Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
markan kahdeksankymmenenkahden pennen arvon, Kihlakunnanoikeus, joka on katsonut jääneen näyttämällä, että Wäkä - Jaakkolan väittämä sovinto asianojaisten kesken olisi tapahtunut, on velvoittanut Kaarle Wähä-Jaakkolan, kuitin saadessaan, suorittamaan Niklas Lamminmäelle mainitut viisisataa kuusikymmentäkakdeksan markkaa kahdeksankymnentäkaksi penniä sekä kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Lamminmäen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Wähä-Jaakkola oli vetoamalla saattanut jutun, on Kesäkuun 30 päivänä 1913 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten, paitsi että, koskei Niklas Tammenmäki ollut näyttänyt Lamminmäen torppaan kustantamiensa parannuksien arvon nousseen viittäsataa kuullakymmentäkahta markkaa kahdeksaakymmentäkahta penniä suuremmaksi, Kaarle Wähä-Jaakkolan maksettava parannukseen korvaus alennettiin vastasanottuun määrään. Hovioikeuden tuomioon on Helma Wähä - Jaakkola, hänen edellämainitussa toimessaan, anonut muutosta perustetmalla, johon Niklas Lammenmäki on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoi ettei Hilma Wähä-Jaakkola ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka nis jää pysyväksi; ja velvoitetaan. Hilmä Wähä - Jaakkola suorittamaan Niklas Samminmäelle, korvaukseksi hänellä täällä julun vuoksi olleista kuluista, seitse mänkymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Eino Saviooski. AlhelKiuksiala. Eino Saviooski. AlhelKiuksiala. Eino Saviooski. AlhelKiuksiala. B. Anneberg. Samuli Koski. A. J. Huuhdblifvaara Oman Johan 127
Lokakuun 23 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuilla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa nostajutussa, jossa Tirkkalan pitäjässä asuva virkavapaa Tappismies Adam Edvard Twenderff en hakijana sekä seivakan seurakunta vastaajana Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 13 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot. Toivakan seurakunnalle toimitetun hvarteen nojalla on Tappismies Swenderes yväskylän Pitäjänden ja Toivakan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että Joulukuun 11 päivänä 1900 pidetyssä kirkonkokouksessa asihen aikaan Jyväskylän pitäjään kuulava Toivakan rukoushuoneesensen rakunta pööl tänyt että päivilaksi aijatun, Vanhasilta-nimisen talon asiinto- ja hallintavikeus oli luovutettava mikuushuonera kunnassa palvolevalle papille, että Toivakan seuraLäsnä R.G. 12. skil. 1. N. G. 128 11983 Pag 24/9 R. D. 1913.
kantalaiset kuitenkin sittemmin, kokouk sessa Maaliskuun 27. päivänä 1901 teke mänsä päätöksen mukaan, olivat, vaikka Twendorff silloin oli toiminut parpinä seurakunnassa, vuokranneet Washansillan talon seurakunnan hyväksi sekä että Waasan läänin Kuvernööri jonka luona Twendorff oli valittanut viimeksimainitusta päätöksestä, oli Käsarillisen Senaatin sittemmin vahvistamalla päätöksellä Huhtikuun 18. päivältä 1904, kumoten tuon seurakunta. laisten päätöksen, velvoittanut Toivakun jurakunnan luovuttamaan sanotun talon seurakunnassa toimivalle papille vapaasti asuttavaksi ja viljeltäväksi sekä oikeuttanut Swendorffin eri riidattu vi rakunnalta hakemaan korvausta siitä vahingosta, minkä hän oli kärsinyt utä, ettei hän ollut saanut hallita puheenalaista taloa; ja koska Juvedois seurakunnan kerrotun menettyn täkin oli menettänyt talon tulot kirkollisine