Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
haasteen Frans Oskar ja Maria Honkaselle sekä Talolliselle Matti Saarelle, joka on Maria Honkasen avioliitossa nyttemmin kuolleen miehensä Talollisen Matti Ollinpoika Honkasen kanssa syntyneiden alaikäisten lasten Maria Wilhelmina, Greta Kristiina ja Matti Honkasen holhooja, lausuneet, että Maria Honkanen 21. päivänä Maaliskuuta 1900 silloin alaikäisen poikansa Frans Oskar Honkasen ynnä edellämäinittujen muiden lastensa puolesta Kihlakunnanoikeudessa oli testamenttina valvonut 27 päivänä Joulukuuta 1899. kuolleen Talollisen Niku Oinaan Syyskuussa äskensanottuna vuonna tekemät suulliset määräykset, joiden mukaan Niku Oinaan kuoleman jälkeen hänen naimaosansa hänen ja vaimonsa Kruta Oinaan yhteisessä pesässä oli, paitsi tuhatta markkaa, joutuva Niku Oinaan velivainajan Talollisen Olli Honkasen pojan, Maria Honkasen miehen Matti Honkasen ylläluetelluille lapsille; mutta koskei Niku Oinas, joka vanhuudenheikkouden vuoksi oli ollut altis kaikenmoisille vaikutuksille, ollut tehnyt kerrottuja määräyksiä omasta vapaasta tahdostaan eikä siinä muodassa, että niitä voitaisiin pitää laillisena testamenttina, ovat Heikki ja Matti Ryynänen, ilmoittaen Heikki ja MaTilda Seliina Ryynäsen olevan Niku Oinasvainajan, joka ei ollut jälkeensä jättänyt rintaperillisiä, kuolleen sisaren Kaisa Maria Tolosen lapsia, vaatineet, että puheenalaiset määräykset julistettaisiin voimattomiksi mikäli ne loukkasivat Heikki Ryynäsen ja hänen asiakumppaniensa oikeutta, jonka ohessa Heikki ja Matti Ryynänen ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan Asiasta kuulustettuina, ovat Frans Oskar Honkanen ja hänen asiakumppaninsa vastustaneet kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 15. päivanä Huhtikuuta 1905. julistamassaan päätöksessä mainitsemilmassaan päätöksessä mainitsemil518
laan perusteilla hyljännyt kanteen sekä julistanut moitteenalaisen testamentin Heikki Ryynästä ja hänen asiakumppaneitaan kohtaan päteväksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi muiden muassa Heikki ja Matti Ryynänen olivat vetoamalla saatta. neet jutun, on tuomiossa 16. päivänä Marraskuuta 1907 katsonut toteen. näytetyksi, että Niku Oinas oli tehnyt puheenalaiset, 21 päivänä Maaliskuuta 1900. testamenttina valvotut määräyksensä testamentin laatimiselle säädetyssä järjestyksessä, sekä siis vahvistanut sen lopputuloksen, johon Kihlakunnanoikeus oli asiasta johtunut Hovioikeuden tuomioon ovat Heikki ja Matti Ryynänen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Frans Oskar ja Maria Honkanen ovat sääde tyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Heikki ja Matti Ryynänen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Heikki ja Matti Ryynänen velvoitetaan suorittamaan Frans Oskar ja Maria Honkaselle, heillä täällä asiasta olleiden kulunkien korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. R. A: Borde. 1. Men. kroumaslR. A: Bonde. 1. Men. hvarumälC. J. Timgren Esaiaksander. Joukirjist D. F. bomä 519
Marraskuun 5. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, perinnönjakoa No 2155. Säg 36 R. D. 1908. koskevassa jutussa, jossa Talollinen Juhana Willenpoika Rikkinen, Lappeen pitäjän Rikkilän kylästä, on hakijana sekä sanotussa kylässä asuvat Talolliset Matti Rietunpoika Kalvelä, avioliitossa vaimovainajan. sa Maria Eliaksentytär Rikkisen kanssa syntyneiden alaikäisten lastensa Heleena, Miina ja Toivo Kälvelän holhoojana, ja Elias Eliaksenpoika Rikkinen ynnä Säkkijärven pitäjästä kotoisin oleva Talollinen Simo Kupias ja hänen vaimonsa Eeva Willentytär Kälvelä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 5 päivänä Marraskuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Lappeen pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Matti Kälvelä ja hänen asiakumppaninsa, Juhana Rikkisen isälle Talolliselle Wille TuomaanLäsnä: Red. W. Hs. Cj T. det W. K. (B F. M.
