Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
1641 markkaa 54 penniä, vaatinut toimimmeä velvoitettavaksi heille maksamaan takaisin tuo määrä6 prosentin korkoineen viimeksimainitusta päivästä. Toiminimen vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, josja asianosaiset molemmin puolin ovat vaatin eet oikeudenkäyntikulujensa korraamista, huhtikuun 1 päivänä 1914 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että August Mellenius ja Petter Herman Arajärvi puheenaolevassa sitoumuksessa olivat menneet kaikkiyhtei seen takaukseen siitä, että Sodankylän osuuskaupalle r. l. suisi antaa tavaraa velaksi 5000 markan arvosta, minkä vuoksi ja kun tuo siloumuskirja, jonka todenperäisyyttä Mellenius ja Arajärvi eriät Meri kieltäneet, sittemmin oli jätetty toiminimelle 7. Antilan perilliset ja tämä oli näyttänyt osuuskaupalle antaneensa täyden arvon lavaroissa, Kihlakunnanoikeus on kyljännyt kanteen ja velvoittanut August Molleniuksen ja Petter Herman Arajärven yhteisvastuullisesti neljät läkymmenellä markalla korvaa maan toiminimen oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat veloamalla saattaneet jutun, on helmikuun 8 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että August Melleniuksen ja Petter Herman Arajärven maksettavaksi määrätty oikeudenkäyntikulujen konans korotettiin kahteensataan markkaan, jonka ohessa Hovioikeus on velvoittanut August Melleniuksen ja Petter Herman Arajänen kuudellakymme nella markalla korvaamaan toiminimelle J. Kertilan perilliset sillä Hovioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioen ovat August Mellenius ja Petter Herman kajärvi anoneet muutosta perus
telmalla, johon toiminimi J. Kutilan perilliset on vastannut. Kenaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät August Mellenius ja Petter Herman Arajärvi ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan August Mellenius ja Petter Herman Alajärvi suorittamaan toiminimelle 7 Rutilan perilliset sillä täällä jutusta olleiden kulujen korvaukseksi sata markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Julius, Gretenfelt. Axel Chaipenten Täinö Hirvinen Vilhelm Blåfield. Täinö Hirvinen Vihelm Blåfield. F. 6. Lilius. Allan Dahlbeck Marraskuun 30 päivänä 1917. Suomen. Senaatin tuomio nostorahoin Turun Hovioikeudesta tulleessa, testamen tin moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Heikki Palkkinen, Palkkisten yksinäiseltä tilalla Lokalahden kappelissa, hakijana sekä Talollinen Erik Juho Savola, Rymättylän pitäjän Heinästen kylästä, vaimonsa Aleksandra Vilhelmina Augustintyttären edusmiehenä, Työmies Juho Virtanen, Vehmaan pitäjän Lahdingon kylästä, vaimonsa Hilma Vilhelmintyttären edusmiehenä, ja Kauppiaanpoika Aatto Vilhelm Vilhelminpoika Jalo, viimeksi mainitun pitäjän Laittisten kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa marraskuun 30 päivänä 1917. tenaatti on itselleen esittelyttä nyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Läsnä: J. G. A. C. K. H. F. L. 143 No 2145. Pag. 359 R. D.
