Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
så önskade, af Sylvander öfvertaga ofvansagda aktier till det desamma vid bouppteckningen åsatta värdet, själf få vidkännas sina i målet hafda umgälder Höfrätten, under hvars pröfning Johan Karl Oskar Nordberg i våderag dragit målet, har genom dom den 26 Januari 1907 fastställt Rådstufvurättens utslag, dock sålunda: att den tid af tre månader, inom hvilken det ålåge Karl Kustoffer Sylvander att till Nordberg afgifva ofvanomordade redovis ning, skulle räknas från dagen för Hof rättens dom, hvarhos Johan Karl Oskar Nordberg ålades att med sjuttio mark er sätta Karl Kristoffer Sylvander hans kostnader i Hofrätten. Uti Hofrättens dom har Johan Karl Oskar Nordberg anhållit om ändring medels ingifven deduktion, hvilken Karl Kristoffer Sylvander i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och enär den under punkt 8o) upptagna anmärkningen emot ifrågavarande redovisning är så mycket mindre befogad, som det belopp af 10 mark 70 penni M Ahlholm enligt nämnda redovisning den 8 Augusti 1894 uppburit för Hanna Maria Ingeborg Nordbergs kost, erlagts på grund af en den 2 därförutgångne Juli utfärdad räkning och sålunda uppenbarligen gällt tiden före nästsagde dag, ty och på öfriga af domstolarna åberopade skäl pröfvar Kejserliga Senaten rätt vist fastställa det slut, hvari Hofrätten genom ren förenämnda dom i saken stannat, likväl sålunda att Karl Kristoffer Sylvander bör vid ofvanutsatt äfventyr till Johan Karl Oskar Nordberg afgifva ifrågakomna rättade redo visning senast den 1 Juli 1908; och ålägges Johan Karl Oskar Nordberg därjämte att med sjuttiofem mark ersätta Karl Kristoffer Sylvander dennes härstädes för målet hafda kostrader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland R. A: Bonde. C. J. Timgren Eelola kyander 1. Henr. Enemman Paul. Augusti. E. Thesleff 159
Maaliskuun 9. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa Talollisenleski Katariina Wilhelmiina Juhontytär Pettenkangas, Isojoen pitäjän Isojoen kylästä, on hakijana sekä Talollinen Juho Antinpoika Vanhatalo ja hänen vaimonsa Aleksandra Joosepintytär Wanhatalo, Siikaisten pitäjän Samminmajan kylästä, tulematta jääneinä vastaajina. Annettu Oikeusosastossa 9. päivänä Maaliskuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Isojoen ja Karijoen pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Juho ja Aleksandra Wanhatalo Katariina Wilhelmiina Pettenkankaalle hankitun kirjallisen haasteen nojassa lausuneet, että sittenkun Aleksandra Wanhatalon veli ja Katariina Wilhelmiina Pettenkankaan mies Talollinen Konstantti Nikolai Joosepinpoika Pettenkangas 19. päivänä Tammikuuta 1904. oli kuollut, jättämättiä jälkeensä rinLäsnä: J. N. G.S. - 39 - Ä:G Hof H. No 301. 69 6/36 Pag. 121. R. D. 1907.
