Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ja entinen Poliisikonstaapeli Ulrik Wolter Widberg 31 päivänä Elokuuta 1899 olivat keskenään yhtyneet avonaiseen yhtiöön harjoittaakseen leipurinliikettä Tampereella ja seuraavana päivänä alhaneet sanotun liihkeen nimellä, Tampereen Iso Leipomo, sekä että sanotussa kaupungissa asuva Kauppias St. F. Slastnehoff oli tälle toiminimelle antanut velaksi kaikenlaista leipurintiikkeessä tarvittavaa tavaraa, muun muassa, Kauppias Slastnikoffin 21 päivänä Helmikuuta 1900 asettamaa ja 21 päivänä seurannutta Toukokuuta maksettavaksi langennutta 2,583 markan 77 pennin suuruista vehseliä vastaan, jonla Ulrik Winter Widberg oli yhtiön puolesta tunnustanut; ja kun Widberg oli poistunut paikkakunnalta, on Varatuomari Palander, ilmoittaen Kaupnias Slastnikoffilta siirron kautta saaneensa omakseen tämän vekselin, vaatinut että Kaarle Tavela K.rn 15 luvun 2 ja 3 SS:n nojalla velvoitettaisiin hänelle maksamaan vekselin määrä, siitä lyhennettyä 21 päivänä Toukokuuta 1900 maksetut 183 markkaa 77 penniä, korkoineen vekselin lankeemis päivästä. Kaarle Tavelan vastustettua kannetta, muun muassa, sillä perusteella ettei Varatuomari Palander ollut näyttänyt olleensa puheena olevan vekselin oikea omistaja, on Raastuvanoikeus 21 päivänä Tammikuuta 1904 julistamassaan päätöksessä katsonut asiassa tosin tulleen toteennäytetyksi niin hyvin että Kaarle Tavela, Ulrik Wolter Vidberg ja Matilda Asikainen 31 päivänä Elokuuta 1899 olivat keskenänsä perustaneet yhtiön leipurintikkeen harjoittamista varten Tampereen haupungissa, kuin myöskin että Kauppias Slastnikoff oli mainitulle yhtiolle velaksi myynyt tavaroita hänteen perusteeksi pantua Slastui 317
koffin asettamaa ja Ulrik WinterWidbergin yhtiön puolesta hyväksymää vekseliä vastaan; mutta kun niinikään oli selvitetty, että Kauppias Slastnikoff tästä vehselistä, oli saanut maksun 25 oikeastaan 21 päivänä Toukokuuta 1900 siten, että hän sitä vastaan oli saanut satakahdeksankymmentäkolme markkaa seitsemänkymmentäseitsemän penniä rahaa ja erään Ulrik Winter Widbergin Slastnikoffille hyväksymän kahdentuhannen viidensadan markan vekselin, joka samana päivänä oli myyty Pohjoismaiden Osakepankkiin ja jota Slastnikoffin ei edes oltu näytetty saaneen lunastaa, niin on Raastuvanoikeus hyljännyt kanteenHovioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomari Palander oli vetoomalla saattanut jutun, on tuomiossa 29 päivänä Toukokuuta 1907 antanut lausuntansa asiasta; ja koska selvitetty oli, että Kaarle Tanela oli ollut osakkaana, Tampereen Iso Leipomo" nimisessä yhtiössä ja niin muodoin oli vastuumalainen Ulrik Winter Widbergin yhtiön puolesta ja nimessä tekemistä sitoumuksista, sentähden ja kun Ulrik Winter Widberg. Tampereen Ison Leipomon puolesta oli hyväksynyt maksettavaksi puheenaolevan vehselin ja sama vekseli oli asianmukaisessa järjestyksessä siirretty Varatuomari Palanderille, on Hovioikeus velvoittanut Kaarle Tanelan Varatuomari Palanderille, vekselin haltijana, saatuaan takaisin alkuperäisen vekselin asianmukaisesti kuitattuna, maksamaan kaksituhatta kuusisataa kahdeksankymmentäkolme markkaa seitsemänkymmentäseitsemän penniä, pois luettua sitä vastaan suoritetut satakahdeksankymmentäholme markkaa seitsemänkymmentäseitsemän penniä, eli siis kaksituhatta viisisataa markkaa kuuden prosentin korkoineen vekselin lankeemis318
