Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Landthushållaren Eklund etthundra åttio mark I saken hörde, hafva Hofrådet Ekholm och hans medparter metsagt befogenheten af käromålet samt anhållit om godtgörelse för sina rättegångskostnader; därå Härads rätten medels den 5. Februari 1903 afkunnadt utslag förkastat Öfverstyrelsons i saken utförda talan såsom ostyrkt, hvarhos Öfver styrelsen ålagts att ersätta Hofrådet Ekholm och hans medparter deras umgälder i målet och i sådant afseende utgifva till Hofradet Ekholm och Magistern af Hällström hvardera, sextio mark, till Vicehäradshöfdingen Eklund trettio mark samt till Landthushållaren Meller tjugu mark och Landthushållaren Eklund femtio mark. Hofrätten, under hvars pröfning, utom andra, Öfverstyrelsen för råg och vattenbygg naderna i väderåg dragit målet, har genom dom den 17 Mars 1906 utlåtit sig; och enär ett dagtraktamente af trettio mark vore tillräcklig ersättning för ledamot i utproificationmånnd, har Hofrätten, med ändring af Häradsrättens utslag, såvidt angick det Vicehäradshöfdingen Eklund tillväda bagtraktamentet, nedsatt detsamma att nästnämnda belopp, i följd hvaraf det åläge Vicehäradshöfdingen Eklund att genast emot qvitto till kronan återbära nittiofem mark, men emedan en godtgörelse af fyratio mark för dag icke kunde anses vara för hög för ordföranden i sagda nämnd samt det af Hofradet Ekholm uppgifna antalet dagar väl kunnat erfordras för införskaffande och granskning af uppropiationshandlingarna äfvensom för andra för fullgörandet af uppbraget erforderliga arbeten, by och då Hofradet Ekholm varit berättigad att fordra ersättning jemväl för erlagda belefonafgifter, hyrkurklega jemte andra till sammanlagdt etthundra nittionio mark fem penni uppgående, för ifrågakomna förrättning nödiga utgifter, om och Hofrådet Ekholm icke kunnat öfver sagda utgifter aflemna behöriga verifikater, värdt Öfverstyrelsens mot Hofrådet Ekholm väckta talan äfvensom dess talan emot Magistern af Hällström samt Landthushållarene Meller och Eklund, ärom obefogad, af Hofrätten underkänd Uti Hofrättens dom har Öfvertyrelsen för väg och vattenbyggnaderna sökt ändring 474
medels ingifven deduktion, hvaraf dup letten uttagits af Vicehäradshöfdingen Eklund, som dock icke inkommit med lemötande i saken Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande samt finner Öfverstyrelsen för väg - och vattenbyggnaderna icke hapa anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dem, vid hvilken förty skall bero, jemte det Öfverstyrelsen skyldigkännes att till Vicehäradshöfdingen Eklund gälda afgifterna för hans exemplar af den na Kejserliga Senatens dom med tjugu sex mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse lander. Kejserliga Senaten för Finland: 1. Men. hvilman¬ J. Timgren 1. Men. hvilman¬ J. Timgren Fels. Sundenius. Landtungvist. Fredr. Sundenius.aiNo 879. Pag 251 Rs 1905 Isavonius. Syyskuun 17. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa tilannitaa koskevassa nosto jutussa, jossa Maanviljelijä Nils Viktor Aschan, Kuopion pitäjän Kasurilan kylästä, on hakijana sekä sanotussa kylässä asuvat Maakauppias Aron Fredrik Väänänen ja Asenapäällikkö Hugo Forssén tulematta jääneenä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, 17. päivänä Syyskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää seuraavaa: Kuopion pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Nils Viktor Aschan lausunut että, sittenkun Aschan 28. päivänä Tammikuuta 1902. oli saanut AronFredrik Väänäseltä lainaksi noin 5,500. markkaa, Aschan oli yhdessä vaimonsa Kristina Aschanin kanssa sanotun lainan lakaisinmaksamisen vakuudeksi samana päivänä tehdyllä, kauprakirjan muoloon laaditulla välikirjalla luovuttanut Aron Fredrik VääLäsnä: H S. G.S. R.G. BF. M.
