Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ri Wuorinen ja hänen yllämainitut Keisarilliseen Senaattiin saapuneet asiakumppaninsä anoneet muutosta perustelmalla, johon Robert Joki ja hänen asiakumppaninsa ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Vihtori Wuorinen ja hänen asiakumppaninsa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Vihtori Wuorinen ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Robert Ingarna i målet sig föredragas och asiakumppaninsa suorittamaan Robert Ongarna i målet sig fordragas och Joelle ja tämän asiakumppaneille, heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentä mark kaa. Tiitä kaikki asianomaiset noudat takoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Eino Inanikoski Walder Anders Eino Saarikoski Walter Andersson Eino Saavikoski WaK. Auer B Annberg Nyman B Annberg Nyman Haf Hellen Den 20 Mars 1914 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål, angående förpliktande att afträda jordomräde, emellan Kyrkuskunkan Eva Johanna Michelsson, från Åbo stad, sökande och Gärdsegaren Johan Henrik Löfgren, från samma stad, svarande: Gifven i Justitiedepartamentet den 20. Mars 1914. Kejserliga Senaten har låtit handt dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Åbo har Johan Henrik Söfgren anfört att han egde hälften samt Eva Johanna Michelsson och Gärdsegaren Otto Lindholm eller Sehtiö hvardera en fjärdedel af gården och tomten No 4. trettiondeförsta kvarteret och sjunde stadsdelen af Åbo stad och att en till sagda tomt hörande, från Pärter Långgatan till Västra Simigatan emellan tomterna Nris 4 och Sarv. 1.S. J. P. R. H. A. B. 28 No 526. 28 SS: 526 Pag 292 R. 0 1910 28.
derintills alltid följts, varit fördelad som återställa omnämnda tredgårds emellan de skilda gårdslarna rubel mark i dess förra skick och afträda da att till Johan Henrik Sefgréns densamma till Johan Henrik Söppéns andel af gården hört den mot vårt fria förfogande. ra Tingatan befintliga hälften och I saken hörd har Eva Johanna under förloppet af år 1805. då jämngen omnämnda stänhet, uppläm iHenrik Fogrén ännu varit omyn frågavarande uthusbyggnad och inplank, hvilket på vederbörande börd fattigad, ener tomten ifråga vara myndighets tillsägdes uppföds å 2/6. och eftad och hon vid sagde uthus hustru Leningatan, än äfven å barn i enlighet med en af Magistaten nehållande tillstaga, till och angård och af Guvernören i länet den 21. starkunn jämte afloppteckning i häraf, sammanräknadt med det starkunn jämte afloppteckning i häraf, sammanräknadt med det Parkkunn jämte afloppstodning, i huset, sammanre gen yrkat att Eva Johanna Häg upptage, icke öfverstigit en fjerdechelsson måtte åläggas att en uti del af tomtens hela ytinnehåll5 löpande, omkring sju och en half honom viss tid aflägsna sagda utheter ked samra tredgårdsmark en förbryggnad och Sörskund samt återligt gammal öfverenskommelse, som nyföra det förstörda pannet äfvenvarit fördelad som återställa omnämnda trädgårdsprt No 9. Korpera Tingatan befintliga hälften och I saken hörd har Eva Johanna ra Tingatan befintliga hälften och I saken hörd har Eva Johanna af trädgårdrjorden, men att två för Michelsson väl medgifvit att han lähanna Michelsson emellertid låtit til nedaga det af Johan Henrik Löflig och vistats å utrikes ort, ej rätta omerdade afloppskodning, men mindre nedtaga och förstora det påstått sig hafva varit därtill begrans omförmälda tredjärdjord mått uppnads uppförande, som egt rum ma område uppbygga ett uthus, inlige i Åbo den 1. October 1904 godhand lider samt afträderrum äfvensom i nästrägda månad fastställd utframför denna byggnad uppläsa en gång, iaktagit att grunden till utanseende hvartill Johan Henrik Suf omrade öfriga henne tillhöriga hus 283 28.
