Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Vicehäradshöfdingen Sivari Tjöjdman under omslag vid inställetsetillfället men, enligt hvad i Rådstufvurättens protokoll antecknats, efter det klockan sågit tolf ingifvits, till bevakning anmält 1:o Kustaa Laiho 8000 mark med sex procents ränta därå från den 1 Januari 1911 på grund ej mindre af en utaf Landthushållaren Robert Tiitiof Sund och dennes hustru Olga Alexandra Lund den 27 April 1908 till Laiho utfärdad och sedermera i gården och tomten No 11 vid Petersgatan i hvarteret No 129 af Helsingfors intecknad skuldsedel å 5000 mark än af en utaf Direktören Kavaleff den 28. Augusti 1908 uthändigad förbindelseskrift hvari Kavaloff åtagit sig att, sedan han af makarna Sund tillhandlat sig förenämnda gård, ansvara för betalningen af skuldsedelns innehåll, jämte det Laiho uppgifvit att vid den 25 November 1914 å omförmälda fastighet verkställd erekutiv auktion, på rätt den därvid tillkomna fördelningslängden utvisade, å ännämnda skuldsedels innehåll influtit 42000 mark samt 2:o Johan Wilhelm Währdström 3549 mark med sex procents ränta därå från den 1 Augusti 1913 jämlikt en af makarna lund berörde 27 April 1908 till Wahraström uthändigad och i omförmälda gård intecknad skuldsedel å 5000 mark för återbetalningen af hvars innehåll Direktören Kavaloff uti förbindelseskrift af den 28 Augusti 1908 iklädt sig ansvarighet, hvarhos Währsström förmält att han vid förberörda wekutiva auktion lydat å förenämnda skuldsedels innehåll 14251 mark Efter det Direktören Kavaleff motsaat Kustaa Laihos och Johan Wilhelm Nåhrdströms ifrågavarande bevakningar ra sådan grund att bevakningshandlingarna sentida ingifvits, har Rådstufvurätten genom den 23 Oktober 1915 afkunnad dom i saken sig utlåtit och som tillhäradshöfdingen Tiojdmen, hvilken till Rådstufvurätten inlämnat de omslag, i hvilka Kustaa Laihos och Johan Wilhelm Wahrdiströms bevakningshandlingar varit insätta, in611
stallt sig i Rättens sessionsrum vid upprop i målet före klockan tolf samt sedermera under målets behandling till Rådstufvurätten inlämnat ifrågavarande omslag, alltså och då den omständigheten att bevakningshandlingarna blifvit af Rätten emottagna först efter klockan tolf, vid anfördt förhållande icke vore å sak verkande samt någon anmärkning emot Laihos och Währsströms bevakningar i öfrigt icke framställts, har Rådstufverätten, med förkastande af den emot ifrågavarande fordringar framställda anmärkningen, faststält berörda fordringar att utgå ur konkursboets tillgångar med enahanda rättsom tillkomme öfriga icke förmånsrättegande fordringsegare, hvarvid utdömd ränta vore lika gild som hufvudstolen, men icke finge räknas längre än till den 27 April 1915, då offentliga stämningen i målet utfärdats, därest ej boet förslage till gäldande af ränta å alla godkända fordringar Hofrätten, under hvars pröfning Direktören Råväleff i vadeväg dragit målet, har genom dom den 3 Mars 1916 låtit vid Rädstufvurättens dom bero jämte det Direktören Kavaleff ålagts att godtgöra Kustaa Laiho och Johan Wilhelm Währdström deras i Hofrätten uti målet hafda kostnader med tillhopa femtio mark. Uti Hofrättens dom har Direktören Kavaloff anhållit om ändring medels deduktion, den Kustaa Laiho och Johan Wilhelm Våhrdström bemött. Kejserliga Senaten finner skäl icke förekomma till ändring i Hofrättens domDirektören Kavaleff ålägges att med sextio mark ersätta Kustaa Laiho och Johan Wilhelm Wahrdström deras för målet härstädes hafda kostnader, det ille, som vederbör till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: tain Savikoski Albed Luksiala. R. Annberg A. J. E. Lillmanld. R. Annberg A. J. E. Lillmanld. Samuli Koski. 1612
