Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Ristseppä ja hänen myöläpuolensa hakeneet muutosta perustelmalla johon Vilhelm Hämäläinen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, etteivät Joho Ristseppä ja hänen myöläpuolensa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan Juho Ristseppä myötä puolinen suorittamaan Vilhelm Hämäläiselle, hänellä jutun vuoksi tävillä olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. B. Anneberg. Walter Andersin. B. Amberg. K. R. Helanen K. Auer Elokuun 3. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta tulhassa korvausjutussa, jossa ovat Osuuskunta Sanoma, il. niminen osuuskunta, Mikkelin kaupungista, hakijana sekä Hovioikeudenneuvoksen Karl Axel Edvard Nordenstreng - vainajan oikaudenomistajat hänen leskensä Amanda Maria Sordenstreng, omasta puolestaan ja alaikäisen poikansa Bertel Fredrik Sordenstrengin holhoojana, ynnä täysi-ikäiset lapset timas ja Efter Sigrid Sordenstreng, kaikki niinikäan Mikkelin kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, Elokuun 3 päivana 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Mikkelin kaupungin Raastuvanoikeudessa ovat Amanda MaSäsnä: Wit. Bit K. H. - K.S 1023 No 1522. Pag 225. R. 1915.
ria Nordenstreng, omasta puolestaan ja silloin vielä alaikäisen Ester Sigrid Sordenstrengin ynnä Bertel Fredrik Nordenstrengin holhoojana sekä Armas Nordenstreng lausunut, että Hovioikeudennuvas Kordenstreng oli vuokravälikirjalla 16 päivältä Marraskuuta 1905 sanomalehti - ja kirjapainolikkan harjoittamista varten vuokrannut Oikkelin Sanomain Osakeyhtiö nimiselle osakeyhtiölle muun muassa seitsemän huonetta ja kuittiön ynnä eteiset talostaan No 30 Taatihuoneenkadun varrella Mikkelin kaupungin kolmannessa korttelissa Kesäkuun 1 päivästä 1906 saman kuun 1 päivään 1909, mikä vuokra-aika oli senkin jälkeen jatkuva, ellei sitä irtisanottu kuutta kuuhautta ennen vuokrakauden loppua, sellaisin sopimuksin että osakeyhtiön tuli korjauttaa kaikki, mikä osakeyhtiön ja Hikkelin kaupungissa asuvan Tilosofianmaisterin Väinö Hämeen Anttilan, jolla huoneisto oli ollut samaa tarkoitusta varten vuokralla Marraskuun 1 päivästä 1905 Kesäkuun 1 päivään 1906, vuokraaikana huoneistosta pilaantui, niin että huoneisto poismuuton tapahtuessa olisi hyvässä ja täydesti asuttavassa kunnossa; että huoneisto oli tämän sopimuksen nojalla ollut osakeyhtiön hallussa 1 päivään Tammikuuta 1907, jolloin Osuuskunta Sanoma r. l., jolle osakeyhtiö oli luovuttanut kaiken omaisuutensa ja joka siten oli astunut osakeyhtiön oikeuksiin ja velvollisuuksiin, oli ottanut huoneiston haltuunsa ja pitänyt sita 1 päivään Kesäkuuta 1910. Kunhuoneisto oli puheenalaisena vuokra-aikana raskuitten kirjapainekoneitten käynnin oikeuttamasta tarinasta ja muutenkin liikkeen johdosta joutunut sellaiseen epäkuntoon, ettei sitä voitu muille asuttavaksi vuokrata, ja osuuskunta oli kieltäytynyt saattamas1021
ta sitä vuokravälikirjassa määrättyyn kuntoon, oli Amanda Maria Fördenstreng 2079 markan 50 pennin urakkasummasta korjauttanut huomeiston asuttavaksi. Tämän vuoksi ovat Amanda Maria ja Armas Nordenstreng vaatinut, että Osuusiinta Sanoma r. l. velvoitettaisiin hville maksamaan puheenalaisen huoneiston kuntoon panemisien mennut 2000 markkaa, johon urakkasumma oli alentunut, laillisine korkoineen. Osuuskunta Sanoma r. l. on vastustanut kannetta sillä perusteella, ettei osuuskunta ollut sitoutunut noudattamaan puheenaolevaa vuokravälikirjaa, jonka sisällyksestä osuuskunnalla ei ollut ollut edes tietoakaan; minkä jälkeen Raastuvanoikeus, jossa Amanda Maria ja trmas. Nordenstreng sekä Osuuskunta Sanoma olivat anonut korvausta oikeudenkäyn tikuluistaan, on Syyskuun 4 päivänä 1911 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut osuuskunnan yhteisvastuullisesti vastaajana jutussa myös olleen Filosofianmaisteri