päivistä 21 päivästä Toukokuuta 1900 kunnes täysi maksu toimitettiin. Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Tavela anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Varatuomari Palander on säädetyssä järjestyksessä vastannut. "Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska asiakirjoista esiintyy, että Kauppias Slastnikoff, myytyänsä puheena olevan vekselin Pohjoismaiden Osakepankkiin, on sen sittemmin sieltä takaisin lunastanut ja Varatuomari Palanderille siirtänyt eikä se seikka, ettei pankin todistusta vekselin takaisin lunastamisesta ole kirjoitettu itse vekseliin, voi, kuten Kaarle Tavela asiassa myöskin on väittänyt, vähentää Varatuomari Palanderin oikeutta uuden ulosottolain voimaanpanemisesta 3 päivänä Joulukuuta 1895 annetun asetuksen 12 SS:n 1 kohdan mukaan saada täyttä maksua vekselistä, sen vuoksi kuin myös Hovioikeuden mainitsemilla perusteilla harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen lopputuloksen, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut; ja velvoitetaan Kaarle Tavela seitsemälläkymmenellä markalla korvaamaan Varatuomari Palanderille hänen asiata täällä valvoessaan härsimänsä kulungit. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen SenaattiJulius Nummolin l. Wirkman Edvard Pardani. A. W. Granström. Uno Strömstén. 319
Toukokuun 25 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen senaatin tuomio nostorahalla. Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, takaisinsaantia koskevassa jutussa, jossa Asijoitsija Tobias Lahti, Wiipurin kaupungista, on hakijana sekä samassa kaupungissa toimiva. Wiipurin Saha - Osakeyhtiö vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 25 päivänä Toukokuuta 1908 "Käsarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Poliisikonstaapeli Jafet Pääskynen Miehikkälän pitäjän Savikkalan kylästä, on aikanaan Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa Wiipurin Saha - Osakeyhtiötä ja Tobias Lahtaa vastaan ajanut sellaista kannetta, että koska Jafet Pääskynen, joka keväällä 1897 oli sitoutunut ennen saman vuoden Läsnä: J. N. G. W. F. H. B. 320 Sivu 93 K. D. 1907 No 689.
Kesäkuun 15 päivää lauttaamaan Virolahden pitäjässä olevasta Ravijärvestä Ravijokea myöten Suomen lahteen erään sanottuun järveen kootun propsimäärän, sekä Tobias Lahti, jonka Wiipurin Saha - Osakeyhtiön lauttauspäällysmiehenä oli ollut samaa vesistöä myöten mereen lautattava muun muassa kaksi Pääskysen kuljetettavan propsilautan tahana ollutta tukkilauttaa, olivat keskenään sopineet, että toista yhtiön lautoista saisi kuljetettaa ennen mainittua propsilauttaa sitä vastaan että Jafet Pääskynen puolestaan saisi propsoja lautatessaan maksutta käyttää yhtiön lauttaustaan varten pitkin Ravijoen rintaja asetettavia johtopuomaja, mutta Tobias Lahti oli tästä huolimatta, kun puopsien lauttaaminen piti alotettaman, poistanut sanotut johtopuomit seurauksella että Pääskysen, kun hänelle siten oli käynyt mahdottomaksi heti jatkaa lauttaamista, oli täytynyt vähenevän veden vuoksi maitse vedättää propsit määräpaikalle, Wiipurin Ida - Osakeyhtiö ja Tobias Lahti velvoitettaisiin korvaamaan Jafet Pääskylle siten syntyneet lisäkustannukset sekä sen ohessa mahsamaan korvausta myöskin siitä, että osa Jafet Pääskysen työväksä oli auttanut Tobias Lahtea hänen lauttaustyössään; minkä jälkeen ja sittenkun Raastuvanoikeus oli asiasta julistanut päätöksen, Hovioikeus, jonka tutkittavaksi juttu oli vetoamalla saatettu, 16 päivänä Maaliskuuta 1901 annetussa tuomiossa, minkä Keisurillinen Senaatti tuomiolla 12 päivältä Kesäkuuta 1902 oli vahvistanut, oli katsonut, että niin hyvin Tobias Lahden, joka edelläkerrotuin tavoin oli saattanut aikaan sen että puheenalaisen propsilautan uittaminen, oli käynyt mahdottomaksi, kuin myös Wiipurin Saha - Osakeyhtiön, jonka puolesta Lahti oli toimittanut lauttaami321