poika Rikkiselle toimitetun haasteen nojalla, 31. päivänä Lokakuuta 1904. vaatineet että, koska Wille Rikkinen, sitten kuin hänen veljensä Antti ja Matti Tuomaanpojat Rikkinen olivat kuolleet naimattomina, Antti Rikkinen vuonna 1875. ja Matti Rikkinen vuonna 1885. oli haltuunsa ottanut heidän jälkeensä jääneen omaisuuden, Wille Rikkinen veckvoitettaisiin antamaan Antti ja Matti Rikkisen jäämistö sellaiseen jakoon, että Heleena, Miina ja Toivo Kälvilä, jotka olivat Antti ja Matti Rikkisen veljen, vuonna 1871. kuolleen Elias Tuomaanpoika Rikkisen vuonna 1903. myös kuolleen tyttären Maria Eliaksentytär Rikkisen lapsia, Elias Eliaksenpoika Rikkinen, joka oli Elias Suomaanpoika Rikkisen poika ja Eeva Kälvelä, joka oli Antti ja Matti Rikkisen vuonna 1856. kuolleen sisaren Maria Tuomaantytär Rikkisen tytär, saisivat siitä osansa Asiasta kuulustettuna, on Wille Rikkinen vastustanut kannetta sen ollen myöhään tehtynä; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa Juhana Rikkistä eli kuulustettu sen johdosta, että Wille Rikkinen oli ilmoittanut luovuttaneensa Juhana Rikkiselle kaiken hallussaan, oleen omaisuuden, on 30. päivänä Maaliskuuta 1905. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Antti ja Matti Rikkisen kuoltua heidän jäämistönsä oli joutunut Wille Rikkisen rattuun ja että Wille Rikkinen sittemmin kauppakirjalla 16. päivältä Joulukuuta 1903. oli luovuttanut tuon jäämistön Juhana Rikkiselle; mutta kun Helena, Miina ja Toivo Kälvelän, Elias Eliakrenpoika Rikkisen ja Eeva Kälvelän puolesta ei oltu ennen oikeudenkäyntiä ryhdytty minkäänlaisiin toimiin heidän perintöoikeutensa säilyttämiseksi Antti ja Matti Rikkisen jälkeen, vaikkakin he ja heidän edustajansa, läheisyydessä asuvina, hyvin olivat tietäneet Antti ja Matti Rikkisen kuolemasta ja heidän siis, säännöksen mukaan P. K. 15. luvun 4. SS:ssä, olisi pitänyt ilmoittautua perillisiksi yön ja vuoden kuluessa kuoleman tapauksista tiedon 521
saatuansa, on Kihlakunnanoikeus katsonut Heleena, Miina ja Toivo Kälvelän, Elias Eliaksenpoika Rikkisen ja Eeva Kälvelän menettäneen perintöoikeutensa Antti ja Matti Rikkisen jälkeen sekä sen vuoksi hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Kälvelä ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 31. päivänä Joulukuuta 1907. antanut lausuntonsa asiasta; ja koska P. K. 15. luvun 4. SS: koski ainoastaan poissa olevaa perillistä, joka, saatuaan tuomarin toimesta asianmukaisen ilmoituksen hänelle joutuneesta perinnöstä, ei yön ja vuoden kuluessa sen jälkeen ollut ilmoittautunut vastaanottamaan perintöä, eikä sanotun lainkohdan säännöksiä sen vuoksi voitu sovittaa Matti Kälvelän holhottaviin ja heidän asiakumppaneihin, kun ei edes oltu voitu väittää, että Heleena, Miina ja Toivo Kälvelän äiti Maria Eliaksentytär Rikkinen, Elias Eliaksenpoika Rikkinen ja Eeva Kälvelä, paikkakunnalla asuvina, olivat perinnöstä saaneet semmoisen ilmoituksen tahi että heitä muullakaan