På grund, häraf och som Eva Johanna Michelsson själf år 1902 jämlikt Magistratens den 8 Januari 1902 meddelade beslut uppfört ifrågakomna plank, har Eva Johanna Michelsson, som förnekat att hon skulle egt kännedom om den af Johan Henrik Löfgrén omnämnda öfverens kommelsen beträffande tomtens besittande, emotsett att käromålet såsom laglöst måtte förkastas. Rådstufvurätten, hvarest parterne å ömse sidor anhållit om ersättning för rättegångskostnaden, har genom den 17 December 1906 i målet afkunnadt utslag funnit omordade tomt visserligen icke hafva blifvit vare sig styrkad eller klufven med vederbörligt tillstånd; men som utredt vore, att näst efter Timmermanslärlingen Jakob Tammelin, som egt hela tomten, Sjömannen Henrik Leander Söderström såsom egare af hälften af tomton med begifvande af Timmermansgrällen Henrik Lindgren och Stadsbetjenten Carl Jofart Melander, hvilka samtidigt med Söderström egt den andra hälften af tomton till hälften hvardera, besuttit af tomtens trädgårdsplan den till Västra Siningatan sig sträckanse hälften däraf, och att Söderström tillförsäkrat sina efterträdare i eganberätten till sin tomthälft samt desse i följd åt nuvarande egaren läraf Johan Henrik Sefgrén berittningsrätten till sagda hälft af tomtens trädgårdslan, har Rådstufvurätten ansett Johan Henrik Söfgrén såsom egare af hälften utaf nämnda tomt ega rätt att beritta ifrågavarande hälft af trädgårdsplanen samt förty Eva Johanna Michelssons åtgärd att förfoga öfver densumma uti omtvistadt afseende hafva varit orättmätig och skett utan laga rätt; i anseende hvartill Rådstufvurätten ålagt Eva Johanna Michelsson att vid vite af fyrahundra mark inom fyra månader från nästnämnda dag låta från ifrågavarande område undan281 28. K. R. D.
skaffa förberörda därå uppfönda summanbyggda bonings- och uthus och den därstädes inrättade afloppstedningen samt försätta det plank, som Eva Johanna Michelsson låtit nedtaga för uppförande af sagda hus, uti ders förra skick äfvensom afträda om rådet till Johan Henrik Löfgréns från förlogande, hvarhos Eva Johanna Nihelsson skyldigkänts att med tvåhundra tjugufem mark godtgöra Johan Henrik Löfgrén hans umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Eva Johanna Michelsson i vadevägdragit målet, har medels den 9. tugusti 1910 gifven dom låtit vid Rudstufvurättens utslag bero, dock sålunda att den tid af fyra månader, inom hvilken det ålåg Eva Johanna Michelsson att vid henne förelagdt vite undanskaffa omförmälda å ifrågavarande område uppförda byggnad och den därstädes inrättade afloppstedningen samt förrätta förenämnda plank uti dess förra skick äfvensom till Johan Henrik Söfgréns fria förfogande afträda sagda område, borde räknas från den dag Hofrättens dom gafs; och skyldigkändes Eva Johanna Michelsson att med femtio mark ersätta Johan Henrik Söfgrén dennes i Hofrätten uti målet hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Eva Johanna Michelsson sökt ändring medels deduktion, den Johan Henrik Löfgrén bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Eva Johanna Michelsson icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty kommer att bero, dock sålunda att Eva Johanna Michelsson bör, vid henne förelagdt vite, fullgöra hvad Hofrättens dom innehåller före den 1 September 1914 och kännes Eva Johanna Michelssva skyldig att till Johan Henrik Löfgrén i ersättning för hans härstädes för målet hafda kostnader utgifva sextio mark. Pet alle, som 285 28. K. R. D.
vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen A. E. Lullman K. R. Helanen A. E. Lullman Maaliskuun 21. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta gaslammin pitäjän Palvalahden kylästä, on hakijana ja Jolästä oleva Maakauppias Juho Makkonen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21. päivänä Maaliskuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä epittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Savonlinnan kaupungin Ruustuvanoikeudessa on Kalle Juho Muhonen vaatinut, että Juho Makkonen, joku oli tunnustanut vaadittaesii makattavaksi Kalle Juho Muhosen veljen Matti Muhosen 19. päivänä Toukokuuta 1910. asettaman, Kalle Juho Muhoselle siirron kautta joutuneen viidentoistatuhannen markan suuruisen förnä: F. S. W. t. B. et - E. N. K.t B. F. M: No 528. Pag. 8. R. D. tulleessa vekselijutussa, jossa Maanviljelijä Kalle Juho Muhonen, Kanroisten pitäjän Ruokojärven kyvekselin, velvoitettaisiin suorittamaan Kalle Juho Muhoselle vekselin sanot1913. 28. 4. R. D.
tu määrä korkoineen 18. päivästä Huhtikuuta 1912, jolloin vekseli oli Makkoselle esitetty lunastettavaksi, kuin myös korvaamaan Kalle Juho Muhosen oikeudenkäyntikulut. Raastuvanoikeus, jossa Juho Makkonen on vastustanut kannetta, on 26. päivänä Elokuuta 1912. julistamallaan päätöksellä koskei Kalle Juho Mushonen ollut vastoin Juho Makkosen kieltoa toteensaattanut Makkosen tunnustaneen puheenalaista vekseliä, kyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kalle Juho Muhonen oli vetoamalla saattanut jutun, on 21. päivänä Marraskuuta 1912. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan, sen ohessa velvoittaen Kalle Juho Muhosen suorittamaan Juho Makkoselle neljäkymmentä markkaa korvaukseksi hänellä asiass ta Hovioikeudessa olleista kuluista. Hovioikeuden tuomioen on Kalle Juho Muhonen anonut muutosta perustelmalla, johon Juho Makkonen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Kalle Juko Muhonen ole esittänyt syytä muutkaa Kovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kalle Juho Muhonen suorittamaan Juho Hakkoselle hänellä jutun vuoksi täälsä olleiden kulujen korvaukseksi kuuikymmentä markkaa. Tätä kaiksi asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: till Svenkoski Walder Andersson till Svenkoski Walder Andersson B. Anneberg K. Auer Nyman P. F. Aro 287 28. " R. D.
Maaliskuun 21 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla. Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, holhoustilin moitetta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Herman Erkinpoika Helin, Korpilahden pitäjän Muuramen kylästä, on hakijana ja Talollinen Otto Vilpunpoika Hagelin, Jyväskylän pitäjän Reijon kylästä, vastaajana: Annettu Oikeuso rastossa 21 päivänä Maaliskuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niis tä saanut tietää: Sittenkuin Otto Hagelinin iså Filppu Salomoninpoika, Hagelin, joka oli ollut Herman Helenin vaimon Iida Johanna Helenin holhoojana, oli hevälillä vuonna 1900 kuollut sekä Otto Hagelin ja Vilppu Hagelinin leski Helena Hagelin, hänen oikeudenomistajinaan, olivat antaneet Herman Helenille Toukokuun 1 päivänä 1901 Läsnä: F. S. H. B. R. A. E. N. No. K. Å. B. F. M. 288 No 532. Pag. 86 R. D. 1913. 28. 4. R. D. 3.
