Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
teistä kalavettä tuollaiseen yksityiseen tarkoitukseen, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Syväsalmen Osakeyhtiön kuuden kuukauden kuluessa kalavedestä poistamaan tukkipuomit ja paalut kuin myös kin viteen upotetut täytteet ja sinne vajennet puut ja muut jättet uhalla että, jos yhtiö sen laiminlöisi, Kristiina Sundberg ja hänen asiakumppaninsa oikeutettiin yhtiön kustannuksella toimän panemaan sanottu työ. Sitä vastoin on Kristiina Sundbergin ja hänen asiakumppaniensa vaatimus edellä kerrotun kahden laiturin poistamisesta kyljätty, koskei oltu toteensaalettu että laiturit millään tavalla olisivat olleet kalastukselle haitalliset. Muutoin velvoitettiin Syväsalmen Osakeyhtiö korvaamaan Kristiina Sundbergin ja hänen asiakumppaniensa lainkäyntikulungit ja siinä tarkoituksessa heille suorittamaan kuusisataa markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Kristiina Sundberg ja hänen asiakumppaninsa että Syväsalmen Osakeyhtiö olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Hiinäkuun 23 päivänä 1904 antamassaan tuomiossa katsonut etteivät Kristiina Sundberg ja hänen asiakumppaninsa ollut esittäneet syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä. Mitä sitten tuli Syväsalmen Osakeyhtiön vetokanteesen, on Hovioikeus samoin kuin Kihlakunnanoikeus. kin katsonut asiassa tosin kyllä näytetyksi, että yhtiö harjoittamaansa sahaliikettä varten oli Kärnärin talon jakamattomalle vesialueelle rakentanut kaksi laituria ynnä tukkipuiden lauttaamista ja säilyttämistä varten tehnyt rantansa edustalle johtopuoneja sekä puomien kiinnikkeiksi lyönyt veden pohjään paaluja kuin myöskin tasoittanut rantamaata rimatäytteillä, vaan kun yhtiö liikentun helpoittamiseksi oli ollut oikeutettu oman räntänsä viereen rakentamaan laitureita ja täyttämään rantaa vesirajassa eikä oltu todistettu että yhtiö oli pitänyt lauttatavaraa rannassa kauemmin kuin tarve on vaatinut tahi että sanotuista laitteista oli ollut muille vesialueen osakkaille suurepaa haittaa kuin minkä vesialueen 404
omistajat ylimalkaan olivat velvolliset sietämään metsäntuotteiden lauttaajain puolelta, sentähden ja kun asiassa sitä paitsi oli käynyt selville, että kysymyksessä olevalla vesialueella kalastukseen nähden ollut ottut mitään sanottavaa arvoa, Hovioikeus on hyljännyt Kristiina Sundbergin ja hänen asiakumppaniensa asiassa ajaman kanteen, vaan jättänyt Kristiina. Sundbergille ja hänen asiakumppaneilleen kuitenkin vallan eri oikeudenkäynnin kautta hakea Syväsalmen Osakeyhtiön velvoittamista suorittamaan korvausta siitä vahingosta ja haitasta, jonka Kristiina Sundberg ja hänen asiakumppaninsa ehkä olivat tulleet yhtiön menettetyn johdosta karsineiksi; ja saivat Kristiina Sundberg ja hänen asiakumppaninsa, asian näin päättyessä, itse kärsiä heille asiassa oikeutuneet oikeudenkäyntikulutukset Hovioikeuden tuomioon ovat Kristiina Sundberg ja hänen hakukumppaninsä anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, joka on varustettu myöskin Anton Juhonpoika Sundbergin allekirjoituksella ja jonka kaksoiskappaleen Toimitusjohtaja Lehtinen on ottanut ulos