Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Keisarillinen Senaatti on itselsensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Marraskuun 28 päivänä 1911. Hjal mar Stormbomille toimitetun haasteen nojalla on yhtiön Ulfviks Aktiebolag i likvidation konkurssipesän puolesta Tornion kaupungin Raastuvanoikeudessa, lausuttu: että kun yhtiö Tammikuun 14. päivänä 1911. oli joutunut konkurssitilaan oli yhtiöllä Honkalahdessa Formionjoen edustalla Alatornion pitäjän Laivaniemen kylässä ainakin 3,500. tukkipuute, että Hjalmar Stormbom, joka sita ennen oli ollut yhtiön palveluksessa ja hoita nut yhteen Wonhalahdessa olevaa tukki salamaa, oli kieltäytynyt luovuttamasta naita tukkeja konkurssipesälle, vait taen että hänellä oli vuokraoikeus sumtuun lähteen, jossa puut puomin sisillä olivat räilytetyt, sekä että hänellä osi osakeyhtiöltä vuokra- ja muita saati via puutavarain räilyttämisestä kaikkiaan 15, 311 kruunua 20 äyriä Ruotsin rahaa, jotka ensin olivat suoritettavat; että Oulun läänin Kuvernööri Lokakuun 23 päivänä 1911 antamallaan päätöksellä konkussipesän anomuksesta oli määrännyt puut myymis- ja heikkaamiskiellon alaiseksi sekä samalja osoittanut konkurssipesän tuomioistuimessa määrätyssä ajassa panmaan vireille oikeudenkäynnin pasummasta oikeudesta puihin, uhalla että myönnetty kieltä muuten rauheaisi. Tämän johdosta on konkurssipesjan puolesta vaadittu, että Hjalmartoimbom velvoitettaisiin konkurssipessälle luovuttamaan puheenalaiset 3,500. tukkia tahi palkitsemaan niitten arvo 6. kruunulla 50. äyrillä puulta sekä suorittamaan korrausta siita, ettei konkurssipesä aikanaan ollut saanut tukkoja vapaasti käytettävikseen puiden sillä välin pitään tuessa, sekä sitä varten maksamaan 5 prosenttia puitten arvosta. Mutta riltä varalla että Hjalmar Ström bom näyttäisi hänellä olevan konkurssiperättä saatavaa, jonka vakuudeksi hän oli oikeutettu pitämään sanottuja tukkoja hallussaan, on konkurssipesän 479
puolesta pyydetty, että Stormbomin vaatima saatava määrättäisiin kohtuuden mukaiseksi ja että konkussipesä oikeutettaisiin suoritettu aan sen saamaan puutavarat holtuunsa. Kanteen johdosta on Hjalmar Stormbom selittänyt, että yhteön metsäpäällysmies Kapteeni Knut Seharman, asuva Aselin pitäjässä Ruotsin kuningaskunnassa, oli Lokakuun 2 päivänä 1907. ja Tammikuun 27. päivänä 1908 laadituilla kontrahdilla kymmenen vuoden ajaksi, määrätystä vuotuisesta vuokrasta, asianomaisilta tilalliselta itselleen vuokrannut Wanhalahden ja sittemmin vuonna 1909 siirtänyt vuokransa stoimbemille; että Kapteeni Sekerman jonka yhtiö Maaliskuun 1. päivänä 1909. oli valtuuttanut valvomaan si etuja kaikissa yhtiön puutavaraliiketta koskevissa asioissa, oli Storm ben ille lähettämällään kirjeellä Heinäkuun 25 päivältä 1910. yhtiön puolesta tehnyt sellaisen välipuheen Stormikuun kanssa, että tämä 35 ayrin konauksesta kultakin yhtiölle kuuluvalta. 1909. vuoden alusta Honkalahdessa säilytetyltä tukilta sitoutui hoitaa maan tukit ja palkitsemaan yhti olle vahingon siltä varalta että tukkija olisi hävinnyt huonojen puomion tahi ilmeisen huolimattomuu din takia, ollen Stormbom samalsa oikeutettu vuosittain pidättämään 3,500. tukkia panttina hoitokustan nusten suorittamisesta Tämän vuoksi ja koska Stormbomin saataja yhtiöltä Kesäkuun 20. päivänä 1911. laaditun konttokuranten mukaan oli 15,311. kruunua 20. nyriä ja Stormbom pantusopimuksen nojalla oli oikeutettu itse muuttamaan puheenalaiset tukit rahaksi saadakseen saatavansa suoritetuksi eikä lan siis ollut edes valvonut sitä yhtiön konkurssissa, on Stormbom vaatinut hannetta hyljättäväksi Vastineen johdosta on konkurssi pesän puolesta huomautettu, että Kapteeni Sehemman, joka oli Hjalmar 180