näselle edellämainitussa Kasurilan kylässä omistamansa tilan No 18. siihen kuuluvine vesijauhomyllyineen muun muassa sillä suullisesti sovitulla ehdolla, että Nils Viktor Aschan, jos hän ennen 1. päivää sitä seuraavaa Syyskuuta suorittaisi Aron Fredrik Wäänäselle puheenalaisen lainamäärän korkoineen, oli oikeutettu saamaan Väänäseltä takaisin sekä ylläsanotun välikirjan että sillä luovutetun omaisuuden, mutta kun Aron Fredrik Väänänen, vaikka Nils Viktor Aschan oli ednen viimeksimainittua päivää tarjonnut Väänäselle tueta lainamäärää kolkoineen, oli kieltäytynyt ottamasta sitä vastaan ja myöskin antamasta Aschanille takaisin kysymyksessä olevaa maatilaa ynnä myllyä sekä jo29. päivänä Elokuuta 1902. myynyt tilan myllyineen Asemapäällikki Forssenille, pidättäen kumminkin itselleen erinäisiä palstoja, on Nils Viktor As han vaatinut niinhyvin että Aron Fredrik Tiäänänen velvoitettaisiin luovuttamaan Aschanille puheenaoleva tila siitä pidättämine palstoineen ynnä sanottu mylly kuin myös että ylempänä kerrottu välikirja julistettaisiin mitättö mäksi ja Aron Fredrik Väänänen määrättäisiin velvolliseksi jättamään Nils Viktor Aschanin huostaan ynnä sen ohessa korvaamaan Aschanille se vahinko, jonka hän Aron Fredrik Jäänäsen menettelyn johdosta oli kärsinyt, sekä että yllämainitussa Aron Fredrik Väänäsen ja Asenapäällikko Porssönin keskon tehdyssä kaupassa laadittu välikirja niinikään julistettaisiin voimattomaksi ja Forssénkin velvoitettaisiin Nils Viktor Aschanin hyväksi luopumaan puheenalaisesta kiinteimistöstä Kuulustettuaan kanteesta Aron Fredrik Säänästä ynnä Asemapäällikko Forssöner ja näiden sitä vastustettua, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvalls ta oikeudenkäyntikustannuksistaan, 11. päivänä Syyskuuta 1903. julistamassaan räätöksessä antanut asiasta lausuntonsa; ja koska Nils Viktor ja Kristina 476
Aschan selvällä, ehdottomalla kauppakirjalla olivat myyneet kysymyksessä ole van tilan Aron Fredrik Wäänäselle ja sellainen takaisin - lunastamisehto, johon Nils Viktor Aschan oli perustanut kanteensa, vaikka se olisi ollut kauppakirJaankin pantu, 20. päivänä Kesäkuuta 1864. sen estämiseksi, ellei sopimattomia ehtoja tehtäisi kiinteän omaisuuden kaupoissa, annetun asetuksen 2. SSn mukaan oli voimaton, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen ja sen ohessa velvoittanut Nils Viktor Aschanen korvaa maan Aron Fredrik Väänäselle ja Äsemäpäällekö Forssenille heidän asiassa kärsimänsä kulut sekä siinä tarkoituksessa maksamaan Aron Fredrik Jäänäselle kahdeksankymmentä markkaa ja Asenapäällikko Forssentle kaksikymmentä markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Nils Sektor Aschan oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 7. päivältä Lokakuuta 1905. vahvistanut Kihlakunnanokeuden päätöksen, samalla velvoittaen Nils Viktor Aschanen suorittamaan AroFredrik Väänäselle häneltä Hovioikeudessi asiaan menneiden kulunkien korvaakseksi viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Nils Viktor Aschan anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja koska Nils Viktor ja Kristina Aschan ylläsanotulla suorandaisella kauppakirjalla 28. päivältä Tammikuuta 1902. ovat Aron Fredrik Jäänäselle myyneet siinä mainitun kiinteimistönsä, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää sen loppupäätöksen pysyväiseksi, johon Oikeudet ovat asiassa johtuneet Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti A. H. Nyman Fredr. Luudenius. C. J. Tingren. Paul. Ilmqvist. 477
Syyskuun 20. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Maakauppias Mikko Kohvakka, Haukivuoren pitäjän Haukivuoren kylästä, on hakijana ja Tammisaaren kaupungissa oleva Osakeyhtiö Ekenäs Handels Aktiebolag vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 20. päivänä Syyskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti ja itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Mikko Kohvakalle toimituttaman. sa haasteen nojalla on Osakeyhtiö Ekenäs Handels Aktiebolag Huukivuoren pitäjän käräj¬kunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Mikko Kokvakka 20. päivänä Huhtikuuta 1903. oli yhtiön kauppamattustajan Mandelösin kautta yhtiöltä tilannut yhden vaunulastin Kades- suoloja välipuheella, että suolat olivat läheLäsnä: A: H. S. - C. f. T. F. C. A. E. Th. 178 No 892. Pag. 262. R. D. 1905.