Den 11. December 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Vicehäradshöfdingen Ernst Nygren, från Jakobstad, i egenskap af syssloman i Målaren Johan Adolf Heinonens konkurs, sökande och Vicehäradshöfdingen Wilhelm Riska, från samma stad, svarande: gifven i Justitiedepartementet den 11 December 1916 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Sedan Kassorskan Iner Maria Idman vid Rådstufvurätten i Jakobstad yrkat att, enär Johan Adolf Heinonen under äktenskapsdotte lägrat henne, men vägrat att låta viga sig, Ting Maria Innan måtte förklaras för Johan Adolf Heinonens äkta hustru, hade Rådstufstufvurätten uti den 30 Augusti 1909 utsagdt utslag med stöd af 96 kapG. B förklarat Ting Maria Idman för Rdr: F.S - A. L. B. A. R. G. /Eit./ 1613 No 2519. Pag. 325. R. 1916.
Johan Adolf Heinonens äkta hustru med alla en gift kvinna tillkommande förmåner, rättigheter och skyldigheter. Efter det Johan Adolf och Knor Maria Heinonen sedermera medels den 9 Mars 1914 dagtecknad afhandling för en köpeskilling af 1900 mark tillhandlat sig gården och tomterna Nris 43 och 44 i fjärde stadsdelen af berörda stad, hade Johan Adolf Heinonen den 10 December 1914 afträdt sitt bo till konkurs På tillhäradshöfdingen Nygren i hans förbemälda egenskap ågången stämning har Vicehäradshöfdingen Keskasedermera vid Rådstufvurätten i sakobstad anfört, att förenämnda fastighet å den 29 April 1915 inför Magistruten i staden förrättad exekutiv auktion försålts för ett pris af 2000 mark, och att å denna köpeskilling, sedan i fastigheten intecknade skulder och utskylder, Johan Adolf och Ing Maria Heinonens gemensamma skuld samt auktionskostnaderna eller tillhopa 1802 mark 19 penni ofräknats, uppstått ett öfverskott af 1907 mark 51 penni, hvilket af Vicehäradshöfdingen Nygren såsom sysslomän i konkursen uppburits; men emedan enligt gällande lag om makars egendomsoch gäldsförhållanden vigsel utgjorde den handling, hvarigenom makarnes gemensamma egendomsförhållan den uppstode, och stadgandena om makars gäld följaktligen ej kunde tillämpas på ett förhållande, som uppkommit mellan man och kvinna på grund af förfarandet enligt 98: 3 kap. G. B., samt Fmz Maria Heinonen förty ej vore ansvarig för Johan Adolf Heinonens skulder, har Vicehäradshöfdingen Riska, åt hvilken KnocMaria Heinonen den 21 Juni 1915 öfverlåtit sin andel i det vid fastighetsförsäljningen uppkomna öfverskottet, anhållit att Vicehäradshöfdingen Sygren måtte förpliktas att till Riska utgifva hälften af sagda öfverskott eller 953 mark 90 penni jämte ränta. I saken hörd har Vicehäradshöfdingen Nygren invändt, att han en614
ligt den fördelning af köpeskillingen som af Magistraten den 10 Juni 1915. verkställts, uppburit förenämnda konkursboet tillerkända belopp, hvarföre och då Inon Maria Heinonen icke i laga ordning sökt ändring i Magistratens omförmälda åtgärd, densamma numera såsom laga kraft vunnen icke kunde blifva föremäl för Rådstufvurättens pröfning. I anledning af denna invändning har Rådstufvurätten medels den 19 Juli 1915 afsagdt beslut, enär Vicehäradshöfdingen Riskas talan ej afsåg klagan öfver fördelningen af köpeskillingen borgenärerne emellan utan rätt till den del af densamma, som tillfallit fastighegaren, funnit Riskas talan icke vara försutten därigenom att fördelningen vunnit laga kraft samt förty ålagt Vicehäradshöfdingen Rygren att i saken svara, om han önskade begagna sig af sadan fördel. af härå afgifvet svaromål har Vicehäradshöfdingen Nygren framhållit, att Vicehäradshöfdingen Riska icke styrkt att Johan Adolf Heinonen af motvilja undandragit sig vigsel; att Johan Adolf och Eric Maria Heinonen tvärtom efter domstolens förklaring enats om att lefva tillsamman, hvarföre deras förhållande vore att anres såsom ett äktenskap, hvilket utan några inskränkningar hade samma rättsverkningar som ett med vigsel läst sådant; och att med lagens stadranden om hustrus egendom i förevarande fall afsågs endast sådan egendom, som Ting Maria Heinonen tilläfventyrs egt förrän hon blef förklarad för äkta hustru, men att det belopp, hvarom nu vore fråga, utgjorde köpeskilling för en fastighet, hvilken varit makarna Heinonens gemensamma egendom och således borde gå till betalning af Johan Adolf Heinonens skulder; och har Vicehäradshöfdingen Nygren förty emotsett käromålets förkastande samt anhållit om ersättning för sina rätten gångskostnader. 1615