siihen kuitenkaan vastaselitystä antamatta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja koska se valtakirja, jonka Hovioikeudenauskultantti Lauri Castrén, osottaakseen olevansa oikeutettu Kristiina Sundbergin ja hänen hakukumppaniensa puolesta perille ajamaan asiata, on Keisarilliseen Senaattiin jättänyt, ei ole varustettu Anton Juhonpoika Sundbergin nimikirjoituksella, eikä Hovioikeudenauskultantti Castrén muutenkaan ole näyttänyt olevansa Antti Juhonpoika Sundbergin laillisesti valtuuttama perille ajamaan kysymyksessä olevaa juttua, ei Keisarillinen Senaatti tahdo tutkittavaksi ottaa mitä sanotussa perustelmassa on Anton Sundbergin puolesta esiintuotu muutoksen saamiseksi Hovioikeuden tuomioon. Mitä sitten itse asiaan tulee, niin Keisarillinen. Senaatti katsoo ettoivat Kristiina Sundberg ja hänen hakukumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua 105
tuomiota, jonka varaan asia siis jääTätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen SenaattiJ. Sohlman. J Em. Lupblad J Nämlund A; Kumlin. Evertikuunen Johannes Litting. Nans Palmros. Toukokuun 20 päivänä 1905 Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa nostojutussa, jossa Talollinen Aatami Eronen, Pielisjärven pitäjän Kylänlahden kylästä, on hakijana ja Kauppahuone Gustaf Cederberg & Co, Joensuun kaupungis ta, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 20 päivänä 1905. Keisarillinen Senaalti on itselleen esityt länyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saa nut tietää seuraavaa: Kauppahuoneelle Gustaf Cederberg & Code toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla on Aatami Eronen Pielisjärven pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittenkuin Eronen kauppakirjalla Helmikuun 8 päivältä 1896 oli Talolliselta Antti Nevalaiselta ja tämän vaimolta Tiina Kaisa Liposelta ostanut heidän omistamansa puolen Natjulan verotaloa No 21. Kylänlahden kylässä, oli Kauppahuone Gusdaf Cederberg & Co, nojautuen Antti Nevalaisen kanssa Lokakuun 2 päivänä 1895 vilseläsnä 72, s. Väx - W H - J. B - 77. V. B. 100 No 491 Pag. 50 R. D. 1905
jän vuoden ajaksi tekemäänsä metsäkauppakontrahtiin, syksyllä vuonna 1897 ja talvella vuonna 1900 sanottuun talonosaan kuuluvalta Herju nimiseltä metsäpalstalta hakkauttanut ja poisvedattänyt seitsemän sataa kolmekymmentäyksi tukkipuuta, jot ka olivat kuuden ja puolen metrin korkeudella latvaläpilukkauksessa vähintäin kaksikymmentä sentimetriä paksuja, sekä hakkautta nut, mutta jättänyt metsään kaksi kappalelta kahdeksantoista sentimetriä pakua ja kaksikymmentäkaksi kappaletta viisitoista senlintekiä, paksua puuta, kuin myös josta nut puitten vedossa neljäkymmentäviisi kuomaa pienempiä puita; mutta koska mainittu kauppahuoneen ja Antti Nevalaisen välinen metsäkontrakti ei ollut Aatami Erosta silova, Aatami Erosen ja Antti Nevalaisen välisessa talonkaupassa kun ei oltu tehty ni taan ehtoa sanotun kontrahdin voimassa pysyttämisestä, eikä kauppahuoneella sillollut mitään oikeutta puheenaolevaan puunoltoon, on Aatami Eronen, ilmoittaen Kuopion luunin Kuvernöörin antamalla kiellolla estä neensä kauppahuonetta jatkamasta puiden hakkuuta