Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kullekin 1/18. edellämainituista 2/3. Puukan taloa, ovat August Nikolai Kallio ja hänen myötäpuolensa vaatineet että Johan Gustaf ja Amanda tsellan, joiden hallussa mainitut kiinteistön ovat olivat velvoitettaisiin ne August Nikolai Kalliolle ja hänen myötäpuolilleen luovuttamaan. Kanteseen ovat Johan Gustaf ja Amanda trellan vastannest, eltä August Nikolai Kallio ja hänen sisaruksensa jaon aikaan tosin olivat olleet alaikäiset, mutta että Kihlakunnanoikeuden, myöntämällä Johan Gustaf Avellanille lainhuudatuksen jakokirjan mukaan lunasteluille talonosille, oli katsottava antaneen suostumuksensa August Aikolai Kallion ja hänen sisaruksiensa talonosien luovuttamiseen johan Gustaf Avellanille, jota paitsi August Nikolai Kallio ja hänen sisaruksensa olivat isänsä Karl Gustaf Matinpojan kautta kantunut talonosiensa lunastuksen ja siten myös hyväksynset niiden luovuttamisen Johan Gustaf trellanille. Näin ollen ja koskeivät August Nikolai Kallio ja hänen sisaruksensa olket yön ja vuoden kuluessa siitä, kuntulivat täysiikäisiksi, moittineet se tä saantaa, minkä kautta heidän talonosuutensa olivat joutuneet Johan Gustaf Avellanille, ja he siten olivat menettäneet puhevaltan sa siitä, ovat Johan Gustaf ja tmanda Avellan vastustaneet kannella, pyytäen sen ohessa korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Sittenkun asiassa oli kuulus tettu myöskin Juho Anton Heleniusta, omasta ja vaimonsa puolesta, sekä Karl Wilhelm trettania ja Karl Gustaf Matinpoikaa, on Kihlakunnanoikeus 3 päivänä lahtikuuta 1906. julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että 23. päivänä Toukokuuta 1888 videtyssä perinnönjaossa, jossa oli vat itsekohdastansa olleet läsnä Juho Anton Helenius sekä Johan Gustaf ja Karl Vilhelm A199
rellan, kaikki täysivaltaisia, kuin myös silloin alaikäisten August Nikolai Kallion ja hänen sisarustensa isä ja lakimääräinen holhooja Karl Gustaf Matinpoika ynnä Juho suote mainittujen alaikäisten vapaaehtoisena oikeudenvalvojana, kaksi kolmannesta Pruukan taloa oli peränosakasten suostumuksesta luovutettu Johan Gustaf Avellanille yhdeksänlekannen markan arviohinnasta, josta kaksituhatta markkaa oli tuleva Ida Maria Heleniukselle ja Karl Wilhelm Avellanille kummallekin sekä tuhat markkaa August Nikalai Kalliolle, Aliina Vilhelmina Backmanille ja Werner Kalliolle kullekir sekä että August Nikolai Kallio ja Aliina Wilhelmiina Backman, joiden ynnä Herner Kallion puolesta heidän isänsä Karl Gustaf Matinpoika 26 päivänä Lokakuuta 1890. oli Johan Gustal Avellanilta kantaaut heille nä Marraskuuta 1888. ja 13. päivätulevat lunastukset yhteensä kolmetuhatta markkaa olivat lailliseen ikään jouduttuaan tienneet jakotoimituksesta ja että heille siinä oli määrätty kiinteimistön lunastuksena tuhat markkaa kummalsekin, mitkä rahat August Nikolai Kallio ja Aliina Wilhelmiina Backman olivat saaneet isältään vastaanottaa. Tähän nähden ja kun eivät August Nikolai Kallio ja Aliina Wilhelmiina Backman vuoden kuluessa siitä, kun joutuivat täysi-ikäisiksi, olleet puheenalaista perinnönjakoa moittineet ja heidän moilleen lainiin työmisen kautta oli katsettava hyväksyneen saman jaon; sentähden on Kihlakunnanoikeus nejautuen Perintökaaren 12. luvun 7 SS:ään kuten tämä lainpaikka on asetuksessa 27 päivältä Kesäkuuta 1878, sekä Kunink. Selitykseen 14. päivältä Toukokuuta 1805. hyljännyt August Nikolai Kalkon sekä Juho ja Aliina Wilhelmii200
na Backmanin asiassa ajaman kanteen myökään nostettuna. Sitä rastoin ja kun Werner Kallio vuoden kuluessa täysi-ikäiseksi tultuaan oli alkanut moitekanteensa, on Kihlakunnanoikeus, siihen nähden että hänen oikeuttansa useinmainitussa perinnönjaossa ei ollut valvonut laillisesti määrätty holhooja tahi uskottu mies, julistanut saman ja on, mikäli se Werner Kalliola, koski, laittomaksi ja siis velvoittanut Johan Gustaf ja Amanda  Avellanin, saadessaan takaisin Werner Kallion osalle suoritetut tuhat markkaa, kuitenkin ilman korkoa, koska Johan Gustaf ja Amanda Avellan tällä välin olivat nauttinut tulon Werner Rätlionkin talonosuudesta, Werner