Rådstufvurätten har medels den 4. Oktober 1915 afsagdt utslag på däri anförda skäl förkastat käromålet samt ålagt Vicehäradshöfdingen Riska att med etthundra tjugu mark godtgöra Vicehäradshöfdingen Nygren dennes rättegångskostnader. Hofrätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i väderag dragit målet, har den 11. Augusti 1916 gifvit dom däri: och jämte det Hofrätten fastställt Rådstufvurättens ofvannämnda, den 19 Juli 1915 afkunnade beslut, har Hofrätten beträffande själfva saken, enär Johan Adolf Heinonen icke låtit sammanviga sig med, Isac Maria Heinonen och Johan Adolf Heinonen således, jemlikt 1 och 7 SS: 1. kap. i lagen om makars egendoms och gäldsförhållanden, icke kunde tillerkännas giftorätt i Tner Maria Heinonens egendom eller denna egendom tagas i anspråk för betalningen af Johan Adolf Heinonens gäld samt då IngMaria Heinonen obestridt jämte Johan Adolf Heinonen tillhandlat sig ofvanberörda fastighet, hvaraf hon förty varit egare till hälften, men Vicehärads höfdingen Nygren detta oaktadt såsom sysslöman i Johan Adolf Heinonens konkurs uppburit hela det öfverskott, som å den för fastigheten vid wekutiva auktionen den 29 April 1915 influtna köpeskillingen återstått sedan däraf guldits försäljningskostnaderna och de belopp, för hvilka fastigheten utgjort underpant, med upphäfvande af Rådstuvurättens utslag, ålagt Vicehäradshöfdingen Nygren i hans omordade egenskap att till Vicehäradshöfdingen Riska, åt hvilken Frey Maria Heinonen öfverlåtit sin rätt i ifrågavarande afseende emot kvitto utbetala hälften af ifrågavarande öfverskott eller niohundra femtiotre mark nittio penni jämte fem procents ränta därå från den 26 Juni 1915, då Nygren emottagit stämning i målet, till dess full betalning skedde, och fick Vicehäradshöfdingen Nygren vid denna utgång af saken själf vidkännas sina kostnader å rättegången. 1616
af Hofrättens dom har Vicehäradshöfdingen Nygren anhållit om ändring medels hit ingifven deduktion, den Vicehäradshöfdingen Riska bemött. Kejserliga Senaten finner skäl ej förekomma till ändring i Hofrättens domVicehäradshöfdingen Nygren ålägges att till Vicehäradshöfdingen Riska i ersättning för hans i Senaten för målet häfda kostnader utgifva sextiofem mark Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: 1ain Leenkoski Alpoo Luuksiala. B. Annberg A. V. Puumela. Samuli Koski. E. Thesleff Den 13 December 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet sjorättsmål emellan Import och Exportfirman A. E. Warbloisky, från residensstaden Petrograd i Kejsäredömet Ryssland, sökande samt Handlanden John Nurminen, från Raumo stad, svarande: Gifven. i Justitiedepartementet den 13 December 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Firman A. C. Wirblousky har den 1 November 1915 inför Rådstufvurätten i Rauno anfört, att med ängaren Albert Edvard i början af nästvegående Juli månad för firmans räkning anländt till Mäntyluoto hämn 1949 talar krollsplint, hvilken varas lossning i nämnda hamn ombesörjts af Handlanden Nurminen i egenskap af ägent för ängaren, men att Nurminen låtit upplägga varan under bär hemmel utan att betäcka Sägl: K.t. J. P. A. V. B. K. 11. Suon1617 No 2528. Pag 291. R. D. 1916.