tettävät sautateitse Haukivuoren asemalle niinpiankuin laiva, jolla suoloja maahan tuotiin, oli saapunut Kotkan kaupunkiin, ja että yhtiö sittemmin, lainan saamittua äskensanottuun kaupunkiin tuon tilauksen perusteella oli toimittanutkin kerrotun suolamäärän Mikko Kotvakan vastaanotettavaksi mainitulle asemälle, jonne tavara saapui 22. päivänä Heinäkuuta samana vuonna; mutta kun Mikko Kokvakka oli kieltäytynyt ottamasta suoloja vastaan ja yhtiö siitä syystä oli ollut pakoitettu Haukivuoren aseman lähellä vuokraamaan makasiini, jonne suolat 11. päivänä sitä seuraavaa Elokuuta oli rautatievan. nusta lastattu sekä yhtiö Mikko Kokvakan menettelyn johdosta oli maksanut suolojen rautataraktina viisikymmentäyksi markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä, rautatievaunun vuokvana siltä ajalta, kunnes yhtiö saimakasiinin vuokratuksi, kahdeksankymmentäyksi markkaa kuusikymmentä kenniä, suolojen lastaamisesta rautatievaunusta makasiiniin kuusi markkaa sekä makasiinin vuokvana kahdelta kuukaudelta kolmekymmentä markkaa eli siis yhteensä sata kuusikymmentäydeksän markkaa kolmekymmentäviisi penniä, on yhtiö vaatinut. että Mikko Kokvakka velvoitettaisiin suorittamaan yhtiölle vastamainittu rahämäärä sekä korvaamaan yhtiölle sen oikeudenkäyntikustannukset. Asiasta kuulustettuna, on Mikko Kohvakka vastustanut vaatimusta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 15 päivänä Lokakuuta 1903. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla kyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Osakeyhtiö Ekenäs Handels Aktiebolag Sivetoamalla saattanut jutun on tuomiossa 14. päivältä Lokakuuta 1905. katsonut selvitetyksi, että Mikko Huhvakka ilmoitettuna aikana oli Osaksyhtiöltä Ekenäs Handels Aktiebolag tilanneet Haukivuonen anmalle lähetettäväksi puheenalaisen suolamää rän, minkä tähden ja kun Mikko Kohvakka sittemmin kuitenkin oli 479
kieltäytynyt vastaanottamasta yhtiön tilauksen mukaisesti lähettämiä suoloja ja yhtiölle sen kautta oli hoitunut ylläkerrottu sadan kuudenkymmenenyhdeksän markan kolmenkymmenenviiden pennin suuruinen vahinko, Kovioikeus on, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Mikko Kohvakan, joka oli tuosta vahingosta vastaava, Osakeyhtiölle Ekenäs Handels Aktiebolag heti säännöllistä maksutodistusta vastaan suorittamaan sata kuusikymmentäyhdeksän markkaa kolmekymmentäviisi penniä sekä sitäpaitsi viidelläkymmenellä markalla korvaamaan yhtiölle sen Kihlakunnanoikeudessa asian vuoksi kärsimät kulungit. Hovioikeuden tuomioon on Mikko Kohvakka anonut muutosta tänne tomittamallaan perustelmalla, johon Osikeyhtiö Ekenäs Handels Aktiebolag No säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Mikko Tuokvakka ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden edellämainittua tuoniota, joka siis jää pysyväi seksi; minkä ohessa Mikko Kokvakka velvoitetaan suorittamaan Osakeyhtiölle Ekenäs Handels Aktiebolag, sillä jutus sa täällä olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A. Henr. InrumanFredr. Lindenus. C. J. Timgren 1all Kungirti 180
Den 4. Oktober 1906. Kejserliga Senatens för Finland emellan Handlanden Karl Lagerström 481 i Handlanden Lagerströms till konkurs fors stad. K. H. Renlund och Rudolf Härfeldt, gemensamt sökande, samt Ringsböle by af Jomala socken bosatte Hemmansegarene Erik Johan Johansson och Johan Viktor Karlsson, den sist nämnde i egenskap af nuvarande hufvudredare för i sagda socken hemmähörande bärkskeppet Helmi, gemensamt svarande: Sifven i Justitiedepartementet den 4. Oktober 1906. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Efter utverkad stämning å Handlanson såsom för tiden hufvudredare för omförmälda barkskopp inför Rådstufvuratten i Åbo anfört, att Handlanden Lagerström, efter att hafva medelst den S. 36.S. R. B. K. F. Ask. L. No 938 Pag 226 RD dom uti ett på nedsatt revisionskilling från Åbo Hofrätt inkommit sjörältsmål från Åbo stad, äfvensom godemännen upplåtna bo Handlandene i Helsingden Lagerström har Erik Johan Johans1905.