Kalliolle heti luovuttamaan yhdeksännen osan vastamainittujen aviopuolisojen hallussa olevasta Kruukan talon kahdesta kolmanneksesta. Asian näin päättyössä on Johan Gustaf ja Amanda tvellanin vaatimus oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta kyljätty Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Johan Gustaf ja Amanda  Avellan että August Nikolai Källio ynnä Juho ja Aliina Wilhelmiina Kackmän olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 20 päivänä Kesäkuuta 1910 sen ratkaissut; ja koska August Nikolai Kallion ja Aliina Wilhelmiina Backmanin resimiä osia Puukan talosta ei voitu katsoa puheenalaisessa perintäsuostumuksessa Johan Gustaf tvellanille laillisesti luovutetuiksi eivätkä August Nikolai Kallio ja Aliina Vilhelmiina Backman, tultuaan täysi ikäisiksi olleet hyväksyneet tuota perintösuostumusta mainitussa kohden, sentähden ja samalla kun väite siitä, että August Nikolai Tallio ja Stiina Wilhelmiina Backman olisivat menelläneet puhevaltansa Johan Gustaf 201
tvellanin puheenalaiseen saantiin nähden, jätettiin vasteen ottamatta keskei tuota saantia voitu pitää vilpittömässä mielessä tapahtuneena Hovioikeus on August Nikolai Källion ja Raokman puolisojen muu toksenhakemuksen johdosta velvoitta nut Johan Gustaf ja Amanda Axellanin, saadessaan takaisin August Nikolai Kalliolta ja Backman-puolisoilta Johan Gustaf Avellanin suorittaman lunastuksen August Nikolai Kallion ja Aliina Vilhelmiina Backmanin omistamista kahdesta kahdeksastoista osasta Puukan talon kahdesta kolmanneksesta eli tuhat markkaa heiltä molemmilta, luovuttamaan August Nikolai Kalliolle ja Backman - puolisoille sanotut talonosuudet. Johan Gustaf ja Amanda Avellanen muutoksen hakemus ei näin ollen oikeuttanut muun oikaisiin tekemistä Kihlakunnanoikeuden päätökseen kuin että koska Herner Kalliolle tuleva osuus oli, kuten hän oli vaatimutkin, kahdeksastoista osa Puukan talon kahdesta kolman neksesta, ainoastaan tuo kahdeksastoista osa oli Avellan-puolisojen saadessaan takaisin Werner Kalleen osalle suoritetut tuhat markkaa tälle luovutettava Hovioikeuden tuomioen ovat Johan Gustaf ja Amanda Avellananoneet muutosta perustelmalla, jonka August Nikolai Kallio, Juho ja Aliina Vilhelmiina Backman sekä skerner Kallio ovat ottaneet vastatta vaksensa, minkä jälkeen muut heistä paitsi Juho Backman ovat perustelmaan vastannet Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän julun ja katsoo, etteivät Johan Gustaf ja Amanda Avellan ole esiintuoneet syytä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden tuomiota kuin että koska August Nikolai Kallio ja Aliina Vilhelmiina Backman jo useita vuosia ovat testament johan Gustaf ja Amanda Avellanen puheenalaisen perinnönjaon nojalla ominaan hallitsevan August Nikolai202
Kallion ja Aliina Wilhelmiina Backmanin perimiä osia Puukan talosta, mutta eivät ole yön ja vuoden kuluessa tiedon siitä saatuaan ja täysi-ikäisiksi tultuaan moittineet tvellan-puolisojen saantia ja he siis edellämainitun Kuninkaallisen selityksen mukaan ovat menettäneet. puhevaltansa sanotusta saannista August Nikolai Kallion sekä Juho ja Aliina Wilhelmiina Backmanin asiassa ajama kanne hyljätään Näin oikaistuna jää Hovioikeuden tuomio muuten pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johanna Pesonen. Af Kuuuluvaan jemä Larasti Af Kuuuluvaan jemä Larasti Valterof Parviainen 20 Rn 1909. Pag. 338. R. D. 199. 14 Maaliskuun 27 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Puutavarakauppias Johan Andt Pastinen, Lappeenrannan kaupungista, hakijana sekä Hämeenlinnan kaupungissa asuvan Kauppiaan Heikki Heinon konkurssipesän toimitsijamiehet Pankinjohtaja Bertel Sundgren ja Kauppias Rudolf Gesellius, viimeksimainitusta kaupungista, vastaajina: Annet tu Oikeusosastossa, 27 päivänä Maaliskuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Hämeenlinnan kaupungin Raastuvanoikeudessa on Johan Andt Fastisen vaimo Suleima Pustinen kertonut että, sittenkun Kauppias Viktor Abramoff oli 5 päivänä Elokuuta 1903 tehdyllä hankintasopimuskirjalla ottanut toimitLäsnä: K.t. - B. t. - J. P. - A. R. J. I. A. D.