densamma med personningar, hvaraf följden blifvit att varan innan den af firman emottagits blifvit skadad af regn; och som denna skada vid anställd, magistratsbetning värderats för 166 alar till tio procent, för 165 talar till tjugufem procent och för 118 talar till sjuttio procent af varans inköpspris, hvilket utgjort af kronor 48 öre svenskt mynt per tal, har firman yrkat att Nurminen, som i sin förenämnda egenskap varit skyldig att omhändertaga och förvara varan på sådant sätt att densamma icke toge någon skada, men därutinnan på anfördt sätt låtit grof värde löshet komma sig till last, måtte åläggas att till firman ersätta ej mindre den varan åsamkade skadans belopp med 3860 kronor 95 öre än kostnaden för varubalarnas i och för värderingen nödigblifna sortering med 150 mark, allt jämte sex procents ränta från stämningsdagen. Häröfver hörd har Handlanden Nurminen framhållit att han, hvilken endast såsom rederiats för ängaren Albert Edvard ombud i Mäntyluoto hamn tagit befattning med ifrågakomna varuparti och för sina åtgärder med detsamma stode i ansvarighet blott gendemot rideriet, icke vore rätt svarande i målet; att ängaren Albert Edvard dessutom vore fritagen. från den uti 18 SS: i Sjölagen omförmälda skyldigheten därigenom att angarens befälhafvare uti det af honom rörande förberörda varuparti utfärdade konnassement intagit förbehållet att för lössadt gods ansvaras icke; samt att på grund af föreskrifter, utfärdade af vederbörande militarbefäl, uti packhuset å Näntyluoto hann icke fått insättas andra varor än sådana för militärens behof, hvarför oftanämnda krollsplinttalar måst uppläggas på haminkyggan i Mäntyluoto, men att det icke varit möjligt för Nurminen att anskaffa personningar till betäckande af detta varuparti, utan hade firman A. C. Wirbloisky själf egt draga 1618
försorg därom; och har Handlanden Nurminen fördenskull anhållit om käromålets förkastande. Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides framställt begäran om ersättning för sin rättegångskostnad, har uti utslag för den 17 Januari 1916 på upptagna skäl förkastat käromålet samt ålagt firman A. E. Kirktoivsky att med etthundrafemtio mark ersätta Handlanden Nurminen dennes omkostnader i målet äfvensom att åt Kofferdiskpparene John Tork och Bernhard Ekroth samt Sjökaptenen Eino Hagström hvilka såsom sakkunnige tillhanda gått Rådstufvurätten under målets behandling med nödiga upplysningar, Tork och Ekroth vid ett samt Torkoch Högström vid två sammanträden, i arvode utbetala åt Tork tjugufyra, åt Högström sexton och åt Ekroth åtta mark. Hefrätten, under hvars pröfning firman A. E. Herblowsky i vadeväg dagit målet, har genom dom den 31 Juli 1910 utlåtit sig; och alldenstund Handlanden Nurminen icke blifvit af vederbörande sakegare utsedd eller af vederbörlig myndighet