taperillisiä, oli Katariina Wilhelmiina Pettenkangas mainitussa Kihlakunnanoikeudessa testamenttina valvonut erään Konstantti Nikolai Pettenkankaan tekemän suullisen määräyksen, jonka mukaan kaikki tämän jälkeen jäänyt omaisuus täydellä omistusoikeudella oli lankeava Katariina Wilhelmiina Pettenkankaalle; mutta koskei tuota määräystä ottu tehty laissa testamentin teosta saadetyssä järjestyksessä, ovat Juho ja Aleksändrä Wanhatalo vaatineet, että puheenna oleva määräys julistettaisiin mitältä mäksi ja Katariina Wilhelmiina Pettenkangas velvoitettaisiin heti luovut tamaan miesvainajansa kuolinpesä lailliseen jakoon. Asiasta kuulustettuna on Katariina Vilhelmiina Pettenkangas väittänyt, ettei hän ollut saanut laillista osaa haastus ta ja sentähden kieltäytynyt vastaamasta kanteeseen, vaan on Kihlakunnanoikeus, sittenkun Poliisikonstaapeli Juho Puuralahti valansa nojassa oli todistanut mainitsemansa jäävittömän henkilön läsnä ollessa 23. päivänä Elokuuta 1905. antaneensa Katariina Wilhelmiina Pettenkankaalle tiedoksi alkuperäisen 11. päiväksi seuraavaa Syyskuuta hankitun haasteen ja jättäneensä hänelle jäljennöksen siitä, viimeksimainittuna päivänä julistamallaan välipäätöksellä hyljännyt tuon väitteen. Katariina Vilhelmiina Pettenkankaan turvouduttua tämän jälkeen valvomaanja testamenttiin, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä 11. päivänä Syyskuuta 1905. asiasta lausunut, että koskei Katariina Vilhelmiina Pettenkangas ollut voinut räyttää, että kysymyksessä oleva testa nenttina valvottu suullinen määräys oli P. Kn 16. luvun 1. SS:ssä säädetyssä järjestyksessä kahden todistajan yhtäaikaa läsnä ollessa tehty, sentähden on Kihlakunnan oikeus julistanut sen mitättömäksi, sikäli kuin se koski Aleksandra Wanhatalolle tulevaa perintöosuulta, ja velvoittanut Katariina Vilhelmiina Pettenkankaan ei anoastaan heti toimittamaan laillisen pesäjaon, vaan myöskin sen tapahdut tiä luovuttamaan Juho ja Aleksandra anhatalolle heille jaon mukaan tulevan 161
perintöosan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Katariina Wilhelmiina Pettenkangas oli vetoamalla saattanut jutun, on 8. päivänä Kesäkuuta 1907. antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden sekä välipäätöksen että lopullisen päätöksen ja samalla velvoittanut Katariina Wilhelmiina Pettenkan kaan Juho ja Aleksandra Wanhata lolle suorittumaan maksut heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksan kymmentä penniä. Kovioikeuden tuomioon on Katarii na Wilhelmiina Pettenkangas anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa että Katariina Wilhelmiina Pettenkankaan muistutus haasteesta lakiin perusteettomana hyljätään, koskei Katariina Vilhelmiina Pettenkangas asian ollen vireillä Kihlakunnanoikeudessa ole edes väittänyt, ettei haastetta oltu hänelle toimitettu siten kiin Juho Peuralahti on siitä todistanut, katsoo Itaf Hellen Keisarillinen Senaatti, ettei Katariina Wilhelmiina Pettenkangas ole muutenkaan siintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden puheenalaista tuomiota, joka siis jää pyyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset poudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhin Nummelia F. Wiiskman Juhin Nummelia F. Wiiskman Feds. Lundenius. 1 A. W. Granström. Edvard Pardani. 162
Maaliskuun 10. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa väliaitojen poistamista koskevassa jutussa, jossa Räisälän pitäjän Tiurin kylässä asuvat Talolliset Matti Matinpoika Pesonen, Simo Matinpoika Tikka, Aatami Juhonpoika Rouhiainen, Tuomas Poikonen, Yrjo ja Risto Yrjönro, jat Laukkanen, Martti Heikinpoika Matikka, Risto Simonpoika Jortikko, Juho Antinpoika Karhinen ja Heikki Sainio ovat hakijoina sekä Talolliset Tuomas Tuomaanpoika Seppä, Pek, ka Juhonpoika Karhinen, Juho Heikinpoika Paavilainen, Tuomas Aataminpoika Lallukka, Antti Pekanpoika Jotikka, Yrjö Juhonpoika Jortikko, Matti Yrjönpoika Jortikka, Heikki Heikinpoika Tiperi, Heikki Juhonpoika SuokasJuho Simonpoika Wiipuri, Sipro Pentti nen, Heikki Juhonpoika Puukka, Yrjö Pekanpoika Hendtinen, Heikki Simonpoika Juvanainen, Mikko Heikinpoika Teperi, Antti Mikonpoika Karonen ja Tuomas Tuomaanpoika Poikonen, kuin myös Talollisenlesket Eeva Penttinen markell B. H. - / O. K. 16 No 307 Pag: 126. R. D. 1907.