taakseen Lappeenrannan kaupunkiin sijoitetulle 55:lle Suomenmaalaiselle Rakuunaryksmentille tarvittavat kaurat 1 päivästä Syyskuuta 1903, vanhaalukua, samaan päivään vuonna 1904 seka välikirjalla 5 päivältä Syyskuuta 1913 siirtänyt tämän hankinnan suorittamisen Suleima Pastiselle, niin oli Suleima Partinen 11 päivänä samaa kuuta tehdyllä välikirjalla luovuttanut hankunnan Heikki Heinolle, joka oli sitnetunut täyttämään sen edellämainitun hankintasopimuskirjan mukaisesti; mutta kun Heikki Heino, toimitettuaan sanottua hankintaa jonkun ajan, eli kirjeessä 19 päivältä Joulukuuta 1905 bidtäytynyt sitä loppuun suorittamasta. mikä sentähden oli jäänyt Suleima Pastisen tehtäväksi, ja Suleima Pastiselle täten oli syntynyt 2541 markan 46 pennin tappio, on Suleima Tästinen vaatinut Heikki Heinoa velvoitettavaksi Suleima Pastiselle suorittamaan tuorahamäärä viiden prosentin vuotuisine korkoineen 7 päivästä Marraskuuta 1904, jolloin Heikki Heino oli saanut haasteen asiaan, minkä ohessa Suleima Pastinen on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteeseen vastaten on Heikki Heino selittänyt, että edellämainitun 11. päivänä Syyskuuta 1903 tehdyn välikirjan oli ilman valtakirjaa allekirjoittanut Suleima Tastisen puolesta tämän mies Johan Arndt Pastinen; mutta kun Suleima. Pastisella oli pesäero miehestään, eikä Johan Arndt Pastinen, vaikka hän oli luvannut jälestäpäin hankkia välikirjaan Suleima Pastisen hyväksymisen, ollut sitä hankkinut, niin ei minkäänlaista sitovää sopimusta puheenaolevan hankinnan suorittamisesta Suleima Pastisen ja Heikki Heinon välillä ollut olemassa, minkätähden Heikki Heino, huomauttamalla, että kaurat, jotka hän oli toimittanut Johan Andt Postiselle, di lähetetty puheeksitulleesta välikirjasta. riippumatta, ja että Suleima Pastisen laskelma vahingon suuruudesta joka tapauksessa oli virheellinen, on anonut kanteen hylkäämistä. 204
Kuulustettuaan myöskin Johan Arndt Pastista, on Raastuvanoikeus 31 päivänä Maaliskuuta 1906 julistamassaan päätöksessä katsonut jutussa selvitetyksi, että Johan Andt Pastinen oli 11 päivänä Syyskuuta 1903, vaimonsa Suleima Pastisen nimessä, josta vaimostaan hänellä oli laillinen pesäero, mutta ilman tämän antamaa valtuutusta, Heikki Heinon kanska tehnyt kirjallisen sopimuksen siitä, että Heino Lappeenrannan kaupunkiin sijoitetulle 55:lle Suomenmaalaiselle Aakuunaryksmentille hankkisi yhden vuoden aikana, luettuna 15 päivästä samaa Syyskuuta, rykmentissä tarvittavat kaurat, sekä että Heino sittemmin oli Johan Arndt Pustiselle lähettänyt useita kauralähetyksiä, jotka Johan Arndt Pastinen oli ainakin osaksi itse maksanut Heinolle käteisellä rahalla ja tunnustamillaan vekseleillä; mutta koska Suleima Pustinen ei ollut tahtonut väittääkään, että hän sen jälkeen kun edellämäinittu hänen nimessään tehty välikirja oli laadittu, ja ennenkun siinä mainittu kaurojen hankinta-aika oli kulunut loppuun, olisi Heikki Heinolle ilmoittanut tuon välikirjan hyväksyvänsä, minkä hyväksymisen Heino oli väittänyt nimenomaan asettaneensa välikirjan voimaanastumisen ehdoksi, eikä myöskään voinut näyttää, että Heino oli ottanut tämän välikirjan käytäntöön, niin ja koska siis kysymyksessä oleva 11 päivänä Syyskuuta 1903 tehty välikirja, jota Suleima Partinen ei oflut hyväksynyt molempia asianosaisia sitovalla tavalla, ei oikeuttanut Suleima Pastista hakemaan Heikki Heinolta korvausta siitä vahingosta, minkä Suleima. Tastinen mahdollisesti oli tullut kärsimään rykmentille hankkimistaan kauroista eikä Suleima Pastisen vaatimuksella näin ollen ollut laillista perustusta, Raastuvanoikeus on hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suleima Pastinen vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla 22 päivältä Lokakuuta 1909 jättänyt asian Kaas205
tuvanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Johan Arndt Pastinen, jolle hänen vaimonsa Suleima Pastinen oli 8 päivänä Helmikuuta 1909 tehdyllä siirtokirjalla luovuttanut puheena olevan saatavansa korkoineen ja ehkä tuomittavine oikeudenkäyntikuluineen, anonut muutosta perustelmalla, johon, Heikki Heinon sillävälin luovutettua omaisuutensa velkopensa. tyydyttämiseksi, hänen konkusse pesänsä toimitsijamiehet Pankinjohtaja Sundgren ja Kauppias Gesellius ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Johan Andt Tastinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Johan Andt Pustinen suorittamaan Heikki Heinon konkurssipesälle sillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. B. Amberg Walter Andersin. B. Amberg Johannes Pesonen. A. L. O. K. Rustlvain. Johannes Pesonen. A. L. O. K. Rustlvain. jemig Sarasti 206
15 Den 28 Mars 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål emellan inneköparen af finnan Helsingfors berg, från Helsingfors stad, sökantila, med hemort i sagda stad uteblifven warande, angående mättning: Gifven uti Justitie departementet, den 28 Mars 1913. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig fordra gas och af dem inhämtat följande: John Nordberg har efter stämning stufvurätten i Helsingfors anfort, att Nordberg i April månad år 1907. om beverans till Nordberg under söner marseglationen samma år af 400. fat Tertland ament till ett pris af 6. mark 60 penni per fåt, men att 207 No 407 Pag. 221. R. D. Cement - och Assällaffar John Nordde, samt Aktieldaget Mercan å Aktiebolaget Mercentile vid Karl med bemälda belag uppgjort aftal lolaget trets upprepade kraf icke till  Nordberg levererat omförmälda vara, Gde - W. t. B.t. - J. N. A. R. J. S. taf H. 1910
hvarför Nordberg varit trängen all taga concept från annat häll samt därvid erlägga för 3000. sål uppl: 9. mark 82. penni och för 1000. sål ena handa vara 10. mark 25. penni perfat; och som Nordberg sålunda på grund af Aktiebolaget Mercantiles underlåtenhet att fullgöra ifrågakom na leverans tidit förlust, har Nordberg yrkat Aktiebelaget Alexander förpliktande att till Nordberg i skadeständ utgifva 1570. mark jämte ränta och all därjämte godtgöra Nordberg umgälderna i målet. I saken hörd har Aktieldaget Mercentile genmält, att belaget af John Nordberg endast mettagit order om lererans af omförmälda parti ament men icke iklädt sig skyldighet att jälf till Nordberg lverera varan, utan öfverlämnat fullgörandet af lereran gen åt annan person samt därom underrättat Nordberg, hvarför och som Nordberg icke haft något att därtill anmärka, Aktiebolaget Mercentila emot sett käromålets förkastande. Härä har Rådstufvurätten medels utslag den 26. Oktober 1907. utlåtit sig i saken; och som i den af John Nordberg till stöd för krafet