Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
lut, mihin nähden ja huomioon ottaan nitä jutussa muuten oli ilmetullut Raastuvanoikeus, nojautuen Joulukuun päiränä 1895 annettuun lakiin, joka kolkee työn antajan vastuunalaisuutta työntekirjaa kohtaavasta ruumunvammasta sekä siihen kuuluvaan Keisarilliseen Julistukseen Joulukuun 9 päivältä 1897, on määrännyt että Wilhelm Nurminen oli saapa vahingon korvauksena Kesäkuun 23 päivästä 1910 Maaliskuun 23 päivään 1912 sen maarän, minkä Konepajain Tapatumavakuutusyhtiö Helsingin kaupungin ja vakuutusyhtiön kesken tehdyn vakuutusropimuksen mukaan oli sanotulta ajalta myöntänyt Nurmiselle eli kuusikymmentä prosenttia Nurmisen vuotuisesta seitsemäksisadaksi kahdeksikymmeneksi markaksi lasketusta 1/9 asiosta kolmena kuukautena satakahdeksan markkaa, seitsemän kymmentä prosenttia siitä mitä olisi suoritettava työkyvyn täydellisestä menettämisestä kuutena kuukautena sata viisikymmentäyksi markkaa kaksikymmentä penniä ja kuusikymmentä prosenttia siitä mitä täydellisestä lyökyyttämyydestä yhtenä vuonna olisi ollut maksettava kaksisataa viisikymmentäyhdeksän markkaa kaksikymmentä penniä eli siis yhteensä viisi sataa kahdeksantoista markkaa neljäkymmentä penniä sekä sitten edelleen siksi, kunnes muuttuneet asian haarat ehkä vaativat oikaisemista, kuusikymmentä prosenttia siitä mitä Nurmisille olisi tullut työkyvyn täydelli sestä menettämisestä, ja on Raastuvanoikeus niin muodoin velvoittanut Konepajain Papaturmavakuutusyhtiön maksamaan Vilhelm Nurmiselle viisi sataa kahdeksantoista markkaa nelakymmentä penniä sekä, luettuna Marliskuun 23 päivästä 1912, kaksisataa viisikymmentäyhdeksän markkaa kaksikymmentä penniä vuodessa, joka viimeksimainittu korvalla oli suoritetta va ennakolta neljästi vuodessa yhtä pitkin väliajoin, ja sai yhtiö asian näin päättyessä itse käräiä oikeuden käyntikulunsa. 1418
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kenepajain Tapaturmavakuutusyhtiö oli vetoamalla saattanut jutun, on Tammikuun 29 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Konepajain Tapatumavakuu tusyhtiön suorittamaan Wilhelm Nurmi selle, hänellä Hovioikeudessa olleiden kulujen korvaukseksi, viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Konepajain Tapatumavakuutusosakeyhtiö anonut muutosta perustelmalla, johon Wilhelm Nurminen on vastannut; minkä jälkeen täällä on toimitettu suullinen ja Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa todistajain - kuulustelu, kuten niistä laaditut pöytäkirjat osoittavat Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja koska Konepajain Tapatumavakuutusyhtiö on näyttänyt suorittaneensa Wilhelm Nurmiselle ajalta Kesäkuun 23 päivätä 1910 Maaliskuun 23 päivään 1912 myntämänsä, Oikeuksien sittemmin yhtion maksettaviksi tuomitsemat korvaaserät, yhteensä viisisataa kahdeksantoista markkaa neljäkymmentä penniä, yhtiö vapautetaan tätä summaa Nurmiselle maksamasta; mutta mitä Nurmiselle viimeksi mairitusta päivästä edeskäsin annettavaan vahingonkorvaukseen sekä oikeudenkäyntikuluihin tulee, jääHovioikeuden tuomio, kun syytä sen muuttamiseen näiltä kohdin ei ole esitetty, pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Ape Riuksiala. R. Ammerf. Ape Riuksiala. R. Ammerf. A. V. Huur Wäärä Samuli Koski. Valteros Parviainen 1449
Marraskuun 21 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa jutussa testamentin moitteesta, jossa Torppari Wilhelm Haapala, Talollisenvaimo Wilhel miina Höytiö, Itsellinen Maria na Haapala, Torppari Matti Nurkkala eli Salminen, vaimonsa Edla Nurkkalan edusmiehenä, ja Suutari Wilhelm Purola eli Wääränen, Uuraisten pitäjän Höytiön kylästä, Torppari Adam Wälinen eli Havumäki, vaimonsa Wilhelmiina Wälisen edusmiehenä, Talollinen August Hallapelto eli Pokela, vaimonsa Ida Maria Hallapellon puolesta, saman pitäjän Kuukka järven kylästä, Itsellisenvaimo Hilma Halinen ja Työmiehenles ki Riikka Muurainen, Jyväsky län pitäjän Korttajärven kylästä, Talollisenpoika August Riihimäki, Lammin pitäjän Kirkon kylästä, Talolliset Iivari Riihimä, ki ja Kustaa Hanhisaari eli Rii12. B. A. R. S. K. No 2359. såg. 208 R. D 1916.