HamanAnttilan kanssa maksamaan Amanda Maria ja Armas Nordenstrengille kaksituhatta seitsemänkymmentäyhdeksän markkaa viisikymmentä penniä korkoineen viisi sadalta vuodessa, luettuna Toukokuun 15 päivästä 1911, sekä yhdeksälläkymmenellä markalla pervaamaan Amanda Maria ja itemas Nordenstrengin oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Osuuskunta Sanomaa r. l. oli vetoamalla saattanut jutun on Heinäkuun 22 päivänä 1915 antanut asiaan tuomion, ja koska edellämainitussa vuokravälikirjassa nelraajalle myönnettyjen oikeuksien ja määrättyjen velvollisuuksien oli katsottava semmoisinaan siirtyneen osuusrunnalle sen ryhtyessa, puolestaan tekemättä mitään 1025
sopimusta vuokranantajan kanssa kysymyksessä olevaa huoneistoa käyttämään samaan tarkoitukseen kuin sanotussa vuokravälikirjassa edellytettiin, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastuvanoikeus oli johtunut, muuten paitsi että osuuskunnan maksettavaksi tuomittu määra alennettiin Amanda Maria ja timas Nordenstrengin vaatimaan määrään kahtuntuhanteen markkaan, jolle alennetulle määrälle osuuskunnan siis tuli maksaa Raastuvanoikeuden tuomitsema koko Hovioikeuden tuomioon on Osuuskunta Sanoma r. l. hakenut muutosta perustelmalla, johon Amanda Maria, Annas ja Ester Sigrid Fördenstreng ovat vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Osuus kunta Sanoma rl. ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Osuuskunta Sanoma i t. suorittamaan Amanda Maria Nordenstrengille ja hänen myötapuolillun, heillä jutun vuoksi, täällä olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa tätä kaikki asianomaiset noudattafvot Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersson. Helsing Walter Andersin. H. Amberg K. R. Helanen 626
Elokuun 5 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa holhoustilin tekemiseen velvoitta mista koskevassa jutussa jossa Talollinen Johan Elis Anttila, Orimattilan pitäjän Niinikosken kylästä, on hakijana ja saman pitäjän Pennalan kylässä asuva Talollinen Kaarle Sorrila vastaajana: Annettu Oikeusosastossa päivänä Elokuuta 1916 Keisarillinen Senaatti on ilsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja mistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää Orimattilan ja Artjärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Johan Elis Anttila Maaliskuun 29 päivänä 1913 lausunut että sitten kuin Kihlakunnanoikeus oli sekä kuun 22 päivänä 1906 julistamallaan päätöksellä velvottanut Kaarle Sonilan joka Anttilan alaikäisenä ollessa oli Anttilan holhoojana hoitanut tämän omaisuutta, sakon uhalla määräajan läsnä. W. A. B. K. H. n 2/11 A 1027 Sir. 94 RD. 1915. No 1536.
kuluessa Anttilalle antamaan tilin mainitusta holhoustoimesta, oli Samla Tammikuun 21 päivänä 1907 antanut tilin; mutta kun tuo tili oli ollut naillinainen ja todisteilla varustamaton, oli Kihlakunnanoikeus Anttilan kanteesta päätöksellä Huhtikuun 7 päivältä 1905 velvoittanut Suntan sadan markan sakon uhalla neljän kuukauden kuluessa äsken sanotusta päivästä lukien toimittamaan Anttilalle täydellisen, todisteihin perustuvan tilin mieheeksi tulleesta holhoustoimesta, minkäjälkeen Keisarillinen Turun Kaioikeus, johon Simila oli Kihlakunnan oikeuden viimeksi kenotusta päätöksestä uudennut, oli Heinäkuun 12 päivänä 1914 antamallaan, lain vaimon saaneella tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Mutta kun ei Kaarle Sorvela ollut neläkään täyttänyt tilinkolle suuttaan, on Johan Elis Anttila vaati nut soorilaa riitaitettavaksi sumoin män sakon uhalla antamaan Antti lalle täydellisiin todisteihin perustuva tili holhoustamesta sekä kamaamaan Anttilan oikeudenkäyntikulut Kaarle Torrila on vastannut, että kun hän Syyskuun 17 päivänä 1898 oli määrätty Johan Elis Anttilan holhojaksi ja Anttila ja seuranneen Sekarkuun 20 päivänä oli tullut täysi-ikäiseksi, ei