sen, oli vastattava Jafet Pääskylle hänelle siten syntyneestä vahingosta, johon nähden ja kun Jafet Pääskysen kustannukset propsipuitten kuljettamisesta maitse olivat nousseet 9481 markkaan 20 penniin ja kustannukset, jotka Pääskysen olisi täytynyt suorittaa, jos propsien kuljettaminen olisi voitu toimittaa Ravijokea myöten meren rantaan, olivat arvatut 4,921 markkaan 34 penniin, Wiipurin Saha - Osakeyhtiö ja Tobias Lahti velvoitettiin yhteisesti tahi kummalla väraja oli, Jafet Pääskylle suorittamaan näitten kustannusten erotus 4,559 markkaa 86 penniä kuin myös 62 markkaa 25 penniä korvaukseksi siitä että osa Jafet Pääskysen työväkeä oli auttanut Tobias Lahtea hanen lauttaustyössään eli siis kaikkaan 4,622 markkaa 11 penniä viiden prosentin koron kanssa luettuna lainhakupäivästä 20 päivåstä Joulukuuta 1898 kunnes täysi maksu tapahtui. Wiipurin Saha - Osakeyhtiön yksinään suoritettua Jafet Pääskylle sen mikä hänelle niin muodoin oli tuomittu, on Wiipurin kaupungin Maistraatti sittemmin, osakeyhtiön anomuksesta, päätöksellä 13 päivältä Tammikuuta 1903 velvoittanut Tobias Lahden Wiipurin Saha - Osakeyhtiölle maksamaan siitä Lahden osalle lankeavan puolen eli 2,311 markkaa 5 penniä viiden prosentin koron kanssa 20 päivästä Joulukuuta 1898 kunnes maksu tapahtui ynnä 45 markkaa kulunkien korvaukseksi, jättäen Tobias Lahdelle kumminkin avoimeksi lain säätämässä järjestyksessä hakea takaisinsaantia; ja on Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tobias Lahti oli vetänyt viimemainitunkin asian, päätöksellä 12 päivänä Marraskuuta 1903 vahvistanut Maistaatin päätöksen: Sen jälkeen on Tobias Lahti, toimitettuaan Wiipurin Saha-Osakeyhtiölle 822
haasteen, Wiipurin kaupungin Raasta vanoikeudessa lausunut että Lahti, saatuaan ylläsanotussa toimessaan syksyllä vuonna 1896 osakeyhtiöltä käskyn hakkeuttaa muutamat yhtiön omistamat metsät Ravijoen vesistön rantamilla ja ehdottomasti ensi avovedellä uitattaa puut merien, oli parhaan ymmärryksensä mukaan täyttänyt tämän käskyn ja ainoastaan yhtiön etua, silmällä pitäen ryhtynyt niihin toimenpiteisiin, joihin edellä on viitattu; ja koska nämä toimenpiteet, olivat tuottaneet yhtiölle erinomaista kyötyä ja yhtiö näin ollen oli velkapää yksinään vastaamaan siitä korvauksesta, josta ylempänä on mainittu, on Tobias Lahti, joka 7 päivänä Joulukuuta 1903 oli edelläkerrotun maksiimääräyksen nojalla Wiipurin Saha - Osakeyhtiölle maksanut 2938 markkaa 43 penniä, vaatinut, osakeyhtiön velvoittamista Tobias Lahdelle takaisin suorittamaan äskenmainitun rahamäärän korkoineen Asiassa kuulustettuna on Wiipurin Saha - Osakeyhtiö kannetta vastustanut; minkä jälkeen ja asianosaisten myöskin molemmin puolin anottua korvausta oikeudenkäyntikustannuksista, Raastuvanoikeus on 25 päivänä Tammikuuta 1905 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla kumonnut kanteen ja velvoittanut Tobias Lahden neljälläsadalla markalla korvaamaan Wiipurin Saha - Osakeyhtiölle sen oikeudenkäynnistä kärsimät kulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tobias Lahti oli vetoamalla saattanut jutun, on 4 päivänä Toukokuuta 1907 antamassaan tuomiossa katsonut asiassa selville tulleen, että se vahingonkarvaus, jonka Wiipurin Saha - Osakeyhtiö ja Tobias Lahti Hovioikeuden edellämainitulla Kei323