Stormbomin lanko oli tehnyt äs kensanotut Wonkalahten koskevat vuokrakontrahdet yhtiötä varten, joka myöskin oli suorittanut vuokra maksut vuosilta 1909. ja 1910; ettei Kapteeni Sehemman siis ollut oikeutettu siirtämään vuokraoikeutta Stormbomille, mikä siirto sitä paitsi oli tehty vasta Kesäkuussa vuonna 1911, jos siirtoa ensinkään oli tapahtunut; sekä että Kapteeni Sekermanen tekemä panttisopimus niinikään ose laiten, koskei Scheiman sitä tehtäessä ollut laillisesti oikeutettu dustamaan yhtiötä eikä hän koskaan ollut saanut valtaa pantata yhtiön omaisuutta; ja on konkurs sipesän puolesta sen ohessa muiste tettu, ettei konkussipesä voinut hyväksyä äskenmainittua konttokuranttilaskua sekä ettei vieläsanottua panttisopimusta oltu tehty lain säätämässä muodossa todistajain läsnäollessa. Tämän yhteydessä on konkussipesän puolesta vaadittu että Hjalmar Stormbomin pyynnös tä todistajina jutussa kuulustellut Rahastenhoitajat August Norén ja Friks Werner Öhman sekä Päällysmies Gustaf Ferdinand Ledén julistettaisiin peräytystodistajiksi, koska he olivat valvoneet saamisia yhtiön konkurssissa ja heillä siis oli hyötyä tai vahinkoa todistuksistaan odotettavina Sittenkun Kapteeni Sahemmania oli jutussa kuulustettu ja asianosaiset molemmin puolin anoneet korvausta sekä Kuvernöörinvirastossa että Paastuvanoikeudessa kärsimistään kuluista ja konkurssipesä sen ohessa edelläsä notun myymis- ja hukkaamiskiellon toimittamisesta johtuneista kustannut rista, on Raastuvanoikeus Syyskuun 11 päivänä 1912 julistamallaan päätökrellä ratkaissut jutun ja pysyttään elorinen, Ohmanin ja Lidinin todistukset voimassa, päätöksessä mainituilla perusteilla hyljännyt konkurssiperän hanteen, mikäli se koski Stormbomin velvoittamista konkurssipesälle luovut tamaan vieläsanotut lukit, sekä samalsa oikeuttanut Stormbomin käyttämään 181
ne hänen konkussipesältä olevan saamisensa suorittamiseksi, laskettuna 35 äyrin mukaan jokaisesta vuosina 1909, 1910 ja 1911. Honkalahden tukkisata marsa säilytetystä yhtiön omistamasta tuhkipuusta; mutta jutun saatuun nähden oli asianosaisten itsensä härsittävä kälunsa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asian osaiset molemmin puolin olivat veliimalla saattaneet jutun, on tuomiolla Toukokuun 30. päivältä 1913 ratkaissute sian; ja mitä ensin tuli jutussa tehtyät hin estemuistutuksiin, niin koska August Norin, Fritz Werner Öhman ja Gustaf Ferdinand Liden olivat valtoneet saatavia yhtiön konkurssissa ja selvi tystä puuttui siitä, että nuo valvennet olivat lain voiman saaneella tuomiolla hyljätyt, sekä heillä siis voi olla kyityä tai vahinkoa todistuksistaan edoitet tavana, on Hovioikeus julistanut NoimaÖhmanin ja Lidénin peräytystodistajiksi ja heidän todistuksensa olevan ilman laillista voimaa Pääasiaan nähden on Hovioikeus katsonut ettei Hjalmar Stormtoin ollut esiintuoneet syytä muuttaa Raastuvanoikeuden päätöstä ja konkurspesän muutoksenhakemuksen johdosta lausunut jutussa selville