anvisad till sådan godman som SS: 18 i Sjölagen föreskrifver, fördenskull och emedan Nurminen, den fär icke iklädt sig några skyldigheter gentemot förman A E. Herblewsky, af firman icke kunde göras ansvarig för bristande vård om godset samt Nurminen icke håller visats hafva annorlunda varit vållande till nu ifrågavarande skada, har Hofrätten låtit bero vid det slut, hvari Rådstufvurätten i saken stannat. Uti Hofrättens dom har firman A. C. Wirblowsky anhållit om ändring medels deduktion, hvilken Handlanden Nurminen bemött Kejserliga Senaten finner skäl ej förekomma till ändring i Hofrättens domFirman A. E. Werklowsky ålägges att till Handlanden Nurminen i ersättning för hans i Senaten för målet hafda kostnader utgifva sjuttio mark. Pet allesom vederbör, till efterrättelse lån1619
der. Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. A. P. J. M. W.  K. Auer. A. P. Lh. M. W.  A. Auer. Sameli Koski. Matti Syrjä Joulukuun 15 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarislisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, konkurssissa valvotun saatavan vahvistamista koskevassa asiassa, jossa ovat Uunintekijä Heikki Wirtanen, Helsingin kaupungista, hakijana sekä Osakeyhtiö Hernesaaren konkurssiin luovutetun pesän toimitsijat Varatuomari Kaarlo Fröjdman ja Lakitiedetten. kandidaatti Gustaf Westerlund, sanotusta kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 15 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Sittenkuin Heikki Virtanen oli päikalletulopäivänä Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa vireillä olleessa Osakeyhtiö Hernesaaren konkurssissa Helmikuun 16 päivänä 1915. valvonut ja uloshakenut, muun muassa, hänelle tulevan välityspalkkion Läsnä: P.t - R. H. A. R. K.t. S.K. (H. B. 620 No 251. Pag. 313. R. D. 1916.
4000 markkaa 200000 markan suuruisen lainan hankkimisesta Huhtikuussa vuonna 1912 Keskinäiseltä Henkivakuutusyhtiöltä Suomelta Osakeyhtiö Hernesaarelle sekä asianajotoimistot Sjöholm Vesterlund ja  Castrén & Snellman ynnä mainittu henkivakuutusyhtiö, konkurssipesän velkojina, olivat kieltäneet Wirtasen saatavan, koskei hän ollut mainitsemaansa lainaa hankkenut, niin oli. Raastuvanoikeus Toukokuun 18 päivänä 1915 julistetussa konkurssituomiossa jättänyt Virtaselle ovaimeksi määrääjässä nostaa riita hänen valvomansa saatavan tuomitsemisesta konkurssipesän varoista sekä määrännyt Wirtaselle niistä maksettavaksi, mitä hän lopullisen tuomion kautta kenties voitti, ei kuitenkaan enempää kuin mitä hän oli valvonut. Tämän johdosta verillepanemässaan oikeudenkäynnissä on Heikki Virtanen. Raastuvanoikeudessa vaatinut, että hänen kerrottu saatavansa vahvistettaisiin maksettavaksi Osakeyhtiö Hernesaaren konkurs sipesän varoista, jota paitsi Wirtanen on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Asiassa