tavalla oli kehoitettu haltuunsa ottamaan perintöä, sentähden ja kun Matti Kälvelän holhottavia ja heidän asiakumppaneitan; sa asian niin ollen ei voitu ilman nimenomaista luopumista eroittaa heille tulleesta perinnöstä eikä sellaista luopumista oltu näytetty tapahtuneen, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Ville Rikkisen, joka oli myöntänyt hallintaansa ottaneen Antti ja Matti Rikkisen jäämistön, jota Ville Rikkinen, mikäli se ei kuulunut hänelle, ei ollut ollut oikeutettu poisluoruttamaan, kolmen kuukauden kuluessa jättämään Antti ja Matti Rikkisen jäämistön sellaiseen jakoon, että Matti Kälvelän holhottavat ja heidän asiakumppanensa saivat heille siitä lain mukaan tuleran osuuden - Hovioikeuden tuomioon on Juhana Kikkinen, Wille Rikkisen riidan aikana kuoltua, hänen oikeudenomistajanaan anovut muutosta tänne toimittamallaan pe522
rustelmalla, johon Matti Kälvelä ja hänen asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja koska Maria Eliaksentytär Rikkinen ynnä Elias Eliassenpoika Rikkinen sekä Eeva Kälvelä ja Wille Rikkinen ovat olleet yhdessä perijät Antti ja Matti Rikkisen jälkeen, eikä P. K. 15. luvun 4. SS:ssä oleva määräys perintöoikeuden vanhentumissesta niinmuodoin sovelle kysymyksessä olevaan tapaukseen, senvuoksi ja kun Ville Rikkinen on myöntänyt ottaneensa haltuunsa Antti ja Matti Rikkisen jäämistön, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi velvoittaa Juhana Rikkisen, hänen ollessaan Ville Rikkisen oikeudenomistajana, kolmen kuukauden kuluessa tästä päivästå lukien luovuttamaan puheenalaisen jäämistön sellaiseen jakoon, että Matti Kälvelän holhottavat ynnä heidän asiakumpraninsa saavat heille siitä lain mukaan tulevan osuuden; ja tulee Juhana Rikkisen sitä paitsi suorittaa Matti KälP. I. Kässä velälle ja hänen asiakumppaneilleen. maksut heidän kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota, kaksi kymmentäkuusi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A: Noille. C. J. Fingren wäräjanden. C. Henr. huonansamt Augusti523
Marraskuun 5. päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio, nostorahalla, Wiipurin Hovioikeudesta tullassa konkurssi- ja pesäeräjutussa, jossa ovat Walkialan pitäjässä asuva entinen Kruununnimismies Wolmar Andersin, sanotun pitäjän Selänpään kylästä kotoisin olevien Maakauppiaan Mikko Mustosen ja hänen vaimonsa Aino Mathilda Mustosen konkurssipesän velkojana, hakijana sekä saman pitäjän Mattilan kylässä asuva Maakauppias Taavi Pessä, Aino Mathilda Mustosen ja tämän ensimäisen miehen, edesmenneen Maakauppiaan Taneli Lantan alaikäisen tyttären Aili Lantan holhoojana, kuin myös mainitun konkurssipesän muut velkojat ynnä Mikko ja Aino Mathilda Mustonen tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 5 päivänä Marraskuuta 1908. Kejsarainen Senaan on asiamieesittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat Säsnä: J. A. G. W. - E. P. - A.G. 324 No 2156. Pag. 172. R. D. 1908.
ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Mikko Mustonen oli asianomaiselle Kihlakunnantuomarille 30. päivänä Maaliskuuta 1907. antamassaan kirjoituksessa anonut saada luovuttaa omaisuutensa velkojiensa tyydyttämiseksi ja valvontapäivä konkurssissa oli 17. päivänä seuraavaa Huhtikuuta Walkealan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa toimitetussa velkojainkuulustelussa määrätty 6. päiväksi senjälkeistä Heinäkuuta, ovat viimeksisanottuna päivänä, muiden muassa, Taavi Pessa, ylempänä mainitussa ominaisuudessaan, ja Aino Mathilda Mustonen vaatinet Taavi Pessä, että Aili Lantalle tuomittaisiin konkussipesän varoista etuoikeudella suoritettavaksi se rahamäärä, korkeintaan 35,000 markkaa korkoineen, jonka tili Lantta oli toisen holhoojansa Aino Mathilda Mustosen antamien ja vielä annettavien holhoustilien mukaan konkurssipesästä saapa perintönä isänsä Taneli Lantan jälkeen, mikä perintö osaksi oli käytetty Mikko Mustosen ostaman Carlborg nimisen, perintötalosta No 16 Walkealan pitäjän Kouvolan kylässä eroitetun maapalstan kauppahinnan maksamiseen; sekä Aino Mathilda Mustonen: että hänelle anomansa pesäeron ohella myönnettäisiin oikeus, hänen ja Mikko Mustosen välillä 15 päivänä Joulukuuta 1903 tehdyn avioehdon perusteella, yksityisenä omaisuutenaan konkurssipesästä itsellensä eroittaa se osa yllämainitusta, Mikko Mustosen ja tili Lantan kauppakirjalla 21. päivältä Helmikuuta 1905. 28, 250 markasta yhteisesti ostamasta Carlborg nimisestä maapalstasta rakennuksineen, joka vastasi niitä tino Mathilda Mustoselle hänen ja tili Lantan välillä 26 päivänä Marraskuuta 1903 tapahtuneessa pesänjoossa hänen osuutenaan Maakauppias Taavetti Lantan Taneli Lanta kuolinpesään suorittamasta velasta langen525
neita 11,781. markkaa 29. penniä, mitkä Mikko Mustonen oli käyttänyt sanotun kiinteimistön ostoon; ja että Aino Mathilda Mustoselle tuomittaisiin konkurssipesän varoista ilman etuoikeutta maksettaviksi ne 5,600. markkaa, jotka hän ennen avioliit. toman oli antanut Mikko Mustoselle velaksi 12. päivänä Maaliskuuta 1903. tehtyä, mutta sittemmin hävinnyttä velkakirjaa vastaan ja jotka hän edellämainitulla avioehtokirjalla oli pidättänyt yksityiseksi omaisuudekseen; ja ovat Taavi Pessa ja Aino Mathilda Mustonen sen ohessa anoneet saada eri oikeudenkäynnillä toteensaattaa vaatimustensa oikeellisuuden, jos se tulisi riitaiseksi. Asiassa 9. päivänä Marraskuuta 1907. toimitetussa esiinhuudossa on Kruununnimismies Andersin vastustanut Taavi Pessan ja Aino Mathilda Austosen edelläkerrottuja vaatimuksia perusteiltaan toteennäyttämättöminä sekä huomauttanut, että asianomainen holhouslautakunta oli oikeuttanut Mikko Mustosen puheenalaiseen kiinteimistön kauppaan käyttämään tili Lantan varoja ainoastaan 19,550. markkaa 67. penniä. Tämän jälkeen on Kihlakunnanoikeus 23 päivänä Tammikuuta 1908. julistamassaan tuomiossa vahvistanut Taavi Pessalle, hänen edellämainitussa ominaisuudessaan, konkurssipesän varoista etuoikeudella maksettaviksi Aili Lantalle riidattomasti tulevat yhdeksäntoistatuhatta viisisataa viisikymmentä markkaa kuusikymmentäseitsemän penniä sekä valvotun saamisen jäännöksestä sen määrän, korkeintaan 15,449. markkaa 33 penniä, jonka tili Lantta eri oikeudenkäynnissä, mihin valvonta tässii kohdin on lykätty, katsottaisiin oikeutetuksi konkurssipesästä saamaan, kuin myös, myöntäen tino Mathilla Mustoselle pesäeron, oikeuttanut hänet pesästä erilleen ottamaan ylempänä sanotut. 11,781 markan 29. pennin ja 5,600 markan määrät, jos hän eri oikeudenkäynnillä voi326