käyneen, että Hjalmar Stormbom oli asianomaisten tilallisten kanssa tehnyt puheenalaiset vokrakontrahdit Lokakuun 2. päivältä 1907 ja Tammikuun 27 päivältä 1908. Kaptuni Sehemmanin nimeen sekä että tä mä sittemmin oli siirtänyt ne Stormsomille, ollen selvittämättä melloin siirto oli tapahtunut; että, vaikka molemnat kontrahdit olivat laaditut Kaptune Schermanin nimeen, ne olivat kat rottavat tehdyiksi yhtiön hyväksi eikä yhtiön palveluksessa silloin vielä olleit ten Sekermanin tahi Stormbomin yksi tyiseksi hyödyksi; että yhtiö oli tilallisille suorittanut 1909 ja 1910 vuosien vuoksamaksut, jota vastoin Hjalmar Storm tom oli maksanut vuokran vuodelta 1811; kuin myöskin että Kapteeni Seher nan edelläsänotussa kirjeessä Heinäkuun 25. päivältä 1910 oli oikeuttanut Koimbomin panttina pidättämään korheintaan 3500. kappaletta yhtiön tukkoja 182
1909. vuoden alussa syntyneitten hoitokustannusten suorittamiseksi; mutta koskei luotettavaa selvitystä ollut. sitetty siitä, että Kapteeni Sehemman, siirtäessään kontrahdet Stormbomille olisi edes ollut yhtiön palveluksessa, on Hovioikeus hatsonut ettei Stormbom ollut voinut näyttää laillisessa järjes tyksessä tulleensa vuokrakontrahtien haltijaksi. Koskien kerrottua panttisen musta, niin koska sen tarkoitus oli tuottaa Stormbomille ylimääräistä kovausta yhtiölle suorittamastaan työstä vaikka Stormbom siihen aikaan oli yhtiön palveluksessa vuosipalkalla, sen vuoksi ja kun sopimus niin muodoin oli omiansa loukkaamaan yhtiön etua eivätkä Saherman ja Stormbom sitä tehdessään olleet toimineet velpittömin mielen, on Hovioikeus katsonut ettei yhtiötä sitovaa panttisopimusta kyseenalaisessa suhteessa ollut syntynyt. Tämän vuoksi ja koskei Hjalmar toimbom siis ollut oikeutettu pidättä mään yhtiön tukkeja, on Hevioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen velvoittaneet Stormbomin luovuttamaan yhtiölle puheenalaiset 3500 tukkia, jota vastoin yhtiön korvansvaatimus puitten pitääntumisesta toteennäyttämät tömänä hyljättiin Kun konkussi pesä ei kuitenkaan ollut kieltänyt Stomdomin vuonna 1911, jolloin hän ei onään ollut olliit yhtiön pakdeksessa, Honkalahdessa säilyttäneen ilmoitsamansa 6200. yhtiön tukkia, joitten hoidosta yhtiö oli suostunut suorit tamaan kohtuullisen korvauksen, ja kun oli näytetty että hoitokustannukset olivat nousseet 35. aariin tukilta on Hovioikeus velvoittanut konkurssipesän suorittamaan Stormbomille sen korvaamiseksi kaksituhatta yksisata seitsemänkymmentä kruunua Ruotsin rahaa maksupäivänä häyvän kurssen mukaan; ollen asi anosaisten, jutun laatuun nähden itsensä kärsittävä oikeudenkäyntikustannuksensa sekä Raastuvanoikeudessa että Hovioikeudessa Henoikeuden tuomioon ovat Isän noitsija Malmström, Metsänhoitaja 183
Smitt, Neuvosmies Engströmer ja Asianajaja Åström, edellämainitussa toimessaan, yhteisesti, sekä Hjalmar Stormbom, erikseen, anoneet muuta ta, minkä jälkeen suullinen kuulustelu jutussa on täällä toimitettu ja siinä tapahtunut kuten siitä saadit tu pöytäkirja osoittaa Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa illa August Noimia, Fritz Werner Ohmania ja Gustaf Ferdinand Lidimä vastaan tehdyt estemuistutukset, koska täällä on selvitetty että heidän valvontansa osakeyhtiön Ulfviks Aktiebolag i likvidation konkurssissa. vat lainvoiman saaneella luomiolla hyljätyt eikä heillä siis