Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
hakeneet muutosta perustelmalla, johon Serafia Viitikko, Puumalan kuntaja Puumalan seurakunta ovat vastaneet " Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo etteivät Herman Lampila ja hänen asiakumppanensa ole esiintuoneet syytä muuttaa Kovioikeuden puheen alaista, Kesäkuun 15 päivänä 1904. antamaa tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Herman Lampila ja hänen asiakumppaninsa kuudellakymmenellä markalla korvaa maan Serafia Kutikolle, Puumalan kunnalle ja Puumalan seurakunnalle heidän täällä jutussa kärsimänsä kulut Tätä kaikki asianomaiset noudattakoolKeisarillinen Suomen Senaatti: 1. lohman - och AndersinJ. Tohman och Andersson Bondegedlad Valentin Gummerus Bondegedlad Valentin Gummerus Cemar Ejelning J N Bännlunds Cemar Ejelning J N Bännlunds Oscar Karsten. Tammikuun 27 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusasiassa, jossa Kauppias Aatami Lamppu, Jakkolan pitäjän Pakkolan kylästä, on hakijana sekä Asianajotoimisto Castrén 4  Snellman, Helsingin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Tammikuun 27 päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää, mikäli nyt on kysymyksessä, seuraavaa: Aatami Lampulle toimitetun haasteen nojalla on Asianajotoimisto Castrin  Snellman Sakkolan pitäjän ja Metsäpirtin kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Helsingin kaupungissa toimiva T. Sederore Suomalainen Kalustokauppa Osakeyhtiö tatami Lampun tilauksen mukaan oli 13 päivänä Huhtikuuta 1899. Lampulli lähettänyt 8,5, tehokashevosvoimaisen höyrykoneen, sirkkelisahan ynnä niihin kuuluvat voimansiirtolaitteet ja muut tarpeet, joiden hinta teki yhteensä 3.197. Säsnä: J. G. S. E. A. V. B. K.G.S. O. K. No 61. Sivu 175. RD. 1904.
markkaa 4 penniä ja lankesi maksettavaksi 13 päivänä Heinäkuuta 1899, sekä myöhemmin samana keväänä hänelle toimittanut erinäisiä rautatarpeita 67 markan 83. pennin arvosta ja huoltanut höyrykoneen kuntoon asettamisen koneen perille tultua 178 markan 80 pennin suuruisella kustannuksella; ja kun Aatami Lampu, joka etukäteen oli osakeyhtiölle suorittanut 300 ruplaa eli suomen rahassa 798 markkaa 30 penniä, vielä oli osakeyhtiölle velkaa 2,648 markkaa 37 penniä, on mainittu asianajotoimisto, jolle osakeyhtiö oli siirtänyt sanotun saamisensa, vaatinut Aatami Tampun velvoittamista maksamaan asianajotoimistolle viimeksimainitun rahamää rän korkoineen Asiassa kuultuna on Aatami Lamppu väittänyt tilanneensa osakeyhtiöltä 8,5 nimellishevosvoimaisen höyrykoneen, mutta osakeyhtiön siitä huolimatta lähettäneen Tampulle 4 nimellishevosvoimaisen koneen, ja kun viimeksi sanottu höyrykone siis ei ollut tilanksen mukainen on Aatami Lamppu, kieltäytyen suorittamasta velottua rahamäärää, pyytänyt, että kanne hyljättäisiin Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 6 päivänä Kesäkuuta 1902. julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausunnon, ja koska Aatami Lamppu, sittenkuin puheenalainen höyrykone oli osakeyhtiön toimenpiteestä asetettu Aatami Lampun kotona käyttökelpoiseen kuntoon, oli osakeyhtiölle antamassaan kirjallisessa todistuksessa hyväksynyt vastaanottamansa höyrykoneen ja siihen kuuluvat muut osat ja hän siis oli katsottava myöskin tunnustaneen niiden olleen tehdyn tilauksen mukaan, sentähden Kihlakunnanoikeus velvoitti Aatami Lampun kuittia vastaan Asianajotoimistolle Castrén i Snellman heti suorittamaan rakayhtiön asianajotoimistolle siirtä män saamisen kaksituhatta kuusisataa neljäkymmentäviisi markkaa kolmekymmentäseitsemän penniä kuuden prosentin vuotuisen koron kanssa 16
