Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
mark, som tillförene häfdats under Nedre Jussila hemmansdel, i följd hvar af Öfre Jussila bekommit betydligt mera skogsmark än Nedre Jussila; och har Emil August Aspelin förty påstålt käromålets förkastande. Efter det Karl Sandström bemältna romålet samt vittnesförhör i saken egt rum, har Häradsrätten medelst utslag den 12 September 1898 deri utlätit sig: att alldenstund enligt egobeskrifningen, som upprättats vid sämjoskiftet af Jussila hemman den 5 och 6. Juni 1826, den på esla sidan om den så kallade kyrkorigen emellan sagda väg och räerna emot Leivortola och Kauhala tyar belägna och å den vid skiftet afsatta de kartan med bokstafven B. samt Nris 24 och 26. utmärkta skogsmarken tillagts Öfre Jussila hemmanshälft, fördenskull och då Emil August Aspelin erkänt, att han under honom tillhöriga Nedre Jussi la hemmanshälft häfdade nu om tvistade skogsmark, samt förenämnda skifte, enär Emil August Aspelin icke visat latta rätt till sistsagda mark, tillsvidare borde lända parterne till efterrättelse vid hafdandet af Jussila hemmans egor, ly åla des Emil August Aspelin att till Karl Sandströms fria förfogande afträda omför mälda skogsmark, jemte det Karl Sandström, sitt förbehåll likmätigt, lemnades öppet att särskildt i laga ordning emot Emil August Aspelin utföra den skade ersättningstalan, hvartill Sandström anså ge sig befogad. Hofrätten, under hvars pröfning Emil August Asodin i vadeväg draget målet, har genom dem den 4 Maj 1899 låtit vid Häradsrättens utslag bero, jemte det Emil August Aspelin ålagts att till Karl Sandström gälda afgifterna för hans exemplar af Hofrättens dem med tjugu mark uttatio penni. Uti Hofrättens dom har Emil August Aspelin i underdånighet sökt ändring me delst ingifven deduktion, den Karl Sandström i föreskrifven ordning bemält, hvar efter mundligt förhör i målet härstädes egt rum, dervid tillgått på sätt det deröfver förda protokoll närmare utvisar Hvad sålunda förelupit samt handlingarna vidare innehålla har Kejserliga
Sonaten tagit i öfvervägande och finner Emil August Aspelin icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem, vid hvilken förty kommer att förblifva, jemte det Emil August Aspelin ålägges att till Karl Sandström i ersättning för hans härstädes i målet hafda kostnader utgifva sextio mark Tet alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder I Hans Kejserliga Majestäts lögnetämn, Dess Senat för Finland: Henr. Perenius. A; J; Wmelin. Emest. Forsman. C. Andersin. Ch. Em. afbrosterns Den 20. November 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn Ders Senats för Finland dom uti ett, dels utan erlagda afgifter dels på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Drätselkammaren i Åbo stad, å ena, samt Bokhållaren Oskar Lindholm, från sagde stad, på andra sidan, ömsom sokande och svarande, angående upropriation af stadsgård: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 20. November 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Sedan Drätselkammaren i Åbo, i och för inlösen åt staden af Bokhållaren Lindholm tillhöriga, reglering underkastade gården och tomten No 218. i förra södra qvarteret af sagde stad, föranstaltat om syn å nämnda fastighet, hvars byggnader och förmåner dervid åsatts dfader: H. B. E. F. A. H. - E. A: No 1239. Pag. 92. R2. 1899.