ole tudes tuksistaan odotettavana hyötyä tai vahinkoa, hyljätään ja heidän todistuksensa pysytetään voimassa, katsoo Keisarillinen Senaatti, mitä pääasiaan tulee, tosin selville käyneen, että Konkalahti on vuokrakontrahdeilla Lokakuun 2. päivältä 1907 ja Tammikuun 27. päivältä 1908 vuokrattu Kapteeni Sehemänille, joka sitten on siirtänyt kontrahdit Ijalmar Stormbomille, sekä että Schaman osakeyhtiön Ulfviks Aktiebolag i likvidation puolesta kirjeessä Heinäkuun 25. päivältä 1910. on sitoutunut Stormbomille kustakin Honkalahdessa 1909 vuoden alusta säilytetystä yhtiön tukista maksamaan kolmekymmentä viisi äyriä vuodessa ehdolla että November hoitaisi tukit ja palkitsi si yhtiölle vahingon jos tukkeja olisi hävinnyt, oikeuttaen samalla Stormbomin panttina hoitokustannus sen suorittamiseksi pidättämään korkeintaan kolmetuhatta viisisataa kappasetta yhtiön tukkeja; mutta koska Hjalmar Strömberg vuosina 1909. ja 1910 on ollut yhtiön palveluksessa vuosipalkalla eikä näin ollen Pehermanin ja Strimbomin välistä, kirjeessä Heinäkuun 25. päivältä 1910. mainittua sopimusta voida pitää vilpittömin mielin tehtynä ja yhtiötä sitovana, sen tähden ja kun ei edes ole näytetty että yllämainitut 184
vuokrakontrahdit olisivat olleet siirretyt Stormbomille ja vuosina 1909 ja 1910, joilta vuosilta yhtiö Stormtumin myönnytyksen mukaan on suorittanut asianomaisille maanomistajille vuokramaksut Honkalahdesta, katsoo Keisarillinen Senaatti ettei Stormbom ole ollut oikeutettu yhtiöltä saamaan kouvausta, yhtion tukkien säilyttämisestä Honka lahdessa vuosina 1909. ja 1910. eikä myöskään pidättämäänn yhtiön tukkeja; ja harkitsee Keisarillinen Senaatti näin ollen oikeaksi jättää asian Hovioikeuden tuomion varaan mikäli Hjalmar Stormbom on velvoi tettu luovuttamaan konkurssiperälle kysymyksessä olevat kolmetuhat ta viisisataa tukkia, jääden Hovioikeuden tuomio muuten, eli sikä si kuin yhtiön koivansvaatumus puiden pitääntumisesta on hyljätty ja yhtiö velvoitettu suorittamaan Hjelmar Stormbomille harvausta kuuden tuhannen kahdensadan tukin rälyttämisestä Wenkalahdessa vuonna O. F. böter 1911. sekä oikeudenkäyntikulut asianosaisten kesken kuitattu, pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: antui Saarinen Johannes Pesonen. A. V. Allusuvan Alpeno Luksiala. K. R. Helanen 485
Toukokuun 4. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta tavaa koskevassa jutussa, jossa Tehtailija Juho Sohlman, Tampereen kaupungista, on hakijana sekä Suomen Metsähallitus tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 4. päivänä Toukokuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä ja niistä saanut seuraavat tiedot: Tehtailija Sohlmanille toimitetun haasteen nojalla on Suomen Metsihallituksen puolesta Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa lausuttu, että Metsähallituksen Lokakuun 15. päivänä Joulukuun 4. päivänä laaditun kontrahdin perusteella Oiveden hoitoaluettu ottanut 4796.55 kuutimat ria hiomapuita, joiden hinta oli 2. markkaa 60. penniä kuutiometriltä, sekä samalta hoitoalueelta 12. päivänä JoulukuuLäsnä: F. A. B.t. J. P. K. t. J. E. W. No 780. No 780. Pag. 228. R. D. Turun Kovioikeudesta tullassa, saasittelyttänyt asiaan kuuluvat kirjat Kauppias Karl Henrik Sammalisto oli 1906 antaman määräyksen ja seuranneen ta 1906. vahvistetun huutokaupputarjouk1911.