kuultuina ovat Varatuomare Fröjdman ja Lakitiedettenkan Lidaatti Westerlund, heidän edellämainitussa toimitsijatoimessaan, toistaneet Heikki Wirtasen puheenalaista saatavaa vastaan konkurssijutussa tehdyn muistutuksen. Raastuvanoikeus on Lokakuun 12. päivänä 1915 julistamassaan päätöksessä katsonut, ettei Heikki Wirtanen ollut voinut näyttää toteen olevansa oikeutettu saamaan väittämäänsä välityspalkkiota kysymyksessä olevan råhalainan hankkimisesta, sekä sen vuoksi hyljännyt kanteen. Hovioikeus; jonka tutkittavaksi Heikki Virtanen vetoamalla oli saattanut asian, on Elokuun 10 päiväna 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt sen Kaastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Virtasen 1621
Varatuomari Fröjdmanille ja Lahitiedettenkandidaatti Westerlundille, heidän toimitsijatoimessaan, korvaamaan heillä vastaajapuhållan valvomisesta Hovioikeudessa olleet kulut kuudellakymmenellä markalHovioikeuden tuomioon on Heikla. ki Wirtanen anonut muutosta perustelmalla, johon Varatuomari Fröjdman ja Lakitiedettenkandidantti Vesterlund ovat vastataneet. Keisarillinen Senaatti katsoo näytetyksi, että yhtiökokouksen 25 päivänä Maaliskuuta 1912 lupaama välikyspalkkio puheenalaisen lainan hankkimisesta on Heikki Virtasen ollessa yhtiön isännöitsijänä yhtiön varoista suoritettu Soittotaiteilija L. Korville, minkä vuoksi ja kun ei Wirtanen ole näyttänyt sellaisia syitä, joiden nojalla yhtiö siitä huolematta olisi velvollinen maksamaan hänellekin tuon välityspalkkion, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi jättää sen loppupäätöksen pysyväksi, johon He1./. Halts begrotti vioikeus on tuomiossaan johtunut; ja velvoitetaan Heikki Virtanen maksamaan Varatuomari Fröjdmanille ja Lakitiedettenkandidaatti Vesterlundille heillä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin K. R. Helman Walter Andersin K. R. Helman A. W. Ollisuvaara Samuli Koski. K. Auer. 1622
Joulukuun 16. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa vesi jättömaan luovuttamista koskevas sa jutussa, jossa Talolliset Salomon Kangasniemi. Kangasniemen yksinäiseltä tilalta Merikarvan pitäjässä, ja Herman Forgård saman pitäjän Etelämään kylästä, ovat hakijoine sekä Talolliset Kustaa BergKanganiemen tilalta, ja Heikki Mikkola ynnä Talollisenleski Eeva Torni koski, Merikarvian pitäjän Lammelan kylästä, poisjääneinsä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 16. päivänä 1916. Keisarillinen Verraatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Haastatettuaan Salomon Kangasniemen, Herman Torgårdin, Siipyyn pitäjän Metsälän kylästä olevan Talollisen Frans Södergårdin, Stengasniemen tilalta olevan Talollisen Herman Granin sekä Samuelan kylässä asuvaa TalolliLäsnä: J. P. H. - A. B. K. F. - K. St. J. A. Sa1623 No 253 Pag. 203. R. D. 1916.