delta 1901 - 1902 ja seurakunta itse oli vioinut nuo tulot 600. markaksi vuodessa, ePapismies Swendorff vaatinut, että Toivakan seurakunta velvoitettaisiin, korvaukseksi wardorfin siten kärsimästä vahingasta, suorittamaan hänelle 600. markkaa korkoineen kuin myös korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa. Jutussa on Toivakan seurakunnan molesta väitetty muun muassa, että seura kunnan päätöksen mukaan Maaliskuun 11. päivältä 1900. Wanhansillan taloa haltulevan papin tuli suorittaa talosta menevä eläke Eläkevaimo Serafia Hakalalle sekä ettei tuota eläkettä, jonka raha arvo oli 315. markkaa oltu vähennyksenä oteltu huomioon, kun talon puhtaat tulot arvioitiin 600. markaksi, sillä tämä arroiminen tarkoitti aikaa, jolloin Toivakan ukoushuoneseurakunta oli tullut itsenäiseksi seurakunnaksi eikä sen parpi onää ollut velvollinen maksamaan sanottua eläkettä; ja on seurakunnan puolesta näin ollen Tapismies Tvendocksin vaatimaa korvänsmäärää katsottu liian suureksi Kihlakunnanoikeus on Syyskuun 25. päivänä 1912. julistanut päätöksen amaan, ja koska Toivakan seurakunnan 1129
päätöksellä Maaliskuun 27. päivältä 1904. oli Pappismies Twenderffilta riistettyksi nelle kuuluvia palkkaetuja puheenalaiselta ajalta eikä seurakunta ollut tahtonutkaan näyttää, että puhdas tulo Wanhansillan talosta olisi ollut pienempi kuin miksi seurakuntalaiset olivat seisitä ennen arvioineet, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Toivakan sen rakunnan, kuitin saadessaan, suoritti maan Pappismies Twendorffille vaati tut kuusisataa markkaa viiden prosen tin vuotuisine korkoineen, lukien Toukokuun 1. päivästä 1902, kunnes täyn maksu toimitettiin, kuin myös sadakviidelläkolmatta markalla korvaaman Swendorfin oikeudenkäyntikulut tovioikeus, jonka tutkittavaksi Tondkan seurakunta oli vetoamalla saan nut jutun, on Syyskuun 16. päivänä antamallaan tuomiolla ratkaisuut ja tun; ja koska, Toivakan rukoustuon seurakunnan Maaliskuun 11. päivän 1900. tekemän päätöksen mukaan, Wan hannillan talo oli luovutettu seurakunnassa palvelevalle papille, muun muassa ehdolla että papin tuli suorittaa talosta menevä eläke Serafia Hakalalle, eikä tätä eläkettä oltu vähennetty talon tuloista, kun ne oli arvioitu kuudeksisa daksi markaksi, sentähden ja kun eläkseen raha arvo oli laskettava tekevän ainakin kolmesataa markkaa vuodesja, on Hovioikeus vapauttanut Toivakan seurakunnan Papismies Iwenderfille suorittamasta vaadituksi korvaukseksi enempää kuin kolmesataa markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen Toukokuun 1 päivästä 1902. Muuten, eli mitä oikeudenkäyntikulujen korvaukseen tuli, jäi Kihlakunnanoikeuden päätös voimaan Hovioikeuden tuomioon on Pappismies Iivendorff anonut muutosta perustelemalla johon Toivakan seurakunnan puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Pappismies Sivendorff ole esittänyt syytä muuttaa levioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Tappismies TevenTorff suorittamaan Toivakan seurakunnalle, 1130