hänellä tuon lyhijen holhoustoimensa aikana, varsinkaan kun Anttila itse ja oli pitänyt täydellistä isän myyttä omistamassaan talossa, ollut ollut aihelta puuttua holhottinsa omai suuden hoiteen muuten kuin että hän ainoastaan oli sitä pitänyt siltä. Näin ollen ja kun hän ei ollut saaneet haltuunsa mitään Johan Elis Anttilan omaisuudesta eikä sitä koskevia asiakirjoja, joten hänellä evoinut olla mitään tietettäräakaan en Kaarle Torrila, antaen Kihlakunnanoikeuteen tilin, joka osoitti Johan Elis Anttilan ja tämän sisaren Hilda Maria Anttilan yhteisesti omistaman pesän tilan näiden Huhtikuun 3 päivänä 1898 kuolleen äidin Hustina Fredrikintyttären jälkeen omannen 1028
Kesäkuun 25 päivänä tehdyn perunkirjoituskirjan mukaan, katsonut täyttäneensä tilintekovelallisuutensa niin hyvin kuin hän sen voi tehdä Tämän jälkeen on Kihlakunnan oikeus Maaliskuun 29 päivänä 1913 julistanut päätöksen asiaan; ja koska Kaarle Sonrila oli jättänyt tilin kysymyksessä olevasta holhoustoimestaan ja koittanut sitä todisteilla kin täydentää eikä Johan Elis Anttila ollut edes väittänyt että Sorilalla olisi ollut hallussaan mitään Antti lalle kuuluvaa omaisuutta, joten Torrilan oli ollut mähdeten tehdä toimestaan sen täydellisempää tiliä kuin Oikeudelle oli estetty, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johan Elis Anttila oli velvamalla ovat tanut jutun, on 15 päivänä Maaliskuuta 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja och oittanut Johan Otis Anttilan viidelläkymmenellä mukalla komaamaan Kaarle Sonilalla asian taksa Hovioikeudessa ollut kulut Henrikuuden tuomioen on Johan Edes Anttila anonut muutesta perustet massa, johon Kaarle Sivula on vastannut Keisarillinen Simvält on tutkinut tämän julun; ja koska Ilrah Torrila on kysymyksessä olevasta holhoustoimestaan antanut tilin eikä Johan Elis Anttila, joka tosen Henrikuulessa on väittänyt Kaarle Torrilan jättäneen tilun merkitsemättä holhottinsa puolesta kantumaan varoja, esillä olevana jutussa ole tehnyt vaatimusta tilan aika semisesta, katsoo Keisarillinen Senaat te, ettei Johan Elis Anttila och erttämet syytä muuttaa sitä loppupäätestä, johin Oikeudet ovat jutussa johtunut ja nehoitetaan Johan Elis Anttila suorittamaan Kaarle Sonilalle maksut hänen kappakirtaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomite kaksikymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakast rasarillinen Suomen Senaatti Waler Andersson. B. Amneberg Waler Andersson. B. Amneberg Waler Andersin. B. Amberg K. R. Helanen K. Auer. 629
Den 7. Augusti 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt irckommet fordringsmål emellan Bonders Karl Ernst Harjula, från Tafpo by i Westergård kapell, sökande, samt Bondeänkan Mathilda Charlotta Johansson, från samma by, uteblifven svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 7. Augusti 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Häradsrätten i Kimito sockens samt Dragsfjärd och Vesterfjerd kapellers tingslåg har Mathilda Charlotta Johansson anfört, att hon jämte sin sedermera aflidne man Johan August Johansson vid den 28. Oktober 1907, belelvadt köp af Vastergård kallade hältt af Dominis och halfva Norrgård skattehemman i Tappo by medels samma dag upprättadt kontrakt från sagda lägenheter förbehållit sig år lig i kontraktet närmare uppräknad lifstidssytning; men som gårdens nuväran Ofvar: W. A. B. A: - R. H. - K. F. 1020 No 1538. Såg. 40. R. D. 1916