päivätyn tilin Vilppu Hagelinin holhoojantoimesta, oli Jyväskylän ja Petäjäveden pitäjäin käräjåkunnan Kihlakunnanoikeus, jossa Herman Helin, vaimon sa edusmiehenä oli moittinut mainittua tiliä, Helmikuun 22 päivänä 1904. julistamallaan päätöksellä velvoittanut Otto ja Helena Hagelinin antamaan Herman Helinille uuden määrätyissä kohdissa oikaistun tilin, minkä päätöksen Hovioikeus on tuomiolla 19 päivänä Maaliskuuta 1906 vahvistanut. Otto Hagelinin annettua Herman Helenille nu den, Lokakuun 31 päivänä 1906 pälvätyn titin, on Herman Helin sanotussa Kihlakunnanoikeudessa Otto Hagelinille loimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla moittinut tätä tiliä ja siinä tarkoituksessa lausunut: 1: ksi että 1881 vuoden tiliin Syyskuun 15, Lokakuun 13 ja Marraskuun 26 päivänä merkityt palkkiot Vilppu Hagelinin läsnäolosta Iida Johanna Helenin äidin Eeva Helena Ohelan jälkeen toimitetussa pesänkirjoituksessa, huutokaupassa ja perinnönsovinnossa, yhteen sä 45 markkaa, olivat kohtuuttomat ja alennettavat 25 markkaan; 2:ksi että tilin menopuolelle Helmikuun 23 ja Lokakuun 8 päivänä 1883 merkityt oikeudenkäyntikustannukset ja pöytäkirjain lunastukset, yhteen sä 53 markkaa 70 penniä, ynnä tälle summalle laskettu korko markka 29 renniä olivat tilistä poistettavat, koskei se oikeudenkäynti, josta nämä menot olivat johtuneet, koskenut Iida Johanna Helenin etua; 5:ksi) että 1884 vuoden tiliin Helmikuun 16 päivänä menoksi merkityt oikeudenkäyntikustannukset ja pöytäkirjan lunastus, yhteensä 31 markkaa 50 penniä, ynnä tälle määrälte laskettu korko markka 36 penniä myös kin olivat jätettävät tiliin ottamatta, koska ochetta siihen oikeudenkäyntiin, josta nämä olivat johtuneet, ei ollut ollut; 4:ksi että tilin menopuolelle Helmikuun 16 päivänä 1885 merkityt oi keudenkäyntikustannukset ja pöytäkirjan lunastus yhteensä 31 markkaa 289 28. 4. R. D. 13.
50 penniä ynnä tälle määräille laskettu korko markka 36 penniä olivat poistettavat, koskei mainittuun aikaan mitään Iida Johanna Heliniä koskevaa riitaa ollut vireillä, ja että saman vuoden Syyskuun 17 päivälle merkitty erä 15 markkaa palkkiota käräjämatkasta ja pöytäkirjan hakemisesta kohtuuden mukaan oli alennettava 7 markkaan 50 penniin; 5:ksi että 1887 vuoden tiliin Kesäkuun 16 päivänä menoksi otettu palkkio 15 markkaa läsnäolosta Eeva Helena Ohelan jälkeen toimitetussa perinninjaossa samaten oli alennettava 7 markkaan 50 penniin; 6: ksi) että tilin menopuolelle Marraskuun 14 päivänä 1889 otetut 235 markkaa, jotka olisi käytetty eräästä perinnönjaosta syntyneestä riidasta aihemtukiin kustannuksiin, ynnä sille erälle laskettu korko markka 50 penniä olivat poistettavat, koskei tilin todistuskappalaisiin liitetty kuitti osottanut, että tämä riita oli koskenut Iida Johanna Heléniä; sekä 7:ksi / että 1889 vuoden tilin tulopuolelle Elokuun 7 päivänä merkitylle e rälle 2200 markalle oli luottava viiden prosentin korko Syyskuun 17 päivästä 1885, jolloin Kihlakunnanoikeu den tämän erän maksamista koskeva räätös oli tehty, mainittuun Elokuun 7 päivään 1889 saakka ja tiliin otettava ei ainoastaan sanottu korko, joka teki 127 markkaa 78 penniä, vaan myöskin samalla päätöksellä tuomittu 30. markan oikeudenkäyntikulujen korvaus; ja on Herman Helin näin ollen vaalinut, että Otto Hagelin velvoitettaisiin tekemään Vilppu Hagelinin holhoojatoimesta uusi tili, jossa Helinin esiintuomat muistutukset olivat huomioon otettavat, sekä Herman Helinille suorittamaan kuuden prosen tin korko Huhtikuun 1 päivästä 1823 lukien, jolloin Herman Helin, menty ään edellisen Maaliskuun 3 päivänä naimisiin Iida Johanna Helenin kans sä, oli ollut oikeutettu saamaan omaisuuden haltuunsa, sille määrälle, jo290 28. 4. R.2. 13.