päätöksellä. Maaliskuun 27. päivältä 1861. oli Pappismies Twenderfrittä riistetty hänelle kuuluvia palkkaaluja puheenalaiselta ajalta eikä seurakunta ollut tahtonutkaan näyttää että puhdas tulo Wan hansillan talosta olisi ollut pienempi kuin miksi seurakuntalaiset olivat sen sitä ennen arvioineet, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Toivakan seurakunnan kuitin saadessaan suorittamaan Pappismies Twenderffille vaadi, tut kuusisataa markkaa viiden prosen tin vuotuisine korkoineen lukien Ponkokuun 1. päivästä 1902, kunnes täysi maksu toimitettiin, kuin myös sadalla viidelläkolmatta markalla korvaamaan Swendoin oikeudenkäyntikulut tovioikeus, jonka tutkittavaksi Toivakan seurakunta oli velvamalla saatta nut intun, on Syyskuun 16 päivänä 1915. antamallaan tuomiolla ratkaissut jutiin; ja koska Toivakan rukoustuone seurakunnan Maaliskuun 11. päivänä 1900 tekemän päätöksen mukaan, Wanhannellan talo oli luovutettu seurakunnassa palvolevalle parille, muun muassa ehdolla että papin tuli suorittaa talosta menevä eläke Serafia Hakalalle, eikä tätä eläkettä oltu vähennetty talon tuloista kun ne oli arvioitu kuudeksisa daksi markaksi, sentähden ja kun eläk keen raha arvo oli laskettava tekevän rinakin kolmesataa markkaa vuodessa, on Hovioikeus vapauttanut Toiva kan seurakunnan Paroismies Iwen derfille suorittamasta vaadituksi korvaukseksi enempää kuin kolmesataa markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen Toukokuun 1 päivästä 1902 Muuten eli mitä oikeudenkäyntikulujen korvaukseen tuli, jäi Kihlakunnanoikeuden päätös voimaan Hovioikeuden tuomioon on Paroismies Swendorff anonut muutosta perustelemalla johon Toivakan seurakunnan puolesta on vastattu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei-lopismies Sivendorff ole esittänyt syytä muuttaa levioikeuden tuomiota, joka siis jää pyyväksi; ja velvoitetaan Tapismies Tevondertt suorittamaan Toivakan seurakunnalle 1130
korvaukseksi sillä täällä jutun vuoksi olleista kuluista, seitsemänkymmentä markkaa tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: tens Svensock. Alfred Lillksiala tens Svensock. Alfred Kiukkala. B. Anneberg Samuli Koski. A. T. Ollman Asian SchaumanLokakuun 23 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullnassa perinnönjaon moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat. Svanlahden pitäjän Koirinvaaran kylästä oleva Kuvernementinsihteeri Kaarlo, Bäck lund hakijana ja Juvan pitäjän Ilmovaaran kylässä asuva Talollinen Antti Lehikoinen, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 23 päivänä Lokakuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mekäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedol: tillenkun 23 päivänä Tammikuuta 1893 kuolleen Talollisen Markku Lehikoo sen leski Tiina Romppanen, johon Mark ku Lehikoinen oli vihitty vuonna 1881, oli kuollut Joulukuun 10 päivänä 1897 jättäen jälkeensä ensimäisessä aviolii tosaan Talollisen Pekka Kuosmasen kanssa syntyneet pojat. Pekka Taavetti Erik ja Juhana Kuosmasen ynnä tytläret Valpuri ja Tiina Kuosmasen sekä Sanna: H. C.  r. H. R. A 10 1131 No 1986 Såg. 269. R.S. 1912
Keisarillinen Suomen Senaatti 25 päivänä Syyskuuta 1905 antamallaan tuomiolla oli velvoittanut Markku sehikoisen ja hänen vuonna 1878 kuolleen ensimäisen vaimonsa Anna Tulisen rinvan rintaperillisen heidän poikansa Antti Lehikoisen, joka Markku Pehikoisen kuoltua oli ottanut haltuunsa hänen pesuuteensa kuuluvan kiinteän ja irtaimen omaisuuden, luovuttamaan sanotun jaamiston sellaiseen jakoon, että siitä Taavetti, Erik, Juhana ja Tiina Kuosmaselle perintönä Tiina Romppasen jälkeen ehkä tuleva osuus erotettaisiin ja jätettäisiin Kuvernementin sihteeri Bäcklundille, jolle Taavetti, Erik, Juhana ja Tiina Kuosmanen sekä viimeksimainitun