3. Augusti 1901. upprättadt anteparti betraktat sagda fartyg för öfverförande af en last tråvaror ifrån Åbo stad till städen Malaga i konungariket Spanien och sedan nämnda fartyg efter intagen last afseglat från Åbo omkring den 1. November samma år, låtit vid fartygets ankomst den 12. därpåföljande December till redden utanför Malaga tillställa för tygets befälhafvare Sjökaptenen Karl Emil Isidor Broman order att afföra lasten till staden Sibraltar, hvarefter fartyget af sådan anledning dit afseglat och framkommit till nästnämnda ort den 1. Januari 1902. Och som Handlanden Lagerström sålunda och då lössningen af lasten i Malaga hade kunnat vidtaga redan den 13. December, fördrogt lössningen med tjugu dagar, har Erik Johan Johansson, enar Handlanden Lagerström icke kunnat i godo förmås att därför utgifva den i ertepartiet för öfverliggedagar betingade ersättning af 225. frånes för hvarje dag, yrkat Lagerströms förpliktande att i antydt afseende åt Johansson utgifva inalles 4.400. frånes med ränta. I saken hörd har Handlanden Lagerström förmält, att Lagerströ m, efter det han försålt förberörda trävaror åt Finman M. Lampuvano i staden Malaga och skeppet Helmi med sagda varor från Åbo afseglat, fått kännedom om att nämnda firma blifvit insolvent, hvar för Lagerström till undvikande af de förvecklingar och förluster, som i följd af köparens obestånd otgifvelaktigt skulle upbstått både för Lagerström och fartygets rederi, ifall fastyget framkommit till Malaga, med Erik Johan Johansson öfverenskommit om beordrande af förtyget till Sibraltar, utan att Erik Johan Johansson, som emellertid aflåtit telegran härom till Spanien, förbehållit rederiet någon ersättning för det fartygets bestämmelseort sålunda ändrats; och som ertepartiets bestämmelse om ersättning för öfverliggedagar icke kunde ega tillämpning för de dagar fartyget varit under seglats samt i eertepartiet dessutom bestämts att den tid, som användes för att byta om hamn, icke fin482
ge räknas såsom ligger, har Handlanden Lagerström, helst hannumgälder na i Sibraltar, såsom varande trikampvore betydligt lägre än i Malaga, vid hvilket förhållande fastyget ej heller till skyndats någon förlust i följd af dess resa från Malaga till Sibrallar, anhållit om käromålets förkastande. I anledning häraf har Erik Johan Johansson väl medgifvit, att Handlanden Lagerström af Johansson utverkat sig sådant tillstånd, att ifrågakomne färtyg finge under resan till Malags i åfvaktan på nämare order anlöpa Faden Sibraltar, utan att särskild ersättning därför betingats resteriet, men bestridt att något bomyndigande skulle meddelats lagerström i syste att låta färliget efter dess framkomst till Malaga återvanda därifrån för att afgå till Sibraltar, för hvilken återresa, därest densamma före resans vidtegande varit för resteriet bekant, rede riet skulle förbehållit sig vida högre ersättning än det nu fordrade beloppet Efter i saken verkställdt vittnesförhör har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden samt Sjökaptener ne Frans Ferdinand Nordfors, Thure Walvid Bergman och Carl Panelius i egenskap af sakkunnige tillhandagått domstolen med nödiga upplysningar och de På sistbemälde dessutom afgifvit utlårande i målet, medelst utslag, afkunnadt den 22. December 1903., förklarat utredt vara att, sedan Handlanden Lagerström medelst erteparti för den 3. Augusti 1901. befraklat markskapet Helmi att från Åbo stad första en last tvävaror till sladen Malaga, sagda fartyg från Åbo afseglat samt efter en fyra tiotvå dagar lång resa ankommit till laga redd den 12. December 1901, men att Kaptenen Broman, efter därstädes bekomna order att omedelbart begifva sig med lasten till staden Sibraltar, samma dag utan att å berörda reda fästa ärkar anträdt färden till sistnämnda stad, det fartyget sedermera inländt den 1. Januari 1902. och där lös rat lasten; och som omordade order, om 183