si toteennäyttää nämä saamisensa; ja on sen ohessa määrätty, että Taavi Pessan ja Aino Mathilda Mustosen tuli puhevaltansa menettämisen uhalla panna nuo oikeudenkäynnit vireille haastattamalla Oikeuteen konkussipesän toimitsijat kuuden kuukauden kuluessa siitä lukien, kuin Kihlakunnanoikeuden tuomio saisi lainvoiman. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kruununnimismies Andersin oli vetoamalla saattanut jutun on tuomiossa 16. päivänä Toukokuuta 1908 antanut lausuntonsa asiasta; ja mitä ensiksi tuli Taavi Pessan valvontaan, on Hovioikeus, koska Aino Mathilda Mustonen oli Mikko Mustosen kanssa naimisiin mentyäänkin ollut tili Läntän holhoojana ja sellaisena hoitanut tili Santan omaisuutta sekä Aili Lantan puheena oleva saaminen siis, säännöksen mukaan velkojain oikeudesta ja etuudesta maksun saantiin konkurssiin luovutetusta omaisuudesta 9. päivänä Marraskuuta 1868. annetun asetuksen 9 SS:ssä, sellaisena kuin tämä lainpaikka on asetuksessa 3 päivältä Joulukuuta 1895, oli suoritettava etuoikeudella, vahvistanut Kihlakunnanoikeuden tuomion tässä kohdin. Koskien sitten Aino Mathilda Mustosen asiassa tekemiä vaatimuksia, niin ja kun Kihlakunnanoikeus oli oikeuttanut Aino Mathilda Mustosen konkursipesästä itsellensä eroittomaan Kihlakunnanoikeuden mainitsemat yhdentoistatuhannen seitsemänsadan kahdeksankymmenenyhden markan kahdenkymmenenyhdeksän pennin ja viidentuhannen kuudensadan markan rahamäärät, vaikkei Aino Mathilda Mustonen ollut sellaista etua anonut, on Hovioikeus poistanut Kihlakunnanoikeuden kerrotun lausunnon, mikäli sillä Aino Mathilda Mustoselle oli näiden rahamäärien perimiseen nähden myönnetty parempi oikeus kuin konkurssiperän etuoikeutta nauttimattomille velkojille heidän saamisien527.
sa maksamiseen nähden. Muuten oli Konkurssisäännön 100. SS: mukaan huomioon otettava, ettei sitä muutosta, minkä Kruununnimismies Andersin edelläkerrotulla tavalla oli voittanut Kihlakunnanoikeuden tuomioon, ollut noudatettava konkurssipesän muiden velkojain eduksi. Hovioikeuden tuomioon on Kruununnimismies Andersin anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kruununnimismies Andersin ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja tulee Taavi Pessan ja Aino Mathilda Mustosen, Kihlakunnanoikeuden määräämällä uhalla ja mainitsemassa järjestyksessä, panna edelläsanotut oikeudenkäynnit vireille kuuden kuukauden kuluessa tästä päivästa. Tämän ohessa velvoitetaan Kruununnimismies Andersin suorittamaan Asianotthannen. Taavi Pessalle ja Aino Mathilda Mustoselle maksut heidän yhteisestä kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota, kolmekymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Julin Nummelin Edvard Sandani. J. Wilsman A. W. Granström 528
Marraskuun 6 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta, Turun Hovioikeudesta tulleessa, omistusoikeutta ulosmitattuun omaisuuteen ynnä muuta koskevassa nostoputussa, jossa ovat Torppari Antti Viktor Jalonen. eli Haapala, Noormarkeen pitäjän Lassilan kylästä, hakijana sekä Kruununnimismies Frans Niilo Palin ja sanotussa kylässä asuva en529 tinen Torppari Juho Salomon Hermanninpoika Haapala tulematta jääneenä vastaajena: Annettu Oikeusosastossa 6 päivänä Marraskuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kir jat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Juho Salomon Haapa. la Turun ja Porin läänin Kuvernöörille 5 päivänä Helmikuuta 1904 antamassaan kirjoituksessa oli vaatinut, että entinen Torppari Iisak Edvard Läsnä: J. N. - G. B. P. A. G. No 2161. Tåg. 30. R. D. 1908.