mies Paavo Romppanen Syyskuun 8 päivänä 1903 laadilulla välikirjalla olivat luovuttaneet kaiken heille Tiina Romppasen jälkeen tulevan perinnön oli jako 5 ja 23 päivänä Elokuuta 1909 toimitettu; ja olivat toimetusmiehet siinä havainneet, että Markka Lehikoisen jälkeen Huhtikuun 5 päivänä 1893 toimitetussa perunkirjoituksessa nitetyn avioehtokirjan mukaan 9 päiväl tä Heinäkuuta 1881. Markku Lehikainen ja Tiina. Komppanen olivat pidällänedetselleen ja perillisilleen sen omaisuudon, joka heille lain mukaan oli tuleva, ja Tiina Romppanen oli elinkautista eläkettä vastaan luopunut naima osastaan pesässä Antti Lehikoisen hyvät si, sekä että Antti Lehikoinen oli nimeensä ostanut kauppakirjoilla Joulu kuun 3 päivältä 1859, Tammikuun 5 päivällä 1892 sekä Maaliskuun 12 päivältä ja Joulukuun 3 päivältä 1901 näitä Höytiaisen maatumia, kauppakirjalla 11 päivältä Marraskuuta 1895 14/135 verotalosta No 12 mainitussa Ahmonaaran kylässä ja kauppakirjalla. Heinäkuun päivältä 1899 verotilaan No 12 2 viimeksi runotussa kylässä kuuluvan. Anttila nimisen palstan, josta sitten maanosiltumisella oli muodostettu. Rimpikorpi niminen verotila No 12 5 samana kylässä, minkä vuoksi toimitusmiehet pitä en Antti Lehikäsen velvollisena jakoon luovuttamaan ainoastaan sen, minkä liina. Romppanen mainitussa avioehto 132
kirjassa oli pidättänyt itselleen yksityi seksi omaisuudeksi on eli siis Tiina Komppasen jälkeen 21 päivänä. Maaliskuuta 1895 toimitetussa perunkirjoituksessa laaditussa kirjassa luetettiin yhteensä 3 mankan 60 pennin arvoisen omaisuuden, olivat, koska Antti Lehikoinen oli jo ennen perunkirjoilasta luovuttanut tämän Tiina. Romppaselle kuuluneen omaisuuden Tiina ja Pekka Kuosmaselle, päällänöt, ttä Antti Pehikoisen tuli korvala Tiina Romppasen muille perillisille se, mitä heidän ovelleen olisi luosta omaisuudesta langennut eli, huomioonottamalla että Tiina Kuosmanen oli jo saanut osuutensa, maksaa Kuvernementin ehtoi. Bäcklundille, Taavetti, Erik ja Juhana Kuosmasen oikeudenomistajana, näille kullekin jakaantuval 60 penniä oli siis yhteensä 1 markka 50 penniä. Juvan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kuvernementinnekteeri Böcklund sittemmin lännenut ettei Markku Lehikoisen ja Tiina Korppasen välinen avioehto voinut koskea ainakaan heidän avioliittonsa aikana pesään hankettua omaisuutta ja että, kuten Senaatin tuomiossa 25 päivältä Syyskuuta 1908 ja oli laasuttu, selvittämättä oli, että Tiina Romppanen sanotussa perunkirjoitus tilaisuudessa olisi luopuniel naimaosuudestaan pesässä, sekä että, jos hän olisi sen tehnyttin, luovielus oli arvoton, mikäli se koski pejän kiinteistöä, koskei luovatus ollut tapahtunut kirjallisesti, minkä vuoksi ja koska Antti Lehikoisen omaan nimeensä ostamat kiinteistöt oli hankiltu yhteisen pesän varoilla ja Tiina Komppasen oikeudenomistajilla siis oli osa niihen, Kuvernementinsikkeeri. Käcklund on, katsoen että jakoon oli luovutettava, Antti Lehikoisen Markku se hikoisen jälkeen perimää kolmannesta mainitusta verotalosta No 12 lukuunet tamatta, kaikki muu Antti Lehikoisen hallussa oleva sekä kiinteä että irtain omaisuus, vaatinut moittenalaista ja kea kumettavaksi ja Antti Lehikoista velvoitettavaksi sakon uhalla luovutta maan tuo omaisuus uuteen jakoon, jossa Taavetti, Erik Juhana ja Tiina Kuomaselle Tiina 1133