puheenalaisessa metsässä, vaatinut että Kauppahuone Gustaf Cederberg Co velvoi tettaisiin korvaukseksi hakkauttamistaan puista maksamaan Aatami Eroselle suuremmista puista kuusi markkaa kappaleella kahdeksantoista sentimetrin paksuisista kaksi markkaa kappalselta ja viidentoista sentimet rin paksuisista markan kappaleelta sekä sortuneista puista viisikymmentä penniä kuormalta; jonka ohessa Aatami Eronen on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Kanteesta kuultuna on Kauppahuone Gustaf Cederberg & Co turvautunut yllämainittuun Antti Nevalaisen kanssa tekemäinsä kon trahtiin ja väillänyt Aatami Erosen sitoutu neen sitä noudattamaan ostaessaan sanotun talonosan; jonka tähden ja kun kauppahuone ei ollut Kuvernöörin antaman kiellon jälkeen ottanut yhtään puuta kysymyksessä ole vasta metsästä ja Aatami Erosen korvaisvaatimus sitä paitsi oli liallinen, kauppahuone on vastustanut kannetta Sittenkuin Antti Nevalaistakin oli asias ta kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus Loka kuun 7 päivänä 1902 julistamassaan päätöksessä katsonut tohensaatetuksi, että Kauppahuone Gustaf Cederberg & Co, edellä mainitulla 407
kontrahdilla Lokakuun 2 päivältä 1895 puheena laisen talonpuolikkaan silloiselta omistajalta Antri Nevalaiselta hankittuaan itsellensä oikeuden seitsemän vuoden kuluessa senjälkeen hakkauttaa ja poisvedättää kaikki sanotulla Harjun metsäpalstalla kasvavat peläjä- ja kuusipuut, jotka kuuden ja puolen metrin korkeudella maasta mitaten olivat vähintäin kahdenkymmenen sentimetrin paksuiset, oli syksyllä vuonna 1899 ja Tammikuussa vuonna 1900 siitä hakkauttanut ja hyväksensä käyttänyt seitsemän sataa kolmekymmentäyksi täysimittaista tukkipuuta sekä haadattanut kaksi kappaletta kahdeksantoista ja kaksikymmentäkaksi kappaletta viidentoista sentimetrin paksuista puu la kuitenkaan vedättämältä niitä pois metsäslä, ja että puitten kaatamisessa ja vedättämi sessä oli särjetty neljäkymmentäviisi kuormaa jienempiä puita, sekä että Aalami Eronen, oteltuaan sillä välin Helmikuun 8 päivänä 1896. Antti Nevalaisella sanotun talonosan ja saatuansa kerrotusta metsänhakkuusta tiedon, oli Kuopion läänin Kuvernööriltä hankkinut kauppahuoneelle kiellon kandattaa ja vedettää puita puheenalaisesta metsästä ja sen kautta ehkälsyt enemmän metsänhakkuun talonpuoliskolla; ja koska Kauppahuone Gustaf Eederberg SS: 6si ollut voinut toteennäyttää väitettään että Aalami Eronen talonpuoliskoa ostaessaan oli tietänyt kerrotun metsikaupan, vielä vähemmin että samassa tilaisuudessa oli kauppahuoneelle pidätetty oikeus vastakin nauttia mainitun metsä kontrahdin etuja hyväksensä, tahi että Aatami Eronen muulla tavoin oli silottu noudattamaan puheenalaista hakkansoikeutta; sentähden ja kun kiinteis tön kauppa rikkoo siitä tehdyt vuokra ja nautintosopimukset, Kihlakunnanoike us katsoi Aalami Erosen oikeutetuksi saamaan korvausta edelläkerrotuista hakatiusta ja muuten haaskatuista puista ja velvoitti siis Kauppahuoneen Gustaf Cederberg & Em siitä varten maksamaan Aalami Ero selle täysimittaisista puista kaksi markkaa kappaleelta, kahdeksantoista sentimetrin pakviisista puista yhden markan puulta, viiden toista sentimetrin paksuisista puista viisikymmentä penniä kappaleelta sekä haaskutiusla pienistä puista kaksikymmentäviisi nenniä kuormalta eli yhteensä tuhat neljäsataa kahdeksankymmentäkuusi mark408