Sittenkun Heikki Palkkinen yhdessa edellämainitusta Laittisten kylästä kotoisin olevan Lohkotilallisen Emil Suomisen kanssa oli Vehmaan, Taivassalon, Knion ja Kustavin pitäjien sekä Lokalahden ja Velkiian kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa valvonut Laittisten kylästä kotoisin olleen, 12 päivänä elokuuta 1912 kuolleen Talollisenvaimon Sofia Vilhelmina Antti lan helmikuun 14 päivänä 1910 tekemän kirjallisen testamentin, jolla Sofia Vilhelmina Anttila oli muun muas sa määrännyt, että Heikki Palkkinen ja Emil Suominen, joista edellinen oli Sofia Vilhelmina Anttilan aviollinen ja Emil Suominen hänen avioten poikansa, saisivat hänen kuolemansa jälkeen kahden tasan periä sen osuuden mikä lankiisi Sofia Vilhelmina Anttilan perillisille hänen yhdessä miehensä Johan Henrik Anttilan kanssa omistamastaan Anttilan tilasta Laittisten kylässä, ovat Erik Juho Savola, Juho Virtanen ja silloin vielä alai käisen Aalto Vilhelm Jalon holhooja Talollinen Vihtori Heikkilä, ilmoittaen että Aleksandra Vilhelmina Savola oli Sofia Vilhelmina Anttilan tytär sekä Hilma Virtanen ja Aalto Vilhelm Jalo Sofia Vilhelmina Anttilan aviottoman pojan Vilhelm talon lapsia, yllämainitussa Kihlakunnanoikeudes sa vaatineet, että, kun kerrottu testamenttimääräys sen johdosta että Anttilan aviopuolisot testamentin teon jälkeen olivat myyneet siinä maini tun Anttilan tilan, oli käynyt merkityksettömäksi, kosketeltu testamentti julistettaisiin mitättömäksi, mikäli koski Aleksandra Vilhelmina Savolalle, Hilma Virtaselle ja Aalto Vilhelm Jalolle. Sofia Vilhelmina Anttilan jälkeen perintönä lankeavaa osuutta Anttilan tilan hinnasta. Kanteesta kuultuna on Heikki Palkkinen väittänyt Sofia Vilhelmina Anttilan tarkoittaneen puheenalaisella testamentilla säätää, että Pulkkinen ja Emil Suominen, siinä tupauksessa
että Anttilan tila myytäisiin, saisivat testamentissa heille määrätyn oikeuden mainitusta tilasta saatuun kauppahintaan, minkä vuoksi ja kun sanottu testamentti oli Sofia Vilhelmina Anttilan kerrotun tarkoituksen mukaisesti tulkittava, Heikki Palkkinen on anonut kanteen kylkäämistä, pyytäen samalla asiasta aiheutuneiden kulujensa korvaamista. Kihlakunnanoikeus on helmikuun 7 päivänä 1914 julistetussa päätöksessä, koska Sofia Vilhelmina Anttila oli kysymyksessä olevan testamentin teon jälkeen yhdessä miehensä Johan Henrik Anttilan kanssa myynyt mainitun Anttilan tilan eikä oltu näytetty että Sofia Vilhelmina Anttila olisi tuolla testamentilla tarkoittanut. myös sanotusta tilasta myytäessä saatavaa hintaa, katsonut, ettei mainittu testamentti, joka ei sisältänyt muutakaan siihen suuntaan käypää määräystä, voinut oikeuttaa Heikki Palkkista ja Emil Suomista saamaan sitä osaa Anttilan tilan kauppahinnasta, joka oli langonnut Sofia Vilhelmi na Anttilan osuudelle, ja on Kihlakunnanoikeus sen vuoksi julistanut testamentin merkityksettömäksi, mikäli Palkkinen ja Suominen sen nojalla lahtoivat saada osuutta Sofia Vilhelmina Anttilan jälkeen perittäväksi langenneesta osasta Anttilan tilan hintaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Palkkinen vetoamalla oli saat tanut jutun, on syyskuun 25 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian. Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Pulkkisen ynnä Emil Suomisen, joka viimemainittu oli myöskin ollut vastaajana Kihlakunnanoikeudessa ja hakenut sen päätökseen muutosta Hovioikeudessa, yhteisesti kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Erik Juho Savolalle ja hänen myötäpuolilleen heidän kuluessa Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Heikki Palkkinen anonut muutosta perustelmalla, johon Erik Juho Savola ja 110
Juho Virtanen sekä nyttemmin täysi ikäiseksi tullut i Aatto Vilhelm Jalo ovat vastataneet.  Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Heikki Palkkinen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Heikki Palkkinen suorittamaan Erik Juho Savolalle ja hänen myötäpuolilleen, korvaukseksi heillä jutun vuoksi täällä olleista kuluita, sata markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Julius, protocollt Allr Charpintin Julius, protocollt Allr Charpintin Täinö Hirvinen.  5.o. litens. Tämä Hirvinen. S. No 2152. Pag. 7 R. D. 1917. 18 Matti Syrjänen Joulukuun 3 päivänä 1917. Suomen Senaatin 4 tuomio nostorahoin Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa ovat Rautalammen pitäjän Kärkkäälän kylässä asuvat Talollinen Erik Laulainen ja hänen vaimonsa Amalia Laulainen hakijoina sekä Joh. Parviainen Osake - Yhtiö, Jyväskylän kaupungista, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosas tossa joulukuun 3 päivänä 1917. Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Erik ja Amanda Laulaiselle Rautalammin ja Pesännön pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen toimitetun haasteen nojalla on Joh. Parviainen Osake - Yhtiö siellä lausunut, että Erik ja Amalia Laulainen olivat välikirjalla lokakuun 20 päivältä 1909 myyneet osakeyhtiölle oikeuden kolmen vuoden kuluessa sanotusta päivästä lukien omistamaltansa Vanhalan perinLäsnä: J. G. - A. C. - V. B. - F. l. L.