Romppasen jälkeen tulvat perintöisad tulisivat lain mukaan erotetuiksi, sekä korvaamaan Kuvernementinsikkoi Bäcklundin oikeudenkäyntikulut. Antti Lehikoisen vastustettua kan netta, väittäen ettei Markku Lehikoinen avioliiton aikana Tiina Romppasen kanssa ollut ostanut kiinteää omaisuutta, joten hänen jälkeensä ei ollut jäänyt mitään kiinteistöä, johon Tiina Romppa sella olisi ollut naimaosuutta, on Kihlakunnanoikeus Syyskuun 10 päivänä 1910 julistamassaan päätöksessä, katsoen ettei Markka Lehikoisen ja Tiina Romppasen välinen avioehto voinut koskea muuta omaisuutta kuin sitä, minkä he mennessään avioliittoon olivat tuoneet pesään, lausunut jutussa selvitetyksi, että Tiina Romppanen Markku Lehikoisen jälkeen 5 päivänä Huhtikuuta 1893 toimitetussa perunkirjoitustilaisuudessa oli eläkettä vastaan Antti Lehikoiselle luovuttanut kaiken Tiina Romppaselle naimaoikeuden nojalla kuuluvan osan pesän irtaimistosta, mutta ettei Antti Lehikoinen, joskin kira Romppasen tarkoituksena olisi ollut tässä tilaisuudessa luopua osastaan niihin kiinteistöihin, joihen hänellä oli naimaosa, ollut siten saaneet Tiina Romppasen osaa niistä, koska tämä luovatus, siihen nähden että kaikki välipuheet kiinteästä omaisuudesta olivat tehtävät kirjallisesti, ei ollut ollat laillinen, menkä vuoksi ja koskee Antti Lehikoinen ollut toteensaallanut, että hän yksityisillä varoillaan olisi ostanut maini tuilla kauppakirjoilla hankkimansa kiintoimistöl, Kihlakunnanoikeus, hyljäten Kuvernementensihteeri. Böcklundin waitimuksen muissa osissa lakiin perus tumattomana, on määrännyt, että moitteenalaisessa jaossa, jossa nosta kiintä mistöja ei oltu otettu lukuun ole tapahtuva tasans siten, että Markku tihikoisen ja Tiina Romppasen avioliit tonsa aikana ehkä hankkimat kiinteimistöl, joihin Tiina. Romppasella oli leva naimaosa, kuin myös ne kiinteislot, jotka Antti Lehikoinen kauppakirjoilla 3 päivältä Joulukuuta 1889. Tammikuun 5 päivältä 1892, Marraskuun 11 1134
päivältä 1898, Heinäkuun 6 päivåltä 1859 sekä 12 päivältä Maaliskuuta ja 3 päivältä Joulukuuta 1901 oli omaan nimensä ostanut, olivat laillisessa järjestyksessä jaettavat Antti Lehikoisen ja Tiina Romppasen poillisten ynnä heidän oikeudenomistajainsa välellä, sekä velvoittanut Juvan pitäjän Juvan kylästä olevat Kruununnimismies Oskar Liljo forsin ja Maanviljelijä Antti Schikor jon toimittamaan tuon jaontasauksen. Hovioikeus jonka tutkittavaksi Antti Lehikoinen oli vetoamalla saattanut jutun, on 26 päivänä Syyskuuta 1912 antamallaan tuomiella, koska Antti tehikoinen oli ostanut kauppakirjoilla 3 paivältä Joulukuuta 1889 ja 5 päivällä Tammikuuta 1892 hankkimansa kiinteis töl sen jälkeen kuin perinnönjako Anna Sutisen jälkeen oli pidetty 15 päivänä Tammikuuta 1879 ja ennen MarkkuLehikoisen kuolemaa, ja kun asiassa ei ottu esitetty näytöstä siitä, että Antti Lehikoinen ostaessaan omaan nimeensä kauppakirjoissa 11 päivältä Marraskuuta 1895, 6 päivältä Heinäkuuta 1899 sekä 12 päivältä. Maaliskuuta ja 3 päivåltä Joulukuuta 1901 mainitut kiinteistöt olisi tehnyt nämä kaupal myöskin Tiina Korppasen oikeudenomistajain puolesta, kumoton siltä osalta Kihlakunnanoikeu den päätöksen, hyljännyt Kuvernemen tinsihteeri Bäcklundin jutussa ajaman kanteen siitä, että Tiina Romppasen oikeudenomistajille myönnettäisiin osa mainittuihin kiinteistöihin ja että Antti Lihikoinen velvoitettaisiin luovuttamaan ne jakoon Tiina. Komppasen oikeudene mistajain ja Antti Lihikoisen yhteiseen pesään kuuluvana omaisuutena Hovioikeuden tuomioon on Kuverne mentensihteeri. Käcklund anonut muutosta perustelmalla, johon Antti Lehikoo nen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ellei Kuvernementinsihteeri Backlund ole esittänyt syytä muuttaa. Hovioikeuden tuomista, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kuvernementinsihteeri. Ruoklund me rittamaan Antti Lehikoiselle korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi ol1135