himäki, jälkimäinen vaimonsa Vilhelmiina Hankisaaren edusmiehenä, Talollisentytär Maria Riihimäki, Kuukkajärven kylästä, ynnä Torppari Matti Riihimäki, Laukaan pitäjästä, ovat hakijoina sekä Talollisen leski Helena Adamintytär Muuräismäki ja Torppari Matti Juhonpoika Wääränen, Ruukkajarven kylästä, ynnä Jyväskylän pitäjän Keljon kylästä oleva Talollinen Oskar Kylmalahti, vaimen sa Aino Kylmälahden edusmahenä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 21 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itseltenär esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli enää on kysymyksessä, saanut huraavat tiedot: Sittenkuin Helena Muuraismäki Matti Wääränen ja Oskar Kylmälahti Huhtikuun 9 päivänä 1911 olivat Saarärven ja Uuraisten pitäjäin käräjakäran Kihlakunnanoikeudessa valvonut saman vuoden Helmikuun 15 päivänä kuolleen Talollisen Iisakki Mikko Muuräismäen kirjallisen testamentin Syyskuun 14 päivältä 1902, jossa Iisakki Mikko Muuraismäki oli määrännyt, että hänen kuolemansa jälkeen hänen vaimonsa Helena Muuraismäki oli saapa hänen omistamastaan Muuraismäen talosta ynnä irtaimesta omaisuudesta puolen sekä hänen veljensä poika Matsi määränen ja veljensä tyttären tytän Aino Kylmalahti samasta omaisuudesta tasan toisen puolen, ovat, paitsi muita, Wilhelm Haapala, Talollinen Aleksanteri Höytiö, vaimonsa Wihelmi na Höytiön edusmiehenä, Mariana Haapala, Matti Nurkkala, Wilhelm Purola, Adam Walinen, August Hallapelto, Abel inen Johannes Hälinen vaimonsa Hilma Halisen edusmiehenä, ja Työmies Matti Muurainen, vaimonsa Kiikka Muuraisen edusmiehenä haastatettuaan Helena Muuraismäen, Mati Waarasen sekä Oskar ja Aino Rymalahden edellä mainittuun Kihla kunnanoikeuteen, ilmoittaen olevansa 1451
Iisakki Mikko Muuraismäen laillisia perillisia vaatineet puheenalaista tartamenttia kumottavaksi, koska se ei ollut syntynyt Iisakki Mikko Muuraismäen vapaasta tahdosta, vaan muiden pakotuksesta, eikä Iisakki Mikko Muuraismäki myöskään ollut testamenttia omakätisesti allekirjoittanut; ja ovat August ja Iivari Riihimäki, Kustaa Hanhisaari ynnä Maria ja Matti Riihimäki yhtyneet tähän karteeseen. Helena Muuraismäen ja hänen yötäpuoltensa vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 10 päivänä 1914 julistamassaan päälikressä lausunut selvitetyksi, että Iisakki Mikko Muuraismäki oli, tervella ja täydellä järjellä ollen, tehnyt puheenalaisen testamentin ja kahden setä varten saapuville kutsutun esteet tömän todistajan läsnä ollen vakuut tanut sen viimeiseksi tahdokainsa minkä vuoksi ja kun Wilhelm Haapala ja hänen myöläpuolensa eivät oi selt näyttäneet, että Iisakki Mikko Amräismäkiä olisi vietetty tahi pakotettu sanotun testamentin tekemiseen, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt asiassa ajetun kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wilhelm Haapala ja hänen Kihlakunnanoikeudessa olleet edellämainitut myötäpuolensa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on Toukokuun 12 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa jättänyt sen Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon ovat Wilhelm Haapala ja hänen alussa mainitut myötäpuolensa anoneet muutesta perustelmalla, johon Helena Muuraismäki ja hänen myötäpuolensa ovat vastannut Keisarillinen Senaatti, joka ei ole ottanut tutkittavakseen mitä Wilhelmiina Höytiö ja Hilma Halinen täällä ovat esittäneet saadaksensa muutosta Hovioikeuden tuomioen, koska ei ole näytetty että heillä miestensä esimiehyyden alaisina olisi puhevaltaa asiassa, katsoo, mitä juttuun muu ten tulee, ettei ole oihettä muuttaa sa1452
