeuden tuomioen on Kunnallisneuvos Tieandt anonut muutosta perustilmalla, johon Emil Eloranta on vastannal. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei. Kunnallinen ves Fieandt ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kunnallismaves Fieandt suorittamaan Emil Elerannalle korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi olleista kuluista seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaalli terie Joonkoski Alfred Liuksiala terie Joonkoski Alfred Liuksiala B. Anneberg. N. J. Lillendman Samuli Koski. Elokuun 11. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa ojakkeitten luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Huutokaupantormittaja Anders Viktor Perho Helsinain kaupungista hakijana sekä Työväen Asunto Osakeyhtiö, Tuki, myös Helsingistä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 11. päivänä Elokuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itulleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mekäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Anders Viktor Terholle toimitetun haasteen nojalla on Työväen Asunta Osakeyhtiö Suen puolesta Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa laususta, että sittenkun, länginvartija Pesim Nestor Wejko oli edesmenneen Rouva Karoliina Längin kuolinjusän laskuun Helsingin kaupungissa 30. päivänä Toukokuuta 1912 toimitetussa huutokaupassa 3180 markan hinnalla Läsnä: Wit. 12. mk. R. B. K. A. 1. Sa No 1484. Pag. 202. K.k. 1914.
ostanut mainitun osakeuhtiön osakkeet kot 17 47. ja 77 oli Henko 4. päivänä seurannutta Kesäkuuta myynyt sanotut osakkeet Anders Viktor Terholle mutta koska osakeyhtiöllä, sääntö jensä 8 SS:n mukaan oli etuoikeus määrääjässä lunastaa jäsinen toiselle, luovuttama osake sen luovotushinnasta ja Terho eli kieltäy tynyt osakkaita ehtiölle antamastä vaikka hänelle oli niistä tarjottu Selim Nestor Stenhon osakkeista maksama luovutuskinta, niin on yhtiön puolesta vaadittu Anders Viktor Perhoa velvoitettavaksi, saadessaan yhtiöltä 3180 markkaa, osakeyhtiölle luovuttamaan sanotut kolme osaketta Kanteesta kuultuna on Anders Viktor Terko ilmoittaen ostaneensa puheenalaiset ojakkeet Selim Nestor Wenholta 3230 markan hinnasta väittänyt, että hänellä, yhtiön osakkaa na oli yhtäläinen, etuoikeus yhtiön ojakkeitten lunastamiseen kuin yhtiöllä itsellään, minkä vuoksi ja kun yhtiöllä oli oikeus lunastaa itselleen osakkeitaan ainoastaan säästovaroillaan eikä yhtiöllä, kuten Terhon esittämä ote yhtiön tileistä vuodelta 1911 hänen mielestään osotti nyt ollut sellaisia varoja tarvitta vaa määrää, Anders Viktor Terho on vastustanut kannetta. Sittenkun Selim Nestor Wenkaa kin oli jutussa kuultu, on Raastuvanoikeus, missä asianosaiset puolin ja toisin ovat anoneet oikeudenkäyn likulunkiensa korvaamista, 26 päivänä syyskuuta 1912. julistetulla päätöksellä siinä esitetyistä syistä velvoittanut Anders Viktor Terhon kolmatuhat ta sataa kahdeksaakymmentä markkaa ynnä asianmukaista kuittia vastaan luovuttamaan puheenalaiset orakkert kret 1747 ja 77. Syiväen Asunto Osakyhtiö Svelle sekä sen ohessa kahdeksalla kymmenellä markalla korvaa maan yhtiön oikeudenkäyntikustannukset Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anders Viktor Tarko vetoamalla eli saattanut jutun, on 9. päivänä Loka 817