sen ja 9. päivälle Helmikuuta 1907. pöivätyn välikirjan nojalla 2778. kuutiometriä halkoja, joiden hinta oli markka 60. penniä kuutionetritti, eli siis puutavaraa yhteensä 12.915. markan 51. pennin arvon, mikä määrä oli ollut 31. päivänä Heinäkuuta 1907. suoritettava Hämeen liänin lääninrahastoon. Kauppias Sammaliston pyynnöstä oli Metsähallitus sittemmin päätöksellä 23. päivältä Heinäkuuta 1907. myöntänyt Sammalistolle maksuajan pitennystä Joulukuun 1. päivään 1907. ehdolla että Kauppias Sammalisto suos tui maksamaan saatavalle 6. prosentin koron 1. päivästä Elokuuta 1907. sekä hankki hyväksytyn takauksen mainitun summan ja koron määräen kaisesta maksamisesta, minkä jälkeen Kauppias Sammalisto oli Metsähullitukselle jättänyt 27. päivälle Heinäkuuta 1907 päivätyn takauskirjan, jossa Tehtailija Sohlman ja Talonomistuja Aksel Särkijärvi olivat sitoutuneet ominaistakaukseen siitä että mainittu rahasumma ynni 6. prosentin korko määräpäivänä maksettaisiin läärinrahastoon. Kun Kauppias Samma listo ei kuitenkaan ollut sitoumustaan täyttänyt sekä hän ja Aksel Särkijärvi sittemmin olivat joutuneet konkuupitilaan, on Suomen Metsähallitus, joka sekä Sammaliston että Särkijärven konkursäissa oli valvonut saatavansa, raatinut Tehtailija Sohlmania velvoitettu vaksi takauksensa perusteella Metsähallitukselle suorittamaan puheenalaiaet 12, 1915 markkaa 51. penniä 6. prosentin korkoineen 1. päivästä Joulukuuta 1907. sekä korvaamaan Metsiihallituksen oikeudenkäymiskulut. Tehtailija Sohlmanin kieltäydyttyä kanteeseen vastaamasta, koska hänelle annettu jäljennös haasteesta oli vuin yhden henkilön viran puolesta oikeaksi todistama eikä hän siis ollut saanut asiaan laillista haastettu, on Raastuvanoikeus 11. päivänä Marraskuuta 1908. julistamallaan välipäätöksellä kylsännyt tämän väitteen, koska O. K. 11. luvun 7. SS: sä, sellaisena kuin tämä lunkohta oli Keisarillisessa asetukses1887
sa 7. päivältä Syyskuuta 1901 säädettiin että haastetulle haastettilaisuudessa oli annettava oikeaksi todistettu jäljennös haasteesta, ja Tehtailija Sohlmanin saaman jäljennöksen, josta ei oltu väitettykään ettei se olisi alkuperäisen haasteen kanssa yhtä pitävä, oli katsottava olevan sanotun lainmääräyksen mukainen. Tehtailija Sohlmanin sitten vastattua kanteeseen on Raastuvanoikeus 17 räivänä Helmikuuta 1909. julistetulla päätöksellä ratkaissut asian, ja koska Sehtailija Sohlman oli myöntänyt nimensä kanteen perusteena olevassa tukuuskirjassa 27. päivältä Heinäkuuta 1907. kirjoittamakseen ja Suomen Metsähallitus oli kysymyksessä olevan saa tavansa laillisesti valvonut sekä Karl Henrik Sammaliston että Aksel Särkijärven konkursseissa, on Raastuvan Oikeus velvoittanut tehtailija Sohlman in ominaistakuuksensa nojalla kuittia vastaan Suomen Metsähallitukselle heti suorittamaan kaksitoista tuhattu yhdeksänsataa viisitoista marklaa viisikymmentäyksi penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Joulukuun päivästä 1907. kunnes täysi maksu tapahtii, sekä sitä paitsi korvaamaan Suomen Metsähallituksen kulut asiassa seitsemälsäkymmenelläviidellä markalla. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Tehtailija Sohlman oli vetoamalla saattanut jutun, on 31. päivänä Toukokuuta 1911 antamallaan tuomiolla hyväksyen yllämainitun viitepäätöksen jättinyt asianRaastuvanoikeuden päätöksen varaanKovioikeuden tuomioon on Tehtailija Sohlman anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Tehtailija lohlman ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: teri Savikoski B. Anneberg. Johannes Pesonen. I. Auer. af E Winter 188