ja Liisa Henttinen, niinikään sanotusta kylästä, ja Talollinen Juho Tahvonpoika Torsti, mainitun pitäjän Turinmäen kylästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, 10. päivänä Maaliskuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Räisälän pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Tuomas Seppä ja hänen edelläluetellut asiakumpipaninsa ynnä useat muut yllämainitussa Tiurin ja Siurinmäen kylissä asuvat tilanomistajat lausuneet, että tilojen omistajat Siurin ja Tiurinmäen yhteisessä lankakunnassa 18. päivänä Loka kuuta 1839. tapahtuneessa isonjaon toimituksessa olivat keskenänsä tehneet sellaisen sopimuksen, että karjanlaidun lankakunnassa oli pidettävä yhteisenä, mutta koska Matti Pesonen ja hänen asiakumppaninsa tuosta sopimuksesta huolimatta olivat aidannut kysymyksessä olevasta karjanlaitumesta itselleen erinäisiä palstoja, ovat Tuomas Seppä yn nä hänen asiakumppaninsa vaatineet, ttä Matti Pesonen ja hänen asiakumpraninsa velvoitettaisiin poistamaan mieridat. Matti Kososen ja hänen asiakumpraniensa vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 21. päivänä Maaliskuuta 1904. julistamassaan päätöksessä rataissut asian; ja koska edellämainittu sopimus ei sitonut muita tilanomistajia lankakunnassa kuin niitä, jotka olivat tehneet tuon sopimuksen, sekä Tuomas Seppä ja hänen asiakumppa ninsa olivat myöntäneet, ettei kukaan lankakunnan nykyisistä tilanomistajistu ollut olut puheenaolevaa sopimusta tekemässä, sentähden ja kun Matti Kesonen ja hänen asiakumppaninsa niinmuodoin olivat olleet oikeutetut väliaitoilla itselleen erottamaan laitumen sa toisten tiluksista, on Kihlakunnan oikeus hyljännyt kanteen. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Tuomas Seppä ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 164
tuomiossa 15. päivänä Kesäkuuta 1907. antanut lausuntonsa asiasta; ja koskoivat Matti Pesonen ja hänen asiakumppaninsa olleet näyttäneet, että mainittu lankakunnan isossajassa tehty sopimus olisi asianmukaisessa järjestyksessä parettu, eivätkä Matti Kesonen ja hänen asiakumppaninsa siis, olleet olleet oikeutetut aitaamaan lankakunnan karjanlaitumesta alueita itselleen erikoisiksi syöttömäiksi, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Matti Pesosen ja hänen asiakumppaninsa heti poistamaan puheenalaiset aidat ja avaamaan lankakunnan laidunmaat sen osakkaiden yhteisesti käytettäviksi. Kovioikeuden tuomioon ovat Matti Pesonen ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi. kumoten Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden asiassa julistaman pääOssian Karsten 165 töksen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde Juhris Nummelin M. W. Wahlman = C J. Tingren. A. Wirkman Ervard Paldani. Wolaklander. Brita Tuudenius. aldt myyssä. A. W. Granström
Maaliskuun 12 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, omaisuuden luovuttamista jakoon koskevassa jutussa, jossa Talollisen Simo Tuomaanpoika Särkkä-vainajan leski Anna Wiitikka, Suomenniemen pitäjän Suonenniemen kylästä, on hakijana sekä Simo Särkkä - vainajan veljenpojat samassa kylässä asuvat Talolliset Juho ja Aatami Antinpojat Särkkä ynnä sisarentytär Talollisenleski Magdalena Heikkilä, sanotun pitäjän Suotolahden kylästä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 12 päivänä Maaliskuuta 1908 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Savitaipaleen ja Suomenniemen pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Juho Särkkä ja hänen asiakumppaninsa, haastateltuaan sinne Anna Wiitikan sekä Juho ja Säsnä. J. N. G. H. 32. 3/6. R. B. /Hof H. No 323. Tåg 116. R.D. 1907
tatami Särkän kuolleen veljen Wille Särkän lesken Anna Sofia Kiesilän, viimeksimainitun sekä omasta puolestaan että alaikäisten lastensa Eelis Juho, Anna Sofia, Adam, Edvard ja Wilhelmina Särkän holhoojana, kuin myös Anna Sofia Kiesilän täysivaltaisen pojan Wille Kustaa Särkän, vaatineet, että Anna Wiitikka ja hänen myötäpuolensa, jotka pitivät hallussaan 3 päivänä Maaliskuuta 1888. lapsetonna kuolleen Simo Särkän jälkeensä jättämää kahdeksattatoista osaa perintötalosta No 10 mainitussa Suomenniemen kylässä, velvoitettaisiin luovuttamaan sanottu kiinteimistö sellaiseen jakoon, että Juho Särkkä ja hänen asiakumppaninsa saisivat perintöosuutensa siitä itselleen erotetuiksiAsiassa kuulustettuina ovat Anna Wiitikka ja hänen myötäpuolensa väittäneet, että Simo Särkkä, joka alkuaan