sarillisen Senaatin 12 päivänä Kesäkuuta 1902 vahvistamalla tuomiolla olivat velvoitetut yhteisesti Jafet Sääskyselle suorittamaan, oli oikeutunut yksinomaan niistä Jafet Pääskysen lauttaukselle häiriätä tuottaneista toimenpiteistä, joihin Tobias Lahti osakeyhtiön lauttauspäällysmiehenä oli ryhtynyt, mihin katsoen ja kun asiassa ei oltu näytetty että nämä Tobias Lahden toimenpiteet olisivat perustuneet osakeyhtiön käskyyn tahi että osakeyhtiö millään tavalla olisi ollut niihin osallinen, eikä osakeyhtiötä näin ollen, 24 päivänä Maaliskuuta 1873 metsäntuotteiden lauttaamisesta annetun asetuksen 11 SS:n säännöksiin nähden, voitu pitää velvollisenä yksinään vastaamaan puheena olevasta vahingonkorvauksesta Hovioikeus on vahvistanut sen loppupää telmän, johon Raastuvanoikeus oli päätöksessään johtunut, sen ohessa velvoittaen Tobias Lahden suorittamaan Wiipurin Saha - Osakeyhtiölle maksut sen kappaleesta Hovioikeuden tuomiota kaksikymmentäviisi markkaa kahdeksankymmentä penniä Hovioikeuden tuomioon on Tobias Lahti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Wiipurin Saha - Osakeyhtiö on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Tobias Lahti ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota muun puolesta paitsi että koska ne edelläkerrotut kustannukset määrältään kuusikymmentäkaksi markkaa kaksikymmentäviisi penniä, jotka ovat johtuneet siitä, että Jafet Pääskysen työväki oli auttanut Tobias Lahtea puheena olevassa lauttaustyössä, ovat käytetyt Wiipurin Saha - Osakeyhtiön hyödyksi ja osakeyhtiön siis on niistä yksin vastattava, osakeyhtiö velvoite324
taan Tobias Lahdelle takaisin suorittamaan osakeyhtiön tässä kohden häneltä nostamat kolmekymmentäyksi markkaa kaksitoista penniä korkoineen viisi sadalta vuodessa 20 päivästä Joulukuuta 1898 kunnes täysi maksu tapahtuu; ja sen ohessa että Tobias Lahti asian näin päättyessä vapautetaan velvollisuudesta korvata osakeyhtiölle sen oikeudenkäyntikulungit Raastuvanoikeudessa kuin myös maksutsen kappaleesta Hovioikeuden tuomiota, jää Hovioikeuden tuomio täten oikaistuna muuten pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot "Keisarillinen Suomen Senaatti: Julius Hummelig  A. Wilsman Julius Hummelig  A. Wilsman Fredr. Ludenius. Vidvard Sandam. Fredr. Ludenius. Vidvard Sandam. A. W. Granström. Aapres Lindström Toukokuun 30 päivänä 1908 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Kovioikeudesta tulleessa velkomisjutus ja, jossa Kauppias Kusto Ojanen Tampereen kaupungista, on hakijana ja Kansallis - Osake-Pankki vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 30 päivänä Toukokuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kansallis - Osake - Pankki oli 14 ja 15 päivänä Marraskuuta 1898 allekirjoitetulla kontrahdilla, siinä mainituille ehdoilla, myöntänyt Tampereen Sorvariteollisuus Osakeyhtiö nimiselle yhtiönle viidenkymmenentuhannen markan suuruisen kassakreditiirin, käytettäväksi sanotun pankin Tampereella olevassa haarakonttorissa, ja oli Tampereen Sorvariteollisuus Osakeyhtiö vakuudeksi kaikesta, mitä yhtiö tuon kontrahdin mukaan eri aikoi na olisi Kansallis Osake-Pankille velkaa, myöntänyt kiinnityksen omistaman Läsnä: R. A W. H. S. - C. J. F. C. A. W. B. K. 325 Siv. 92. 1907. Npp9.
