Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
limmar, enligt brukel å orten, med inkkagande af derstädes rådande sedningen vid åtskeppning af Interesor, och i 11te punkten förpligtelse för befruktaren att erlägga tjugufem pund syling medskt mynt på hvarje af honom förorsakull öfverläggning och enligt berökning pro alla efter lemna för det af sista dagen, samt förtydt, hvars lastning kunnat vidtaga den 5 påföljande Maj och den 19 i samma månad slutförts, vistsagde dag afgått från Räfsö, så har Sjökaptenen Björkqvist, i egenskap af befälhafvare å omordade fastyg efter Handelshuset 31 Resenkan i Cajangen stämning, vid Karstufvurättens i Björneborgs stad samman träde den 23 Maj 1898 anfört, att förty gel Amamo, som var försedt med fyra lasttucker med motsvarande vinnermer och kunde med begagnande af samttega dessa vilkor och vinseher under en arbetsdag, beräknad, såsom i kaikhamn vore brukligt, från klockan fem om morgonen till klockan åtta om aftanen, inlästa från etthundra trettio till etthundrafemtio ståndert virke beroende af dess klinare eller gröfre beskaffenhet, rubelns bort senast den 15 Maj 1895 vara färdigt lästadt med de sexhunhansligen ständers käräror, till hvilka ingarens låst för gången uppgätt; och medan Handelshuset N. Rosenlen Och vid förtygets sida stätt last i saringa mängd, att allenast tvänne till kor med vinscker och tidtals endast om lucka med vinsch kommit till invändning vid inlästningen och Handelshuset dervid jemväl maktlåtit att städse hafva virke tillsades för inlästning, ty och då Handelshuset H. Rosenten & Co sålunda förersakat att förtygets lastning kunnat slutförds först den lig berörde Maj om morgonen eller minst fem dagar senare än lastningen best vara afslutad har Fjekaptenen Björkqvist yrkat Handelshuset B. Rosenlen Cm förpligtande att, jemlikt omförmälda 4 6/9 punkt i antipartiet, ersätta Jekaptenen Björkqvist för ifrågakomnu fem öfverliggdagar efter tjugufem pund stäling för dagen med inalles etthundratjugufem pund, efter vid be
talningstillfället gällande å vista kunsamt å medlen erlägga fem procents ränta från lagsökningsdagen. Uti afgifvet svaromål har Handelshuset W. Rosenberg Ö: genmält föramligast att Handelshuset, enligt inlemnad förteckning, till omordade ängares sida för inlastning såndt så mycket virke, att detsamma, med hansin dertill att det å ängaren anstälda manskap varit tillräckligt till betjening af endast tvänne vilkor med vinnehar, icke allenast fullständigt motsvarat de dagligen under vanlig arbets tid, hvilken Handelshuset W. Rosenlax & Co ansett böra för Räfsö hänen lääknas från klockan sex om morgonen till samma klockslag om aftonen inlastade beloppen, utan och till stor det qvärligat till följande dag, samt att förlusten af den tid fartyget emellan nästnämnda tvänne klockslag legat i saknad af last, hvilken tid Mardelshuset med ledning af tvänne särskilda den 10 och 18 förberörde Maj till detsamma lemnade utdrag ner ängfartigets daglok beräknat till tjuutre och en qvart timmar, till fullo notväedes deraf, att fastigets lagtning pågått under fyratio sex kommer utöfver ånlig arbetsled, hvilket enligt antepartiet nelust på Handelshuset W. Rosenken Covärskilda yrkande fått ske samt således och då slikt yrkande ej gjorts icke kunle räknas färtyget till godo; och har Handelshuset W. Rosenlax Ö: förty och la Handelshuset icke varit vållande till ett ängfartiget utinamo först den 19. Maj kunnat afgå, påstått käromålets förkastande. Efter det vittnesjörhör i målet egt rum och parterne ömsesides framstält anspråk på godtgörelse för sina umgälder deri samt Sjokupenen Georg Nikander och Handlanden Bruno Juselius, hvilken såsom sukkunnige besillare öfvervarit målets handläggning, i detsamma afgifvit utlåtanden, har Rådstufvurätten som uti särskilda under rättegångens förlopp afsagda beslut skyldigkänt Sjökaptenen Björkqvist att i arvoden åt bemälde sak