yhdessä Anna Wiitikän kanssa oli omistanut kuudenneksen puheenalaisesta talosta, oli 5. päivänä Huhtikuuta 1881 tehdyllä lahjakirjalla antanut siitä hänelle naimaosuutena kuuluvat kaksi kolmannesta eli yhdeksänneksen koko talosta Wille Kustaa Särkälle, minkä vuoksi ja kun Simo Särkällä siis kuollessaan ei enää ollut mitään osaa tilaan, Anna Wiitikka ja hänen myötäpuolensa ovat vastustaneet kannetta Kihlakunnanoikeus on 7 päivänä Maaliskuuta 1904 julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa; ja koska ylempänä mainitussa Simo Särkkä - vainajan tekemässä lahjakirjassa oli ilman mitään eri määräyksiä Wille Kustaa Särkälle lahjoitettu kaksi kolmatta osaa Simo Särkän puhunäolevasta avioliiton aikana perinnöksi ostamasta kuudenneksesta taloa ja siten jälelle jäänyt kahdeksastoista osa siitä, kuten Simo Särkän jälkeen toimitetussa perunkirjoituksessakin oli lainmukaisesti merkitty, oli jäänyt aviopuolisoiden yhteiseksi omaisuudeksi, ja Anna Wiitikalle naimaosana tulevaa kolmannesta ei niin ollen voitu laskea 167
muusta kuin tästä Simo Särkän kuollessa pesässä olleesta talonosasta; sentähden ja kun Juho Särkkä ja hänen asiakumppaninsa olivat oikeutetut saamaan perintöä Simo Särkän jälkeen jääneestä kiinteimistöstä, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut tuna Wiitikan ja hänen myötäpuolensa luovuttamaan usein mainitun talonosan sellaiseen jakoon, että Juho Särkkä ja hänen asiakumppaninsa saisivat siitä heille perintönä tulevan osan määritellyksi; ollen Juho Särkän ja hänen asiakumppaniensa oikeudenkäynnissä kärsimät rahakulut jaossa tilan arvosta päältäpäin korvattavat Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anna Wiitikka oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 30. päivänä Toukokuuta 1907 lausunut; ja samalla kuin Anna Wiitikan Hovioikeudessa tekemä väite, että Juho Särkkä ja hänen asiakumppaninsa olivat kadottaneet oikeutensa perintöön Simo Särkkä - vainajan jälkeen sen vuoksi, että he eivät olleet perintöä vaatinut vuoden kuluessa Simo Särkän kuolemasta, jätettiin huomioon ottamatta, koska Anna Wiitikka puolestaan ei ollut näyttänyt laillista saantia Simo Särkälle naimaoikeuden nojalla kuuluneeseen osaan puheenalaista talonosuutta, on Hovioikeus tutkiessaan asiaa vahvista nut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, minkä ohessa Anna Wiitikka velvoitettiin suorittamaan Juho Särkälle ja hänen asiakumppaneilleen neljäkymmentä markkaa korvaukseksi heillä Hovioikeudessa asian vuoksi olleista kustannuksista Hovioikeuden tuomioon on Anna Wiitikka anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Särkkä ja hänen asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastannee Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa että Hovioikeuden päätelmä Anna Wiitikan väitteestä hänen vastapuollensa kan168
nevallan vanhemtumisesta hyväksytään, koskei Anna Wiitikalla oli perintöoikeutta Simo Särkän jälkeen, katsoo Keisarillinen Senaatti ylempänä mainitusta lahjakirjasta käyvän selville, että Simo Särkkä lahjoituksellaan on tarkoittanut naimaosaansa sanotusta tilasta, minkä vuoksi ja kun nyt puheenaoleva osa samasta tilasta siis Anna Wiitikan naimaosana on hänelle kuuluva, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden siitä antaman tuomion samaton kuin Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Juho Särkän ja hänen asiakumppaniensa asiassa ajaman kanteen Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Juhris Nummela P. Wirkman Juhris Nummela P. Wirkman Fredr. Lundenius. Mervid Pardani. Fredr. Lundenius. Hevard Pardani. J. W. Granström Haf Hellen Maaliskuun 14 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausta. koskevassa nostojutussa, jossa Tie- ja vesirakennusten Ylihallitus on hakijana sekä Haukiputaan pitäjän Haukiputaan kylässä asuva Talollinen Matti Kropsu tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 14 päivänä MaaKeisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraaraa: Sittenkun Oulun läänin Lääninghallitus oli päätöksellä 29 päivänä Lokakuuta 1900 vahvistanut Oulun Tornion rautatiehen tarvittavan maan pakkolunastusta varten asetetun lautakunnan 24 päivänä sitä edellistä Huhtikuuta antaman lausunnon siitä, että Matti Kropselle jätettiin oi keus kiinteän omaisuuden pakkolunastuksesta yleiseen tarpeeseen 14 päivänä Läsnä: R. A. B. - C. J. T. - E. A.- V. K. liskuuta 1908. 169 No 332. Sivu 55. R. D. 1907.