leista kuluista seitsemänkymmentä viisi markkaa. Tätä kaikki asiano mäiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Waler Andersin. Johannes Pesonen. Under Andersin. Johannes Pesonen. Walder Andersin. Johannes Peso K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. Allan DahlbeckLokakuun 23. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Salimestari Kalle Bomänn, Kuusankosken tehtaalta Iitin pitäjästä, on hakijana ja samalta tehtaelta oleva Työmies Herman Lahtinen vastaajana: Annettu Oikeusmastossa Lokakuun 23. päivänä 1915. Keisarilliseen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä. nikäli ennää on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Iitin ja Jaalan pitäjäin käräjåkureman Kihlakunnanoikeudessa on Herr nan Lahtinen lausunut, että Kalle Bomari, ollessaan Kuusarkosken Yrheilu - ja ampunosaaran toimikunnan puheenjohtajana, oli Lokakuun 14. päivänä 1902. pakottanut Lahtisen, joka oli ollut seurare rakastorehoitajana, antamaan Tommarille seuran varoja 880. markkaa, mitkä Doman oli lainanmut Kuusarkosken Työväen Kauppa = Osakeyhtiolle; mutta koska Lehtinen oli joutunut Läsnä: F. A.S. - R. F. - A. B. - S. St. J A. Sr. No 1908. Pag. 14. R. D. 1913.
seuralle maksamaan tuon rahamäärän, eikä Boman, joka oli tunnustanut saaneensa yhtiöltä rahat takaisin, ollut niintä Lahtiselle maksanut kuin 300. markkaa, on Lahtinen vaatinut Bomania velvoitettavaksi suorittamaan hänelle puuttuvat 580. markkaa korkoineen. Kanteesta kuultuna on Kalle Boman, kieltäen lainanneensa Herman Lahtiselta kysymyksessä olevia rahoja taki nostaneensa niistä Kuusankosken Työväen Kauppa - Osakeyhtiöttä kuin yhtiön konkurssipesästä rahoista osinkonä jaetut 297. markkaa, jotka Boman oli Lahtiselle suorittanut 300. markalla, väittänyt Läntisen itse lainanneen yhtiölle mainitut rahat ja senvuoksi anonut kannetta kyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on Huhtikuun 19. päivänä 1913. julistamallaan päätöksella siinä esitetyistä syistä kyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Herman Lahtinen oli vetoamalla saattanut jutun, on Marraskuun 18. päivänä 1912. antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että Kalle Boman Lokakuun 14. päivänä 1902, ollessaan Kuusankosken Urheiluja aviopumassuran puheenjohtajana, oli Herman Lahtiselta, joka silloin oli ollut sanotun seuran rahastsnhoitajana, saanut seuran varoja kahdeksansataa kahdeksankymmentä markkaa sekä että Boman oli lainamnut rahat Kuusankosken Työväen Kauppa - Osakeyhtiölle ja sittemmen saanut ne yhtiöltä takaisin; mihin nähden, ja kun Herman Lahtinen kieltä mättä oli mainitulle seuralle täydelleen suorittanut tuon rahamäärän, eikä Statte Boman ollut väittänyttään maksaneensa takaisin Lahtiselle tältä siten saamastaan rahemäärästä enempää kuin kolmesataa markkaa, Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Kalle Bomarien kuitin saadessaan maksamaan Herman Lehtiselle kahdeksansataa kahdeksankymmentä markkaa, siitä kuitenkin vähennettyä mainitut kolmesataa markkaa, eli siis viisisataa kahdeksan - kymmentä markkaa viiden prosentin korkoineen lainhakupäivästä Lokakuun 22 päivästä 1908. 1137