kunnige besittare utgifva inalles etthundra sextio mark, medelst den 22. Augusti 1898 afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att Handelshuset W. Rosenberg Och jemlikt 10de punkten i förberörda viteparti, egt aflemna last till den många ängaren Åinamo kunde intaga på den i Riifsö hänen vanliga lastningstod, hvilken styrkts vara från klockan fem om morgonen till klockan åtta eftermiddagen, men att last lemnats i sin otillräcklig mängd, att omordade ängare, hvilken intygats kunna under berörda hustningstid intaga etthundra ståndert gröfre och klonare virke och altså, en Handelshuset W. Rosenbew å Co hade fullgjort sitt antydda åliggande, den 13 ofvansagde Maj på aftonen skulle varit fullastad, först den 19 i samma månad på morgonen lyvit färdiglastad; hvarför och ehuruväl Handelshuset H. Rosenku Sövisat, att tiettals något mer last, än ängaren intagit, funnits att tillgå, Rådstufvurätten, hvilken jemväl med baktande af sistuntydda omständig het ansett den fordrade ersättningen för fem öfverliggodagas icke vara för högt mäknad, ålagt Handelshuset B. Rosenlen År all till Sjökaptenen Björkqvist genast emot behörigt qvitto utbetala, efter den 4to punkten af antepartet bestämda ersättning af tjugufem pund stäling för dag, sammanlagdt etthundra tjugufem pund stäling enligt vid betalningstillfället gällande å vista kurs; hvaremot och då Rådstufvurätten, med afseende å sakens tvistiga beskaffenhet, funnit Handelshuset 11. Rosenlew O hafva haft skat ett understålla densamma domstols pröfning, rättegångs kostnaderna deri parterne emellan qvittats. Hofrätten, under hvars pröfning Sjökaptenen Björkqvist och Handelshuset 41 Rosenlax Cn å anse sidor i väderad draget målet, har genom den 31 Decemla 1898 deri gifven dem utlåtit sig ch jemte det Hofrätten funnit Handelshuset W. Rosenlax S icke hafva förebragt skäl till rättelse i Rådstufva rättens utslag, i anledning af Isokaptinen Björkqvists vadeböll, förklarat
Handelsuusel H. Rosenlin P. vara skyldigt ej allenast att å de Sjokaptenen Kjörkqvist af Rådstufvurallen på grund af förberörda anteparti tilldömda medlen godtgöra Björkqvist den af honom fördrade ränta, utan och att, enär Kandelshuset K. Rosenlem Ao, hvilket helt och hållet undandragit sig Sjökaptenen Björkqvists anspråk, i hufvudsaken tappat, jemlikt 3 SS: 21. kap. R. B. och 35 SS: i Sjölagen den 9. Juni 1873, hvilla Tjokuplinen Björkqvist skadesles för de kostnader honom genom rättegången vid Rådstufvurätten tillskyndats och utgifva de Tjokaptenen Nikander och Handlanden Juselius såsom sakkunnige bisittare i målet tillbörande anden; i anseende hvartill Hofrätten pröfvat rättvist med ändring af sagda utslag ålagga Handelshuset W. Rosenlax C: att utöfver de etthundra tjugufem pund derling Handelshuset B. Rosenlen i Olof Rådstufvurätten skyldigkänts att till Tjokaptenen Björkqvist utbetala i ersättning för ifrågavarande fem öfverllegedagar, åt honom gälda fem procents plig ränta å dessa medel från lagsökningsdagen den 23 Maj 1898 tills full liqvid skedde, samt att ej minne till Sjökaptenen Björkqvist erlagja de etthundra sextio mark han af Rådstufvurätten i ofvananförd måtte blifnet förpligtad att i arvoden tillhandahålla Fjökaptenen Nikander och Handanden Juselius on wältä Sjökaptenen Börkqvist för hans öfriga rättegångskostnader vid Rådstufvurätten med sähundra mark. Uti denna Hofrättens dem har Handelshuset 11. Rosenbero N° i underdånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, hvilken Sjökaptenen Börkqvist i föreskrifven ordning bemitt. Avad sålunda förelupit och handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner Handelshuset 11. Rosenlere C: icke hafva anfört skäl till andring i Kapellens ofvanberörda dem, vid hvilken fördenskull kommer att förblifva; och kännes Handelshuset W Ko