till Rådstuf verätten inlämnade, af Aktiebolaget Mercentile till Nordberg aflåtna skrifvelsen af den 16. Maj 1907 endast med delades, att belaget af Nordberg emotta git order å ifrågavarande parti, emot men att ordern af bolaget öfverlåtets till annan person, som åtagit sig leveransens fullgörande, samt utredning icke förebragts därom, att något aftal om berörda bevarans träffats parterna emellan; alltså och då Rädstufvurat ten ansett att Aktieldaget Merian tilo vid sådant förhållande icke kunde göras ansvarigt för den förlust, som genom bevarannens uteblifvande möjli gen drättat John Nordberg, har Råd stufvurätten förkastat Nordbergs i må let utförda talan. Hofrätten, under hvars pröfning föhn Nordberg i vadeväg dragit må let, har genom dom den 31. Maj 1910. låtit vid Rådstufvurättens utslag bero 208
Lill jämte det John Nordberg känts skyldig att med femtio mark godtgöra Aktiebelaget Mercentila dess i Hofrätten hafda umgälder i målet Uti Hofrättens dom har John Nordberg anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har taget må let i öfvervägande och finner utredt vara att Aktiebolaget Mervantile genom emottagande af ifrågavarande order iklädt sig skyldighet att under sammangelletienen år 1907. till Johan Nordberg leverera fyratusen sät Port land gement till ett pris af sex mark sextio penni per fot, men att beläget sedermera icke fullgjort denna leve rans och därigenom tillskyndat Nordberg, som nödgats från annat häll anskaffa sig varan, en förlust uppgå ende till trettonturen trehundra tio mark; i anseende hvartill och då den omhändigheten att Aktiebolaget Mer antile underrättat Nordberg om leve randens öfverlåtande åt annan person icke kunnat frikalla beläget från fullgörandet af sitt åtagande gent emot 209 Nordberg, pröfvar Kejserliga Senaten rätt vist, med upphäfvande af Hofrättens dom och Rådstufvurättens utslag, åläg ga Aktiebolaget Mervantile att emåtta Nordberg sagda förlust och i sådant afseende till Nordberg utgifva tretton tusen trehundra tio mark jämte fem procents årlig ränta därå från lagsökringsdagen den 26. Oktober 1907 tills fullbetalning följer; men i anseende till sakens beskaffenhet för Nordberg sjelf vidkännas sina i målet hafda kost nader. Det alle, som vederbör, till efter rättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. B. Anneberg Johannes Pesonen. A. J. Hahlström Johannes Pesonen. A. J. Hahlström pångtarasti SS 33 Haf Hellen
Maaliskuun 29 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarislisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, myllynpaikanja vesivoimankauppaa koskevassa jutussa, jossa Aänekosken Osakeyhtiö, Laukaan pitäjän tänekosken kylästä, on hakijana sekä Maanviljelijä Paavo Kaila, saman pitäjän Paadentaipaleen kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 29 päivänä Maaliskuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Sittenkun muiden muassa entinen Lautamies Matti Kankainen kauppakirjalla 3 päivältä Syyskuuta 1895 oli Maanviljelijä Kalle Tiiloselle luovuttanut kaikki omistamaan sa Tervakangas-nimiseen osuuteen Paatelan perintötaloa No 1 edellämainitussa Paadentaipaleen kylässä kuuluvat oikeudet ja omistukset myltynpaikkaan ja veteen AänekoskesSäsnä: F. S. V. A. R. t. K. H. k. F.  A. P. No 410. Pag. 290. R. D. 1909.