tötilalta No 14 yllämainitussa Kirkkäälän kylässä 70 pennin hinnasta rungolta kaataa ja poisviedä ne 5 metrin korkeudella 15 senttimetriä täyttävät ja sitä suuremmat kolme - ja muut lehtipuut, jotka yhtiö viimeistään heinäkuussa vuonna 1910 metsästä lainaisi. Kun näin leimattuja ja osakeyhtiön sittemmin hakkauttamia puita olikin ollut vain 8033 kappaletta eli siis 5623 markan 10 pennin arvo, mutta osakeyhtiö oli puiden hintana suorittanut välikirjaa tehtäessä 25 markkaa, lokakuun 28 päivänä 1909 2000 markkaa ja tammikuun 27 päivänä 1910 5000 markkaa eli siis 1401 markaa 90 penniä liikaa, on osakeyhtiö vaatinut että Erik ja Amalia Laulainen velvoitettaisiin osakeyhtiölle heti maksamaan takaisin tämä määrä korkolneen ja korvaamaan yhtiön oikeuden käyntikulut. Erik ja Amalia Laulainen ovat myöntäen myyneensä puut ilmoitetulla ehdoilla ja saaneensa osakeyhtiöltä sanotut rahamäärät, väittäneet että kauppaan oli kuulunut kaikki heidän maallaan sovitun mitan täyttävät puut, ja kun nuita mitan täyttäriä puita olisi ollut 1000 markan arvo, vaikkakaan osakeyhtiö Erik Laulaisen kehoituksista huolimatta ei ollut niitä enempää lainannut eikä hakkauttanut ja osakeyhtiö siten jättämällä pienemmät kauppaan sisältyvät puut leimaamatta oli rikkonut välikirjan, ovat Erik ja Amalia Laulainen vastustaneet kannetta. Kihlakunnanoikeus on lokakuun 5 päivänä 1912 julistamallaan päätöksellä rätkaissut jutun; ja koska Joh. Parviainen Osake-Yhtiö, jolla edellämainitun välikirjan mukaan oli oikeus Erik ja Auelia Laulaisen omistaman tilan maalta 70 pennin hinnasta rungolta kaataa ja poisviedä kaikki tuoret määrätyn mitan täyttävät koivu - ynnä muut lehtipuut, oli tämän sopimuksen mukaan sanotusta metsästä kaatanut ja hyväkseen käyttänyt SS133 runkoa eli puuta yhteensä viidentuhannen kuudensadan kahdenkymmenentolmen markan kymmenen pennin arvon, sekä suorittanut nu148
den hintana 7025 markkaa, senvuoksi ja kun Erik ja Amalia Laulainen eivät olleet näyttäneet osakeyhtiön sitoutuneen ottamaan heidän metsästään enemmän puita kuin mitä sieltä oli päsventy, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Erik ja Amalia Laulaisen osakeyhtiölle maksamaan takaisin liikaa kantamansa 140, markkaa 90 penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen tammikuun 27 päivästä 1910 kuin myös 75 markalla korvaamaan osakeyhtiön oikeudenkäymiskulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Erik ja Amalia Laulainen vetoamalla olivat saattaneet jutun, on marraskuun 16 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa katsonut tosin selvitetyksi, että asianosais ten kauppaan oli kuulunut kaikki Laulaisen aviopuollen talon maalla sovitun mitan täyttävät puut; mutta koska JohParviainen