centen i O: derjemte skyldigt att med sextio mark ersätta Sjökaptenen Björkqvist för dennes kostnader vid svarandetalans bevakande härstädes. Det alle, som vederbör, till underdång efterrättelse länder. S. Hans i Kejserliga Majestäts MögenDess Senat för Finland: A. af Nyborg. G. Langenskoll. Vidare Ederton Oscar Gylling August Nybergs 1. Karl Stenberg Den 30. April 1900. Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nöd satt reversionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Kommerserådet Fredric von Rettig, från Åbo stad, sökande, samt sysslömannen uti Fabrikanten Robert Fredrik Säderholms, från sagde stad, till konkurs upplåtna boKuckonsula John Dalberg och Fabrikanten Christian Lenander, begge jemväl från samme stad, svarande, angående fordran: gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 30. April 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingar ra i målet Sig föredragas och af dem inhemtal följande: Sedan Fabrikanten faderholm utfärdat den 25. Maj 1882 en skuldsedel till Herr J. ENiemonn eller order å tiotusen mark och den 21. Maj 1883. en annan skuldsedel till Herr J. C. Niemonn" å åttatusen mark, och Rådstufvurätten i Åbo stad till säkerhet för betalningen af förstnämnde skuldse dels innehåll den 26. Oktober 1885. fastJostafet - L. K. G. - R.B. - 2/16 - 2. S - A. A. B. RS. / M. P. No 553. Pag. 116 RD 1892.
stält och den 15. Februari 1892. förnyat inteckning uti säderholm för tiden tillhöriga gården och tomten No 2. i tredje qvarteret och sjette stadsdelen af samme stad samt Magistra ten derstädes till säkerhet för skuldsedelns af den 21. Maj 1883. innehåll, sa till kapilal som derå förskrifven sex procents årlig ränta, den 26. Maj 1883. meddelat och den 26 April 1893. förnyat inteckning uti samtliga till säderholms i sagde gård inrättade löbaksfabrik hörande markiner och öfriga offekter, så hafva förberörda skuldsedlar af bemälde J. C. Niemonn å annan person öfverlåtits samt Fabrikanten Jäderholm, å hvilken desamma senast och efter det inteckningarna förnyats blifvit trans porterade, derpå medelst afhandling af den 19. Maj 1894. pantförskrifvit sagda skuldsedlar åt Kommerserådet von Rettig såsom säkerhet för betalningen af fäderholms i samma afhandling till vore Rättig afgifna skuldförbindelses innehåll tiotusen mark jemte fem procents årlig ränta. Sedermera har Fabrikanten Jäderholms bo den 6. April 1897. upplåtits till konkurs och Rådstufvurätten, hvarest Kommerserådet von Rettig uti konkursen bevakat sin på grund af nämnda skuld - och pantförbindelse af den 19. Maj 1894. egande fordran, medelst den 20. November 1897. afkunnad konkursdom, hvilken fått vinna laga kraft, faststält von Rättigs fordran att med tiotusen mark jemte fem procents årlig ränta derå från den 19. Maj 1894. stgå framför alla andra fordringar i höet ur värdet af omordade, af fäderholm den 25. Maj 1882. och den 21. Maj 1783. uthändigade samt till von Rettig pantförskrifna skuldsedlar, hvarefter Keckonrutn Dalberg och Fabrikanten Senander, i egenskap af syssloman i berörda konkursbo, medelst salubref den 28. December 1897. till Fabriksferman P. E. Rättigs 6o försålt omförmälda, konkursmassan tillhöriga gård och särskild lösegendom samt samme dag, enär Kommerserådet von Rettig förmält sig erna väcka rättegång om utbekommande af sagda pantsätta skuldsedlars innehåll ur värdet för den intecknade egendomen, å konkursmassons vägnar förbundit sig att af det belopp fyratioittusen mark, bemälda firma
