Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tit särskild uti en förteckning uppräknad lösegendom, som värderats till 4, 136. mark 50. penni, under förbehåll att lösegendomen borde, då arrende aftalet upphörde, återställas vid samma värde, samt att ifrågavarande lösegendom, sedan Agronomen Banka emellertid upplåtit sitt bo till konkurs och legorätten därigenom upphört, vid den 4. April 1906. och 5. därpåföljande Juni föranstaltade offentliga auktioner försålts för samnanlagdt 1,948. mark 40. penni; och som lösegendomens värde sålunda nedgått med 9, 188. mark 10. penni, har Vicehäradshöfdingen Hernberg yrkat Johannes Alkmans förpliktande att till Fernberg utgifva nästsagda belopp jämte ränta. I saken hörd, har Johannes Alknan genmält, att konkursförvaltningen utan anmärkning återtagit ifrågakomna lösegendom, hvarför och då den omständigheten, att sagda egendom å auktion ej betingat sig högre pris än det uppgifva, icke ådagalade att egendomen i själfva verket uti samma mån försämrats eller nedgått i värde, Johannes Alkman emot sett förkastande af käromålet. Häradsrätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för sina rättegångskostnader, har medels den 1. Februari 1907. afkunnadt utslag utlåtit sig; och alldenstund Johannes Akman, då han tillträdde arrendet af ofvannämnda rusthållshälft, emottagit af Agronomen Raucken särskild lösegendom, uppgående enligt en af Alkman och Rancken underskrifven förteckning till ett sammanlagdt värde af fyratusen etthundra trettio rätteligen fyratusen etthundra trettiosex mark femtio penni, fördenskull och då Johan nes Alkman enligt omförmälda kontrakt förbundit sig att vid arrendetidens slut återlämna lösegendomen vid enahanda värde, men samma egendom, rörande hvars uppskattning parterne vid arrende aftalets upphörande ej träffat någon öfverenskommelse, å offentlig auktion betengat sig ett pris af endast ettusen niohundra fyratioåtta mark fyratio penni, har Häradsrätten ålagt Johannes Akman att till Vicehäradshöfdingen Herrberg, i hans förberörda egenskap, emot kvitto genast utbetala skillnaden emel287
lan dessa belopp med tvåtusen etthundra åttatioåtta mark tio penni jämte fem procents årlig ränta därå från den 24. Oktober 1906., då stämningen i målet delgifvits Alkman, tills full likvid skedde; samt att därhos med sjuttiofem mark godtgöra Vicehäradshöfdingen Sternberg dennes i målet hafda kostnader Hofrätten, under hvars pröfning Johannes Allkman i vadeväg dragit målet, har genom den 18. December 1907. gifven dom fastställt Häradsrättens utslag samt ålagt Johannes Alkman att till Vicehäradshöfdingen Hernberg, i ersättning för dennes i Hofrätten för målet hafda umgälder, utgifva fyratiofem mark, Uti Hofrättens dom har Johannes Alkman anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det Johan nes Allkmans anhållan om sakens återförvisande till Hofrätten på det att han linge därstädes eller inför Häradsrätten låta såsom vittnen afhöra särskilda persöner, hvilkas skriftliga intyganden bilagts ändrings ansökningen, af Kejserliga Senaten afslås, enär Akman genom sagda intyg icke ådagalagt, att han kom föreställa någon å målets utgång verkan de bevisning, finner Kejserliga Senaten, vid pröfningen af själfva saken, Johan nes Alkman icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom vid hvilken förty skall förblifva. Det allesom vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Bonde. R. Hen. Wännän: R. A. Bonde. R. Hen. Wännän: C. J. Timgren. Edala klander 1al. Ilmqvitt Ossian Schauman 288
Toukokuun 13 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, takaisin saantia koskevassa jutussa, jossa Palstatilallinen Juho Alfred Lindholm, Pöytyän pitäjän Karhunojan kylästä, on hakijana sekå Varatuomari Kuno Alfthan, Turun kaupungista, Puutavaraasioitsija Aukusti Lindholmin konkurssipesän toimitsijana, ja mainitussa kaupungissa oleva Toiminimi Gust. A. Lindblom Efterts. saman konkussipesän velkojana saapuville tulleina, mutta Pöytyän piirin Kruununnimismies Matti Hurme, toisena toimitsijana, sekä Loimaan ja Pöytyän Säästöpankki, sanotun konkurssin velkojana, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 13 päivänä Toukokuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksesLäsnä: R.t. N. S. - C. J. T. - bot.- V. R. 280 No 609. Pag. 12. R. D. 1908.