13 päivästä Heinäkuuta 1899. kunnes täysi maksu tapahtui, vaan asian laatuun nähden kuitattiin kulut asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla Elokuun 27 päivältä 1904 katsonut, ettei Aatami Lamppu ollut esiintuonut syytä muulla tavalla muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä, kuin että Kihlakunnanoikeuden Aatami Lampun maksettavaksi vahvistamalle rahamäärälle luettu kuuden prosentin korko, kun tatami Lampun kieltoa vastaan ei oltu toteennäytetty että Aatami Lamppu oli sitoutunut suorittamaan velotun rahasumman määräpäivänä, alennettiin viideksi prosentiksi ja laskettiin alkavaksi 12 päivästä Maaliskuuta 1901, jolloin oikeudenkäynti pantiin vireille. Mitä taas tuli Asianajotoimisto Castrén " Snellmanin vetokanteesen katsoi Hovioikeus ettei sekään antanut oihetta muuten oikaista Kihlakunnanoikeuden päätöstä, mikäli se asianajotoimistaa vastaan oli käynyt, kuin että Aatami Lampu velvoitettiin suorittamaan asianajotoimistolle vaadituksi korvaukseksi asianajotoimiston Kihlakunnanoikeudessa kärsimistä kuluista kahdeksansataa markkaa Hovioikeuden tuomioon on Aatami Samppu anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Asianojotoimisto Castrén, Snellman on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja koska Aatami Lamppu on P. Sidorow Suomalainen Kalustokauppa Osakeyhtiölle antamassaan todistuksessa tunnustanut että puheenalaiset koneet olivat Sumpun luona tapahtuneessa tarkastuksessa havaittu täysikuutoisiksi ja työskentelevän täysin hänen mielikseen eikä Lamppu ole voinut toteennäyttää väitettään etteivät sanotut koneet ole olleet hänen tekemänsä tilauksen mukaiset, katsoo Keisarillinen Senaatti ettei Aatami Lamppu ole esiintuonut syytä muuttaa sitä lopputulosta, johon Hovioikeus on 47
yllämainitussa tuomiossaan johtunut ja joka siis pysyy voimassa, minkä ohessa Aatami Lamppu velvoitetaan kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Asianajotoimiston Castrén & Snellmanin täällä jutusta kärsimät kulut. Sata kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti fl. Sokman af AndersinValentin Kummerus Genom Hjelning J. Nämnlund Genom Hjelning J A samtima Jemväljelning J Nämnlund Oscar Karsten. 12 Tammikuun 30. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, myllynpaikan ja kosken vesivoiman luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Wille Hämäläinen, Nilsiän pitäjän Kaaraslahden kylästä, on hakijana sekä Talollisenleski Eeva Stiina Pitkänen ja hänen poikansa, Talollinen Eerik Johan Hakkarainen ynnä Talollinen Petter Simonen, kaikki sanotun pitäjän lankimäen kylästä, tulematta jääneinä vastaa jina: Annettu Oikeusosastossa Tammikuun 30. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen sityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Eeva Stiina Pitkäselle ja Eerik Johan Hakkaraiselle toimituttamansa haasteen nojalla on Wille Hämäläinen Nilsiän pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa 1900. vuoden syyskäräjissä lausunut, että Talollinen Aaro Pietikäinen oli 18. päivänä Maaliskuuta 1875. myynyt omislägga: J. E. A. B. - 6. 3/6. 3 — 7. 3. 3./73. 8. N. R J. N. B. No 77. Pag. 106. R.D. 1904.