följande vården, nemligen: a) ett boningshus af trä under asfalttak, innehållande fyra rum, 3,200. mark, b) en likadan byggnad med nio rum 7,500. mark, e.) en uthusbyggnad äfvenledes af trä under brädtak 300. mark, d) en brunn 100. marks, g inhägnader och port 200. mark samt f.) 546. qvadsatmeter tomtyta efter beräkning af 6. mark för qvådrat metern 3,276. mark, eller således sammanräknadt 14,576. mark, men Bokhållaren Lindholm gjort anspråk på en till högre belopp uppgående lösen för fastigheten, så har Drätselkammaren, jemlikt af Stadsfullmäktige i Åbo erhållet uppdrag, efter stämning å Bokhållaren Lindholm, vid Rådstufvurätten der städes yrkat att, emedan ifrågavarande gård och tomt enligt 15. och 17. punkterna uti nådiga brefvet af den 23. Februari 1828. angående regring af sagde stad vore expropria tion underkastad, Lindholm måtte åläggas att till staden afträda nämnda fastighet emot uppgifna värderingssumma 14,576. mark eller det belopp, som för fastigheten kunde af Rätten bestämmas I saken hörd, har Bokhållaren Lindholm påstätt, att den af Åbo stad erbjudna löseskillingen vore allt för lag och att gården, hvilken i år liga kyror afkastade 1,000. mark, oberäknadt den till 400. mark uppskat tade hyran för en af Lindholm sjelf derstädes begagnad likal, vid en af Lindholm föranstaltad syn värderats: den under äg omnämnda byggnaden till 3,500 mark; boningshuset, upptaget under b, till 8,600. mark; uthusbyggnaden till 450. mark; brunven till 250. mark; inhägnaderna och porten till 325. mark samt tomtytan efter 9. mark 50. penni för qvadratmetern till 5,187 mark eller således sammanlagdt till 15,312 mark, hvilket belopp Lindholm yrkat att honom mätte i lösen för fastigheten varda tillagdt. Enär parterne icke kunnat sämjas
om ifrågavarande löseskillings storlek, har under rättegången syn å stället af Rådstufvurätten hållits för bestämmande af gårdens värde, vid hvilken syn fastigheten uppskattats: byggnaden under år) till 3,600. markdet under b.) omförmälda boningshuset till 8,000. mark, uthusbyggnaden till 350. mark, brunnen till 120. mark. inhägnaderna och porten till 220 mark samt tomtytan efter 6. mark 50. penni för qvådratmatern till 3,549. mark eller sammanlagdt till 15,839. mark; derå Rådstufvurätten, hvarest vittnen i målet afhösta, medelst utslag den 6. Juni 1898, emedan ifrågavarande gård och tomt vid näst nämnda syn åsatts ett värde af femtontusen åttahundra trettionie mark samt med afseende å hvad uti saken för öfrigt inlupit, ålagt Bokhållaren Lindholm att emot erhål lande af nyssberörda belopp till Åbo stad afträda omförmälda fastighet senast den 1. December 1898. Hofrätten, under hvars pröfning såväl. Drätselkammaren i Åbo som Bokhållaren Lindholm i vadeväg dragit målet, har genom dem af den 22. Mars 1899. faststält Rådstufverättens utslag, likväl sålunda att len tid, inom hvilken Lindholm borde emot erhållande af den sålunda bestämda löseskillingen till staden afträda omordade fastighet, utsträcktes till och med den 1. Juni 1899. Uti Hofrättens dom hafva Drätselkammaren och Bokhållaren Lindholm i underdanighet sökt ändring medelst ingifna deduktioner, som de sedermera ömsesides bemött. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande; och emedan parterne icke å någondera sidan visat, att omförmälda fastighet efter gångbart pris å orten har ett annat värde, än det som Rådstufvurätten vid dess förenämnda synåsätt sagda fastighet, hvilket värde synes jemväl med afseende å inkomsten från fastigheten vara skäligt,
pröfvar Kejserliga Senaten rättvist låta bero vid det slut, hvari domstolarne i jaken stannat, sålunda likväl att fastigheten bör af Bokhållaren Lindholm emot den faststälda löseskillingen afträdas senast den 1. Juni 1901. Ort alle, som vederbör, till underdånig af terråttelse länder. F. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Derss Senat för Finland: Henr. Brenius. A; Nummin Emot Torrman. Andersin. Vilhelm Blåfield Marraskuun 22. päivänä 1900. Keisarillisen Majesteetin. Korkeassa Simossa Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nestorahalla Waasan Kovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Kulajoen pitäjän Pohjan kylässä oleva Kauppahuone J Pähikkala on hakijana ja Kauppias Ellarion Filipoff Kuuri, Pietarin kaupungista, vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Marraskuun 22. päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä asi tyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Kalajoen ja Alavieskan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kauppias Kuuri, Kauppahuone J & APasikkalalle toimitetun haasteen nojalla, vaatinut, että sanottu kauppahuone, jolle Kuuri vuosina 1889-1894. oli myynyt ruisjauhoja ja muuta kauppatavaraa, velvoitettaisiin Kauppias Huurille hänen kauppahuoneelle antamansa konttokuranttilaskun mukaan Tammikuun 7. päivältä 1895., maksamaan kuusisataa Sanna: R. B. E. F. A. K. Ech Mk. No 1249. Såg 165 RD 1899.