Heinäkuuta 1898 annetun lain säätämässä järjestyksessä erittäin hakea korvausta. siitä vahingosta, minkä mainitun rautatien rakentamista varten Matti Kropsun Haukiputaan kylässä omistamaan Kropsu - Pohjosen tilaan kuuluvan Warepudas nimisen niityn poikki kaivettu viemärioja vastaisuudessa ehkä tuottaisi niityn kasvullisuudelle, on Matti Kropsu, toimitettuansa haasteen Tieja vesirakennusten Ylihallitukselle, Iin, Kiimingin ja Haukiputaan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska heinäsata Vareputaan niitystä oli vuosina 1900, 1901 ja 1902 viemäriojan johdosta vähentynyt yhteensä kymmenentuhatta kahdeksansataa seitsemänkymmentäkaksi kilogrammaa, Tie- ja veserakennusten Ylihallitus velvoitettaisiin Suomen valtion puolesta korvaamaan Matti Kropsulle tuo heinävahinko neljän pennin mukaan kilogsammalta ja siis suorittamaan hänelle neljäsataa kolmekymmentäneljä markkaa kahdeksankymmentäkahdeksan penniä, minkä ohessa Matti Kropsu on pyytänyt oikeudenkäyntikustannustensa palkitsemista. Tie- ja vesirakennusten Ylihallituksen vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 3 päivänä. Toukokuuta 1904 julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen että, vaikka puheenalainen viimarioja oli tulevaisuudessa parantava eikä vähingoittava Vareputaan niittyä, Matti Krops'in heinäsalo tuosta niitystä ojan kaivamisen jälkeen kuitenkin oli vuosina 1900, 1901 ja 1902 vähentynyt edellämainitun määrän; minkä vuoksi ja kun muutakaan syytä heinäsadan vähenemiseen ei oltu voitu osottaa, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Tie- ja vesirakennusten Ylihallituksen maksamaan Matti Kropsulle, kolmen pennin mukaan kilogrammalta, kolmesataa kaksikymmentäkuusi markkaa kuusitoista penniä, jota paitsi Ylihallituksen tuli sadalla markalla korvata Matti Kropsulle hänen oikeudenkäyntikulunkensä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tieja vesirakennusten Ylihallitus oli veteamalla saattanut jutun, on 26 päivänä 170
Helmikuuta 1907 antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, samalla velvoittain Tie- ja vesirakennusten Ylihallituksen suorittamaan Matti Kropsulle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Tie- ja vesirakennusten Ylihallitus anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Tie - ja vesirakennusten Ylihallitus ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset neudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde. C. J. Tingren 1all Kungvitt Ceder Svaranden. 1all Kungvitt Ceder Svaranden. T. förnettet Maaliskuun 16. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa nostojutussa, jossa Antrean pitäjän Saviniemen kylässä asuva Torppari Aatami Kruskopf on hakijana sekä Talollinen Matti Kekki, sanotun pitäjän Kekkilän kylästä, tulematta jääneenä vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 16. päivänä Maaliskuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Aatami Kruskopsille toimitetun haasteen nojalla on Matti Kekki Antreän pitäjän käråjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Matti Kekki ja Aatami Kruskopf välikirjalla 2. päivältä Tammikuuta 1903. olivat 1,600. markan hinnasta ostaneet kaikki mainitun pitäjän Mansikkalan kylän verotaloon No 2. kuuluvalla Mannerniemi nimisellä metsäpalstalla kasvavat, välikirjassa määrätyn mitan täyttävät petäjäLäsnä: R. A. H. B. C. C; J. F - C. mt - W. K. A. E. R. No 340. Pag. 41. R. D. 1907.