Wiinamäki velkakirjan nojalla velvoitettaisiin Juho Salomon Haapalalle maksamaan 1,300 markkaa korkoineen ja lainhakukuluineen sekä samalla anonut, että hänen kysymyksessä olevaa saatavaansa vastaava osa Niinamäen irtaimesta omaisuudesta pantaisiin takavarekkoon, on sanotun läänin Kuvernöörinvirasto välipäätöksessä viimeksimainitulta päivältä väliaikaisesti myöntänyt anotun taka varikon sekä Kruununnimismies Palin, saman Helmikuun 26 päivänä asianomaisen Kruununvoudin määräyksestä takavarikkoa toimittaessaan, julistanut takavarikkoon pannuksi ei ainoastaan Juho Salomon Haapalan 26 päivänä Maaliskuuta 1903 laaditun välikirjan mukaan Iisak Edvard Wiinamäelle siistämän, silloin vielä 33 vuotta kestävän hallintaoikeuden ylläsanotussa Lassilan kylässä olevaan Haapalan torppaan, vaan myöskin siirtokaupan mukana Wiinamäelle luovutetun 150 markan arvoisen hevosen, minkä jälkeen Kuvernöörinvirasto 5 päivänä Huhtikuuta 1904 antamassaan lopullisessa päätöksessä on velvoittanut Iisak Edvard Wiinamäen Juho Salomon Haapalalle suorittamaan tämän kaunalaisen saatavan sekä samalla määrännyt, että aikaisemmen myönnetty takavarikko piti edelleenkin oleman voimassa. Kruununnimismies Palinin määrättyä sitten 16 päivänä Kesäkuuta 1964 julkaistussa kuulutuksessa takavarikkoon otetun omaisuuden pakkohuutokaupalla myymisen tapahturaksi seuraavan Heinäkuun 25 päivänä, on Antti Viktor Jalonen, joka sitä edellisen Huhtikuun 9 päivänä tehdyn siirtokirjan kautta oli Iisak Edvard Wiinamäeltä ostanut sekä tämän hallintaoikeuden Haapalan torppaan että mainitun hevosenkin, 20 päivänä Heinäkuuta samana vuonna Kuvernöörille jättämässään kirjoituksessa esittämillään perusteilla vaatinut, että toimitettu takavarikko laittoma. na kumottaisiin tahi että Kuvernöö530
ri kieltäisi takavarikkoon otetun omaisuuden huutokaupalla myymisen, kunnes lopullinen päätös Jalosen hakemuksen johdosta voitaisiin antaa, minkä jälkeen Kuvernööri välipäätöksessä viimeksisanotulta päivältä on vastaiseksi peruuttanut kuulutetun huutokaupan sekä seuraavan Syyskuun 13 päivänä antamassaan välipäätöksessä vieläkin toistaiseksi ja kunnes asia olisi lopullisesti räthäistu peruuttanut pakkohuutokaupan pitämisen kuin myös osoittanut Jalo. sen asianomaisessa tuomioistuimessa toteuttamaan nautinto- ja omistusoikeutensa puheenalaiseen torppaan ja takavarikkoon julistettuun hevoseen. Kruununnimismies Palinille ja Juho Salomon Haapalalle toimituttaman. sa haasteen nojalla on Antti Viktor Jalonen sittemmin Normarkun pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Haapalan torppa 16 päivänä Marraskuuta 1886 tehdyn välikirjan mukaan oli annettu Juho Salomon Haapalalle vuokralle 50 vuodeksi muun muassa sellaisilla ehdoilla että, jos torppari tahtoisi siirtää vuokraoikeutensa toiselle, mutta talon omistaja ei siihen suostuisi, tulisi torpparin, saadakseen siirtämisoikeuden, suorittaa isännälle 50 markkaa, sekä että sanotun torpan hallintaoikeus sen jälkeen oli talon omistajan suostumuksella siirtynyt ylempänä kerrottujen välikirjojen kautta ensin Iisak Edvard Wiinämäelle sekä häneltä Antti Viktor Jaloselle; ja koska Ulosottolain 4 luvun 9 SS:n mukaan voitiin ulosmitata ainoastaan sellaista nautintaoikeuttamikä, talonomistajaa kuulematta, saatiin luovuttaa, sekä kysymyksessä oleva hallintaoikeus, jota, isännän suostumusta hankkimatta, ei voitu toiselle siirtää siis ei ollut ulosmitattavaa laatua, on Antti Viktor Jalonen katsonut Haapalan torpan hallintooikeuden takavarikkoon panon laittomaksi; ja kun Kruununnimismies Palin puheenalaista takavarikkoa toimittaessaan oli menetellyt laittomasti siinäkin, ettei 531