Osake-Yhtiöllä puheenaolleen välikirjan mukaan oli valta myyntisopimuksen käsittäneistä puista valiten ottaa ne, mitkä se hyväksi näki, on Hovioikeus tällä ja Kihlakunnanoikeuden päätöksessä mainituilla perusteilla jattänyt asian sen lopputuloksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut, paitsi että, koska Erik ja Amalia Laulainen eivät ollut sitoutuneet kantamistaan rahoista suorittamaan korkoa, Kihlakunnanoikeuden heidän maksettavakseen määräämä viiden prosentin korko eli luettava haastipäivästä syyskuun 11 päivästä 1912. Hovioikeuden tuomioon ovat Erik ja Amalia Paulainen anoneet muutosta. Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Joh. Parviainen Osake - Yhtiö, jolle Erik ja Amalia Laulainen puhan alaisella välikirjalla ovat myöntäneet oikeuden omistamansa Vanhalan talon metsästä määräajan kuluessa hakata ja viedä pois kaikki välikirjassa mainittua suuruutta olevat lehtipuut sovitusta hinnasta kappaleelta, on välikirjan määräysten mukaan suorittanut tätä hintaa yhteensä 1725 markkaa, sen vuoksi ja kun yhtiö ei ole edes väittänytkään, ettei metsässä olisi ollut saatavissa mitan täyttäviä puita ainakin sanotun rahamaa145
rän edestä, taikka esittänyt muuta laillista perustettä, jonka nojalla yhtiö olisi oikeutettu saamaan takaisin vaadittua osaa kauppahinnasta, katsoo Senaatti lailliseksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Joh. Parviainen Osake - Yhtiön kanteen ja velvoittaa yhtiön seitsemälläkymmenelläridellä markalla Erik ja Amalia Laulaiselle korvaamaan heille asiasta Kihlakunnanoikeudessa oikeutuneet oikeudenkäyntikulut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Julius protenpeld. Axel Charpinen Julius protocollt - Axel Charpintin Julius protocollt - All CharpenheVäinö Hirvinen. F. 6. hansVilhelm Blåfield. T. Jormilax Joulukuun 3 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Viipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausjutussa, jossa Kaukolan pitäjän Tervolan kylässä asuva Talollinen Nikko Timpainen tre hakijana ja Lautamies Matti Könönen, Hiitolan pitäjästä, saman pitäjän Wiitolan kylästä olevan Talollisenpojan Väinö Ristolaisen holhoojana, poisjää. neenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa joulukuun 3 päivänä 1917. Seraatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli vielä on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Nikko Simpaselle toimitetun haasteen nojalla on Matti Käränen, sen tussa holhoojatoimessaan, Alakiaalmen ja Kaukolan pitäjäin käräj äkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittenkun asianomainen ulosottomies oli lokakuussa vuonna 1902 Mikko Simposition erään saatavan maksuksi Sämä: J. G. F.  V. H. B. FälNo 2153. Pag. 275. R. D. 1916.