tamansa kuudesosan Mattilan perintötalosta No 12. yllämainitussa länki mäen kylässä Eeva Stiina Pitkäsen sittemmin kuolleelle miehelle Kalle vaskaraiselle, joka entuudestaan omisti yhtä suuren osan sanottua taloa, ja tässä kaupassa tehdyllä kirjallisella välipuheella itselleen erottanut tilaan kuuluvan puolen Pieksä nimisen kosken rannalla olevaa nyt lynpaikkaa ja neljäsosan kosken veivoimaa, sekä että Aaro Putikaisen kuoltua hänen poikansa Aaro taunpoika Pietikäinen ja tämän vainaEeva Karoliina Ruuska olivat hänen pakirjalla 16. päivältä Marraskuuta 1899. Wille Hämäläiselle myyneet, minun muassa, Aaro Pietikaiselle kuulunnan osan myllynpaikkaa ja kosken viivoimaa; mutta koska Eeva Stiina Pitkänen ja Eerik Johan Hakkarainen, omistaessaan viimeksi mainitun kuudesosan Mattilan taloa, eivät ollut taipuneet luovuttamaan Wille Hämäläiselle hänelle tulevaa puolla No 7. tynpaikkaa ja neljäsosaa sukuun kosken vesivoimaa, on Wille Hämäläinen vaatinut Eeva Stiina Pitkäsen ja Eerik Johan Hakkaraisen velvoittamista jättämään ne Wille Hämöläisen vapaaseen hallintoon kuin myös maksamaan Wille Hämäläiselle niistä vuokraa sata markkaa vuodessa, luettuna Marraskuun 16. päivästä 1899., kunnes Wille Hämäläinen saisi hänelle huuluvat osat myllynpaikkaa ja koskea haltuunsa; jota paitsi Wille Hämälainen on anonut korvausta oikeuden käyntikuluistaan. Kanteesta kuulustettuina ovat beva Stiina Pitkänen ja Eerik Johan Hakkarainen ilmoittaneet 22. päivänä Syyskuuta 1900. myyneensä kysymyksissä olevan tilan ja siihen kuuluvat osat myllyppaikkaa ja kosken visivoimaa Petter Timoselle, mutta delleen hallitsevansa Kalle Hakka aisen entuudesta omistamaa tilaa ja siihen kuuluvaa toista puotta myllynpaikkaa ja neljäsosaa koska sekä yhteisesti Petter Timosen kanssa nyllynpaikalle asianomaisella lailli19
sessa järjestyksessä hankitulla luvalla jahennettua myllyä ja sahaa; jonka jälkeen Wille Hämäläinen, Petter Timoselle toimitetun haasteen nojalla, on kohdistanut vaatimuksensa Petter Timosta vastaan. Sittenkun Petter Timonen oli vastustanut kannetta sekä Aaro Aaron poika Pietikäistäkin oli asiasta huultu, on Kihlakunnanoikeus Huhtikuun 21. päivänä 1902. julistamassaan päätöksessä katsonut tosin näytetyksi, että Aaro Pietikäinen, myydessään 18. päivänä Maaliskuuta 1875. omistaman sa, eri tilaksi jaetun kuudenneksen Mattilan perintötaloa No 12. mainitussa länkimäen kylässä Kalle Hakka raiselle, oli sanotussa kaupassa itsellensä erottanut tilaan kuuluvan myllynpaikan ja oikeuden sen viirisen kosken vesivoimaan; mutta korka selville myös oli käynyt, että Pette limonen kauppakirjalla 22. päivältä byykuuta 1900. oli Kalle Hakkaraisen oikeudenomistajilta Eeva Stiina Pitkäseltä ja Eerik Johan Hakkaraiselta ostanut mainitun, Aaro Pulikaisen ennen omistaman talonkuudenneksen, eikä tähän tilaan kuuluvaa myllynpoikkaa oltu tilasta erotettu sillä ajalla kuin Kalle Hakkarainen ja hänen oikeudenomistajansa olivat omistaneet sanotun tilan, on Kihlakunnanoikeus, nojautuen maatilojen osittamisesta 12. päivänä Kesäkuuta 1895. annetun asetuksen 40. ja 42. SS:än saannoksiin, hyljännyt Wille Hämäläisen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wille Hämäläinen oli vetoamalla saattanut vitun, on tuomiolla 71. päivältä Kesäkuuta 1904., Kihlakunnanoikeuden mainitsemäin lainpaikkain nojalla, verrattuina edelläsanotun asetuksen 4. SS:ään, jättänyt Kihlakunnanoikeus den päätöksen voimaansa sekä velvoittanut Wille Hämäläisen suorittanaan Eeva Stiina Pitkäselle ja häsen asiakumppaneilleen maksut heilän yhteisestä kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa. kahdeksankymmentä penniä 50