ka mainittuna päivänä päätettävän tilin mukaan todellisuudessa oli tuleva Iida Johanna Helinille; minkä ohessa Herman Helin on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Otto Hagelin on kannetta vastustanut, huomauttaen että vaatimus 7:ssa kohdassa mainittujen oikeuden käyntikulujen ottamisestä tiliin sama ten kuin koron laskemisesta Iida Johan na Helinin saatavalle tilin mukaan holhoojatoimen lakkaamisesta asti oli liian myökään tehty, tili kun oli voit tanut lain voiman kaikissa muissa kohdissa paitsi niissä, joissa se ennen mainitulla Kihlakunnanoikeuden päälöksellä Helmikuun 22 päivältä 1904 ja Hovioikeuden tuomiolla Maaliskuun 19 päivältä 1906 oli määrätty korjattavaksi. Jutun oltua asiakirjoista havaittavan käyttelyn alaisena, on Kihlakunnanoikeus Lokakuun 4 päivänä 1909 julistumassaan päätöksessä lausunut: että 1:ssä kohdassa mainitut palkkiot, katsoen niiden toimituksien laatuun, joista palkkiot olivat Vilppu Hagelinin hyväksi luetut, ja niiden matkojen pituuteen, jotka Hagelin toimituksia varten oli tehnyt, olivat liian korkeat, sekä määrännyt palkkiot alennettaviksi yhteensä kolmeenkymmeneen markkaan; että 2:ssa kohdassa mainittu maksu nähtävästi oli syntynyt sellaisessa riidassa, jota Vilppu Hagelin oli ajanut Iida Johanna Helenin puolesta Talollista Juho Niklas Juhon poika Ohelaa vastaan, mutta koskei Otto Hagelin ollut näyttänyt, että Iida Johanna Helin oli tästä riidas ta saanut etua, vaan päivästoin todonmukaiselta näytti, että riita oli ollut oikeettomasti nostettu, sentähden ei voitu tällä menverättä rasittaa Iida Johanna Heleniä, vaan eli se korkoineen tilistä poistettava; että 3:ssa kohdassa mainittu maksu myöskin oli syntynyt vasta mainittujen henkilöiden välisessä riidassa, mutta kun Vilppu Hagelin 291 28. 4. R. D. 13.