ja kuusipuut; mutta kun Aatami Kuskopl sitä seuraavassa Maaliskuussa oli kieltänyt Matti Kekkiä, joka sillä välin oli yhdessä Aatami Kruskopsin kanssa metsässä suhuuttanut ja Koljolan rautatienasemalle vedättänyt tukkipuita, enempää ryhtymästä metsään ja siitä saatuihin puutavaroihin sekä Matti Kekin suostumuksetta myynyt ne ja pidättänyt niistä saamansa rahaton Matti Kekki vaatinut, että Aatami Kruskoppf velvoitettaisiin korvaamaan Matti Kekille niinmuodoin oikeutunut vahinko sekä siinä tarkoituksessa maksamaan hänelle puolet metsästä kaadettujen 1,800. tukkipuun arvosta 3,600. markasta korkoineen, minkä ohessa Matti Rekki on anonut korvausta hänellä asian vuoksi olleista kustannuksista. Aatami Kruskoppin vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä 19. päivänä Maaliskuuta 1904. mainitsemillaan perusteilla hyljännyt kanteen. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Rekki oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 9. päivänä Helmikuuta 1907. katsonut selvitetyksi, että Aatami Kruskoppf, joka ylempänä mainitulla välikirjalla oli hankkinut itselleen oikeuden yhteisesti Matti Kekin kanssa puheenalaiselta metsäpalstalta hakata ja hyväkseen käyttää. kaikki määrättyä suuruutta olevat tukkipuut, oikeudettomasti oli eroittanut Matti Rekin osallisuudesta metsästä otettuihin ja siellä silloin vielä oleviin puutavaroihin, minkä tähden ja kun Aatami Kruskopp näin ollen oli velvollinen korvaamaan Matti Kekille niinmuodoin matkaansaattamansa vahingon, Kovioikeus, koska sanotusta metsästä oli näytetty kaadetuiksi kaikki kysymyksessä olevan kaupan perusteella Aatami Kruskopfille ja Matti Kekille kuuluvat tukkipuut, joita oli karttunut tuhatkahdeksansataa kappaletta ja jot ka olivat olleet kahden markan hintaisia kappale, kumoten Kihla kunnanoikeuden päätöksen on vel172
voittanut Aatami Kruskopsin, jonka hyväksi kuitenkin oli luettava hänen yksistään maksamansa metsänhinta, tuhat kuusisataa markkaa, heti kuitin saadessaan suorittamaan Matti Kekille tuhat markkaa ynnä viiden proventin vuotuisen koron, lukien oikeudenkäynnin alusta, 6. päivästä Huhtikuuta 1903. kunnes täysi maksu toimitettiin, sekä sitä paitsi seitsemälläkymmenettäviidellä markalla korvaamaan Matti Rekille hänellä Kihlakunnanoikeudessa asiasta olleet kulun git. Kovioikeuden tuomioon on Aatami Kruskropp anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Aatami Kruskopf ole esiintuonut syytä muut taa Kovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota muun puolesta, paitsi että, koska Matti Kekki lain mukaan ei ole oikeutettu saamaan korkoa hänelle puheenalaisista metsäntuotteista tuomitusta korvausmäärästä, Aatami Kruskopp vapautetaan maksamasta Kovioikeu11. pantavaara den Matti Kekille myöntämää korkoa; joten oikaistuna Hovioikeuden tuomiomuuten jää voimaansa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Midd. 1. Hans. hemman R. A. Bonde. 1. Man. hemman C. J. Tingren J. U. August C. J. Tingren J. U. August Edala klander. 173
Maaliskuun 19. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, takaisin saantia koskevassa jutussa, jossa Kauppias Seth Sohlberg, Wiipurin kaupungista, on hakijana sekä sanotussa kaupungissa toimiva Asunto - Osäkeyhtiö Jyrylä vastaaja- na: Annettu Oikeusosastossa 19. päivänä Maaliskuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen eittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Asunto - Osakeyhtiö Jyrylän hakemuksesta oli Wiipurin kaupungin Maistraatti päätöksessä 8. päivänä Lokakuuta 1904. velvoittanut Kauppias Sohlbergin, joka yhdessä Kauppias V. Feoktistoffin kanssa oli sitoutunut yhteisvastuulliseen ominaiseen takaukseen Rakennusmestari A. Tikkasen mainitulle yhtiölle 16. päivänä Toukokuuta 1904. viidestätuhannesta markasta ja 1. päiränä senjälkeistä Elokuuta yhtäsuuresta rahamäärästä antamain kahden velkakirjan sisällön suorittamisesta, maksamaan Sämä: R. A. W. H. S. - C. J. F. - E. A: A. - W. Ka. (H. af H. 174 344 No 146. Pag. 146. R. D. 1907.