sa sekä Maanviljelijä Piilonen välikirjalla 22 päivältä samaa kuuta oli luovuttanut edelläsanotussa kauppakirjassa mainitut oikeudet Insinööri Johan Erland Hammaranille, joka taas oli myynyt samat oikeudet tänekosken Osakeyhtiölle oli osakeyhtiö Laukaan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että sanottu talonosuus, jonka Sahanomistaja Reda Fredrika Johansson kauppakirjalla 27 päivältä Huhtikuuta 1898 oli ostanut Matti Kankaiselta, kiinnitettäisiin niiden oikeuksien vakuudeksi, jotka kauppakirjalla 3 päivältä Syyskuuta 1895 oli luovutettu Maanviljelijä Pieloselle sekä sittemmin häneltä edellä kerrotuin tavoin siirtyneet Ainekosken Osakeyhtiölle, mutta oli Kihlakunnanoikeus, koska Beda Fredrika Johansson oli väittänyt, ettei hän ostuessaan kysymyksessä olevan talonosuuden ollut tietänyt mainitusta kaupasta, ja sen perusteella vastustanut kiinnityksen vahvistamista, katsonut asian joutuneen riitaiseksi ja osottanut Aänekosken Osakeyhtiön oikeudenkäynnillä todistamaan vaatimuksensa oikeaksi. Haastatettuaan Reda Fredrika Johanssonin Kihlakunnanoikeuteen on Aänekosken Osakeyhtiö vaatinut, että koska Boda Fredrika Johansson ostaessaan kyseenalaisen talonosuuden oli tietänyt kauppakirjasta 3. päivältä Syyskuuta 1895 ja Matti Kankainen myydessään puheenalaiset oikeudet Kalle Piiloselle oli talonosuudelle pidättänyt vapaan jauhatusoikeuden Aänekosken myllyssä, minkä oikeuden vakuudeksi kiinnitys oli 3 päivänä Joulukuuta 1897 vahvistettu Aänekosken Osakeyhtiön omistamiin puuhiomotehtaaseen ja myllyyn, sekä Boda Fredrika Johansson myöskin oli hyväksensä nauttenut tuota jauhatusoikeutta ja siis hyväksynyt kauppakirjan 3 päivältä Syyskuuta 1895, tämä kauppakirja julistettaisiin Boda Fredrika Johanssomäken sitovaksi sekä että 211
Beda Fredrika Johansson velvoitettaisiin korvaamaan Aänekosken Osakeyhtiölle sillä jutun vuoksi olleet kulut. Kuulustettuaan Beda Fredrika Johanssonia ja Matti Kankoista, on Kihlakunnanoikeus 9 päivänä Toukokuuta 1908 julistamassaan päätöksessa siinä mainituilla perusteilla katsonut riidanalaisen kauppakirjan Boda Fredrika Johanssonia sitovaksi, mutta asian laatuun nähden hyljännyt vaatimuksen oikeudenkäyn. tikulujen korvaamisesta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi tänekosken Osakeyhtiö ja, Boda Fredrika Johanssonin myytyä kauppakirjalla 15 päivältä Toukokuuta 1908 pojalleen Paavo Kailalle Tervakankaan tilan, Paavo Kaila olivat, kumpikin erikseen, vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 14 päivältä Elokuuta 1909 katsonut, ettei Aänekosken Osakeyhtiö vastoin Boda Fredrika Johanssonin kieltoa ollut voinut toteennäyttää, että Boda Fredrika Johansson ostuessaan kysymyksessä olevan talonosuuden oli tietänyt puheenalaisesta myllynpaikan ja vesivoiman luovutuksesta, eikä myöskään selvittää, että Beda Fredrika Johansson sittemmin oli suostunut mainittuun luovutukseen minkä vuoksi Hovioikeus, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Aänekosken Osakeyhtiön kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Aänekosken Osakeyhtiö anonut muutesta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Paavo Kaila on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei ole näytetty. että Boda Fredrika Johansson tahi Paavo Kaila ovat, niinkuin on säädet. ty 12 päivänä Kesäkuuta 1895 maatilojen osittamisesta annetun asetuksen 14 SS:ssä, hyväksyneet puheena olevan myllynpaikan - ja vesivoimanluovutuksen, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut; ja velvoite212
taan Aänekosken Osakeyhtiö suorittamaan Paavo Kailalle hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. teus Saarikoski. Walter Andersin. teus Saarikoski. Winter Anders teus Saarikoski. AlB. Annerby K. R. Helanen H. Amberg K. R. Helanen B. Amberg K. R. Helanen B. Amberg K. R. Helanen K. Auer Maaliskuun 29 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, luovutuskirjan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jos ja ovat Torppari Herman Juhonpoika Laitinen, Hankavalmen pitäjän Sauvonmäen kylästä, omas ta puolestaan ja alaikäisten lastensa Herman Leopold, Selma Johanna, Albert ja Hilda Laitisen holhoojana ynnä Calumietin kaupungissa Miekigenin vastiossa Pohjois Amerikan Yhdysvalloissa nykyään oleskelevien täysiikäisten poikainsa Työmiesten Juho Nestor ja Edvard Laitisen oikeudenvalvojana, kuin myös Torppari Tobias Villenpoika Oranen ja hänen vaimonsa Eva Liisa Knäläinen, Kangasniemen pitäjän Kaihilanmäen kylästä, haki joina sekä Loismies Albin Vilpien poika Manninen viimesanotun pitäjän Kutemajärven kylästä, poisjääneena vastaajana Annetläsnä: F. F.  W. A. - R. H. - H. A B. F. M. 213 2/9 322 R. D. 1910.