Iida Johanna Helenin holhoojana oli ollut velvollinen ensiksi ottamaan velvan siitä, oliko hänen holhottinsa äidillä osaa Ohelan tilaan, ennenkuin hän alkoi riidan sen jakoon jättämi sestä, niin ja kun Hagelin oli katsottava kokonaan syypääksi tähän turhaan riitaan, oli sanottu maksukorkoineen tilistä poistettava, ettei Otto Hagelinin puolelta oltuesitetty selvitystä siitä, että 4:ssä kohdassa mainitut kolmekymmentäyksi markkaa viisikymmentä penniä oli vat käytetyt Iida Johanna Helenin hyväksi ajettuun riitaan, jonka vuoksi mainittu erä oli korkoineen tilistä poistettava, mutta että samassa kohdassa mainittu viidentoista markan era oli hyväksyttävä kohtuullisena ja moitekanne siitä hyljättävä; että 5:ssä kohdassa mainittu viidentoista markan maksu oli liian korkea, jonka tähden se oli alennettava kymmeneen markkaan siten tilissä korkoineen korjattavaksi; ettei Otto Hagelin ollut voinut näyttää, että 6: osa kohdassa mainittuja kahtasataa kolmeakymmentäviit tä markkaa oikeudenkäyntikuluja li käytetty Iida Johanna Helinin hyväksi ajettuun riitaan, jonka tähden ne korkoineen olivat tilistä poistettavat; sekä että Jämsän ja Korpilahden pitäiäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus oli Syyskuun 17 päivänä 1885 julista massaan ja Turun Hovioikeuden Elokuun 7 päivänä 1889 vahvistamassa päätöksessä määrännyt 1889 vuoden tilin tulopuolelle merkityille kahdelle tuhannelle kahdellesadalle markalle maksettavaksi korkoa viiden prosentin jälkeen Kihlakunnanoikeuden päätöksen määräpäivästä eli Syyskuun 17 päivästä 1885 ja korvaukseksi asiasta johtuneista kuluista kolmekymmentä markkaa, jonka tähden Otto Hagelinin tuli tulissään hyvittää ne Herman Helinille hänen vaatimallaan tavalla tilin tulopuolella. Tämän johdosta Kihlakunnanoikeus on kumonnut moitteimalaisen 292 1/28. 4. R. D. 13.
tilin ja velvoittanut Otto Hagelinin kolmen kuukauden kuluessa siitä kuin Kihlakunnanoikeuden päätös oli saanut lainvoiman kahdensadan markan sakon uhalla tekemään ja HermanHelenille jättämään uuden holhoustilin, huomionottamalla että mainitut virheet olivat korjattavat ja tili kerrotulla tavalla oikaistava sekä kuuden prosentin korko laskettava Iida Johanna Helinen hyväksi mahdollisesti jäävälle rahamäärälle Huhtikuun 1 päivästä 1823, josta sitä oli vaadittu ja jolloin Iida Johanna Helin, jouduttuaan naimisiin, oli ollut oikeutettu saamaan rahat haltuunsa; ja velvotettiin tämän ohessa Otto Hagelin neljälläsadalla markalla korvaamaan Herman Helinin oikeudenkäyn tikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Herman Helin ja Otto Hagelin, kumpikin erikseen, olivat vetoamalla saatta. neet jutun, on 27 päivänä Tammikuuta 1911 antunut tuomion asiasta; ja koska Herman Helonen moitekanne tiliä vastaan, sikäli kuin kanne sisälsi vaatimuksen, että ylempänä 7:ssä kohdassa mainittu kolmenkymmenen markan korvaus oli otettava tilin tulopuolelle ja korko laskettava Iida Johanna Helénin saatavalle Huhtikuun 1 päivästä 1893, oli nostettu vasta yön ja vuoden kuluttua siitä lukien kuin tili Toukokuun 1 päivältä 1901 oli Herman Helinille annettu ja tili siis näillä kohdin oli saanut lain voi man, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen mainituissa kohdissa, hyljännyt Helenin kanteen tässä osassa. Sitä vastoin on Hovioikeus vahvis tanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen mikäli se koski 1:ssä, 2:ssa, 3: ssa, 4: ssä ja 5:ssä kohdassa mainittuja muistutuksia muuten Kihlakunnanoikeuden lausumilla perusteilla, mutta 2:ssa kohdassa kosketellusta seikasta sillä perusteella että täysin selville oli käynyt, ettei siinä kohdassa mainittua maksua oltu tehty Iida Johanna Helenin etua koskevas ja riidasta. Mitä taas tuli 6:ssa kohdas sa mainittuihin kahdensadan kolmen kymmenenviiden markan kustannuksiin, niin koska selville oli käynyt, että Kau293 28. 4. R. D. 13.