de egare Karl Ernst Harjula försummat att åt Mathilda Charlotta Johansson för tiden från den 1. November 1911. till samma dag år 1912 erlägga sagda sytninguppskattad enligt en till Rätten ingil ven räkning till 165. mark, äfvensom vägrat att under tiden från sistsagdi dag till den 10. Mars 1913. åt Mathilda Charlotta Johansson Severa mera än källten af henne enligt kontraktet tillkommande fyra liter mjölk om dagen, hvarigenom Mathilda Charlotta Johansson tillskyndats en förlust af 32. mark 25. penni har Mathilda Charlotta Johansson yrkat Karl Ernst Harjulas förpliktande att till henne erlägga 107 mark 25 penni jämte 6. procents ränta å 165 mark från den 1. November 1912, hvarjärnte Mathilda Charlotta Johansson anhåkit om ersättning för sina rättegångskostnader Öfver käromålet hörd, har Karl Ernst Harjula medgifvit, att sytningsförmånerna för sytningsåret 1911 - 1912 samt det fordra de beloppet för mjölk voro oguldna; men att derstund de uti ifrågavarande sytnings kontrakt omnämnda förmånerna tillkomme Johan August och Mathilda Charlotta Johans son gemensamt under deras lifstid samt Johan August Johansson aflidit redan före deri 1. November 1911, fördenskull och som Karl Ernst Harjula äfven under tiden från den 1. November 1912. till den 11. Mars 1913. levererat åt Mathilda Charlotta Johansson två liter mjölk dagligen, har Harjula ansett sig icke vara skyldig att åt Mathilda Charlotta Johansson erlägga vi dare än hälften af den för året 1911 - 1912 hvilrade sytningen eller 8o mark 50 penni, hvilket belors Harjula äfven i godo erbjudit Nothilda Charlotta Johansson, som dock icke emottagit detsamma; hvaremot Harjula i att öfrigt motsagt käromålet. Häradsrätten har uti den 10 Mars 1913 afkunnadt utslag funnit ifrågavarande sytningskontrakt böra oförändradt gälla öfverefter Johan August Johanssons ulöd. hvarför och då Karl Errit Harjula medgifvit att de fordrade sytningsförmånerna allt fortfarande voro oguldne Häradsrätten ålagt Karl Ernst Harjula att emot kvitto åt Mathilda Charlotta Johansson utbetala fordrade etthundra nittiosju mark tjugufem perone 1031
med sex procents ränta å etthundra sextiofem mark från den 1. November 1912 tills fullbetalning följde samt att därhos med tjugufem mark ersätta Mathilda Charlotta Johansson för hennes rättegångskostnader Hofrätten, under hvars pröfning Karl Ernst Harjula i vadeväg dragit målet, här medels dom af den 31. December 1915. låtit bero vid Häradsrättens utslag, jämte det Holrätten ålagt Karl Ernst Harjula att till Mathilda Charlotta Johansson gälda afgifter na för hennes exemplar af Hofrättens dom med sexton mark åttio penni. 3. Hofrättens dom har Karl Ernst Harjula anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner skäl ej förekomma till ändring i Hofrättens dom. Det alle, som vederbör till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin K. R. Helanen R. Anneberg K. Auer Elokuun 7 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla. Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa osakeyhtiö Aktiebolaget Agros. Helsingin kaupungista, on hakijana ja Kauppias Kustaa Edvard Heikola, Maarian pitäjän Raunistulan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Elokuun 7 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessa, saanut tietääLiedon ja Maarian pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on yllämainitun osakeyhtiön puolesta lausuttu, että Kauppias Heikola oli Loka kuun lopulla 1912 tarjoutunut ostamaan osakeyhtiöltä sen Turun kaupungissa olleen varaston, noin 1800 kiloa, pohjanmaalaisia alopekurusniemi niä käteisesti maksettuna 1 markan 40 pennin mukaan kilolta ja ehdolla että Heikolan tuli itse viedä pois siemenet neljäntoista päivän kuluessa, niin Läsnä: W. t. R. A. B. H. K. Å. No 1541 No 1541 Pag. 107. Rb