nottua tuomiota Wilhelm Haapala ja hänen myötäpuolensa velvoitetaan suorittamaan Helena Muuraismäelle ja tämän myötäpuolille heillä jutun vuoksi Keisarillisessa Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfne Luksiala B. Amberg Alpe Luksiala. B. Amming A. W. Brunellalle. Samuli KorkiA. J. Brunellalle. Samuli KorkiTitg. Grönnell Marraskuun 21. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa; jossa Talollisen Erland Hännisen kuolinpesän osakkaat, hänen leskensä Anna Riita Hänninen, poikansa Talolliset Juho Petter, Herman ja Kustaa Adolf Männinen, Kuusamon pitäjän Heikkilän kylästä, sekä Filosofian tohtori Kaarlo Hänninen, Kemin kaupungista, tyttärensä Anna Riitan mies Talollinen Juho Kustaa Pukari, tytärvainajansa Sofia Karoliina Meikkilän poika Aato Kustu Heikkilä; tyttärensä Reeta Ullan mies Talollinen Eljas Rajala, tyttärensä Talollisenvaimo Susanna Kärkönen, tyttärensä Maria Matildan mies Talollinen Juho Pekka Maivajärvi, tyttärensä Johanna Kristiinan mies Talollinen Antti Pohjola, kaikki Heikkilän kylästä, sekä läsnä: A. A. B.tel. et. R. S. likJ. F. T. No 2,360. Pag. 176. R. D. 1916.
tytärvainajansa Jenny Katariinan ja tämän myöskin kuolleen miehen Talollisenpojan Juho Aukusti Ruokamon alaikäisen tyttären Hanna Eliina Ruokamon holhoojana Talollinen Matti Ruokamo, kun samon pitäjän Pesion kylästä ovat hakijaina ynnä laketieteenhandidaatti Olof Bergman, Tukholman kaupungista Wuolsin kuningaskuntaa, vastaajana: Annettu Oikeusorastossa Marraskuun 21. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itollensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli vielä on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Haastatettuaan Erland Kannesen Kuusamon pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeuteen on Tabitiiteenkandidaatti Bergman vaatinut, että Erland Manninen, joka oli ollut Bergmanin asiamiehenä tämän Kuusamossa harjoittamassa jauholiikkeessä ja siten jäänyt Böynanille velkaa 4154. markkaa 99. renniä, velvoitettaisiin Bergmanille suorittamaan sanottu määrä laillisine korkoineen. Kanteesta kuulusteltuna on orland Manninen myöntänyt otteenja lykesuhteissa lakilieteenkande daatti Bergmanin kanssa ja tanan johdosta jääneensä Bergmanille velkaa 3643. markkaa 87. penniä jonka tähden Erland Ränninen on ilmoittanut suostuvansa maksamaan tämän rahamäärän Takatutienkändidaatti Bergmanille, mutta vastastanut kannetta muuten. Petterkuin Erland Manninen oikeudenkäynnin kestäessä oli kuollut ja Lakitioteenkandidaatti Bergman asiaan haastattanut Anna Riita Mannisen ja tämän myötäpuolet ynnä Sofia Karoliina Heikkilän toisen pojan Kalle Hikkilän, Erland Hännis-vainajan oikeudenomistajina, sekä nämä olivat kannetta vastustaneet, edustaen Susanna Karlosta kä1454