sa sorvaritektaan rakennuksiin koneineen ja työkaluineen, jotka rakennukset sijait sivat vuokratonteilla Nrot 778-780 Tamperun kaupungin kolmannessatoista kaupunginosassa, minkä ohessa Kauppias Ojanen ynnä Kauppias Emanuel Jusenius, Maan viljelijä Kalle Pietilä ja Talonomistaja Otto Vähderpää olivat sitoutuneet omasta ja toistensa puolesta vastaamaan niinkuin omasta velastansa kaiken sen vahingon korvaamisesta, jonka Kansallis-Osake-Pankki puheenalaisen kassakreditiivin takia ehkä joutuisi kärsimään, mikäli kiinnitetty omaisuus ei riittäisi pankin saatavan täydelliseen suorittamiseen; minkä jälkeen ja sittenkuin vuokratonteilla Nrot 7 SS 8 ja 7/180 sijaitsevat rakennukset ynnä niissä olevat koneet ja työkalut 24 päivänä Marraskuuta 1898 olivat kiinnitetyt Kansallis-Osake-Tankille kysymyksessä olevan kontrahdin ehtojen täyttämisen vakuudeksi, Tampereen Sorvarittellisuus Osakeyhtiö, nostettuansa kassakreditiin koko määrän, oli luovuttanut omaisuutensa konkurssiin ja Tampereen kaupungin Raastuvanoikeus tässä konkurssi asiassa 17 päivänä Marraskuuta 1902. julistamallaan tuomiolla määrännyt Kansallis Osako-Pankille maksettavaksi mainitun kontrahdin nojalla viisikymmentätuhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisen koron kanssa 20. päivästä Joulukuuta 1901. etuoikeudella kiinnitettyjen koneiden ja työkalujen anota; josta määrästä Kansallis-OsakePankki, vuokratontoilla Nkt 778 ja 780 olevat kiinnitetyt rakennukset ynnä Tampereen Sorvariteollisuus Osakeyhtiön vuokraoikeus näihin tonttaihin pakkohuutokaupalla myytyä, oli nostanut, 28 päivänä Helmikuuta 1903, myytyjen rakennuksien ja vuokravikeuden hinnan säästön 29,451. markkaa 83 penniä sekä kiinne tettyjä koneita ja työkaluja myytä essä kertyneinä nettomäärinä 5 päivänä Maaliskuuta 1903. 2.490 markkaa 50 penniä 31 päivänä samaa kuuta 2870 markkaa ja 4 päivänä sitä seuran nutta Syyskuuta 2,203 markkaa 3 penniä Tämän jälkeen on Kansallis-Osa ke - Pankki Raastuvanoikeudessa vaati326
nut että, koska pankki ei ollut saanut ylempänä sanottua saatavaansa täysin maksetuksi sen vaakuudeksi kiinitetystä omaisuudesta, Kauppias Ojanon velvoitettaisiin takauksensa perusteella suorittamaan Kansallis - Osake - Pankille viisikymmentätuhatta markkaa koron kanssa, ylempänä sanotut vähennysmakjut tästä poisluettua. Asiasta kuulustettuna, on Kauppi as Ojanen huomauttanut, että puheenalaisen kassakreditiivikontrahdin mukaan kreditiivilainan vakuudeksi oli vahvistettava kiinnitys lainanettajan rakennuksiin vuokratontailla Nrot 798-980, eli siis Nrot 778, 779 ja 780, sekä siellä oleviin koneisiin ja työkaluihin, mutta että kiinnityksen hakeminen oli laiminlyöty tonttiin No 479 nähden, minkä maksi Kauppias Ojanen on vastustanut kannettä. Sittenkun Kansallis-Osake-Pankki oli ilmoittanut, että pankki oli saatavansa lyhennykseksi nostaneet, paitsi edellä lueteltuja eriä, 1 päivänä Lokakuuta 1903 eräältä J. F. Lindholmilta, joka oli Otto Vahderpään sijasta sitoutunut takaukseen tuosta saatavasta, 3,303 markkaa 22 penniä sekä 1 päivänä Helmikuuta 1904 Kalle Pietilältä 3,343 markkaa 30 penniä, kuin myös että pankki vararikkoon sillävälin joutuneen Kauppias Juseniusen konkursissa oli valvonut saatavaa sen takauksen perusteella, johon Kauppias Jusenius oli men nyt edellä mainitusta kassakreditiinilainasta, on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolen ovat pyytä neet oikeudenkäyntikulunkiensa korvaa mista, päätöksessä 17 päivänä Maaliskuuta 1904 mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Kauppias Ojasen heti maksutodistusta vastaan suorittamaan Kansallis - Osake - Pankille viisikymmentätuhatta markkaa ynnä vuotuista korkoa tästä määrästtä viiden ja puo len prosentin mukaan 20 päivästä Joulukuuta 1901. 