kaa kaksikymmentäviisi penniä, kuin myös korvaukseksi oikeudenkäyntikuluista satavasikymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppåhuone Gustaf Cederberg & Co oli ve taamalla saattanut jutun, on Helmi kuun 11 päivänä 1905 antamassaan luomiossa lausunut, että koska Kauppa huone Gustaf Cederberg & Co oli hakka uttanut puheena olevat puut Lokakuun 2. päivänä 1895 talonosan silloisen omistajan Antti Nevalaisen kanssa tekemän sä kirjallisen kontrahdin nojalla ja sanottua kontrahtia, jonka olemassa olosta Aatami Eronen oli tilaa ostaissaan saanut tiedon, ei ollut laillisessa ja jestyksessä julistettu kauppahuonella kohtaan voimattomaksi eikä Aatami Eronen ollut voinut väittää, vähemmin toteen saattaa että kauppahuone, saatuaan Stuvernöörin edellämainitun kiellon tiedokseen, oli hakkauttanut tahi metsästä poisvedättä nyt hakkauttamiansa puila, sentähden humolliin Kihlakunnanoikeuden päätös ja kyljättiin kanne. Hovioikeuden tuomioon on Aatami Ericson hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole näytetty Aatami Erosen kauppakirjalla Helmikuun 8 päivänä 1896 ostaessaan puheena laisen talonpuoliskon Antti Nevalaisella tienneen kysymyksestä olevasta Antti Arvalaisen ja Kauppahuone Gustaf Cederberg & C. Lokakuun 2 päivänä 1895 tekemästä metsäkaupasta, saatikka sitoutuneen sitä noudattamaan; jonka vuoksi ja kun kauppahuone siis ei ole ollut oikeutettu, Aatami Erosen tultua sanotun kiinteistön omistajaksi, käytlämään mainittua metsäkauppaa hyväkseen, mutta kauppahuone siitä huoli matta on, kuten on jutussa selvitetty, talvella vuonna 1899- 1900 samassa metsässä haadattanut ja siellä vedättänyt ylempänä luetellut määrät puita kanteessa mainittua kokoa sekä näitä puila kaadettaessa ja vedätettäessä antanut neljäkymmentäviisi kuormaa pienempiä puila, Heika illinen Senaatti tutkii oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, vahvistaa sen loppululoksen, johon Kihlakunnanoikeus on päätök109
sessään johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: J. J. Sohman Herm. Ojelunna Johannes Littnig Hm Lupeblad J N Banlund Wilhelm Blåfield Toukokuun 23. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio ilman maksuja Turun Hovioikeudesta saapuneessa, tontin lunastamista koskevassa nostojutussa, jossa ovat Jyväskylän kaupungista kotoisin oleva Kauppias Adam Junno hakijana sekä tähden kauppalassa asuva Kuparisepänleski Wilhelmiina Johansson ja hänen avioliitosta miesvainajansa, Kuparisuppä Johan Johanssonin kanssa syntyneen alaikäisen poikansa Veli Johannes Johanssonin holhooja Pankinjohtaja Edvard Carlstedt, myöskin lahden kauppalasta, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 23. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Wilhelmiina Johanssönelle ja Tankirjohtaja Carlstedtille, viime mainitulle hänen ollessaan Weli Johannes Johanssonin holhoojana, toimitetun läsnä: J. E. S. - V. C.S. - 1. G. W. H. B. ./. O. K. 410 No 504. Pag. 48. R. D. 1905.