ulosmitannut velalliselta, mainitussa Niitolan kylässä asuvalta Talolliselta Matti Ristolaiselta tämän omaisuutena muistan ruunahuosen ja ulosmittaustilaisuudessa saapuvilla ollut Mikko Simpainen oli vaatinut, että hevonen hukkaamisen estämiseksi vietäisiin muualle hoidettavaksi, sitoutuen samalla vastaamaan siitä oikeutuvista kuluista, oli sanottu hevonen, joka sitten eri oikeudenkäynnissa oli julistettu Väinö Ristolaisen omaksi, ollut Matti Kärösen hoidossa 28 päivästä huhtikuuta 1910 saman vuoden loppuun; ja on Matti Könönen sen vuoksi vaatinut Mikko Simpasen velvoittamista Stönäselle suorittamaan korvaukseksi hevosen hoitamisesta mainittuna aikana laskun mukaan 100 markkaa sekä korvaamaan Koposen oikeudenkäyntikulut. Mikko Sivipasen vastustettua kannetta, koska sanottua hevosta oli puheenalaisen ajan elätetty Käinö Piitolaisen tilalla, on Kihlakunnanoikeus 28 päivänä maaliskuuta 1912 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Niikko Timpinen oli edellä mainitulla tavalla suostunut vastaamaan hevosen hoidosta johtuvista kustannuksista, minkä tähden ja kun Mikko Timpainen ei ollut kieltänyt, että hevonen oli ollut kan teessä ilmoitetun ajan Matti Könosen hoidettavana, eikä myöskään näyttänyt, että hevosta olisi elätetty Väinö Ristolaisen tilalla, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Mikko Simpasen Matti Klingoselle suorittamaan vaaditut sata kahdeksankymmentä markkaa sekä sadalla kahdellakymmenellä markalla korvaamaan Matti Kornisen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kikko Simpainen vetoamalla oli saattanut jutun, on 27 päivänä heinäkuuta 1916 antamassaan tuomiossa katsoneet selvitetyksi, että puheenaoleva hevonen kyllä oli kesän 1913 ollut Väinö Ristolaisen tilalla hoidettavana, mutta koska sittä ajalta vaadittu maksu kaksikymmentäviisi markkaa oli koh151
tuullinen, on Hovioikeus tällä ja Kihlakunnanoikeuden mainitsemilla perusteilla jättänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksen pysyväksi sekä velvoittanut Mikko Timpainen suorittamaan Matti Hörsöselle maksut, kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä Mönösen kappaleesta Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Mikko linpanen anonut muutosta. Seuraatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo tosin selvitetyksi Rikko Simpasen sanotussa ulosmittaustilaisuudessa suostuneen kustantamaan puheenalaisen, Matti Ristolaisen velasta ulosmitatun ja sittemmin tuomioistuimen päätöksellä Väinö Ristolaisen omaksi julistetun hevosen kaidon siltä ajalta, minkä se Simpaser vaatimuksen mukaan olisi hukkaa misen estämiseksi vieraan hallus sa, mutta koska tuo hevonen Mikko Simpasen ilmoituksen mukaan jota ei ole kielketty, on kanteessa mainitun ajan ollut hoidettavara Käinö Ristolaisen omistamalla ja Matti Ristolaisen hallitsemalla tilalla Wiitolan kylässä, eikä Simpanen niin ollen sanotun suostumuksensa nojalla ole velvollinen suorittamaan nyt kysymuksessa olevaa Wäinö Ristolaisen puolesta vaadittua korvausta, harkitsee Severatti oikeaksi, kumsten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Mikko Simpasta vastaan jutussa ajetun kanteen. Pata kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Julius Gretenfelt. All Charpanten Julius Gretenfelt. All Charpanten Väinö Hirvinen Vilhelm Blåfield F. C. Iilius. Erik. huokan 152
Den 3 December 1917. Finlands Senats dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Åbo Hofrätt inkommet sjorättsmål emellan aktubolaget Haraldsby Tegelbroks Aktiebolag, i Åbo stad, sökande, samt Finska Ingfärtigs Aktiebolaget benämnda äktiebolag i Helsingfors stad, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 3 december 1917 Enaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu år i fråga inhämtat följande Vid Rådstufvurätten i Åbo stad har Finska Angfartygs Aktiebolaget på stamning å Häraldsby Tegelbruks Aktiebolag anfört att sedan Haraldsby Tegelbruks Aktiebolag den 10 Augusti 1914 till Finska Angfärtys Aktiebolaget för forsling af ett parti stenkol från Åbo stad till staden Raumo förkynt en Haraldsby Tegelbruks Aktiebolag tillhörig, Lydia benämnd pröm med rätt för Finska Ängfartygs Aktiebolaget att mot en ersättning af 4 mark i dygnet få under berörda resa fullt Ofde: A. B. J. F. A. W. H. P.F. U9 33 No 2154. Pag. 75. R. D 197.