sen Juho Tuomiksken eli Tornikosken Meri karvian ja Siikaisten pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat Kustaa Berg. Heikki Mikkola ja Eeva Tornikoski, joista Berg omistaa Mahlamäki nimisen kolmanneksen Kangasniemen talon sekä Heikki Mikkola Alamikkola nimisen puolikkaan Mikkolan taloa ja Eeva Tornikoski 0,9492 Tornikosken taloa Lammelan kylässä, Kihlakunnanoikeudessa lausuneet. että Salomon Kanganiemi ja hänen äskenluetellut myötäpuolensa ilman tiettyä oikeutta hallitsivat osia Kangas niemen tilan sekä Etelämaan ja Lammelan kylien yhteisen jakokunnan rajojen sisällä olevasta Koirajärven vesijättömaasta; mutta koska samottu vesijättöalue oli jakokunnan yhteistä maata ovat Kustaa Berg. Heikki Mikkola ja Eeva Tornikoski vaatineet Salomon Kengasniemeä ja hänen mainittuja myötäpuoliansa velvoitettavaksi luovuttamassa Kustaa Bergin ja hänen myötäpuotten sa vapaaseen nautintaan se osa vaijättömaata, mikä heille vastaisuudessa toimitettavassa jaossa heidän tilojensa manttaalin mukaan voi langeta. Herman Gran on yhtynyt kanteessen jota vastoin Salomon Kangasniemi, Herman Norrgård, Frans Södergård ja Juho Tuomiokoski ovat vastamveet, että muutamat Stangasniemen tilan ja Lammelan kylän tilojen omistajat olivat vuonna 1845 läänin Kuvernööriltä anoneet lupaa laskea Noivajärven, minkä johdosta paikalla oli 23. ja 24. päivinä Lokakuuta 1846. toimitettu katselmus, jolloin kolme Kangasniemen tilan omistajaa ja kuusi Lammelan kylän talollista oli keskenään suostunut, että kurikin heistä tuli yhdek sävinellä osalla ottaa osaa Koirajärven laskemiseen ja saada yhtä suuri osa laskemisesta syntyvistä vesijätoistä; sekä että tämän mukaan sitten oli ryhdytty kuivaustyöhön ja kunkin osaa vesijätöstä siitä alkaen pidetty itsenäisenä tiluksena, jota oli talojen omistusoikeudesta huolimatta myyty ja luovutettu siten että näistä osista nykyään omistivat Salomon Kangasniemi kolme osaa Herman Norrgård kaksi osaa bekä Frans Södergård, Herman Gran1624
Juho Tuomiokoski ja Eeva Tornikoski kukin yhden osan. Tähän nähden ja koska puheena olevan jakokunnan tilanhaltijat olivat vuonna 1898 jakokunnan isonjaontäydennyksessä suostuneet siihön, että Kivirajärven kuivausmaa ja kannatta jätettiin sen osakasten haltuwa, ja se siitä syystä silloin olikin erotettu jakokunnan maista, ovat Sako mon Kangasniemi, Herman Norrgård, Arres Södergård ja Juho Tuomikoski vastusta neet kannetta sekä, sittä varalta että heidät tuomittaisiin luopumaan sanotusta vesijättömaasta, vaatineet että, koska kuivauskustannukset Lokakuun 11. päivänä 1911. toimitetun arvion mukaan olivat nousseet vähintään 6043. markkaan 53 penniin. Kihlakunnanoikeus samalla määräisi sen, jolle kuivuomasosuudet ehkä tuomittaisiin, ennen niiden haltuunittamista maksamaan Selomon Kangasniemelle, Herman Norr gårdille. Frans Södergärdille ja Juho Tuomikoskelle heille lankeavan osan keivauskustannuksia; minkä ohessa Salomon Kangasniemi ja hänen myötä puolensa ovat pyytäneet korvausta oikeuderikäyntikuluistaan. Sittenkuin jakokunnan tähän riitaan osaattamattomiekin tilallisia oli kuultu jutussa, on Kihlakunnanoikeus päätökses sä Marraskuun 20 päivänä 1912 lausunut että puheenalainen Kivajärvi oli jaka matonna jakokunnassa, johon kuuluivat Kangasniemen yksinäistalo sekä Etelä- maan ja Läonmelan kylät, kuin myös että Kangasniemen talon omistajat ja kuusi Lammelan kylän tilanomistajaa olivat 24. päivänä Lokakuuta 1846. tehdyn sopimuksen johdosta jonkinlaiseria yhtiönä, jossa oli yhdeksän osuutta ryhtyneet tuota järviä kuivattamaan kuitenkaan hankkimatta ja saamatta siihen asianomaista lupaa, koskei siinä tarkoituksessa vuonna 1845. läänin Kuvernöörin luona tehtyä anomusta oitujatettu, vaan se oli jätetty sillerää. Tähän nähden ja lisäksi esitetyistä syistä on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Subomon Kangasniemen. Herman Magårdin Frans Södergårdin, Herman Granin ja Juho Tuomiksken heti luopumaan, Her1625