haasteen nojalla on Adam Junno Hollolan, Nastolan ja Kärkölän pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska Wilhelmiina Johansson oli luvatta rakentanut asuinkartanon ja ulkohuoneet Adam Junnon omistamalle Lahden kauppalassa sijaitsevalle tontille No 20., jonbadeskirovisa Wilhelmiina Fagerlund Heinäkuun 24. päivänä 1878. oli ostanut kruunulta ja sittemmin Syyskuun 24. päivänä 1875. laaditulla myyntikirjalla luovuttanut Adam Junnolle, Wilhelmiina Johansson ja Pankinjohtaja Carlstedt velvoitettäisiin lunastamaan sanottu tontti ja siinä suhtussa Adam Junnolle suorittamaan 6000. markkaa 6. prosentin vuotuisine korkoineen Toukokuun 3. päivästä 1899. lukien, jolloin Adam Junno oli tarjennut kysymyksessä olevan tontin lunastettavaksi. Kanteesta kuultuina ovat Wilhelmiina Johansson ja Parhinjohtaja Carlstedt väittäneet että Adam Junno, jonka olisi pitänyt, Keisarillisen Senaatin Talousosaston Kesäkuun 5. päivänä 1875. Lahden kauppalalle vahvistaman ohjesäännön mukaan, varustaa puheenalainen tontti tarneellisilla huoneilla kahden vuoden kuluessa siitä päivästä lukien, jolloin tontti kruunulta lunastettiin, oli laiminlyömällä määräajassa rakentaa tontin tahi hankkia lupaa viivytykselle menettänyt oikeutensa sanottuun tonttiin; ja kun Johan Johansson eläessään oli kauppakirjalla Huhtikuun 29. päivältä 1898. ostanut puheenaolevan tontin Suomen Valtiolta ja siis ollut oikeutettu rakennukset sille rakentamaan, ovat Wilhelmiina Johansson ja Pankinjohtaja Carlstedt anoneet kannetta kumettavaksi. Sittenkuin Adam Junno oli alkuperäisestä vaatimuksestaan myöntänyt vähennettäväksi 450. markkaa, on Kihlakunnanoikeus Lokakuun 3. päivänä 1903. julistamallaan päätöksellä katsonut jutussa selville häyneen että Adam Junno oli 411
laiminlyömällä rakennusvelvollisuutensa menettänyt kaiken oikeutensa kysymyksessä olevaan tonttiin sekä että Johan Johansson vainaja ja Wilhelmiina Johansson olivat siihen saaneet laillisen omistusoikeuden; johon nähden kanne oikeettomana hyljättiin. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Adam Junno vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla Helmikuun 11. päivältä 1905. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Adam Jenno hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska selvitetty on että Hämeen läänin Kuvernööri on kauppakirjalla Huhtikuun 29. päivänä 1895. myynyt ja luovuttanut puheenalaisen tontin Suomen Valtiolta Johan Johanssonille, sentähden ja kun ei Adam funno ole edes väittänyt Johan Johanssonin tahi, hänen kuoltuaan, Wilhelmiina Johanssonin ja Tanhinjohtaja Carlstedtin, Veli Johannes Johanssonin holhoojana, Adam sunnon hyväksi menettäneen oikeutta kerrotun saannin nojalla vapaasti hallita ja käyttää mainittua tonttia eikä muutenkaan näyttänyt laillista perustusta asiassa ajamalleen vaatimukselle, Keisarillinen Senaatti katsoo ettei Adam junna ole esiintuonut syytä muuttaa, sitä lopputulosta, johon tuomioistuimet ovat jutussa johtuneet ja joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: J. G. Tolman Valentin Gammeneus J N Börulund Den Lyellad tvenn Kulmena. Ossian Kaisten 412
Toukokuun 23. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Kauppatoiminimi Morgan Gelli brand & Co Lontoon pääkaupungista Iso- Brittannian kuningaskunnassa, on hakijana sekä Kunnallisneuvas Johan Vilhelm Söderlund - vainajan leski ja oikeudenomistaja Augusta Söderlund, Rauman kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 23. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, sikäli kuin nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kunnallisneuvos Söderlundille 29 päivänä Huhtikuuta 1902. toimituttamansa haasteen nojalla on Kauppatoiminimi Morgan Gellibrand & Co Rauman kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että mainittu kauppatoiminimi oli poulaisen Kauppauhtiön Pihl & Co hanssa Il. päivänä Joulukuuta 1900. tekemänsä välikirjan mukaan Pihl & 8si huutavarain myymiseä välittämisestä ulLäsnä: J. G. S. f. - J. N. B. - K. M. 113 No 505. Siv. 37. S.D. 1905.