25. päivään Syyskuuta 1902 ja kuuden prosentin mukaan viimeksi sanotusta päivästä kunnes täysi maksu toimitettiin, tästä kuitenkin vähen nettyä seuraavat alempana mainittan 327
na päivinä suoritetut lyhennysmaksut nimittäin: 28 päivänä Helmikuuta 1903 kaksikymmentäyhdeksäntuhatta neljäsa taa viisikymmentäyksi markkaa kahdeksankymmentäkolme penniä, 5 päivänä sitä seuraavaa Maaliskuuta kaksituhatta neljäsataa yhdeksänkymmentä markkaa viisikymmentä penniä, 31 päivänä äskensanottua kuuta yhdeksäntuhatta kahdeksansataa siit semänkymmentä markkaa, 4 päivänä senjälkeistä Syyskuuta kaksituhatta kaksisataa kolme markkaa komme penniä, 1 päivänä Lokakuuta 1903 kolmetuhatta kolmesataa kolme markkaa kaksikymmentäkaksi penniä ja 1 päisänä Helmikuuta 1904 kolmetuhatta kolmesataa neljäkymmentäkolme markkaa kolmekymmentä penniä, jota paitsi Kauppias Ojasen tuli salalla viidelläkymmenellä markalla korvata Kansallis-Osake-Pankille sen oikeudenkäyntikulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Ojanen oli vetoamalle saattanut jutun, on tuomiossa 13 päivänä Toukokuuta 1907, koskei puheenalaisessa kassakreditiinikontrahdissa oltu määrätty, että tontti No 779 Tampereen kaupun gin kolmannessatoista kaupungin osassa olisi ollut kiinnitettävä kysymyksessä olevan lainan vakuudeksi, ja selville oli käynyt, että sanotun kontrahdin mukaan kiinnitettävät Tampereen Sorvariteollisuus Osakeyhtiön rakennukset ynnä koneet sijaitsivat tonteilla Nret27/8 ja 780 samassa kaupunginosassa, vahvistanut sen lopputuloksen, johon Raatuvanoikeus oli asiasta johtunut, kuitenkin niinmuodoin, että Kauppias Ojasen maksettavaksi tuomitusta määrästä oli vähennettävä myöskin se osinko, minkä Kansallis- Osake- Pankki ehkä oli saanut tai saisi nostaa Kauppias Juseniusen konkurssissa valvoman sa saatavan lyhennykseksi, sekä että Kauppias Ojasen, täyttäessään maksuvelvollisuutensa, tuli saada haltuunsa mainittu kassakreditiin kontrahti siihen kuuluvine takaussitoumuksineen, asianmukaisesti kuitattuina; ja velvoitettiin Kauppias Ojanen sen ohessa suoritta328
maan Kansallis. Osake-Pankille viisikymmentä markkaa korvaukseksi sillä Hovioikeudessa asian vuoksi olleista kustannuksista. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Ojanen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kansallis - Osako - Pankki on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska puheenaolevasja kassakreditiinikontrahdissa Kansallis-Osake - Pankille luvatulla panttiva kuudella on katsottava tarkoitetun kiinnitystä Tampereen Sorvariteollisuus Osakeyhtiön tehdasrakennuksiin konoineen ja työkaluineen sekä tällainen kiinnitys onkin pankille hankittu eikä Kaupnias Ojanen ole edes väittänyt että hän sitoutuessaan täytetakaukseen kassakirditiivikontrahdin ehtojen täyttämisestä. olisi tehnyt sen nimenomaan sillä ehdolla, että pantin tulisi käsittää myöskin Tampereen kaupungin kolmannessatoista kaupunginosassa olevan tontin No 979 vuokraoikeus ynnä tällä tontilla olevat rakennukset, harkitsee Keisaris linen Senaatti oikeaksi jättää asian kuloppupäätöksen varaan, johon Hovioikeus on tuomiossaan johtunut; ja velvoitetaan Kauppias Ojanen suorittamaan Kansallis - Osake - Pankille, siltä täällä jattuun menneiden kulunkien korvauksek si, seitsemänkymmentäviisi markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. R. A. Bonde. C. J. Tingren Esaiukijander. A. Hen. MennanCarl Alingvist T. Jännetut 329