Hovioikeuden tuomioon on Wille Hänäläinen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska, asiassa esitetyn selvityksen mukaan, riidanalaiset, kysymyksessä olevaan kuudesosaan Mattilan taloa kuuluvat puoli Pieksänkosken rannalla sijaitsevaa myllynpaikkaa ja neljäsosa kosken vesivoimaa ovat, Kalle Hakkaraisen 15. päivänä Maaliskuuta 1875. ostaessa marnitun talonosan Aaro Pietikaiselta ja tämän kaupan perusteella, huoli natta ylempänä kosketellusta, samalla hanpassa Aaro Pietikäisen ja Kalle Hakkaraisen kesken tehdystä välipuheesta, joutuneet Kalle Hakkaraiselle sekä hänen kuoltuaan edelleen otteen Eeva Stiina Pitkäsen ja Eerik Johan Hakkaraisen hallussa, kunnes nämä vineksi nimitetyt kauppakirjalla 22. päivänä Syyskuuta 1900. luovuttivat tilan kaikkine etuineen Petter Simonsle, eikä Wille Hämäläinen edes ole väittänyt Petter Timosen äskensanotussa kaupassa sitoutuneen hyväksymään velipuhelta 18. päivältä Maaliskuuta 1875. ja aihen perustuvaa kauppaa 16. päivältä Marraskuuta 1899., jolla Aaro Aaronpoika Pietikäinen ja Ewa Karoliina Ruuska ovat Wille Hämäläiselle myyneet pysymyksessä olevat osat myllynpaikkaa ja Pieksänkosken vesivoimaa; sentähden ja kun Petter Simonen näin ollen on, saadessaan kerrotulla tavalla omakseen useinmainitun tilan, laillisesti tullut puheenalaisten myllynpaikan ja Pieksänkosken vesivoiman omistajaksi, katjos Keisarillinen Senaatti, ettei Wille Hämäläinen ole esiintuonut syytä muut taa sitä lopputulosta, johon tuomioistui met ovat jutussa johtuneet ja joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. Sohlmanen A; Klemi. J. Sohlmanen A; Klemi. Andersin. Winter Grömmerus. J N Bönnlund Bm Lupblag Genr, Hjelmar Carl Mandertskjöb 51
Helmikuun 1 päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Ruolemajärven pitäjän Saasolan kylässä asuneen Maakauppiaan Petter Silvontois vainajan oikeudenomistajat, hänen leskensä Aleksandra Silvontoinen, sekä omasta puolestaan että alaikäisen poikansa Emil Silventoisen holhoojana, ja tyttärensä Kauppiaanleski Olga Timoska ovat hakijoina sekä saman pitäjän Karjalaisten kylästä kotoisin oleva Maakauppias Paavo Halonen poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, Helmikuun 1. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen erityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Petter Silventoiselle toimituttamansa haasteen nojalla on Paavo Halonen Ruolemajärven pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittenkuin hän jonakuna päivänä Helmikuussa vuonna 1898 Säsnä: J. G. S. E. A - V. G - J. N. B. No 86. Pag. 52. R.D. 1904.
oli Petter Silventoiselta ostanut kaksi hevosta viidensadan ruplan hinnasta, maksaen sitä kauppatilaisuudessa Silventoiselle kolmesataa ruplaa, oli Paavo Halonen, kun hän ei tyytynyt kauppaan, samana päivänä vienyt ostamansa hevoset takaisin Petter Silventoiselle, mutta koska Petter Silventoinen ei kumminkäan ollut suostu nut maksamaan saamiaan rahoja takaisin, on Paavo Halonen vaatinut Petter Silventoisen velvoittamista Haloselle suorittamaan mainitut kolmesataa ruplaa korkoineen ja sen ohessa korvaamaan Haloselle häneltä juttuun menneet kulut Kanteesta kuulusteltuna on Petter Silventoinen sitä vastustanut sillä perusteella, että asianosaiset olivat puheeksi tulleessa hevoskaupassa sopineet että Paavo Halonen, jos hän purkaisi kaupan, menettäisi antamansa käsirahat sutussa niin meneteltyä kuin asiakirjat lähemmin osoittavat, on Kihlakunnanoikeus, jossa Petter Silventoinen vielä on ehdottanut, että joko Paavo Halonen tahi hän itse saisi valalla vahvistaa väitteensä kaupan puokamisesta tehdystä välipuheesta, Maaliskuun 6 päivänä 1902 julistamassaan päätöksessä lausunut, että koska Petter Silventoinen, joka oli myöntänyt mainittujen hevosten hinnasta saaneensa kolmesataa ruplaa, ei ollut voinut todistaa edelläkerrottua väitettänsä, sentähden Kihlakunnanoikeus, hyljäten Petter Silventoisen valanehdotuksen, velvoitti Petter Silventoisen, kuittia vastaan, heti suorittamaan Paavo Haloselle vaaditut kolmesataa ruplaa tapi sitä vastaavan määrän suomen rahaa maksuaikana käyvän kurssin mukaan, viiden prosentin vuotuisen koron kanssa oikeudenkäynnin alusta, 8 päivästä Lokakuuta 1898, kunnes täysi maksu tapahtui, ja sen ohessa kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Paavo Haloselle hänen kulunsa asiassa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Petter Silventoinen vetoamalla oli saat53