nen miehensä Talollinen Antti Henman Härkönen, on Kihlakunnan oikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat vaatineet korvausta okeudenkäyntikuluistaan, Syyskuun 19. päivänä 1914. julistanut paaaloksen asiaan; ja koska Erlandi Ränninen Kihlakunnanoikeuteen jätti mässään tilissä oli myöntänyt jääneensä velkaa Täkeliehenkändedanti Bergmanille, kun otettiin huomioon myöskin se 511. markan 12. pennin erä, jolla hän oli tilissä velkaansa lyhentänyt, mutta jonka erän Lakitutunkandidaatti Borgman oli kieltänyt, Erland Hännisen tai hänen oikeudenomistajiensa voimatta sitä näyttää, kaikkiaan neljätuhatta sataviisikymmentäneljä markkaa yhdeksänkymmentäyhdän sän penniä, on Kihlakunnanoikevelvoittanut Anna Niila Mannisen ja hänen myötapuotensa ynnä etseti Herman Härkösen ja Kalle Kuskilän, Erland Mannisen oikeuden omistajina, yhteisvastuullisesti Taki uteenkandidaalli Bergmanille suoettämään viimeksimainitun sumnan viiden prosentin vuotuisine korkoineen Elokuun 11. päivästä 1909. jolloin oikeudenkäynti oli alkanut, ka korvaamaan lakilutunkahdaatto Hermanin oikeudenkäyntikulut viidelläsadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anna Riita Manninen ja hänen myötäpuolensa vetoamalla olivat raattaneet jutun, on Huhtikuun 14. päivänä 1916. antamassaan luomiossa muuttanut Kihlakunnanoienden päätöstä siten, että Anna Ruta Hänninen ja hänen myötäruolensa ynnä Antti Herman Karkönen ja Kalle Mikkila, kun ei ottu näytetty heidän ryhtyneen eland Mannisen pesään tahi nauttineen hänen perinnöstään etua, apautettiin omalla omaisuudeltaan vastaamasta puheenalaisesta velasta, joten heidän tuli ainoastaan Erland Mannisen pesän osakkaina ja pesän varoista Lakiluteenkan455
didaatti Bergmanille suorittaa Kihlakunnanoikeuden määräämä summa neljätuhatta sataviisikymmentä neljä markkaa yhdeksänkymmentäyhdeksän penniä Kihlakunnanoikeuden määräämme korkoineen ja oikeudenkäyntikuluineen: Hovioikeuden tuomioon ovat Anna Riita Hänninen ja hänen alussa mainitut myötäpuolensa hakenut muutosta perustelmalla, johon on merkitty myöskin i Kalle Antkilän nimi, ja on Takitiete enkandidaatti Bergman siihen vastannut. Keisarillinen Senaatti ei ole ottanut tutkittavakseen mitä Matti Heikkilän ja Susanna Kärkösen puolesta ilmaatissa on esitetty Hovioikeuden tuomion muuttamiseksi, koska Varatuomari Sakari ilmanen, joka on tänne antanut muutoksenhakemuksen, ei ole näyttänyt Kalle Heikkilän häntä siihen valtuuttaneen eikä Susanna Härkösellä miehensä esimiekyyden alaisena ollen ole puhevaltaa asias ja. Muuten Keisarillinen Senaatti katsoo ettei ole aihelta muuttaa Alnoikeuden tuomiota. Anna Riita Ränninen ja hären myötäpuolensa velvoitetaan maksamaan Takitutunkandidaat ti Bergmanille hänellä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi yhdeksänkymmentä markkaa tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Alfred Luksiala. H. Amberg A. W. Oikeudelle Sameli Koski. N. Engelmäki Sameli Koski. N. W. Lihlakain Samuli Koski. rik. Grönvin. 456
Marraskuun 21 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen. Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutus sa, jossa ovat Talollinen Siikaisten pitäjän Leppijärven kylästä Iisakki Perälä ja hänen vaimonsa Adolfiina Perälä hakijoina sekä Siikaisten Säästöpankin kamreeri, Kansakoulunopettaja Heikki Paananen. Siikaisten pitäjän kirkonkylästä, sanotun Säästöpankin puolesta vastaajana: Annettu Oikeusosustessa Marraskuun 21 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Nänsäkoulunopettaja. Paananen on Siikaisten Säästöpankin kamreerina Turun ja Porin läänin Kuvernöörin luona ja, asian tultua lykätyksi tuomioistuimen läsiteltäväksi, Merikarvan ja SiiLäsnä: W. t. J. P. - R. H. K.t. B. F. M. No 2363. Pag 235. R. D. 1916.