sä, saanut tietää seuraavaa: Pöytyän ja Yläneen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Varatuomari Alfthan ja Kruununnimismies Hurme sekä Toiminimi Gust. A. Lindblom Efterte. ynnä Loimaan ja Pöytyän Säästöpankki lausuneet, että Aukusti Lindholm, luovuttaessaan omaisuutensa konkurssiin, oli ilmoittanut kauppakirjalla 6 päivältä Kesäkuuta 1902 myyneensä Karhunojan kylässä omistamansa Räihinsuo nimisen palstatilan kaikkine irtaimistoineen pojallensa, mainitulle Juho Alfred Lindholmille; mutta koska tuota kauppaa ei oltu todellisuudessa tehty, ovat Varätuomari Alfthan ja hänen asiakumppaninsa vaatineet, että Juho Alfred Lindholm velvoitettaisiin luovuttamaan Aukusti Lindholmin konkussipesään kaikki ylläkerrotussa kauppakirjassa lueteltu omaisuus. Asiasta kuulustettuna, on Juho Alfred Lindholm väittänyt kauppakirjalla 6 päivältä Kesäkuuta 1902 Aukusti Lindholmilta ja tämän vaimolta Amanda Eufrosyne Lindholmilta todellakin ostaneensa siinä mainitun omaisuuden sekä sen vuoksi anonut kannetta hyljättäväksi ja pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Sittenkun myöskin Aukusti ja Amanda Eufrosyne Lindholmia oli kuulustettu jutussa, on Kihlakunnanoikeus 12 päivänä Helmikuuta 1906 julistamassaan päätökssä katsonut, ettei Juho Alfred Lindholm ollut laillisesti toteennäyttänyt Aukusti ja Amanda Eufrosyne Lindholmilta 6. päiväksi Kesäkuuta 1902 päivityllä kauppakirjalla ostaneensa siinä lueteltua omaisuutta, jonka vuoksi Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Juho Alfred Lindholmin heti jättämään Aukusti Lindholmin konkussipesän haltuun puheenalaisen omaisuuden ilman lunastusta; ja sai Juho Alfred Lindholm itse kärsiä hänellä asiasta olleet kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Alfred Lindholm oli vetoamalla suottanut jutun, on tuomiossa 28 päivänä Marraskuuta 1907 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä sitä paitsi velvoittanut Juho Alfred 290
Lindholmin neljälläkymmenellä markalla kolvaamaan Varatuomari Alfthanille ja Toiminimelle Gust. A. Lindblom Efterts. näille Hovioikeudessa asiasta johtuneet kulungit. Hovioikeuden tuomioon on Juho Alfred Lindholm anonut muutosta perustelmalla, johon Varatuomari Alfthan ja Toiminimi Gust. A. Lindblom Efterts. ovat säädetyssä järjestykses. sä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Alfred Lindholm ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Juho Alfred Lindholm velvoitetaan suorittamaan Varatuomari Alfthanille ja Toiminimelle Gust. A. Lindblom Eftertr yhteisesti; korveukseksi heillä jutussa täällä olleista kustannuksista, seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brede. C. J. Tingren. Eelavidalyander. 1all Blingirt Esdomieet Toukokuun 13. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Vaasan Hovioikeudesta tulleessa, talletustodistuksen takaisin saamista ja korvausta koskevassa jutussa, jossa Outun kaupungissa toimiva A. Santaholma Osakeyhtiö on hakijana ja Haukiputaan kruununkalastusmentiyhtiö vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 13. päivänä Toukokuuta 1908 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Haukiputaan kruununkalastus arentiyhtiö ja A. Santakolma Osakeyhtis olivat sitä varten valittujen välimiesten sotkaistavaksi jättäneet kysymyksen sen räkingon korvaamisesta, jonka mainitun osäkeyhtiön kesällä 1904. Haukiputaan joissa toimittama puutavarain lauttaus kalastus arentiyhtiön ilmoituksen mukaan oli sille matkaansaattanut, olivat välimiehet 31. päivänä Toukokuuta 1904. antamassaan välikyltuomiossa lausuneet havainneensa, että tämä: f. N. f. W. - E. P. - A. G. No 610. Pag. 73. R. D. 1907