yhdeksänkymmentä ruplaa kahdeksan kopeekkaa Venäjän rahaa tätä summaa vastaavalla määrällä Suomen rahaa maksupäivänä käyvän vekselikurssin mukaan, jonka kanteen, sittenkun välinsuoritus asianosaisten kesken oli tapahtunut, Kauppias Hurvi on muuttanut siten, että hän on vaatinut vastapuolensa velvoittamista matsamaan hänelle välin suorituksessa riitaisiksi havaitut kuusisataa kuusaikymmentäseitsemän ruplaa kaksikymmen täneljä kopeekkaa vastaavalla määrällä Suomen rahaa: Kanteesta kuulustettuna on Kauppahuone J. A. Rahikkala vastannut, että asianosaiset, jotka vuodesta 1889. alka en ovat olleet kauppausioissa keskenään, Helmikuun 17. päivänä 1891. oli vat tehneet kirjallisen kontrahdin, jonka mukaan Kauppias Huurin tuli Patarin kaupungista toimittaa kauppakunneelle viljaa ja muuta kauppatavaran ostohinnalla lukematta hyväkseen mitaan voittaa sekä J. A. Pahikkalade velvollinen myymään Kuurin toimittamaa tavaraa korkunpään hintaan, minkä jälkeen leikkeestä syntynyt voitto oli jaettava kolmeen osaan samoin kuin mahdollinen tappiokin ja liikekustannukset olivat pantavat niinikään kolmeen osaan; mutta kun Kauppias Kuuri, vaikka hän kirjeessä Tammikuun 1. päivältä 1892. oli ilmoittanut ruisjauhojen hinnan olevan 12. ruplaa tsihetvertiltä, kuitenkin oli puheenalaisessa konttokuranttilaskussa Maaliskuun 14. päivästä Huhtikuun 20. pnivään 1892. kauppahuoneelle toimittamistansa ruisjauhoista veloittanut kauppahuonetta 12. ruplan 75. kopeekan mukaan tsehetvatiltä ja täten oikeudettomasti kirjoittanut sen maksettavaksi 667. ruplaa 24. kopeekkan, sekä kauppahuone, joka keväällä 1892. oli Suomen kruunulle mainituista jauhoista myynyt Isaac kiloa oli maksanut niinhyvin Kauppias Huurin sanottuna keväänä kauppahuoneen laskuun Oulun kaupunkiin lähettämien ruisjauhojen rautatarahdin, 2564 markkaa 90. penniä, josta Huurin mainitun kontrahdin mukaan tuli suo
rittaa kolmannes eli 954. markkaa 97. pen niä, kuin myöskin Kuusamon seurakunnalle, jolle kruunu oli kauppahuoneelta ostamistaan jauhoista lainannut 316. säkkiä, koska nämä oli huomattu painoltaan kereämmiksi kuin Kuuri jauhoja toimittaessaan kauppahuoneelle oli ilmoittanut, korvausta 255. markkaa 96. penniä josta kolmas osa eli 85. markkaa 32. penniä oli Kuurin maksettava, jota paitsi kauppahuone oli kruunulle Oulun kuupunkiin toimittamiensa ruisjauhojen puu ritsemisesta ja mittaamisesta maksanut 22. markkaa 30. penniä, josta samaten kolmas osa eli 7. markkaa 43. penniä oli Kauppias Kuurin maksettava, on Kauppahuone Axel. Pahikkala, väittäen että kysymyksessä oleva kontrahti, joka oli tehty yhdeksi vuodeksi eli Helmikuun 1. päivään 1892, oli sovellettava asianosaisten myöhemminkin tekemiin kaup pasopimuksiin, anonut, että Kauppias Huuren vaatimus, jonka määrä ole mainittuja kauppahuoneen hyväksi talevia rahamääriä pienempi, hyljättäisiin ja että Kuuri, vastahaasteen nojalla, velvoitettaisiin maksamaan kauppahuoneelle tämän saatavan jäännös. Sittenkun Kauppias Huuri oli kieltä nyt Kauppahuone J E A. Pahikkalan tekemäin huomautuksien päteryyden, on Kihlakunnanoikeus Toukokuun 7. päivänä 1898. julistunut päätöksen jutussa ja katsonut, että Kauppias Kuurin vaatimasta ruisjauhojen hinnasta oli Oikeuden mainitsemillä perusteilla vähennettävä 308. ruplaa 71. kopeekkaa, joka summa oli luettava kauppahuoneen hyväksi, kuin myös että Kauppias Kuuri oli asianosaisten välillä tehdyn kontrahdin mukaan velvollinen kolmannella osalla ottamaan osaa mainittujen rahtikustannukseen maksamiseen sekä kauppahuoneen Kuusamon seurakunnalle suorittamaan korvaukseen ja kolmas osa niistä maksuista eli 1040. markkaa 20. penniä siis kauppahuoneen hyväksi luettava, jota vastoin ei ole pidetty näytettynä, että Kaurpias Kuuri olisi velvollinen maksamaan edellä sanottuja mittaamis- ja punnitsemiskustannuksia; mihin nähden Kihlakunnanoikeus on määrännyt,