Kesäkuun 30. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Maanviljelijä Johan August Ekbom vainajan leski Amanda Matilda Ekbom, Kaarinan pitäjän Ravattulan kylästä, omasta puolestaan sekä alaikäisten lastensä Vera Amanda Rauha Sofia, Gustaf Robert, Siiri Elvira ja Eine Augusta Ekbomin holhoojana, on hakijana ja Tammisaa ren kaupungissa nykyään asuva entinen Tilanomistaja Laura Laurén vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 30. päivänä Kesäkuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esitte Keisarillinen Senaatti on itsellensä esitte lyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Perniön pitäjän, Finbyn kappelin ja Yliskylän saarnakunnan käräjäkunnan Teihlakunnanoikeudessa on Laura Laurén, Johan August Ekbomille toimituttamansa haasteen nojalla, lausunut, että sittenkun Johan August Ekbom, jolle Laura Laurén oli 1. päivänä Syyskuuta 1893. laaditulla kontrahdilla Läsnä: R. A. B. - G. W. T.S. - E. P. - W. F. 330 No 1676 Siv. 59. R.D. 1907.
siinä likemmin määrätyksi ajaksi, lukian 1. päivästä lähinnä seurannutta Marraskuuta, vuokrannut Perniön pitäjän Hämeenkylän kylässä omistamansa Lampola ja Jokannislund nimiset tilat neljäntuhannen markan vuotuisesta vuokrasta, josta vuosittain oli suoritettava puolet 1. päivänä Toukokuuta ja toinen puoli 1. päivänä Marrastuuta, oli 1. päivänä Marraskuuta 1894. maksettavasta kahdentuhannen markan vuokramäärästä Laura Laurénille suorittanut 11. päivänä Syyskuuta 1894. tuhat markkaa ja 17. päivänä Tammikuuta 1895. tuhat markkaa, oli Laura Laurin, joka oli Johan August Ekbomin vastakirjaan aikanaan kuitannut, paitsi ensimäisen vuokravuosipuoliskon maksetun vuokran, myöskin viimeksimainitun suorituksen, joku päivä sen jälkeen, kun Johan August Ekbom siten oli lopullisesti suorittanut 1894. vuoden vuokramaksun ja senjohdosta pyytänyt Laura Laurania Ekbomin vastakirsaan siitä tekemään täyden kuittauksen, sanottuun vastakirjaan muiden 1894. vuoden alle löytyvien yhteensä kahdentuhannen markan vuokramaksukuittausten joukkoon merkinnyt, että hän oli 1. päijämä Marraskuuta sinä vuonna saanut kaksituhatta markkaa, vaikka tuo mak su oikeastaan oli tarkoittanut edelläkerrottuja 11. päivänä Syyskuuta 1894. ja 17. päivänä Tammikuuta 1895. tapahtuneita suorituksia; ja koska Johan August Ekbom sittemmin tämmöisen erehdyksestä tehdyn merkinnän johdosta, kun 1. päivänä Marraskuuta 1898. lankeava vuokraerä oli ollut suoritettava, oli väittänyt, että hän, joka paitsi yllämainittua suoritusta 17. päivältä Tammikuuta 1895. oli sen vuoden kuluessa Laura Laurinille antanut neljätuhatta markkaa, niin muodoin oli vuonna 1895. maksanut tuhat markkaa liikaa, ja sen vuoksi 1. päivänä Marraskuuta 1898. hankeavasta vuokravästä pidättänyt tuhat markkaa, on Laura Laurén vaatinut, että Johan August Ekbom velvoitettaisiin Laura Laurinille suorittamaan täten maksamatta olevat tuhat markkaa ynnä vuotuista korkoa niille kuuden prosentin mukaan 1. päivästä Marraskuuta 1898. sekä sen ohessa palkitsemaan Laura Laurénilla jutun vuoksi olleet kustannukset. 331