kaisten pitäjäin käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut Iisakki ja Adolfiina Perälää velvoitettaviksi viimesimainitun yksityisesti omistamaan Perälä nimiseen kahteen viidennekseen Lahden perintöta. loa No 1 Leppijärven kylässä Adelfiina Perälän suostumuksella kiinnitettyjen kolmen velkakirjan perusteella Lokakuun 31 päivältä 1905, jonka velkakirjan Perälän aviopuoli. sot olivat antaneet 6000 markasta, sekä Marraskuun 1 päivältä 1906 ja Tammikuun 31 päivältä 1908, jotka Iisakki Perälä yksin oli antanut, edellisen 8000 markasta ja jälsimäisen 1500 markasta, Säästöpankille suorittamaan velkakirjojen sisällykset 6000 markkaa korkoineen kuusi sadalta vuodessa, luettuna 1 päivästä Huhtikuuta 1908, vähentäen 15 päivänä Maaliskuuta 1911 maksetut 60 markkaa 40 penniä, 5000 markkaa yhtäläisellä korolla 1 päivästä Heinäkuuta 1910, vähentäen 21 päivänä Maaliskuuta 1911 suoritetut 250 markkaa, sekä 1500 markkaa niinikään kuuden prosentin korkoineen 1 päivästä Tammikuuta 1911 Kanteesta kuultuina ovat Perälän aviopuolisot vastannut, Iisakki Perälä, että hän kyllä oli useampia kertoja saanut Siikaisten Säästöpankista rahalainoja, mutta ei niin suuria määriä kuin Säästöpankki nyt häneltä vaati, ja ettei hän muistanut piirtäneensä puumerkkiään edellämainittuihin velkakirjoihin tai hankkineensa Säästöpankille kiinnitystä niiden maksamisen vakuudeksi, arvellen Iisakki Perälä hänen Säästöpankille antamiensa velkakirjojen tulleen lunastetuiksi, vaikkei hän ollut niitä Säästöpankista takaisin vaatinut, sekä Adolfiina Perälä, ettei hän ollut piirtänet nimiänsä haunalaiseen 6000 markan velkakirjaan eikä muutoin sitoutunut vastaamaan puheenalaisten velkakirjojen sisällyksestä, jota paitsi Adolfiina 158
Perälä on kieltänyt antaneensa suostumustansa Perälän tilan kiinnittämiseen velkojen vakuudeksi, minkä vuoksi Perälän aviopuolisot ovat pyytäneet velkomusta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus, jossa Kansakoulunopettaja Paananen ja Adolfiina Perälä ovat anoneet korvausta heillä Kuvernöörin luona ja Kihlakunnanoikeudessa olleista kulungeista, on Toukokuun 16 päivänä 1913 julistetussa päätöksessä katsonut selvitetyksi ei ainoastansa että Perälän aviopuolisot olivat Lokakuun 31 päivänä 1905 antaneet Siikaisten Säästöpankille velkakirjan sieltä saamastaan, kuuden prosentin korolla juoksevasta ja vaadittaessa takaisin maksettavasta kuudentuhannen markan lainasta sekä seuranneen Marraskuun 27 päivänä hakeneet ja saaneet velka kirjan maksamisesta Säästöpankin vakuudeksi kiinnityksen Adolfiina Perälän yksityisesti omistamaan. Perälä nimiseen kahteen viidennekseen Lahden perintötaloa No 1 Leppijärven kylässä, vaan myöskin että Iisakki Perälä oli Siikaisten Säästöpankille antanut edellämainitut saksi velkakirjaa Marraskuun 1 päivältä 1906 kahdeksastatuhannesta markasta ja Tammikuun 31 päivältä 1908 tuhannesta viidestäsadasta markasta, molemmat nämäkin lainasummat vaadittaessa maksettavat kuuden prosentin korkoineen, joiden kahden velkakirjan kiinnittämiseen Joulukuun 3 päivänä 1906 ja Huhtikuun 2 päivänä 1908 Perälän tilaan Säästöpankille vakuudeksi Adolfiina Perälä oli suostunut, kuten velkakirjoille tehdyt merkinnät osottivat, sitoutuen Adolfiina Perälä siten samalla näitten velkakirjojen sisällykset maksamaan, minkä vuoksi ja kun ei oltu näytetty velkojen lyhennykseksi muuta maksetun kuin mikä velkakirjoihin oli kuitattu, Kihlakunnanoikeus on, nojautuen K. K:n 9 luvun 4 SS:ään, velvoittanut Iisakki Perälän ja mainitusta miehestään 459