kontant erlagt å köpeskillingen för fastigheten jemte lösegendom, såsom tvistig tillgång afsätta en summa, motsvarande Kommerserådet von Rättigs ifrågavarande fordran till Capital och ränta, samt i förvar hålla berörda summa intill dess förenämnda rättegång blifvit slutligen afgjord äfvensom förklarat konkursmas san förty öfvertaga all ansvarighet gentemot Kommerserådet von Rettig för hvad denne genom sagda rättegång tilläfventyrs kunde komma att vinna; och hafva sagda, af Fabrikanten Jäderholm den 25. Maj 1882. och den 21. Maj 1883. utfärdade skuldsedlar sedermera blifvit på offentlig fondbörsauktion försålda och dervid inropats af Kommerserådet von Rettig för tvåhundra mark. Derefter har Kommerserådet von Pettig, på stämning å Vicekonsuln Dahlberg och Fabrikanten Lenander, inför Rådstufverätten yrkat att, emedan Dalberg och tenander vägrat att till von Rettig utgifva innehållet af ofvannämnda skuldsedlar af den 25. Maij 1882. och den 21. Maj 1883., ehuru sagda innehåll på grund af förberörda inteckningsrätt fullt utginge ur det pris konkursmassan erhållit vid den 28. December 1897. verkstäld försäljning af Fabrikanten säderholms omförmälda fastighet och lösören, Dalberg och Lucander, hvilka, i egenskap af sysslomän i säderholms konkurs, uppburit hela nyssberörda försäljningspris och förty å konkursmassans vägnar åtagit rig all ansvarighet för hvad å skuldsed larne kunde i laga ordning utfalla på grund af åberopade inteckningar, måtte i meranämnda egenskap förpligtas att till von Rettig gälda oftasagda tvänne skuldsedlars innehåll så till kapital som ränta, utan att von Rettig dock ville i sådant afseende göra anspråk på mera än hvad erfordrades för betäckande af de tiotusen mark med fem procents årlig ränta derå från den 19. Maj 1894., hvilka von Rettig fått rig tilldömda med förmansrätt ur värdet af nyssberörda skuldsedlar, efter af drag af hvad å denna utdömda fordran utfällit såsom behållning vid skuldsedlarnes realisation eller etthundra åttatiotre mark sjuttio penni. Isaken hörde, hafva Vicekonsula Dal
berg och Fabrikanten Lenander invändt, att Fabrikanten Jäderholms skuldsedlar af den 25. Maj 1882. och den 21. Maj 1888., de der icke vore löpande förskrifningar, upphört att gälla då desamma blifvit inlösta af Fabrikanten säderholm och på honom återtransporterade, samt att sagda skuldsedlar sålunda redan förr, än de af säderholm vantförskrifvits till Kommerserådet von Rittig, varit värdelösa, enär de till säkerhet för återbetalningen af skuldsedlarnes innehåll meddelade inteckningarna förlorat all betydelse i och med detsamma fordringsrätten på grund af skuldsedlarne upphört; hvarför och då å berörda skuldsedlar dess utom icke förefunnes någon lagenlig transport till Kömmerserådet von Rettig, Vicekonsula Dalberg och Fabrikanten Lenander påstått förkastande af von Rettigs talan. Med anledning deraf har Kommerserådet von Rettig framhållit, att skuldebrefven af den 25 Maj 1852 och den 21. Maj 1883., sanom icke qvitterade då desamma pantförskrifvits till vor Rettig, dervid haft och fortfarande hade gällande kraft, särskildt det förstsagda, hvilket vore stäldt till viss man eller order och således ett löpande papper, samt att i alla händelser inteckningssäkerheten för dessa skuldsedlar, enär inteckningarna icke blifvit behörigen dödade, måste anses qvarstå och berättiga von Rettig att med förmånsrät ur köpeskillingen för nämnda fastighet och lösegendom utfå sin fordran i konkursboet. Rådstufvurätten, hvarest parterne å om se sidor gjort anspråk på godtgörelse för rättegångskostnaden, har medelst utslag den 28. September 1898. på anförda skäl ålagt Vieikonseln Dalberg och Fabrikanten Lenander, i deras uppgifna egenskap, att af det utaf dem derför afsattu beloppet till Kommerserådet vore Rettig, emot återbekommande af förenämnda tre skuldsedlar utaf den 25. Maj 1882., den 21 Maj 1883. och den 19. Maj 1894., nästberörda förskrifning behörigen qvitterad, genast utbetala sistsagde skuldsedels innehåll tiotusen mark jemte derå från förskrifningsdagen och intill skeende full liqvid löpande fem procents årlig ränta; men i anseende till sakens beskaffenhet blefvo rättegångskostna