Toukokuun 8 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa kosken käyttöoikeutta koskevassa jutussa, jossa Talolliset Fabian Turppa, Kristian Erkkilä ja Vilhelmi Isotalo, kaikki Suodenniemen kappelin Taipa leen kylästä, ovat yhteisesti hakijoina sekä Talollinen Vihtori Piisi, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 8 päivänä Toukokuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietaa seuraavaa: Turun ja Porin läänin Kuvernöörille 20 päivänä Tammikuuta 1905 antamassaan kirjoituksessa olivat Fabian Tuppa, Kristian Erkkilä ja Talollinen Kaarle Isotalo anoneet, että heille, jotka yhdessa Vihtori Rusin kanssa, Taipaleen kylän Turpan, Erkkilän, Isotalon ja Pusin talojen omistajina, omistivat sanotussa kylässä olevan Alasen kosken Läsnä: S.S. - t. L. R. H. A. R: A. L. 489 No 803. Pag. 73 R. D. 1912
ja siihen rakennetun myllyn ynnä kosken vierestä myllytontin, myönnettäisiin oikeus rakentaa koskeen entisen sijaan uusi mylly ja päresahalaitos, mutta oli Vihtori Prusi, hakemuksesta kuultu. na, sitä vastustanut; minkä jälkeen ja sittenkun Fabian Turppa, Kristian Erkkilä ja Vilhelmi Isotalo, joka Kaarle Isotalon sittävälin kuoltua oli tullut Isotalon talon omistajaksi, olivat antaneet vastaselityksen sekä asiassa edelleen menetetty lain säätämässä jäijestyksessä, oli Kuvernööri 25 päivänä Marraskuuta 1905 antamassaan välipäätöksessä, koska Fabian Turppa ja hänen asiakumppaninsa, väittäen että he, jotka yhteisesti omistivat 2/3 edella mainitusta myllytontista, myös omistivat saman verran kosken vesivimasta myllytontin kohdalla, olivat anoneet, että asia lykättäisiin asianomaiseen tuomioistuineen, sanotun omistusoikeussuhteen selvittämistä varten, oi keuttanut Fabian Turpan ja hänen asiakumppaninsa asianomaisessa tuomioistuimessa näyttämään riidanalaisen omistusoikeutensa. Haastatettuansa sanotussa tarkoituksessa Vihtori Pussin Karkun, Maihijärven ja Lavian pitäjäin sekä Suoniemen ja Suodonniemen kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat Tähian Turppa ja hänen asiakumppaninsa siellä vaatineet, että 2/3 Alasen koskosta ja sen vesivoimasta julistettaisiin heille kuuluvaksi sekä että heidät oikeutettaisiin määrättävää Vihtori Pusille vuosittain suoritettavaa maksua vastaan rakentamaan sekä yksinään käyttämään kosken käyttövoimaa viisikymmentä vuotta, minkä ohessa Turppa asiakunppaneineen on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluista. Kanteesta kuulustettuna on Vihtori Pussi sitä vastustanut; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus 24 päivänä Maalis kuuta 1909 julistamassaan päätöksessä niinä mainituilla perusteilla lausunut, että Turpare, Erkkilän, Isotalon ja Pausin tiloilla oli osuus niinhyvin nyt tyyn tottineen kuin myös. Alasen kosken koko vesivoimaan manttaaliensa mukaan 190