että yllämainitussa välinnorituksessa riitaiseksi huomattua Kauppias. Huurin vaatimaa määrää, 662. ruplaa 24. kopeekkaa, vastaan oli Kauppahuone J E A. Tahikkalan hyväksi luettava, paitsi mitä kauppahuone välin suorituksessa riidattomiksi huomatuista eristä oli katsottu olevan saamassa Kauppias Huurilta, yllämainitut kauppahuoneen hyväksi lasketut määrät, 308. ruplaa 71. kopeekkaa ja 1040. markkaa 29. penniä, ja että eroitus, joka asiassa annetun päätöksen perusteella tulisi asian osaisten kesken pidettävässä välinsuorituksessa vahvistettavaksi, oli sen asianosaisen maksettava, jolle eroitus joutuisiHovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin ovat vetoamalta saattaneet jutun, on tuomiolla Toukokuun 31. päivältä 1899. katsonut, ettei Kauppahuone J. A. Pahikkala ollut esiintuonut syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä Mitä tuli Kauppias Kuurin muutoksen hakemukseen, on Hovioikeus katsonut olevan toteennäyttämättä, että Kuuri olisi sitoutunut Kauppahuone Joel. Pahikkalalle toimittamaan puheinalaiset määrät ruisjauhoja kauppa puoneen ilmoittamalla hinnalla, jonka tähden ja kun kauppahuone oli muistutusta hinnasta tekemättä vastaanottanut jauhot ja ne myynyt, sekä Kauppias Kuurin hyväksi ei oltu laskettu mitään osaa siitä voitosta, jonka kauppahuone oli saanut myydessaan yllämainitut Oulun kaupunkiin toimitetut ruisjauhomäärät, eikä Huuria näin ollen voitu katsoa velvolliseksi ottamaan osaa näitten jauhomäärien rautalierahdin maksamiseen, sekä laillista syytä Kauppias Kuurin velvoitta miseen maksamaan mitään osaa kauphakuoneen Kuusamon seurakunnalle suorittamasta korvauksesta ei myöskään ottu esiintuolu, Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Kauppahuone Joel Pahikka lan heti kuittia vastaan i Kauppias Kuurille maksamaan vaaditut kuusisataa kuusikymmentäseitsemän ruplaa kaksikymmentäneljä kopeekkaa vastaavalla määrällä Suomen rahaa maksu
päivänä käyvän vaihtokurssin mukaan. Kovioikeuden tuomioon on Kauppahuone J. A. Rahikkala alamaisesti anonut muutosta tänne jättämällään perustelmalla, johon Kauppias Huuri on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tämän asian tutkinut ja katsoo, ettäi Kauppahuone J E A. Tahikkala ole esiintuonut syytä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, kuin että, koska Kauppias Kuuren ja Kauppahuone JutPähikkalan kesken 17. päivänä Helmikuuta 1891. tehdyn kontrahdin määräykset ovat sovelleltavia myöskin asianosaisten Helmikuun 17. päivän jälkeen 1892. tekemiin sopimuksiin, sekä Kuuri niin ollen ja kun kumpaisettakin puolelta on myönnetty Kuurin kauppahuoneen laskuun Oulun kaupunkiin toimittamiin ruisjauhojen myynnin tuottaneen tappiota, on velvollinen kolmanneksi osaksi suorittamaan sanotun jauhomäärän kuljellanisesta syntyneet kustannukset, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi oikeuttaa Kauppahuone J A A. Pahikkalan vähentäAxel Charpentet nään Kauppias Kuurille tuomituista 67. ruplasta 24. kopeckasta kolmannen man mainituista rahlikustannuksista li yhdeksänsataa viisikymmentäneljä markkaa yhdeksänkymmentäseitsemän penniä Tälä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestulin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa. Henr. Borenius A; F; Kumlin. Anesti Torman. Andersin.