derna qvittade parterne emellan. Hofrätten, under hvars pröfning såväl Kommerserådet von Rettig som Vicekonrubn Dulberg och Fabrikanten Lenander i vadeväg dragit målet, har genom dom af den 4. Maj 1899. deri yttrat sig, att allden stund ifrågavarande, af Fabrikanten Jaderholm den 25. Maj 1882. och den 21. Maj 1883. uthändigade skuldsedlar, såsom stulda, den förre å namngifven person eller order och den senare till viss man, sedan de återtransporterats å gäldenären faderholm, i dennes hand icke innefattade någon skuldförbindelse, samt ej heller de till säkerhet för dessa skuldebrefs innehåll meddelade inteckningarna kunde göras gällande emot gäldenären såsom tillika egare af den intecknade egendomen; fördenskull och då sagda skuldebref jemte de för dem faststälda inteckningarna icke kunnat tillkomma annan eller bättre rätt endast derigenom att samma skuldsedlar af Fabrikanten Jäderholm sedermera pantförskrifvits till säkerhet för det utaf honom emot skuldsedeln af den 19. Maj 1894. hos Kommerserådet von Rettig upptagna lån, pröfvade Hofrätten rättvist, i anledning af Vieckonsula Dalbergs och Fabrikanten Lenanders Libell, med ändring af Rådstufvurättens utslag, för kasta von Rettigs i saken utförda talan, såvidt den afsäge Dalbergs och Lucanders förpligtande att i egenskap af sysslomän uti Jäderholms konkurs ur konkunmasrans tillgångar gälda von Rättigs i konkursen utdömda fordran, men berättiga von Rättig att för berörda fordran, efter afdrag af hvad derå tillgodokommit von Piettig genom den behållna auktionsskillingen för de pantförskrifna skuldsedlarnes försäljning, njuta betalning med som ma rätt som tillkomme öfriga i konkarsen utdömda oprioriterade fordringar; hvaremot Hofrätten ansåg hvarken tillkonsuln Dalberg och Fabrikanten Senander eller Kommerserådet von Rettig, hvilken sistbemälde sökt ändring i Rådstufvurättens utslag endast beträffande rättegångs kostnaden, hafva anfört skäl till rättel se uti berörda utslag i denne del, hvar före vid utslaget derutinnan skulle beroUti Hofrättens dom har Kommerserå
det von Rettig i underdånighet sökt andring medelst ingifven deduktion, hvilken Vickonsuln Dalberg och Fabrikanten Senander bemött. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande; och emedan den för innehållet af Fabrikanten fader holms skuldebref af den 21. Maj 1883. meddelade inteckning i de till säderholms tobaksfabrik hörande massiner och öfriga offekter enligt lag icke medfört någon panträtt, utan blott förmånsrätt till värdet af dessa, men Kommerserådet von Rettig genom domen i Jäderholms konkurs, hvari innehållet af sagda skuldebref ej ens, på sätt enligt 24. och 29. SS: SS: i konkurstadgan af den 9. November 1868., sådana desamma lyda i förordningen den 3. December 1895., bort ske, blifvit lagligen bevakadt, icke tilllagts sådan förmånsrätt på grund af sag da inteckning, finner Kejserliga Senaten Kommerserådet von Rättigs underdåniga deduktion icke föranleda ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, såvidt van Rettigs å samma skuldebref grundade talan förkastats. Beträffande sedan Kommerserådet von Rittigs talan i öfrigt, så alldenstund 4. SS: 4 kap. R. B. och 12.SS: förordningen om införande af ny utsöknings lag, af den 3. December 1895, gifva vid handen, att förskrifning till innehafvaren, som återkommit i utfärdarens hand, kan af honom med laga verkan ånyo uthändigas, och förty jemväl för det förskrifna beloppet intecknad panträtt vid dylikt uthändigande fortfarande följer förskrifningen åt, samt med förskrifning till innehafvaren i åberopade lagrum i allo likstälts förskrifning stäld å viss manmed lof att låta den komma i annans hand, der denna är behörigen öfverlåten; fördenskull och då Fabrikanten säderholm altså, sedan ifrågavarande af honom den 25. Maj 1882. till 7. C. Niemann eller order utfärdade å tiotusen mark lydande skuldsedel, för hvars innehåll inteckning faststälts i ofvanberörda säderholm då tillhöriga gård och tomt, transporterats till honom, varit behörig att vidare öfverlata samma skuldsedel med åtföljande panträtt, och den omständigheten, att den af