tanut jutun, on tuomiolla Maaliskuun 19. päivältä 1904. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden edelläkerrotun päätöksen sekä velvoittanut Petter Silventoisen neljälläkymmenellä markalla korvaa maan Paavo Haloselle hänellä Hovioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon ovat Aleksandra Silventoinen ja hänen asiakumppaninsa, ilmoittaen Petter Silventoisen kuolleen oikeudenkäynnin kestäessä, anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, että Aleksandra Silventoinen ja hänen asiakumppaninsa eivät ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jääpysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: 14. Pohman Valentin Gummerus AndersinNämbund Axel Charpintin Den 1. Februari 1905. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål angående ersättning emellan Handelshuset Renault 6o i staden bognar uti rerubliken Frankrike, sökande, och Kommerserådet Viktor Ek, från Helsingfors stad, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet, den 1. Februari 1905. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Efter Kommerserådet Ek ågången tämning har Handelshuset Kenault 6o vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört att numera från landet afvikne Handelsresanden Herman Tilgmann, som i egenskap af handels husets repressentant fått sig tillsändt ett större lager kornas och champagne att af Tilgmann för handelshusets räkning försäljas, hade den 23. Augusti 1895. utan handelshusets vetskap och samtycke af sagda å fullnederlag uti en KommerOlfde J. G. S. - E. A. - J. B. A. E. 34 No 87. Tag. 116. R. D. 1904.
serådet Ek tillhörig källare i Helsingfors upplagda lager till Föreningsbanken i Finland pantsätt, bland annat, etthundra sjuttionio låder koonak, värda 1907 framfranskt mynt, till säkerhet för ett Ting mann samma dag af banken beviljadt lån å 10, ttd. mark, äfvensom att ifrågavarande parti kognak sedermera på grund af Rådstufvurättens den 26. Oktober 1896. i Tingmans konkursmål afsagda dom användts till betäckande af Föreningsbankens berörda fordran; och som Tilgmans ofvanbeskrifna pantsättning af handelshusets egendom möjliggjorts derigenom, att Kommerserådet Ek uti ett den 22. nämnda Augusti månad utfärdadt skriftligt intyg i skrid med rätta förhållandet, som icke varit Exobekant, betecknat ifrågavarande kognakslager såsom tillhörande Herman Tilgmann och Ek sålunda vållat den skada, som på omförmäldt sätt dratbat Renoult v. Co, har handelshuset yrkat Kommerserådet Eks förpligtande att till handelshuset utgifva värdet af meranämnda kognakslager, fjortontusen sjutton franes med sex procents ränta. derå från den 26. Oktober 1896. I saken hörd har Kommerserådet Ek, under uppgift att en del af omordade parti kopnak blifvit till Tilgmann direkte fökturerad samt återstoden af partiet tillsändts Ek såsom sveditör för att tillhandahållas Herman Tilgmann i dennes egenskap af Knaull i bör generalagint, påstått, att han haft all anledning tro det Tilgmann egt full dispositionsrätt öfver ifrågavarande parti kognat samt i anseende härtill ansett sig oförhindrad att utfärda förenämnda intyg, hvilket dessutom egent ligen afsett att utgöra blott en förbindelse af Ek att vid anfordran till Föreningsbanken utlemna en i intyget omnämnd brandförsäkringspolice, ehuru Kommerserådet Ek tillika i en mellanmening berört den omständigheten att ännämnda parti kognat tillhört Tilgmänn; och har Ek förty emotsett förkastande af käromålet. Medels den 30. April 1902 afkunnadt utslag har Rådstufvurätten, hvar55
est parterne ömsesides gjort anspråk på godtgörelse för sina umgälder, funnit det väl vara tillförlitligen styrkt, att Kemmerserådet Ek bort hafva haft kännedom om att åtminstone största delen af det parti kognak, som Herman Tilgman till säkerhet för omförmälda skuld pant satt i Föreningsbanken, ej tillhört Ting. mann, utan tillsändts honom i konsig nation; men enär det icke blifvit ådagalagdt att Föreningsbanken på grund af berörda utaf Kommerserådet Ek utfardade intyg emottagit ifrågavarande parti kögnak såsom pant, ty och de ännämnda intyg med afseende å förmen få dess affattning ej heller syntes hafva blifvit