försoga öfver påmen, hvilken vid uthysningen försäkrats kunna intaga en läst om 300 ton stenkol, så hade pråmen vid inlästningen af stenkolen, efter det omkring 120 ton af lasten intagits, begynt lika och öfverförd på grundare vatten, sjunkit; samt att sedan framen jämte dess läst på Haraldsby Tegelbruks Aktiebolags föranstältande bärgats af Aktiebolaget Kulan Rådstufvurätten uti en af sistsagda bolag utförd rättegång genom utslag af den 20 maj 1915 ålagt Häradsby Fogellroks Aktiebolag och Finska Ängförtygs Aktiebolaget att för nämnda bärgningsarbete till Aktiebolaget Kulcan utbetala Haraldsby Tegelbruks Aktiebolag, såsom redan för framen 5/56 mark 65 penni och Finska Angfartygs Aktiebolaget, såsom egare af lasten, 1916. mark 30 penni jämte fem procents ränta därå från den 5 november 1914. På emellertid förenämnda haveri inträffat i följd däraf, att pråmen Lydia i strid med Häräldsby tegelbruks Aktiebolags försäkran, icke befunnit sig i sjödugligt skick samt ifrågavarande bärgningskostnader dessutom vore att hänföra till enskildt haveri och förty borde drabba endast prämans egare, har Finska Ingfartygs Aktiebolaget, som allaredan guldit den ersättning bolaget genom Rådstufvurättens ofvannämnda utslag ålagts utgifva, yrkat Haraldsky Tegelbruks Aktiebolags förpliktande att godtgöra Finska Angfartygs Aktiebolaget det belopp, bolaget i följd af framens sjunkning nödgats i bärgningskostnader. utbetala eller 1916 mark 30 penni med fem procents ränta därå från den 5 November 1914. Uti afgifvet genmäle har Harald by Tegelituks Aktiebolag förklarat, att påmen Lydia den 10 Augusti 1914 under bolagets verkställande direktors frånvaro af en dennes son, utan att han varit därtill benyndigad, uthycts åt Finska Angfartygs Aktiebolaget emot en ersättning af 40 mark för dygnet, hvarvid någon försäkran om pränvins sjövärdighet eller därighet icke å Ha154
raldsby Tegelbruks Aktiebolags vägnar afgifvits; och emedan Finska Angfartygs Aktiebolaget låtit verkställa omförmälda inlästning så oskickligt, att lasten, i stället för att fördelas på prämens hela längd, hopats mildt i promensamt prämen på grund däraf bäckts och sjunkit, har Haraldsby Tegelbruks Aktiebolag, med förmälan att bolaget i följd af nämnda haveri nödgats betala i bärgningskostnader 356 mark 65 penni och för reparation af pråmen 1001 mark 80 penni eller tillhopa 1558 mark 45 penni, samt att bötaget af nyssnämnda orsak icke kunnat använda prämen under inalles 62 dygn, ej allenast motsagt Finska Angfartyys Aktiebolagets käromål, utan och, på sistsagda bolag ägangen genstämning, utfört talan om detta bolags åläggande att ersätta Haräldsby Tegelbruks Aktiebolag omförmälta 1558 mark 45 penni samt att erlägga den utfästa pränhyran för 62 dyyn med 2480 mark jämte ränta, beräknad efter fem procent å fastnämnda belopp från genstämmingsdagen och efter sex procent å det senare beloppet från den 12 Oktober 1914, då prämen åter blifvit iståndsatt efter häveriet. Bemötande Haraldsby Tegelbruks Aktiebolags genmäle har Finska Angfartygs Aktiebolaget förmenat, att sonen till verkställande direktoren för Häradsby Tegelituks Aktiebolag vid uthyrandet af ifrågavarande präm uppenbarligen icke handlat med själftagen rätt; och jämte det bolaget förty vidhållit sitt käromål, har detsamma emotsett förkastande af Haraldsby Tegelbruks Aktiebolags genstämningstalan såsom obefogad. Rådstufvurätten, hvarest parterne å ömse sidor anhållit om ersättning för sin rättegångskostnad, har uti utslag den 18 maj 1916 funnit Finska Angfartys Aktiebolaget hafva styrkt, att pråmen Lydia, då densamma af bolaget förbjets, icke varit i sjödugligt skick, men Haraldsby Tegelbruks Aktiebolag däremot icke hafva gittat