pesäeron saaneen Adolfiina Perälän, yhteisesti ja toistensa puolesta, saadessaan puheenalaiset velkakirjat kuitattuina takaisin, Siikaisten Säästöpankille suorittamaan kuusituhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen Huhtikuun 1 päivästä 1908 vähentäen Maaliskuun 15 päivänä 1910 kuitatut kuusisataa kuisi markkaa neljäkymmentä penniä, kahdeksantuhatta markkaa samanlaisella korolla Heinäkuun 1 päivästä 1910, vähennet tynä Maaliskuun 21 päivänä 1911. maksetuilla kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla, ja tuhat viisisataa markkaa niinikään kuuden prosentin korolla Tammikuun 1 päivästä 1911, jota paitsi Perälän aviopuolisojen tuli, yhteisesti tahi kummalla varoja oli korvata Siikaisten Säästöpankin Kuvernöörin luona ja Kihlakunnanoikeudessa kärsimät kulungit kahdellasadalla kolmellakymmenelläviidellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Iisakki ja Adolfiina Perälä olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Toukokuun 31 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että, koskii oltu selvitetty Adolffiina Perälän allekirjoittaneen kysymyksessä olevaa Marraskuun 1 päivälle 1906 päivättyä kahdeksantuhannen markan velkakirjaa eikä myöskään Tammikuun 31 päivänä 1908 tuhannestaviidestäsadasta markasta annettua velkakirjaa, Adolfiina Perälä vapautettiin henkilökohtaisesti vastaamasta sanottujen velkakirjojen sisällyksestä. Hovioikeuden tuomioon ovat Iisakki ja Adolfiina Perälä anoneet muutosta perustelmalla, johon Kansakoulunopettaja Paananen Siikäisten Säästöpanken puolesta on vastannut. Keisarillinen Senaatti patsoo tei ole och että muuttaa Koivikuuden tuonistaIisakki ja Adolfiina Perälä velvoitetaan maksamaan Siikaisten Säästöpankille sillä jutun vuoksi Senaa1460
tissa olleiden kulujen korvaukseksi yhdeksänkymmentäviisi markkaa. Patä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. J. F. Mölse Marraskuun 22. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarille sesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, vuokrasaatavaa koske leski Emilia Liljeblad, Savonlin sekä Hovioikeudennesessori Onni Heinonkoski, Wiipurin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 22. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itniistä saanut tietää: Hovioikeudennesessori Heinonkoskelle toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla on Emilia tiljeblad vanoikeudessa lausunut, että Kovi Emilia Liljebladin 23 päivänä Huhtikuuta 1909. kuollut mies kauppias nä sitä edellistä Tammikuuta tehdyllä, Gabriel August Siljebladen läsnä: W. A. J. P. - M. H. k. et. S. K. A. SaNo 2, 364. Pag. 148. R. D. vassa jutussa, jossa Kauppiaan man kaupungista, on hakijana selleen esittelyttänyt jutun kirjat ja Savonlinnan kaupungin Maastuoikeudenasessori Heinonkoski, jolle Gabriel August Liljeblad eli 3. päivä1916.