eli Turpan talolla kolmannes, Erkkilän ja Isotalon taloilla yhtoisesti kolmannes sekä Prusin talolla niinikään kolmannes; ja koska oli selvitetty, ettei mitään osaa Alasen koskesta voitu murta malla tehdä itsenäiseksi ja ettei kosken sesivoimaakaan, keskiveden määrään nähden, voitu tarkoituksenmukaisesti ja kaa kahdelle eri vesilaitokselle, sentähden ja kun Vihtori Prusi, Pusin talon omistajana, ei ollut ilmoittaneet tahtovan sa osuutensa mukaan käydä osalliseksi Tulian Turpan, Kristian Erkkilän ja Vilhelmi Isotalon, Torpan, Erkkilän ja Tretalon talojen omistajina, nykyisen vanhan hajallisen myllyn sijalle aikomaan mylly- ja päresahalaitokseen, Kihlakunnan oikeus, katsoen ettei sellaiselle eritykselle kohtuudella voitu panna estettä, on 23 päivänä Heinäkuuta 1902 annetun Kesioikeuslain 1 luvun 11 ja 13 SS:n sekä 5 luvun 9 SS:n nojalla julistanut Fabian Turpan, Kristian Erkkilän ja Silhelmi Isotalon, yhteensä suuremman osan omistajina, oikeutetuiksi Alasen nyllyn tontille säädetyssä järjestyksessä rakentamaan mylly - ja päresahaitoksen sekä käyttämään kosken koko käyttovoimaa, laitoksen laatuun nähden ei kuitenkaan pitempää aikaa kuin kolmekymmentä vuotta, Prusin talon omistajalle tämän osuudesta koskessa suoritettavasta vuotuisesta maksusta, joksi määrättiin viisikymmentä markkaa rakaa sekä oikeus Prusin talon omistajat le laitoksessa maksetta jauhattaa kolmekymmentäviisi hehtolitraa viljaa ja suhauttaa kolme syltä päreitä, mutta asian laaluun nähden hyljättiin. Fabian Turpan ja hänen asiakumppaniensa anomus oikeudenkäyntikulujen korvauksesta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Fabian Turppa ja hänen asiakumppanin sa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 26 päivänä Helmikuuta 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon ovat Fabian Turppa ja hänen asiakumppaninsa hakeneet muutosta perustelmalla, johon Vihtori Prest on vastannut. 191
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esiintuotu syytä muuttaa Hovioiken den tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Fabian Turppa asia kumppaneineen suorittamaan Vihtori Pusille, hänellä jutun vuoksi täällä ollei den kustannusten korvaukseksi, kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: kertoi Saarinen Albed Luksiala kertoi Saarinen Albed Luksiala K. R. Helanen A. W. Puusuvaara ./. Alfred Lindström Toukokuun 12 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaalin luomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomus nitussa, jossa Talolliset Pekka ja Juhana Juhananpojat Annanen, Jaakkiman pitäjän Pajasyrjien kylästä, ovat hakijoina seksi heidän kuolleen veljensä Matti Juhananpoika Annasen oikeudenomistajat hänen leskensä Maria Holta, omasta puolestaan ja alaikäisten poikainsa Antti ja Eemil Annasen holhoojana liissi ikäiset poikansa Juhana ja Matti Turunen sekä kuolleen poikansa Pekka Annasen leski Maria Kilpio omasta puolestaan sekä alaikäisen tyttärensä Hilja Maria Annasen holhoojana, kaikki mainitusta Pajasejan kylästä, poisjääneinä vastaajina Annettu Oikeusosastossa 12. päivänä Toukokuulu 1914. Keisarillinen Senuutti on itsellen i esittelyttänyt julun asiakirjat ja niin la mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tiä seuraavaa Jaakkiman pitäjän keräjakunnan 1910 vuoden lakimääräisiin lakiksesäjiin Maläsnu: s 4 - R H. A. R. 499 SS: 812 Pag 154. R. 1912.