A. Santakolma Osakeyhtiön lauttaamat puutavarat kelpaamattomien johtopuomien vuoksi olivat päässeet rikkomaan kalastusarenti yhtiön Haukiputaan jokeen asettaman lakipadon niin, ettei sitä saman kuun 24. päirästä kuuteen vuorokauteen oltu voitu käyttää tarkotukseensa, sekä senvuoksi velvoittaneet A. Santakolma Osakeyhtiön korvauksi me netetystä kalansaaliista maksamaan Haukiputaan kruununkalastus arentightiölle yhteensä neljäsataa viisikymmentä markkaa, laittamaan palon jälleen kuntoon ja palkitsemaan välimiehille toimituksen kustennukset yhdeksälläkymmenellä markalla, mikä palkkio kalastus arentyhtiön tuli etukäteen suorittaa välimiehille Haastatettuaan Haukiputaan kruunun kalastus arentightiön Iin, Kiimingin ja Hellkiputaan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, on A. Asentakolma Osakeyhtiö sen jälkeen, viitaten Oulun läänin Kuver nöörin lauttauksesta Haukiputaan joissa 9. päivänä Toukokuuta 1877. vahvistaman lauttaussäännön 1. SSään, jonka mukaan lauttausta sai join varrella olevan Maunun sahan kohdolta joen suulle saakka esteettömästi harjoittaa muulloin paitsi 1. päivästä Kesäkuuta 1. päivään Syyskuuta, Huhlakunnanoikeudessa vaatinut, että koska puutavarain lauttaus sanotussa osassa Haukiputaan jokea, jossa kyseessä oleva laki pato oli, mainitun säännöksen mukaan Toukokuun ajalla oli kokonaan vapaata eikä kalastus ernyhtiöllä siis ollut oikeut ta siihen aikaan padollaan estää ja mikeuttaa lauttausta, saatikka vaatia korvausta palolle sattuneesta vahingosta kalastus arentightiö, joka takavarikon uhalla oli A. Rantakolma Osakeyhtiöltä vaatinut ja saanut viidensadan neljänkymmenen markan talletustodistuksen vakuudeksi välitystuomiolla maksettavaksi määrätyn korvauksen ja kulujen suorittami sesta, velvoitettaisiin osakeyhtiölle takasin antamaan sanottu talletustodistus sekä sen ohessa korvaamaan lohipadon korjaamiseen kuluneet sata seitsemänkymmentäviisi markkaa Kanteesta kuulustettuna on Haukiputaan kruununkalastus arentightiö huomanttanut, ettei mainitun lauttaussaan nön 1. SSn sollima esteetön irtonaisten puit292
ten lauttaus suinkoon vapauttanut puit ten omistajaa joka tapauksessa korvaamasta lauttauksen kautta lohipadolle mahdollisesti tapahtunutta vahinkoa, koska saman lauttaussäännön 2. SS:ssä nimemann on määrätty, että puitten omistajan tuli, irtonaisia puita lautattaessa, sopivilla johtopuoneilla suojella muun muassa kysymyksessä oleva lohipato; mihin nähden ja kun sanottu lohipato aina oli lyöty jokeen niin pian kuin jääsuhteet olivat sen sallineet, eikä kalastus arentightiö ollut mit lään tavalla estänyt puitten lauttaamista, kalastus arentightiö on anonut kannet ta kyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus, jossa A. Santaholma Osakeyhtiö myöskin on vaatinut korvausta oikeudenkäyntikuluistansa, on 13. päivänä Helmikuuta 1905. julistetussa päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut kalastus arentiyhtiön osakeyhtiölle takaisin antamaan yllämainitun talletustodistuksen ynnä maksamaan padon korjaukseen menneet sata seitsemänkymmentäviisi markkaa, jonka ohessa kalastus arentightiön tuli kuudellakymmenellä markalla palkita osakeyhtiön oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Haukiputaan kruununkalastus arentiyhtiö oli vetaamalla saattanut jutun, on puheenalaisessa tuomiossa antanut lausuntonsa siitä; ja koska lohon pyytäminen Haukiputaan joessa Toukokuun aikana ei ollut kielletty eikä se seikka, että irtonaisia metsäntuotteita ylläviitatun kuittaussäännön mukaan sai siitä kohti jokea, missä kalastus arentightiön lohipato sijaitsi, sanottu na aikana esteettömästi lautata, voinut vapauttaa A. Santaholma Osakeyhtiötä velvollisuudesta korvata lauttauksesta kalastusarentilyhtiölle koitunutta vahinkoa, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt A. Santakol ma Osakeyhtiön asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on A. Lantaholma Osakeyhtiö anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Haukiputaan kruununkalas tus arentightiö on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tänän jutun ja katsoo, ettei A. Lontaholma 293
Osakeyhtiö ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan A. Santakolma Osakeyhtiö suorittamaan Haukiputaan kruununkalastus arentightiölle, korvaukseksi yhtiön kulungeista asiata täällä valvoessaam, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakontKeisarillinen Suomen Senaatti: Julius Nummelin Edvard Sandani. L. Wirkman A. W. Granström Uno Strömsten. Toukokuun 14 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Vaasan Hovioikeudesta tulleessa, maan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Eenok Argillander, Viitasaaren pitäjän Keitelleenpohjan kylästä, on hakijana sekä Talolliset Antti Kumpulainen ja Juho Turpeinen, sanotusta kylästä, vastaajina Annettu Oikeusosastossa 14 päivänä Toukokuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Viitasaaren pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Eenok Argillander, joka omistaa Kaislaharjuksi sanotun puolen Lökön perintötilasta yllämainitussa Keiteleenpohjan kylässä, lausunut että, sittenkun Lökön talo vuonna 1804 tapahtuneessa isossajaossa oli jaettu kahtia tilan silloisten omistajain Erik Erikinpojan ja Juho Heikinpojan kesken, jolloin edellinen oli saanut Lököksi sanotun ja Juho Heikinpoika Kaisaharju nimisen osuuden, nämä olivat Läsnä: R. A. W. H. C. J. T. C A-W. K. No 612. Pag 56 R. D. 907.
5 päivänä Elokuuta 1805 toimitetussa tiluspalstain paalutuksessa keskenänsä tehneet sellaisen sopimuksen, että Erik Erikinpoika saisi ottaa Juho Heikinpojan omistamalle Kaislaharjun tilanosuudelle joutuneelta ulkometsäpalstolta kotitarpeeksi poltto- ja rakennuspuita, mutta kun Lökön talon nykyiset omistajat Antti Kumpulainen ja Juho Turpeinen, vaikka tuo sopimus koski ainoastaan sen tekijöitä eikä Lökön ja Kaislaharjun tilojen vastaisia omistajia, edelleenkin käyttivät hyväkseen tuota oikeutta, on Eenok Argillander vaatinut, että puheenalainen sopimus julistettaisiin mitättömäksi sekä Antti Kumpulainen ja Juho Turpeinen velvoitettaisiin Eenök Argillanderin vapaaseen hallintaan luovuttamaan mainittu metsäpalsta, minkä ohessa Eenok Argillander on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Asiasta kuulustettuina, ovat Antti Kumpulainen ja Juho Turpeinen vastustaneet kannetta, syystä että ylläsanottu 5 päivänä Elokuuta 1805 tehty sopimus oli pantu jaon perusteeksi ja niinmuodoin oli talojen vastaisia omistajia sitova. Kihlakunnanoikeus on päätöksessä 4 päivänä Lokakuuta 1904 mainitsemillaan perusteilla julistanut kysymyksessä ole van sopimuksen