hän ollut, mainitun Lain 4 luvun 16 SS:n säännöstä noudattaen, haltuunsa ottanut Wiinamäen vuokravälikirjaa eikä myöskään erityisesti merkinnyt takavarikkoon julistamaansa hevosta, joten Jalosen, vilpittömässä mielessä ostaessaan riidanalaisen omaisuuden, oli ollut mahdoton tietää, että se aikaisemmin olisi takavarikkoon julistettu, on Antti Viktor Jalonen vaatinut, että takavarikko ja sen johdosta kuulutettu huutokauppa peruutettaisiin sekä että takavarikkoon pantu omaisuus julistettaisiin Jalosen omaksi. Sittenkun Kruununnimismies Palin ja Juho Salomon Haapala, asiasta kuulustettuina, olivat vastustaneet kannetta sekä Iisak Edvard Wiina. mäkeäkin oli asiassa kuultu, on Kihlakunnanoikeus 13 päivänä Lokakuuta 1904 julistamassaan päätöksessä rotkaissut asian; ja koska Iisak Edvard Wiinamäen 16 päivänä Marraskuuta 1886 tehtyyn välikirjaan perustuva Haapalan torpan hallintaoikeus, joka oli sitä laatua, että se oli ulosotteen otettava, sekä kysymyksessä oleva, Iisak Edvard Wiinamäen omistama hevonen 26 päivänä Helmikuuta 1904 olivat säädetyssä järjestyksessä kirjoitetut takavarikkoon Juho Salomon Haapalan puheenalaisen, Kuvernöörinviraston päätöksellä 5 päivältä senjälkeistä Huhtikuuta ulostuomitun saatavan suorittamiseksi, eikä toimitettu takavarikko, joka tuossa päätöksessä edelleen oli pysytetty voimassaan, millään tavoin loukannut Antti Viktor Jalosen oikeutta, Jalonen kun ei ollut voinut väittääkään, että sama omaisuus siihen aikaan olisi hänelle kuulunut; senvuoksi ja kun Iisak Edvard Wiinamäki ei ollut oikeutettu 9 päivänä Huhtikuuta 1904 myymään Juho Salomon Haapalan saatavasta takavarikkoon kirjoitettua hallintaoikeutta ja hevosta, joten niistä tehty kauppa, minkä kautta Juho Salomon Haapalan oikeuttakin oli loukattu, oli mitätön, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Antti Viktor Jalosen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti 532
Vihtor Jalonen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 10 päivänä Joulukuuta 1907 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Jalosen suorittamaan Kruununnimismies Palinille ja Juho Salomon Haapalalle yhteisesti, heillä Hovioikeudessa olleiden bulunkien korvaamiseksi; viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Antti Viktor Halonen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Antti Viktor Jalonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julmis Nummelin Edvard Pardani. J. Wiesman A. W. Granström. Asian Tilauman. Den 7 November 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Stationsinspektern Oskar Alfred Tären, från Uleåborgs stad, sökande, samt i Helsingfors stad bosatte Kontoristen Johan Alfred Backman och Fabrikanten Simon Haglund, den sistnämnde i egenskap af målsman för sin hustru Rosa Konstantia Haglund, warande, angående klander af testamente: Gifven uti Justitiedepartementet den 7 November 1908. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Ingeniören Johan Konstantin Taren aflidit den 27 September 1902 samt efterlamnat såsom närmaste arfvingar sin broder Stationsinspektorn Taren och sin aflidna syster Olga Natalia Sarens i hennes äktenskap med en Johan Backman födda barn Kontoristen Backman och Rosa Konstantia Haglund, äfven öjde R. W. C.s- C. J. T - (A - W. K. E. R. 533 No 2166. Pag. 27. R. D. 1908.