Fabrikanten Faderholm till Kommerserådet von Rettig gjorda öfverlätelsen af sagda skuldebref, rasom innefattande en pantförskrifning, icke tecknats å sjelfva skuldsedeln, utan å en skild urkund, är utan betydelse i fråga om rättsförhållandet mellan dem, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist förklara Kommare radet von Rettig berättigad att ur den del af köpeskillingen för nämnda gård och tomt, som öfverstiger beloppet af bättre rätt egande fordringar, tillgodonjuta betalning till ett belopp af tiotusen mark för sin å skuldförbindelsen af den 19. Maj 1894. grundade fordran; derutinnan Hofrättens dom sålunda af Kejserliga Senaten ändras, hvaremot vid sagda dom beträffande rättegångskostnaden kommer att bero. Det alle, som vederbör, till underdårig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Högakaren, Dess Senat för Finland: A. af Nyberg. Oscar Lydning. Ludvig Clenberg August Lybergh. Juhan Serlachus S. W. Kangberg Henr. Börenius Rättegångskall. Richard Edestam Michael Pogvalin Den 30. April 1900. Åbo stad, svarande, angående lega för uthyrd fastighet: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 30. April 1900. Kejserliga Senaten har låtit handingarna i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande: Medelst kontrakt af den 1. Oktober 1892. har Ingeniören Neuman, såsom för tiden egare af Henneri hemman i Haurala by af Lempälä socken, emot en årlig hyra af åttahundra mark, som borde erläggas med en fjerdedel efter utgången af hvar tredje månad, på tre år från nämnde dag upplåtit åt Registratorn Brummer, bland annat, följande lägenheter och förmåner å sagda hemman nämligen: käräktärehuset, Saa: S. W. H. A. B. S. C. R. F. J. B.. /M. P. No 557. Pag 42. R. D. 1899. J Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Finsk öfverDers Senats för Finland dom uti ett, rättning af på nedsatt revisionsskilling, från Abo Kejserliga Hofrätt inkommet mål emellan Senats Senatens dom ål emellan Senats Senatens dom registratorn Johan Wilhelm Brummer, medföljer orifrån Helsingfors stad, sökande, och ginala upediBaningeniören Hugo Neuman, fråntionen.
hvarest alla rummen borde vara försedda med filfria eldstädes samt dörrar och fönster befinna sig i fullgodt skick, så att rummen hölle värme; en kammare för kuok och ett vagnslider; äfvensom rätt ej allenast att vid förefallande behof begagna byk- och badstuga, utan och att å stället bekomma söt mjölk för tretton och fyra tiondedels penni litern. Sedermera har Ingeniören Neuman, på stämning å Registratorn Brummer, vid Häradsrätten i Lempälä och Wesilaks socknars tingslag yrkat, att Registratorn Brummer, som försummat att afbörda sig ofvannämnda hyra för Oktober, November och December månader år 1894., måtte förpligtas att till Keuman genast utgifva densamma med tvåhundra mark, jemte sex procents årlig ränta å beloppet från förfallodagen den 1. Januri 1895. tills full betalning skedde Registratorn Brummer har, i saken hörd, påstått: att han icke fått tillgodonjuta honom i omförmälda kontrakt tillförsäkrade förmåner, enär rummen i boningshuset varit högst illa försedda, så att de ej hållit värme; att detta missförhållande ej ens efter en omsommaren år 1893. i väningen verkstäld reparation förbättrats utan rummen fortfarande varit till den grad kalla, att temperaturen i dem, oaktadt de omsorgsfullt eldats, icke kunnat under vintern uppbringas till högre än sex eller sju gräder enligt Calosii testamenter och på morgnarna nedgått under fryspunkten; att Brummer nödgats vara i afsaknad af honom tillförsäkrad kuskkanmare och vägnelider samt rätt att begagna byk- och badstuga och ej heller alltid kunnat erhålla mjölk å lägenheten: att Brummer i följd häraf sett sig föranlåten att i Januari månad år 1894. uppsäga sig hos Ingeniören Neuman till afflyttning den 1. påföljande Oktober; samt att Neuman, då Brunmer emellertid redan i Augusti månad samma år bortflyttat från Henneri hemman och dervid öfverlemnat de till hyseslägenheten hörande nycklar åt Neu