voimattomaksi Eenok Argellanderia vastaan sekä velvoittanut Antti Kumpulaisen ja Juho Turpeisen, Lökön talonosuuden nykyisinä omistajina, Eenok Argillanderin yksinomaan nautittavaksi luovuttamaan ylläsanotun metsämään; ja samalla kuin Eenok Argillander asian laatuun nähden sai itse kärsiä hänellä siinä olleet kustannukset, jätettiin Antti Kumpulaiselle ja Juho Turpeiselle avoimeksi erikseen hakea oikaisua edellämäinittuun halkomistoimitukseen, jos he katsoivat syytä siihen olevan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Kumpulainen ja Juho Turpeinen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 26 päivänä Helmikuuta 1907 katsonut selvitetyksi, että Erik Erikinpoika ja Juho Heikinpoi295
ka puheenaolevassa talonhalkaisussa olivat keskenään tehneet sellaisen, jaossa laadettuun pöytäkirjaan otetun ja 6 päivänä Toukokuuta 1845 vahvistettuihin jakokarttoihin myös merkityn kirjallisen sopimuksen että, kun Erik Erikinpojalle jaetulla metsäpalstalla ei ollut riittävästi polttoja rakennuspuita, mutta sellaisia runsaasti oli sattunut Juho Heikinpoan ulkometsäpalstalle, eikä Erik Erikinpojan tila niitten puutteessa voinut pysyä kannallaan, Erik Erikinpoika oikeutettiin ottamaan tämä tarpeensa sanotulta ulkometsäpalstalta; ja koska sanotun sopimuksen oli katsottava kuuluneen itse jakoon sekä, sen laatuun ja tarkoitusperään nähden, sitovan myös mainitun, Kaislaharjun tilaan kuuluvan ulkometsäpalstan vastaisia omistajia, sentähden ja kun ei Enok Argillander ollut voinut näyttää tuon sopimuksen lakanneen olemasta voimassa tai muutoinkaan käyneen mitättömäksi, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Eenok Argillanderin asiassa ajaman kanleen. Hovioikeuden tuomioon on Eenok Argillander anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Antti Sumpulainen ja Juho Turpeinen ovat säädetyssä järjestyksessä vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska puheenalainen, Erik Erikinpojan ja Juho Heikinpojan välinen sopimus on tehty vasta sen jälkeen kuin Lökön silloisen kruununluontoisen talon tilukset, niitten joukossa myöskin metsämaa, halkomista varten olivat paalutetut ja asianosaiset hyväksyneet toimituksen, eikä tuota sopimusta niinmuodoin, halkotoimitukseen kuulumattomana ja vaikuttamattomana, voida katsoa renok Argillanderia, Kaislaharjun perintötalon nykyisenä omistajana, sitoväksi, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi kumoten Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion, vahvistaa sen loprotuloksen, johon Kihlakunnanoi296
keus on asiasta johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A. 28dd. 1. Menl. hemman R. A. 28dd. 1. Menl. hemman C. J. Tingren. Eelola klander. Carl Aluqvist. Uno Strömsten Den 20 Maj 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Handlanden Paul Sergejeff, från Wiborgs stad sökande, samt Arkitekten Knut Wasastjerna, från Helsingfors stad, svarande: Gifven. uti Justitiedepartementet den 20 Maj 1908. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Efter stämning å Handlanden Sergejeff har Arkitekten Wasastjerna vid Rådstufvurätten i Wiborgs stad yrkat att, emedan Handlanden Sergejeff, som den 7 September 1904 af Arhitehten Wasästjerna tillhandlat sig en honom tilllörig, Karahu" benämnd segeljakt för ett öfverenskommit pris af tiotusen mark, icke kunnat, ehuru priset bort öfvde: J. N. S. W. 6. P. A. E. No 638. 2o 638. Pag. 83. R. D. 1908.