komailla antanut Pihl & Cote etumaksua neljätuhatta Englannin puntaa, jonka maksuksi, yli erinäisten muiden puutavarain hinnasta menevien korvausten, oli jokaisen lähetettävän puutavarain laivalastin hinnasta päältä otettava kaksi puutaa standertilta kunnes etumaksu oli täysin susitettu, että, kun Pihl & Co sitten vielä oli pyytänyt lisäksi etumaksua kaksituhatta piintaa, kauppatoiminimi oli myöntänyt sen ehdolla että, tavaraläketysten hinnasta välikirjan mukaan luettua pois kaksi piintaa standertilta ensinmainitun etumaksun hyvittämiseksi, tähde oli käytettävä jälkimäisen etumakseen suorittamiseksi ja että kauppatoiminimi saisi siitä Kunnallisneuvos Söderlunden takauksen, jonka Kunnallisneuvos Söderlund sittemmin Tammikuun 15. päivänä 1901. oli antanut, sitoutuen siinä täyteen omavelkaiseen takaukseen siitä kahdentuhannen summan määrästä, minkä Pihl & Co asettaisi kuudelle kuukaudelle kauppatoiminen maksettavaksi puutavaran kauhkoja vastaan, että välipuksesta kuolimatta Pihl & Co kuitenkin oli heti ensi tavaralaslin lähetettyään asettanut och selin lastin koko arvosta kauppatoiminen maksettavaksi, minkä vekselin kauppatoiminimi oli hyväksynyt kuulematta Kunnallismuos Söderlundin, pitäen itseään siihen oikeutettuna, kun Söderlund oli antanut takauksensa ilman mitään etumaksun takasinsuorittamisenaikaa tahi tapaa koskevaa ehtoa ja ilman edes viittausta mihinkään välipuheisen; sekä että kauppatoiminen antaman konttokuranttilaskun mukaan Pihl & Co Helmikuun 4. päivänä 1902. oli jäänyt kauppatoimini melle velkaa kolmetuhatta seitsemänsataa kaksikymmentä puntaa kaksi skillingiä kolme penseä; ja on kauppatoiminimi sen tähden vaati nut Kunnallisneuvos Söderlundin velvoittamies ta edelläkerrotun takauksen nojalla kauppatoi minimelle suorittamaan edellämainitun vielä takaisin suorittamattoman kahdentuhannen summan etumakseen kuuden prosentin koron kanssa haastepäivästä sekä korvausta oikeudenkäyntikuluista Kanteesta kuultuna on Kunnallisneuvos Söderlund väittänyt sitoutuneensa puheeksi tulleesen takaukseen Kauppayhtiö Pihl & bom velasta Kauppatoiminimi Morgan Gellbrand & Celle ainoastaan sillä edellytyksellä että mainitun velan takaisin maksamisesta määrättyjä ehtoja noudatettaisiin ja kun edelläsanottu konttokuranttilasku osotti Kauppatoiminimen saaneen Kauppayhtiö Pihl & Som lähettämien puutavaralastien hinnasta niin paljon, että kysymyksessä oleva kahdentuhannen puo
nan etumaksu sillä oli ollut suoritettu jo Kesäkuun 18. päivänä 1901., on Kunnallisneuvos Söderlund anonut kanteen hylkäämistä. Raastuvanoikeus on Syyskuun 29. päivänä 1902. julistamallaan päätöksellä lausunut, että koska, Kauppatoiminimi Morgan Gellikand & Co kirjeessä 10 päivältä Tammikuuta 1901. Kauppauhtiö Pihl & Colle ilmoitettua puheenalaisen kahdentuhannen punnan etumuksiin antamista varten määräämänsä edellä kerrotut ehdot, joihin kauppayhtiö 16. päivänä samaa kuuta oli vastannut suostuvansa, Kunnallisneuvos Siderlund ilmeisesti tämän perusteella olikauppatoiminimelle saman Tammikuun 15. päivänä tehnyt kysymykseen tulleen takaussitoumuksensa, sentähden ja kun kauppatirminimen omasta konttokuranttilaskusta kävi selville, että Pihl & Co, joka usein mainitun Tammikuun 18. ja 21. päivänä oli kauppatoiminimen maksettavaksi kuuden kuukauden kuluttua asettanut kaksi vekseliä kunmankin tuhannesta eli yhteensä kahdestatukannesta summasta, jo näiden kuuden kuukauden kuluessa