ock afsänd i rederrets namn, dock till kommit på Handlanden Lagerströms anmodan och i hans intresse samt den i anledning häraf vidtagna förändringen af resan icke kunde anses hafva blifvit af rederiet tillåten utan ersättning, har Rådstufvurätten funnit Handlanden Lagerström böra därför godtgöra rederid i anseende hvartill och då i betraktens de af de ogynnsamma väderleks - och ström förhållanden, som intygats i dessa trakter vara rådande och hvilka i före varande fall förorsakat att fården ed mellan Malaga och Sibraltar varat tjugu dagar, äfvensom med afseende å lastens värde den af Erik Johan Johansson fordrade ersättningen ej vore oski lig, Rådstuvurätten förpliktat Lager ström att åt Johansson genast utbetala fordrade fyratusen fyrahundra frånes, antingen i franskt mynt eller i finskt mynt efter vid betalningstiden å orten gällande kurs, med fem procents årlig ränta därå från lagsökningsdagen det 18. Oktober 1902. tills full betalning följa samt att dessutom med åttahundra man ersätta Johansson dennes umgälder i målet, hvarhos Lagerström ålagts att såsom tappande part utbetala åt Sökaptenen Nordfors för uppväktning vid Rådstuf verätten trettio mark samt åt Sjökapte nerne Bergman och Panelius för uppvakt ning och afgifvande af utlåtande, åt Borgman etthundratrettio mark och åtPenelius åttio mark. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Lagerström i vadeväg dragit målet, har medelst dom den 30. Augusti 105. faststält Rådstufvurättens i saken meddelade utslag jämte det Handlanden Lagerström, kändes skyldig att med femtio mark ersätta Erik Johan Johansron dennes uti Hofrätten i målet hafda kostnader Uti Hofrättens dom hafva Handlande re Lagerström, Finland och Handelst le två sistnämnde såsom godemän i Handlanden Lagerströms emellertid till konhurs upplåtna bo, sökt ändring medelst hit ingifven deduktion, hvilken Erik Johan Johansson och Johan Viktor Karlsson i föreskrifven ordning bemätt 184
Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Lagerström och hans medparter icke haf va anfört skäl till ändring i Hofrat tens förberörde dom, vid hvilken för ty kommer att bero jämte det Handlanden Lagerström och hans medpar ter kännas skyldige att till Erik Johan Johansson och Johan Viktor Karlsson utgifva femtioåtta mark i ersättning för deras härstädes i målet hat då umgälder. Det alle, som vederbör till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: A. Stens. hemman. Al. S. Lundin A. Stens. hemman. Al. S. Lundin Edvard Pardani Leelain Lijander Edvard Pardani Leelain Lijander F. Ask. Lilius. 2 Lokakuun 6. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, tilusriitaa koskevassa jutussa, jossa Pirkkalan pitäjässä toimiva Nokia Aktiebolag niminen osa keyhtiö on hakijana sekä Iilanomis tajanleski Selma Sofia Aurora Krusberg, Viialan kartanosta Äkaan pitäjässä, miesvainajansa Tilanomistaja Viktor Emil Krusbergin oikeuden omistajana, saapuville tulleena, mutta Pankinkonttorinhoitaja Claes von Rekausen, Porin kaupungista, niinikään kuolleen Tilanomistajan Fredrik Georg Grannin konkurssipesän toimitsejämiehenä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosaston sa 6. päivänä Lokakuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä epittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Lempäälän ja sesilahden pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on onkeyhtiö Nokia Aktiebolag lausunut, että Fredrik Georg Gran oli kauppakirjalla 27. läsnä: Hs - Cjst - K - bit. 185 N 945. Såg. 161. R. D. 1905.