påföljande dag af Handlanden Sergijeff gäldas, i godo förmås att fullgöra denna sin betalningsskyldighet, Handlanden Sergejeff måtte förpliktas att till Arhitehten Wasastjerna utgifva förberörda tiotusen mark jämte ränta. J saken hörd, har Handlanden Sergejeff förmält, att han afslutat köpet under förutsättning att ifrågavarande jakt innehade de egenskaper, Arkitekten Wasastjerna i sådant afseende för honom uppgifvit, hvarför och då Handlanden Sergejeff emellertid blifvit härutinnan visaledd och något verhligt köp sålunda icke kunde anses hafva kommit till stånd, Handlanden Sergejeff motsagt krafvet; därå Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides ojort anspråk på godtgörelse för sina umgälder i målet, uti utslag den 20 September 1905 funnit utredt vara, att Handlanden Sergejeff den 7 September 1904 af Arkitehten Wasastjerna köpt förenämnda jakt för ett pris af tiotusen mark, hvilket pris Sergejeff utfåst sig att påföljande dag erlägga, i anseende hvartill och då Handlanden Sergejeff icke gittat styrka, att köpets bestånd gjorts beroende af villkor, som berörda jakt ej skulle hafva uppfyllt, Rådstufvurätten ålagt Handlanden Sergejeff att emot hvitto till Arkitekten Wasastjerna genast utbetala fordrade tiotusen mark jäm te sex procents årlig ränta därå räknadt från den 8 September 1904 tills full betalning följde, hvarhos Handlanden Sergejeff skyldigkänts att med åttahundrafemtio mark ersätta Arkitekten Wasastjerna hans kostnader rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Sergejeff i vädevågdragit målet, har medels dom den 22 Februari 1908 fastställt Rådstufvurättens utslag samt skyldigkännt Handlanden Sergejeff att till Arkitekten Wasastjerna 298
gälda afgifterna för dennes exemplar af Hofrättens dem i målet med femton mark åttatio penni. Uti Hofrättens dom har Handlanden Sergejeff sökt ändring medels hit ingifven deduktion, hvilken Arkitehten Wasastjerna i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Handlanden Sergejeff icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem, vid hvilken alltså kommer att bero; och ålägges Handlanden Sergejeff att till Arhitehten Wasastjerna erlägga afgifterna för dennes exemplar af Kejserliga Senatens dom i målet med trettiotvå mark tjuguåtta penni. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Julius Hummelin J. Wickman Edvard Paldani. A. W. Granström. Edvard Paldani. A. W. Granström. Uno Strömstén. Den 20 Maj 1908 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Landthushållarene Ernst Fagerström från Köpköle, Thure Fagerström, från Konungsböle, och Theodor Fritjof Fagerström, från Antby byar i Snappertuna kapell, samt Johan Theodor Fagerström, från Kouvola enstaka rusthåll i Lojo socken, gemensamt, sökande, samt Bruksegaren Ulrik Palmu, från Dragsfjård kapell, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 20 Maj 1908 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter å Ernst, Thure, Theodor Fritjof och Johan Theodor Fagerström Odde J. M. W. - E. P. - A. C. 29 SS: 642. Pag 48. R. D. 1907
utverkad stämning har Bruksegaren Palmu vid Häradsrätten i Karis sockens, Suappertuna kapells och Svartå Eruksförsamlings tingslag anfört att Ingeniören William Fagerström, som af Bruksegaren Palmu tillhandlat sig Björkboda egendom, bestående af Erkis, Öster gård, Mellangård Nybondas, Stuus och Vestergård hemman i Björkboda by af Dragsfjärd kapell, för ogulden köpeskilling tillhandahållit Palmi en af Ingeniören Fagerström den 27 September 1902 utfärdad och å innehafvaren ställd förskrifning å 70,000 mark med löpande 6 pro cents årlig ränta, för gäldande hvaraf, såvidt förskrifningens innehåll icke utginge ur värdet af berörda hemman, Ernst Fagerström och hans bemälde medparter den 29 i sagda månad ingått en för alla och alla för en proprie fyllnadsborgen; samt att, sedan Ingeniören Fagerström upplåtit sitt bo till sine borgenärers förnöjande och omordade hemman, uti hvilka inteckning blifvit fastställd till säkerhet för sagda förskrifnings innehåll, jämlikt borgenärernes i konkursen den 3 Oktober 1903 fattade beslut den 3 därpåföljande December blifvit utmätningsvis försålda, Bruksegaren Palmus nämnda fordran, som af Palmu bevahats i Ingeniören Fagerströms konkurs och jämte ränta vid auktions tillfället utgjort 74970 mark, vid fördelningen af köpeskillingen för berörda hemman den 14 Januari 1904 utgått med 87.751 mark 19 penni. I anledning häraf har Bruksegaren Palmi yrhat att Ernst Fagerström och hans medparter måtte åläggas att på grund af omförmälda borgen, gemensamt eller den af dem som tillgång egde till Palmu utgifva jannu oguldna 17,218 mark 81 pen300