Den 22. November 1900. Wans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, pånedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Arbetarenes i Helsingfors Byggnads-aktiebolag, sökande, samt Handlanden i sagde stad Julius Tallberg, svarande, angående fordran: gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departement, i Helsingfors, den 22. November 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Medelst kontrakt af den 22. Februari 1896. har Direktionen för Arbetarenes i Kelsingfors Byggnads-aktiebolag öfverlemnat åt Byggmästaren Anders Gustaf Hammar att enligt faststälda ritningar och i öfverensstämmelse med bestämningarna. en särskild arbetsbeskrifning på entreprenad utföra och fullständigt inreda inalles fjorton byggnader å tomterna Nris 24. 43., 52. och 59. uti kvarteren 158. och 80. af Helsingfors stad emot vilkor, bland annat: att bolaget borde för berörda arbeten till Bygg mästaren Hammar erlägga i ett för allt 7de taf N. E. J. ute. K. H. W. H. af H. No 1251. se 138. R. D. 1899.
197000. mark, hvaraf vid kontraktets underskrifvande borde utbetalas i förskott 30,000. mark samt återstoden i mon af arbetets fortskridande enligt ledande arkitektens pröfning i poster af minst 10,000. mark, dock att 12,000. mark skulle innehållas intill dess att byggnaderna blifvit brådfordrade och måtade; att Direktionen egde från entrepie nadsumman afdraga kostnaderna för sådana arbeten, som möjligen blefve uteslutna eller utfördes af billigare material än afsedt varit; att entreprenoren till säkerhet för erhållande förskott äfvensom för arbetets utförande och fullgoda beskaf fenhet hade att ställa vederhäftig bor gen, hvarvid de blifvande borgesmannen, i händelse entreprenören aflede eller råkade i konomiskt obestånd eller af annan orsak skiljdes från arbetet, vore skyldiga att träda i hans stad och ställe samt fullgöra samtliga i arbetsbeskrifningen och entreprenadkontraktet ingående föreskrifter, att byggnaderna borde vara fullständigt färdiga inom utgången af Augusti månad 1896. samt att, i fall arbetet icke vore så färdigt vid nämnda sluttermin, att lokalerna kunde för det med dem afsedda ändamålet begagnas, eller om entreprenören under byggnadstiden gjorde sig skyldig till försummelse, han vore pligtig att ersätta bolaget all den skada och förlust, som härigenom uppstode. Sedermera har Arbetarenes i Helsingfors Byggnads - aktiebolag, på stämning å Handlanden Tallberg, som jemte Handlanden Emil Winberg, från Jaala socken, uti en den 12. Februari 1896. dagtecknad skriftlig förbindelse en för begge och begge för en iklädt sig proprie borgen såväl för ofvanomordade åt Byggmästaren Hammar öfverlemnade byggnadsarbetes kontraktsenliga utförande som för te förskott Hammar under byggnadstiden erhölle, inför Rådstufvurätten i Helsingfors stad den 6. November 1897. anfört att Hammar väl om våren 1896. påbörjat ifrågakomna entreprenadarbete, men snart begynt bedrifva arbetet så låmt, att förut res kunde, det arbetet icke blefve färdigt inom utsatt tid, med anledning hvaraf bolaget uti ett den 20. Augusti sistnämnda 37
år till Handlanden Tallberg aflåtit bref uppmanat Tallberg att vidtaga åtgärd om att kontraktet till alla delar behörigen uppfyldes utan att bolaget dock bekommit något svar på denna skrifvelse; att arbetet emellertid inom kort helt och hållet afstannat, hvarföre bolaget uti bref af den 13. Oktober 1896. till såväl Tallberg som Handlanden Winberg föreslagit att, som Byggmästaren Hammar uppenbarligen vore oförmögen att fullgöra sitt åtagande, bolaget själdt skulle öfvertaga slutförandet af arbetet för entrepenörens och hans borgesmäns räkning, och hade detta förslag jemväl