päivältä Joulukuuta 1900. osakeyhtiölle Nokia Aktiebolag myynyt silloin omistamastansa Bergin eli Perin perintötalosta Alkkulan kylässä Lempäälän pitäjää kolme Tolvilan, Viialan, Taipaleen ja Alkkulan lohkokunnan tiluksista Lempäälän pitäjässä tehdylle kartalle merkittyä, kauppakirjassa tarkemmin määritellyä maakappaletta, mitkä tuossa kauppakirjussa mainittiin sisältävän yhteensä näin 70. hehtaaria maata ja joista nyt riidanalainen maakappale määriteltiin liten, että se oli Iso-trojärven itäpuolella oleva, osapuilleen koillisesta lounaa seen menevä, sanotulle kartalle kirjaimella B. merkitty maakappale, jonka raja na oli idässä kirjaimella Dmerkitty, ete lässä ja lännessä kirjaimella Ömerkitty ja pohjoisessa kirjaimella E. merkitty tiluspalsta, sekä että Fredrik Georg Grämi kauppakirjalla 20. päivältä Huhtikuuta 1901. oli myynyt mainitun tilansa Viktor Emil Krusbergille, pidättäen, muun muassa, osa keyhtiölle Nokia Aktiebolag ensiksi kerrotus sa välikirjassa luetellut tilukset; mutta korka Selma Sofia Aurora Trusberg, vaikka 27. päivänä Joulukuuta 1900. tehdyn kaupan omsteella edellämääritetty, osakeyhtiölle Nokia Aktiebolag myyty palsta oli ulottava ielässä aina Viialan rautatiosamatta Josilahden kirkolle vimään valtamaantiehen asti, johon Dlla merkitty palsta rajoit tui, oli myöntänyt yhtiölle erotettavaksi ainoastaan noin puolet sanottua palstanoli kauppakirjassa mainitulle kartalle kuriolle 445. ja kuviolle 223, kuvion 252. nurkkaan, siinä kulkevan tien vienen merkittyjä pyykkejä yhdistävää rajativaa nyöten, jossa hänen mielestään kirjaimella D. merkitty tilusala katkaisi palstan, ja yhtiö sen kautta tuli saamaan noin J. hehtaaria maata vähemmän kuin sille kaupjansa mukaan kuului, on osakeyhtiö No kia Aktiebolag vaatinut, että Selma Sofia Aurora Krusberg velvoitettaisiin yhtiölle luovittamaan puheenalainen palsta aina sa nottua valtamaantietä myöten sekä korvaamaan yhtiölle sen oikeudenkäynti kustannukset. Selma Sofia Aurora. Krusbergin vastustettua kannetta ja Sankinkonttorinhoitaja on Rehausenin jäätyä Kihlakunnanoikeu486
teen tulematta, vaikka hän oli määrätty rinne saapumaan, jos hän tahtoi tulla asiassa kuulluksi, on Kihlakunnanoikeus 9. päivänä Syyskuuta 1902. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Selma Sofia Aurora Krusbergin puolesta Oikeuteen jätetty, Maanmittari AOhmanin oikeaksi todistama kartta oli ollut perusteena puheenaolevassa kanspassa myydyn maakappaleen avaruutta määrättäessä; ja koska tuossa kartassa viidanalaisen palstan itäräjalla oli kirjaimella D. merkitty palsta, josta sen erotti tien varrella kuvion 223. nurkassa olevasta pyykistä kuviolle 445. merkittyyn pyykkiin tusskilla, niinkuin muut kin kartassa olevat välivajat, vedetty rajaviiva, sekä kauppakirjan mukaan nimenomaan oli osakeyhtiölle Nökia Aktiebolag myyty se sanotulla kartalla Bne merkille tiluslohko, joka idässä rajoittui2tta merkittyyn tiluslohkoon, eikä yhtiö ollut voinut näyttää kauppatilaisiin dessa muuta puhelta olleenkaan, ja sitä paitsi kiinteistöstä tehtävä kauppa oli tapahtuva kirjallisesti ja kauppakirjaan otettava kaikki kauppaehdot, sentähden ja kun myöskin Fredrik Georg Gramin ja Viktor Emil Krusbergin kespen 20. päivänä Huhtikuuta 1901. emätilasta tehdyssä välikirjassa oli yhtiölle pidätetty mainitulla palstakauppakirjalla myydyt maa-alueet sillä oikeudella kuin viimeksi kerrottu kauprakirja sisälsi, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt yhtiön asiassa ajaman kunteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi osakeyhtiö Nokia Aktiebolag oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 18. päivältä Toukokuuta 1905. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, minkä ohessa osakeyhtiö Nökia Aktiebolag velvoitettiin kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Selma Sofia Aurora Krusbergille hänellä asian valvomisesta Hovioikeudessa olleet kulungit. Hovioikeuden tuomioon on osakeyhtio Nökia Aktiebolag anonut muutosta tanne toimittamallaan perustelmalla, joron Selma Sofia Aurora Krusberg on säädetyssä järjestyksessä vastannut. 487