pojan Kauppias Emil Liljebladin isänsä puolesta laatimalla ja sittemmin myöskin Gabriel August ja Emil lic Liljebladin allekirjoittamalla välikirjalla vuokrannut muun muassa Gabriel August Liljebladin omistamaan taloon No 6. Savonlinnan kaupungin uuden kaupunginosan toisesja korttelissa kuuluvan puisen asiinrakennuksen kellareineen ynnä erään makasiinin viiden vuoden ajaksi, lukien 1. päivästä Kesäkuuta 1909., 1000. markan suuruista, neljännesvuosittain suoritettavaa vuosimukraa vastaan, oli jättänyt vuokran kahdelta ensimäiseltä vuodelta maksamatta, minkä vuoksi Emilie tiljeblad, joka testamentin nojalla oli miesvainajansa ainoa oikeudenomistaja, on vaatinut Movioikeudennesjori Heinonkosken velvoittamista suorittamaan vuokran näiltä kahdelta vuodelta 2000. markkaa laillisine korkoineen kuin myös borvaamaan Emilie Liljeblodin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeudennesessori Heinonkosken vastustettua kannetta on Raastuvanoikeus, jossa myöskin Emil Siljebladia on kuulustettu, 14. päivänä Kesäkuuta 1915. julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että Emil Liljeblad oli bevällä vuonna 1909. piiskanut edellä mainitun vuokravälikirjan sekä itse ottanut vuokrahuoneiston haltuunsa asuin siinä kysymyksessä olevat kaksi vuotta, minkä vuoksi ja kun Emilia tiljeblad, jonka hänen ja Emil Liljebladin läheiseen sukulaisuusauhteeseen nähden oli katsottava tienneen tuosta vuokravälikirjan purkamisesta, siitä huolimattä oli vasta 20. päivänä Maaliskuuta 1911. ja siis sen jälkeen kuin Emil Liljeblader omaisuus, kuten asiassa oli selvitetty, oli 6. päivänä samaa kuuta luovutettu konkurssiin, ryhtynyt Hovioikeudenaressori Heinonkoskelta velkomaan vuokraa puheenaolevasta huoneistosta, ja Emilia Liljebladin näin ollen oli 1462
katsottava hyväksyneen Emil Liljeklodin asukkaaksi huoneistoon Mavioikeudennesessori Heinonkosken sijaan Raastuvanoikeus on hyljännyt Emil lic Siljebladin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Emilie Liljeblad oli vetoamalla saatta nut jutun, on Maaliskuun 23. päiväna 1916. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Emilie tiljebladin suorittamaan Hovioikeudennesessori Heinonkoskelle viisi kymmentä markkaa korvaukseksi hänellä vastuupuhovaltaa Kovioikeudessa valvoisraan olleista kustannuksista Hovioikeuden tuomioon on Emilie tiljeblad anonut muutosta perintelmalla, johon Hovioikeudenaressori Heinonkoski on vastannut. Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei ole oiketta muuttaa Korioikeuden tuomiota. Emilie Liljeblad velvoitetaan suoAlfred Sarva iltamaan Hovioikeudenaressori Heinonkoskelle hänellä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. Samuli Koski. K. Auer 1463
Marraskuun 22 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisaril lisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa irtaimiston luovuttamisesta, jossa Turun kaupungista olevat Kauppias Frans Lundelin, Kultaaja K. A. A. Wirtanen, Isännöitsijät K. L. Forsström ja Arthur Ljunaqvist Rakennusmestari Karl Ludvig Femling, Varastomestari Gustaf. I. Gustafsson, Talouden hoitaja Emil Ekström Puutarhuri Th. Green ja Köydenpunojämestari Th. Malmqvist. ovat yhteisesti hakijoina sekä Puutarherri Sigfrid Westerinen ja hänen vaimonsa Amanda Westerinen konkurssipesän samassa kaupungissa asuvat toimitsijamiehet Varatuomari Helge Hartman ja Puutarhuri Westeron yhteisesti vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Marraskuun 22 päivänä 1916. erillinen Senaatti on itselleen A. L. B. A. R. S. K. /F.02. 1461 No 2368 Väg 68 R. D. 1916