punginvouti Juho Joutsen Helmikuun 26 päivänä 1889 oli Jämsän ja Korpilahden pitäjäin kärajäkunnan Kihlakunnanoikeudessa Vilppu Hagelinin asiamiehenä ajanut Iida Johanna Helinin perintöä tämän äitivainajan jälkeen koskevaa asiaa, joka myöskin sanotun Kihlakunnanoikeuden seuranneen Maaliskuun 5 päivänä julistamalla päätöksellä ja Turun Hovioikeuden Elokuun 7 päivänä 1889 annetulla tuomiolla oli Iida Johanna Helinin eduksi ratkaistu, ja Otto Hagelin oli Kaupungin vouti Joutsonen suuranneen Marraskuun 24 päivänä antamalla kuitilla näyttänyt Vilppu Hagelinin maksaneen Joutsenelle asianajopalkkaa ja kulujen korvausta kaksisataa kolmekymmentäviisi markkaa, mikä maksu nähtävästi oli sama, joka tiliin oli merkitty Iida Johan na Helenin, korvattavaksi, on Hovioikeus; kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen tällä kohden, hyljännyt Hermannilenin sitä erää koskevan kanteen. Puma ten on Kihlakunnanoikeuden päätös, mikäli se koski 7:ssä kohdassa mainittua korkoa, kumottu ja Herman Helinin sitä koskeva kanne hyljätty, koska äskensanotussa Turun Hovioikeuden tuomiossa, jolla Juho Niklas Ohola oli velvoitet tu maksamaan puheenalaiset kaksituhatta kaksisataa markkaa, ei ollut niille korkoa määrätty. Ylempänä mäårätyllä tavalla oikaistuna ja muutettuna jätet tiin Kihlakunnanoikeuden päätös voimaan nikäli se koski Otto Hagelinin velvollimutta määräajan kuluessa sakon uhalla ehdä uusi tili Herman Helinille, kuiten kin niin, että äskensanottu tili oli jätet låvä Herman Helenille kolmen kuukan den kuluessa siitä kuin Hovioikeuden tuomio oli saanut lain voiman. Asian näin päättyen ja sen laatuunkin katso en sai Herman Helin itse kärsiä oikeudenkäyntikustannuksensa niin Kihla unnanoikeudessa kuin Hovioikeudessakin Hovioikeuden tuomioon on Herman Helen hakenut muutosta perustelmalla, chon Otto Hagelin on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Herman Helin ole esittänyt syytä muuttaa Hovi294 28. 4. R. D. 13.
oikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, kuitenkin siten, että Otto Hägelinin on hänelle määrätyllä uhalla viimeistään 1 päivänä Joulukuuta 1914 toimitettava Herman Helinille puheena ole va oikaistu tili; ja velvoitetaan Herman Helén suorittamaan Otto Hagelinille hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä viisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: till Isaarikoski. Walder Andersin till Isaarikoski. Walder Andersin B. Anneberg K. Auer. E Nyman O. F. Käin O Maaliskuun 23 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, omistusoi keutta takavarikkoon otettuihen puihin koskevassa jutussa, jossa ovat Asioitsija F. E. Kandelin, Alatornin pitäjän Pirkkiön kylästä, hakijana sekä Simon pitäjässä toimiva osakeyhtiö Halonen Angsågs Aktiebolag vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 23 päivänä Maaliskuuta 1914 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Sittenkun Asioitsija Kandelin välikirjalla 10 päivältä Tammikuuta 1910 oli Talollisenvävyn Antti Palon hakattaviksi luovuttanut Alatornion pitäjän Laivaniemen kylässä olevan Mäkilahden talon ulkometsäpalstan kaikLäsnä: S.S. A. L. J. P. R. H. - A.K. H. af H. No 435. Pag. 127. R. D. 1912. 28. 4. R. D. 3.