ja joka tapauksessa ennen Marraskuun 1. päivää 1901. oli laivattanut ja kauppatoiminimen välityksellä ulkomaikla myynyt puutavaroita niin paljon, että puheenalainen kahdentuhannen summan etumaksu niiden hinnasta oli sovitulla tavalla tullut suoritetuksi kauppatoiminimelle takaisin, eikä kauppatoiminimi edes ollut voinut väittää Kunnallisneuvos Söderlundilla olleen tietoa siitä että Pihl & Co vastoin kerrottua välipuhetta oli keväällä ja kesällä 1901. laivattamiensa puutavaralastien perustuksella asettanut ja kauppatoiminimi hyväksynyt vekselestä, vielä vähemmin näyttää että Kunnallisneuvos Söderlund takaussitoumuksensa nähden oli noihin asioimisiin antanut suostumuksensa, eikä Kunnallisneuvos Söderlundia saatettu katsoa velvolliseksi sitoumuksensa herustuksella vastaamaan siitä mitä kauppatoiminimi yllämainitussa konttokuranttilaskussa oli lukenut itsellään vielä olevan Pihl K. Edta saatavaa, on Raastuvanoikeus hyljännyt kanteen oikeettomana. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppatoiminimi Morgan Gellbrand & Co oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Helnikuun 3. päivältä 1905. vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen. 415
Hovioikeuden tuomioon on Kauppatoiminimi Morgan Gellbrand & Co hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kunnallisneuvaksenleski Söderlund ilmoittaen olevansa nyttemmin kuolleen miehensä oikeudenomistaja, on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvitetyksi, että Kunnallisneuvos Söderlund, joka 15 päivänä Tammikuuta 1901. on mennyt takaukseen siitä kahdentuhannen Englannin punnan määrästä, josta Kauppayhtiö Pihl & Co trassveraisi Kauppatoiminimi Morgan Gellbrand & Con tunnustettavaksi kuuden kuukauden vekseleltä puutavarain myyntien perusteella, on sitoutunut tähän takaukseen niiden kahdentuhannen punnan suorittamiseen nähden, joista toiminimi kirjeessä sanotun kuun 10. päivältä on antanut yhtiölle luvan äskenkerrotulla tavalla asettaa vekseleitä etumaksuna Kauppayhtiö Pihl & Coa Kauppatoiminimi Morgan Gellikand & Co n välityksellä ulkomailla myytäväksi lähetettävistä puutavaroista ehdoilla, muun muassa, että kauppayhtiön piti suorittaa kosketeltu etumaksu yhtiön ulosvietävillä puutavaroilla niin, että sitä varten käytettäisiin näiden tavarain hinta siitä poisluettua ylempänä mainitun 31. päiväna Joulukuuta 1900. tehdyn välikirjan määräysten mukaan kaksi puntaa puutavarain standertilta; ja koska Kauppayhtiö Pihl & Co, joka on edelläsanotun luvan perusteella Tammikuun 15. ja 21. päivänä 1901. Kauppatoiminimi Morgan Gellikand & Co tunnustettavaksi transport, kumpasenakin päivänä, tuhannen punnan määrälle kirjoitetun kuuden kuukauden vekselin, on kauppatoiminen ilmoituksen mukaan jo äskenmainittujen kuuden kuukauden kuluessa ja ainakin ennen seuraavan Marraskuun 1. päivää lähettänyt niin paljon puutavaroita kauppatorminimen vätetyksellä myytäväksi, että kauppatoiminimen hyväksi niistä tullut hinta on siitä sovitun laskun mukaan täysin riittänyt puheenalaisen etumaksuu suorittamiseksi, sentähden ja kun se sitoumus, josta Kunnallisneuvos Söderlund on ylempänä kerrotulla tavalla menryt takaukseen, näin ollen on Söderlundiin näklen täytetty eikä ole näytdetty Söderlundin ulotuttaneen takaustaan muihin Kauppatoiminimi Morgan Gellbrand & Coa ja Kauppauhtiö Pihl  & Coa välisiin asioihin, katsoo Keisarillinen Aenaatti ettei Kauppatoiminimi Morgan Gelli110