kä tarjouksen osakuyhtiö oli hyväksynyt, ilmoittaen siitä Heikolalle vielä kirjees sä saman Lokakuun 30 päivänä Muttakun Kauppias Heikola ei ollut tullutkaan noutamaan siemeniä, vaikka osakeyhtiö oli kirjeissä seuranneen Marraskuun 8 ja 22 päivältä muistuttanut häntä siitä, on osakeyhtiön puolelta vaadittu, että Kauppias Heikola velvoitettaisiin osakeyhtiölle suorittamaan ostamainsa siementen hinta 15580 markkaa korkoineen sekä maksamaan varastohuoneen vuokraa 50 penniä päivältä kunnes Heikola ottaisi siemenet haltuunsa; minkä ohessa osakeyhtiön puolelta on anottu korvausta sen oikeuden käyntikuluista. Asiasta kuulusteltuna on Kauppias Heikola selittänyt, että Aktiebolaget. Agros oli hänelle kyllä tarjennut puheenalaisia siemeniä kanteessa mainitusta hinnasta, mutta kun siementen etäväisyys ei ollut ollut niin suuri kuin osakeyhtiö oli ilmoittunut, ei Heikola ollut hyväksynyt larjoista; minkä vuoksi ja kun ei sieme nistä ollut syntynyt kauppaa eikä Heikola siis myöskään ollut ottut velvollinen vastaamaan osakeyhtiön kirjoisiin, Kauppias Heikola on anonut kannetta tyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on Toukokuun 7 päivänä 1913 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Kauppias Heikolan maksamaan Aktiebo laget Agrokselle, jonka tuli Heikolan vastaanotettavana pitää mainittu osakeyhtiön makasiinissa säilytetty heinänsiemen varasto, vaaditut kuusitoistatuhatta viisi rataa kaksikymmentä markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen luettuna Marraskuun 30 päivästä 1912 kunnes täydellinen suoritus tapahtui, kuitenkin niin että, koska osakeyhtiön makasiinissa ole vien siementen määrä näytti olevan jossa kin määrin epävärma, Kauppias Heikola oli oikeutettu maksutilaisuudessa vähentä maan näin tuomitusta rahamäärästä niin paljon kuin rahassa markan neljänkymmenen pennin mukaan kilolta vastasi sitä siemenmäärää, joka makasiinissa mahdellisesti puuttui ilmoitetusta määrästä, tähi hakemaan osakeyhtiöllä takaisin mitä hän tällä tavoin oli ehkä joutunut 1033
liikaa maksamaan; minkä ohessa Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Kauppias Heikolan suorittamaan osakeyhtiölle tämän vaatimaa makasiinin vuokraa viisikymmentä penniä päivässä lukien Alarraskuun 30 päivästä 1912 kunnes Heikola maksaessaan heinänsiementen hinnan otti siemenet haltuunsa, kuin myös korvaa maan osakeyhtiön oikeudenkäyntikulut sadalla viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi. Kauppias Heikola oli vetoamalla saattanut jutiin, on Helmikuun 14 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla, koskei Aktiebolaget Agrös ollut näyttänyt Kauppias Heikolan lopullisesti osakeyhtiön kanssa sopineen tehdyksi väitetystä kaupasta, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljän nyt kanteen. Hovioikeuden tuomioon on osakeyhtiö Aktiebolaget. Agros anonut muutosta peustelmalla, johon Kauppias Heikola on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Aktiebolaget Agros ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiola, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Aktiebolaget Agros suoritta maan Kauppias Heikolalle hänellä julun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Walter Andersin. B. Amberg. Walter Andersin. B. Amberg. Walter Andersin. B. Amberg. K. R. Halanen K. Auer. 1034
Elokuun 9 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahoilla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullassa, konkurmisaa tavan vahvistamista korko vassa jäleessä, jossa ovat Tehtailija Karl Gustaf Silfverberg, Turun kaupungista, toisella puolella, sekä Alavuden pitäjässä asiamiehen teckkarin. Hugo Alrica. Häler vainajan konkurssipesän toimit eijat, Varatuomari Karl Eino Atelin ja Hovioikeudenkanssesti Kagnar Hugo Holsti, medammat Nikolainkaupungista, yhteisesti toisella puolella vuoroin hakijoina ja vastaajina: Annettu Oikeus osastossa Elokuun 9 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itulleen sittelyttänyt julun kirjal ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut sen raaval tiedolHelmikuun 5 päivänä 1914. Anteckkari. Herler - vainajan konkurssissa Atavuden ja Kuortaneen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa toimitetussa valvannassa on Tehtailija Lammi W. 1. R. L. K. No 1572. Tag. 56. R.D. 1916.