visa, att vid stenholens inlästning i prämen skulle förfarits felaktigt, hvarför och då prämens sjunkande sålunda måste anses hafva förorsakats af dess icke sjövärdiga skick samt Haraldsby Tegelbruks Aktiebolag förty allena vållat, att Finska Angfartygs Aktiebolaget åsamkats omordade utgifter för stenkalslastens bärgning, Rådstufvurätten funnit Häradetsby Tegelbruks Aktiebolag vara skyldigt att ersätta Finska Angfartygs Aktiebolaget ofvannämnda af detsamma erlagda bärgningskostnader jämte ränta samt sistsagda bolag böra frikallas från att godtgöra Haralaksby Sagu bruks tatiebolag såväl för präms begagnande som och för sistnämnda bolags utgifter i bärgningslön och för pränvins iståndsättande. I anseende härtill har Rådstufvurätten, med förkastande af Haraldsby Tegelbruks Aktiebolags mot Finska Angfartygs Äktiebolaget väckta ersättningskraf, i stöd af 1. mom. 17 SS: i Sjölagen af den 9 Juni 1873, sådant detta lagrum lyder i Förordningen den 11 november 1889, ålagt Häräldsby Tegelbroks Aktiebolag att emot kvitto till Finska Ingförtygs Aktiebolaget utbetala det fordrade beloppet ettusen niohundrasexton mark trettio penni med fem procents årlig ränta därå från den 5 November 1814 tills full betalning följde samt att därjämte med trehundra tjugufem mark ersätta Finska Angfartygs Aktiebolaget dess kostnader i detta mål äfvensom att såsom tappande part, jämlikt 235 SS: i Sjölagen, godtgöra Sjukaptenerne Gustaf Erik Tengström och Karl Johan Robert Holmström för det de såsom sakkunnige män tillhandagått Rätten med nödiga upplysningar i målet hvardera med nittiofem mark. Höfätten, under hvars pröfning såväl Finska Angfartygs Aktiebolaget som Haraldsby Tegelbruks Aktiebolag i vadeväg dragit målet, har genom dom den 2 Januari 1917 låtit vid Rådstufvurättens utslag bero Uti Hofrättens dem har Haralas155
by Tegelbruks Aktiebolag anhållit om ändring medels deduktion, den Finska Angfartygs Aktiebolaget bemött. Senaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det Haraldsby Tegelbruks Aktiebolags anhållan om sådrum för framställande af ytterligare bevisning i målet i anseende till dess utredda skick afslås, finner Senaten Haraldsby Tegelbruks Aktiebolag, som allaredan i ofvan omförmälda af Aktiebolaget Tulan mot Haraldsby Tigelituks Aktiebolag utförda rättegång uppgifvit att ifrågavarande befraktningsaftal ingåtts å Haraldsby Tegelbruks Aktiebolags vägnar och sålunda måste anses hafva medgifvit, att af talet vår för Häradetsby Tegelbruks Aktiebolag bindande, icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken alltså kommer att berooch skyldigkännes Häraddsby Tegelbruks Aktiebolag att till Finska Angförtygs Aktiebolaget i ersättning för dess härstädes i målet hafda kostnader utgifva etthundra mark. Det alle, Elim Strömsten som vederbör till efterrättelse länder. Finlands Senat: Arren Nybergk Joh. Nordyrens F A Pehronel Ohannes Peltoinen A. W. Heikkilä. 156