Hovioikeuden tuomiooon on Kalle Roman anonut muutosta perustelmalla, johon Herman Lahtinen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Ilatte Bomari ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kalle Pörnän Kusrittamaan Herman Lahtiselle, hänellä ja tusta täällä olleiden kustannusten korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tens Suorikoski. Alfred Luksiala. tens Suorikoski. Alfred Luksiala. B. Anneberg Samuli KoskiA. J. Lillmanen. Aepred Sarva. Lokakuun 25. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleesja korvausjutussa, jossa Pielaveden pitäjän Löytymäen kylästä oleva Talollinen Ananias Korhonen on hakijana sekä Talolliset Iivari Mykkänen ja Olli Kauppinen ynnä Poliisikonstaapeli Johan Aleksanteri Gronlund, Tuovilanlahden kylästä, Talollinen Heikki Savolainen, Pohjois-Haatalan kylästä Maaningan pitäjää, Talolliset Antti Väänänen. Lampaanjärven kylästä, Antti Korhonen, Sångan kylästä, ja Fredrik Rönkä, Löytynjärven kylästä Pielaveden pitäjää, sekä Talollinen Heikki Korhonen, Löytymmäen kylästä, ynnä Kuopion kaupungissa asuva entinen Talollinen Heikki Saksman tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 25. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen oläsnä: F. S. A. L. B.t - A. B - S. K. A. S. No 1993 Sägl: 38. R. D. 1913.
sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli enää on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Iivari Mykkäselle ja hänen myötäpuolilleen toimituttamansa haasteen nojalla on Ananias Korhonen Pielaveden ja Keiteteen pitäjäin sekä Maaningan pitäjään kuuluvain Tuovilanlahden ja Pohjois-Kaatalan kylien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että, sittenkuin Ananias Korhonen oli, Maamies - kaupra - Osakeyhtiö, Tuovilanlahdella" nimistä osakeyhtiötä Tuovilanlahden kylään perustettavaksi alettaessa kokeeksi merkinnyt 13. kappaletta 10. markan osaketta ja osakeyhtiö, joka sille vahvistettujen sääntöjen mukaan ei saanut alottaa liikettään ennenkuin kaikki osakkeet oli merkitty ja puolet niiden määrästä maksettu, sittemmin oli perustettu, jolloin Ananias Korhonen oli ainoastaan tuon kockirjoituksen nojalla merkitty osakkaaksi 13. osakkeella, olivat Iivuri Mykkänen ja hänen myötäpuolensa osakeyhtiön ensimäisenä johtokuntana Tammikuun 30. päivänä 1903. Kuopion kihlakunnan kruununvoudille antamassaan kirjoituksessa ilmoittaneet yhtiön kaupparekisteriin merkittäväksi vakuutuksella että kaikki osakkeet oli otettu sekä puolet pääomasta eli 5000. markkaa maksettu ja johtokunnan huostassa, vaikkei niin ollut ollat asian laita eikä muiden muassa Ananias Korhonen ollut yhtiölle mitään maksanut, ja kun Iivari Mykkäsen ja hänen myötöpuollensa kerrotusta menettetystä oli ollut seurauksena, että osakeyhtiö, nojautuen yhtiöjärjestyksen 4 SS:n määräyksiin, oli huutokaupalla myynyt Ananias Korhosen nimelle kirjoitetut osakkeet 31. markasta 85. penmistä ja Ananias Korhonen sittemmin osakeyhtiön kanteesta, kun yhtiö oli Helmikuun 13. päivänä 1903. asianmukaisessa järjestyksessä merkitty kaupparekisteriin, Kovioikeuden Heinäkuun 24. päivänä 1909. antamalla tuomiolla velvoitettu Toukokuun 2. päi1139