Silfverberg ilmattanet, että hän kaup pakirjalla Tammikuun 25 päivältä 1912 oli Apleckkari. Herlerillä 8000 markan kauppahinnasta ostanut omistusoikeus den puolan Aplickkari Harlerille myönnetystä erioikeudesta Alavuden aplickkiin, samassa upteckissa ja sen Ähtä rin pitäjässä olevassa haaraliikkassä apteekkiläkettä varten löytyvän tarpeellisen irtaimen omaisuuden, vuokra oikeuden Apteckkari Herlerin hallitsemaan tonttialueeseen Alavus-Köyskö nimisen sotilasvirkatalon maalla Alavudella vuokraoikeuden Nevna nimiseen alasenen Ähtärin kunnan omistamalla Pören osuudella Riihimäen taloa No 6 Ahlarin pitäjän Ouluveden kylässä sekä omistusoikeuden kaikkiin mainituilla vuokra-alueilla oleviin rakennuksiin; että Tehtailija Silfverberg oli suorittanut kauppahinnan siten, että hän oli kuitannut 4000 markkaa Inteckkare Merfaren Silfverbergille Huhtikuun 1 päivänä ja Syyskuun 3 päivänä 1911 antamiin kahteen 2000 markan velkakirjaan sekä Maaliskuun 3 päivänä 1912 Aplackkari Karl UnoKoselle maksanut Aplokkari Herlerin Korsille olevan velan lyhennykse 40,000 markkaa; että Apteekkari Merterin konkurssipesän hallinto oli kolmannelle henkilölle myynyt upteekkierioikeuden 1000 markasta, Alavudella olevan vuokraoikeuden ja rakennukset 1000 markasta, Alavuden upteckin kalusten ja nellä olevat rohdokut 4 ja markasta ynnä Ähtärin haara-aatu ken kuluiston ja nellä olevat rohdoknet 2700 markasta; sekä että Tehtailija Silfverberg, joka ei ollut tahtonut vastustaa viimeksi korrottua kauppaa, koska se ote tehty hänen ja konkurssipesän yhteiseksi eduksi, edellämainitun kauppakirjan perusteella oli oikeutettu konkuraikallinnon myymän omaasuuden hinnasta saamaan puolet de 5000 markkaa upteekki - erioikeuden hinnas tä sekä muut kauppahinnat kokonaan eli siis kaikkiaan E7,400 markkaa; ja oli Tehtoilija Silfvertera valvonut viimeksi sanotun määrän laissa säädetellä etu- tai muulla oikeudella konkurssi pe1036
jän varoista päältäpäin tuomittavaksi; pidättäen Silfverberg samalla itselleen omistusoikeuden Ähtärissä oleviin yllä mainittuihin rakennuksiin ja vuokraoi kaloon. Sitä paitsi oli Peklailija Silfverberg, jolle Aplakkari Under påhanalaisen kauppakirjan mukaan oli velvellinen korvaukseksi tuloista Silfverlag on osuudesta apteekkiläkkeensä vuosittaen maksamaan 4,800 markkaa, valvo nut konkurssipesän varoista tuomitta vaksi hänelle sillä perusteella tulevan osuuden liikkeen tiloista Alavuden opteekissa ja Ähtärin haara-apteckissa Tammikuun 25 päivästä 1913 konkurssin alkuun, seuranneen Syyskuun 8 päivään eli 2973 markkaa 33 penniä Konkurssijutun esiinhuudossa ole Vihtailija Silfverbergin valvontaa vastaan maistutettu että, koska Apteekkari Herterin saama erioikeus Alavuden upteckkiin oli ainoastaan Herloille mieskohtaisesti annettu, niin ei Apleekkari Herler, varsinkaan kun Silfverberg ei ollut pätevä apteekkiliekettä hoitamaan, ellut ollut oikeutettu kysymyksessä ole valla kauppakirjalla luovuttamaan tilfverborgille puotta samasta oioikeudosta, joten kauppakirja siinä kohden oli arvelon; että kauppakirjaan sisältyvät vuokraoikeudet, vuokenrailla ojaitavat rakennekset, aplaikkikaleastolja rohdokset olivat irtainta omaisuut ta, mikä ei koskaan ollut ottut Tehtoi liga Silfverbergin hallussa, koska sita ei olla hänelle milloinkaan luovutettu joten siis kauppakirja siinäkin kohden oli mitälön; sekä että, kun Ap teckkari Herlerille, joka mainitun kauppakirjan mukaan oli velvollinen hatamaan upteckkiliekettä niin kauvan kuin yhteistoiminta kestäisi, saman kauppakirjan nojalla oli jäänyt och us nauttia hyväkseen upteekkiliik keen tuld erinäisillä ehdoilla ynnä takaisinesta-oikeus myytyyn omaisuu teen, kauppakirjaan sisältyvä välipuhe irtaimesta omaisuudesta oli och astaan tarkoittanut panttausta eikä kauppaa, mutta ettei mikään panttia keuskaan voinut tulla kysymykseen, kiin omaisuus ei koskaan ollut olivut 1037