godkänts af Handlanden Tallberg uti svärskrifvelse af den 14. berörde Oktober liksom af Handlanden Winberg uti ett bolaget tillhandakommet telegram, hvarefter bolaget på grund af det sålunda träffade aftalet fortsätt och slutfört byggnadsarbetet i fråga. Med anledning häraf och då Arbetarenes i Helsing fors Byggnads-aktiebolag jemlikt en till Rätten inlemnad, af bolaget å Byggnästaren Hammar utstäld kontokurant, upptagande uti debet särskilda af bolaget för ifrågakomna byggnadsarbete utgifna förskött, uppköpta byggnadsämnen och utbetal da arbetslöner äfvensom bolaget tillkommande ersättning för arbetels fördröjande utöfver den kontraktsenliga tiden allt till ett sammanlagdt belopp af 193, 903. mark 98. penni samt i kredit it ej allenast de uppförda byggnadernas värde med 183, 532. mark, beräknadt sålunda att från entreprenadsumman 197,000. mark, afdragits 13,768. mark för arbeten, som dels helt och hållet lemnats overkstälda dels utförts af villigare material än aftaladt varit, utan ock för försålda materialier 1729. mark 3. penni, eller således inalles 155, 261. mark 3. penni, tillgodokomme ett saldo af 10,642. mark 95. penni, har bolaget på grund af omordade borgen och bolagets med Handlandene Tallberg och Winberg träffade särskilda aftal om byggnadsarbetels öfvertagande af bolaget påstått Tallbergs förpligtande att till boläget genast utgifva antyd da saldo 10,642. mark 95. penni, med afdrag dock af 2625. mark 38. penni, som tillkomme Tallberg för hvarjehanda af honom åt bolaget för änberörda arbete utborgade vaår, eller således SS, 107 mark 57. penni med
ränta från den 23. September 1897., då kontokuranden utfärdades; hvarhos bolaget gjort anspråk på godtgörelse för sina kostnader i målet. Isaken hörd, har Handlanden Tallberg väl erkänt riktigheten af ofvanåberopade borgesskrift och förklarat sig ej heller hafva något att anmärka emot de särskilda posterna uti Arbetarenes i Helsingfors Byggnadsaktiebolags kontokurant, men deremot bestridt sig hafva ingått något aftal med bolaget om att ifrågavarande byggnadsar bete skulle få fortsättas för borgesmannens räkning, hvilket Tallberg ansett ej heller framga af ofvanberörda bref för den 14. Oktober 1896., deri Tallberg endast gifvit tillkänna att han icke haft något att anmärka emot att bolaget slutförde byggnadsarbetet. I anrande härtill och då bolaget uti Byggmåstaren Hammars emellertid inträffade konkurs uraktlåtit att behörigen bevaka sin fordran hos Hammar på grund af omorlade entreprenadkontrakt, har Handlanden Tallberg emotsett käromålets förkastande, hvarutom Tallberg, på tagen genstämning, yrkat motpartens åläggande ett åt Tallberg utbetala hans ofvanuppgifna tillgodohafvande hos bolaget 2,628. mark 38. penni jemte laga ränta. Till bemötande häraf har Arbetarenes i Helsingfors Byggnads aktiebolag framhållit hufvudsaktigast, att Handlandene Tallberg och Winberg genom den förbindel re de den 12. Februari 1896. iklädt sig för Byggmästaren Hammar åtagit sig icke allenast att ansvara för de förluster böta get kunde komma att lida genom att byggnadskontraktet icke behörigen uppfyltes, utan tillika att, i händelse af Hammas frånfälle,ekonomiska obeständ eller annan dylik orsak, som skiljde honom från arbelet, träda i dennes stad och ställe samt fullgöra samtliga i kontraktet ingående föreskrifter, hvarför äfven Byggmästaren Hammars iråkade obestånd medfört kontraktels öfvergång från honom till borgesmannen, hvilket jemväl erkänts såvät af bolaget, på sätt af dess bref för den 13. Oktober 1896. framginge, som och af borges männen, då de utan Hammars hörande ingått aftal om byggnads arbetets fullbor dande: Wid sådant förhållande hade väl