af Kommerserådet En afgifvet för att bestyrka Herman Silgmans eganderätt till våran, ehuru Ek i en mellanmening antydt att densamma vore Tilgmann tillhörig, ansåg Rådstufverätten laga bevisning icke vara förebragt derom; att Kommerserådet Ek varit vållande till den förlust, Handelshuset Renautt & Co tillskyndats derigenom att berörda parti kognak tagits i anspråk för betäckande af Tilgmanns meranämnda skuld till banken, hvarföre handelshusets i målet utförda talan af Rådstufvurätten förkastädes jemte det umgälderna i rättegången, i anseende till sakens beskaffenhet, qvittades parterne emellan. Hofrätten, under hvars pröfning Handelshuset Renautt s Co i väderag dragit målet, har genom dom den 4. Juli 1904. faststält Rådstufvurättens utslag, hvarjemte handelshuset skyldigkändes att med fyratiofem mark godtgöra Kommerserådet Ek för dennes i Hofrätten hafda rättegångskostnader. Uti Hofrättens dem har Handelshuset Renautt & Co sökt ändring medels ingifven deduktion, hvilken Kommerserådet Ek i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handelshuset Keinäult & Co icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero, jemte det handelshuset ålägges 56
att till Kommerserådet Ek i ersättning för hans härstädes hafda kostnader i målet utgifva sextio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: 1 lohmanen Andersin Af Skomare Andersin Valentin Gummerus J N hamlund ./. Axel Chaipentus Helmikuun 2. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusasiassa, jossa ovat Lautamies Antti Tilli, Jaakkiman pitäjän Parkonmäen kylästä, hakijana ja Pohjoismaiden Osakepankki Kauppaa ja Teollisuutta varten poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 2. päivänä Helmikuuta 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Antti Tillille sekä Jaakkiman pitäjän Kokonniemen kylässä asuvalle Lautamiehelle Juho Tinkkoselle ja saman pitäjän Torolan kylästä kotoisin olevalle Talolliselle Antti Kopsalle toimitetun haasteen nojalla on Pohjoismaiden Osakepankin puolesta sanotun pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa vaadittu että, koska Antti Tilli 13. päivänä Heinäkuuta 1901. pankin kanssa tekemänsä kassakreditiivikontrahdin nojalla oli läsnä: J. E. S. - C. A. - V. G. J. N. B. (A. C. No 87. Pag. 177. R. D. 1904.
pankista nostanut neljätoistatuhatta yhdeksansataa seitsemänkymmentäkahdekan markkaa sekä Juho Tinkkonen ja Antti Kopsa olivat omasta ja toistensa puolesta sitoutuneet ominaiseen takaukseen mainitun kontrahdin si sällön suorittamisesta, Antti Tille vilvoitettaisiin yhdessä Juho Tinkkoseja Antti Kopsan kanssa maksamaan nankille sanotut neljätoistatuhatta yhdeksänsataa seitsemänkymmentäkahdeksan markkaa kuuden prosentin vuotuisen koron kanssa kontrahdin tekopäivästä, minkä oleva pankki on pyytänyt korvausta oikeudenkäymiskuluistaan. Asiassa kuulusteltuna on Antti tilli väittänyt nostaneensa kysymyksessa olevan rahamäärän jo vuonna 1900. ja sillä perusteella vaatinut kanteen hylkäämistä. Kihlakunnanoikeus on 8. päivänä Marraskuuta 1902. julistanut päätössen jutussa ja, koska Antti Tilli oli myöntänyt pankista nostaneensa uloteen rähämäärän eikä ollut voinut kieltää kanteen perusteena olevan kassakreditavikontrahdin todenperäisyyttä sekä Juho Tinkkonen ja Antti Kopsa olivat tunnustaneet takaussitoumuksensa oikeaksi, velvoittanut Antti Tillin ja hänen edellä nimitetyt asiakumppaninsa yhteisesti tahi sen keistä, jolla varoja oli, maksutodistusta vastaan Pohjoismaiden Osakepansille heti suorittamaan vaaditut neljätoistatuhatta yhdeksänsataa seitsenänkymmentäkahdeksan markkaa kuuden prosentin vuotuisen koron kanssa 13. päivästä Heinäkuuta 1901. ja sen ohessa kuudellakymme nellä markalla korvaamaan pankin oikeudenkäymiskulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Tilli vetoamalla oli saattanut jutun, on Elokuun 27. päivänä 1904. antanut siinä tuomion; ja samalla kun Antti Tillin vasta Hovioikeudesra tekemä väite ett'ei hän ollut allekirjoittanut kanteen perusteena olevaa kontrahtia, siihen nähden että Antti Tilli Kihlakunnanoikeudessa 38