Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
misaikaa; ja koska Urho Engelbert Nylander, joka ollessaan Salosen työs sa oli 60. pennin tunlipalkkaa vastaan tehnyt työtä kymmenen tuntia päivässä, paitsi lauantaisin kuusi ja puoli tuntia, niin ollen oli saapa Saloselta palkkaa kahdestatoista työpäi västä eli sadasta kolmestatoista työtunnista, on Urho Engelbert Nylän der vaatinut Gustaf Adolf Salosen velvoittamista suorittamaan Nylanderille hänen palkkasvalavansa 67. markkaa 80. penniä Kanteesta kuultuna on Gustaf Adolf Salonen, myöntäen kerrotulla tavoin erolluneensa Urho Engelbert Nylanderin työstään, selittänyt ettei Talosen maalarintuksessa yhteivähän kunylipäänsä maalarintyön alalla Wiipurin kaupungissa irtisanomisaikaa puolelta tahi toiselta käytetty, mihin nähden ja kun Nylanderille oli siitä erittiin ilmoitettu, Gustaf Adolf Sulonen on vastustanut Nylanderin jutun sa ajamaa kannetta Raastuvanoikeus on 9. päivänä Jouhkuuta 1909. julistamassaan päätöksessä lausunut, ettei Gustaf Adolf Salonen ollut voinut näyttää että hän ottaessaan Urho Engelbert Nylanderin työkönsä tahi sen jälkeenkään olisi Nylanderin kanssa tehnyt sopimuksen työajan lakkaamisesta ilman irtisanomista, minkä vuoksi ja kun Urho Engelbert Nylander niin ollen, 31. päivänä Maaliskuuta 1879. annetun, elinkainoja koskevan Keisarillisen asetuksen 29 SS:n rojalla, oli ollut oikeutettu, Salosen tässä ollessaan, nauttimaan neljäntoisla päivän irtisanomisaikaa, mutta Salonen, oman myönnytyksensä mukaan, oli erottanut Nylanderin työstä hänen samattu hyväksensä nauttia tuota. tua, Raastuvanoikeus on katsonut Uitio Engelbert Nylanderin oikeutetuk si saamaan palkan irtisanomisajalta kin sekä velvoittanut Gustaf Adolf Salosen kuittia vastaan suorittamaan Urho Engelbert Nylanderille kymmenestä kymmenen tunnin ja kahdes ta kuuden ja puolen tunnin työpäiviistä eli sadasta kolmestatoista työ409
tunnista kuudenkymmenen pennin jälkeen tunnilta yhteensä kuusikymmentäseitsemän markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Gustaf Adolf Salonen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiollaan 20. päivältä Joulukuuta 1910. vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Gustaf Adolf Salonen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo sii nä näytetyksi, että Gustaf Adolf Salonen en ottanut Urho Engelbert Nylanderin työhensä ehdolla että työaika lakkaisi säädettyä irtisanomisaikaa käyttämättä, minkii vuoksi, ja kun Gustaf Adolf Salonen siis on ollut oikeutettu orottamaan Nylanderin työstään niin kuin on tapahtunut, Keisarillinen Senuatti harkitsee oikeaksi, kumeten Hovioikeuden tuomion, kyljätä UrhoEngelbert Nylanderin jutussa ajaman Valter./. Parviainen kanteen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakool. Keisarillinen Suomen SenaattiWalter Andersin K. R. Helanen Johannes Peronen. K. Auer. 410
Huhtikuun 14 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, paitsi muuta konkurssissa valvatun saatavan vahvistamista koskevassa jutussa, jossa Jyväskylän kaupungissa oleva kauppayhtiö Joh. Parviainen Osake yhtiö on hakijana sekä samassa kaupungissa asuva Kruununnimismies, Vapaaherra Hjalmar Frithiof von Alfthan Kruununnimismies Anshelm Kornsberg - vainajan konkurssipesän toimitsijamiehenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 14 päivänä Huhtikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Joh Parviainen Osake Yhtiön puolesta on valvintapäivänä Kruununnimismies Rönnberg vainajan Säenä: F. S. - A. L. B. t. A. R.  S. K. J. O. S. 411 No 605. Pag. 210. RD 1911.
kuolinpesän perinnönluovutus- ja kenkurssisutussa Jyväskylän kaupungin Raastuvanoikeudessa 2 päivänä Joulukuuta 1912 valvottu ramalle päivälle päwätyn konttokuranttilaskun perusteella 6787 markkaa 53 penniä ja samalla, anot tu, että konttokurantissa mainitiin, yhtiölle kuuluvan Wellamo nimisen palstatilan konkursa pesän huostassa olevat saantikirjat siirrettäisiin yhtiölle. Valvoitaa vastaan on muistutettu muun muassa, että ne erätjoilla Kruununnimismies Rönne bergin tiliä oli sanotussa konttokmantissa veloitettu, olivat osaksi vanhentuneet osaksi näyttä mättömät ja ettei yllämainittu palstatila kuulunut yhtiölle. Raastuvanoikeus on 3 päivänä Maaliskuuta 1903 konkurs sissa julistamallaan tuomiolla, koska yhtiön valvonta oli tehty riitaiseksi, mutta yhtiö oli varannut itselleen vallan oikeudenkäynnillä näyttää vaatimuksensa todellisuuden, jättänyt sen eri oikeudenkäynnin varaan. Vapaaherra von Alfthanille, hänen edelläkerrotussa toimessaan toimitetun haasteen nojalla on JohParviainen Osake - Yhtiön puolesta samassa Raastuvanoikeudessa sittemmin lausuttu: että konttakurantissa Kruununnimismies Rönnbergin vastattaviin 31 päivälle Tammikuuta 1899 pantu 1757 markan 50 pennin ja 31 päivälle Tammikuuta 1900 pantu 2712 markan 50 pennin erä, mitkä rahamäärät Kauppaneuvos Johan Parviainen, kahden Kruununnimismies Rönnbergin antaman velkakirjan takausmiehenä oli maksanut, eivät olleet vanhemtuneet, koska Rönneberg, joka 22 päivälle Tammikuuta 1910 päivätyn, yhtiölle antamansa konttakurantin mukaan oli ollut yhtiältä saamassa 322 markkaa 10 penniä, ei ollut yhtiöltä rahassa perinytkään tuota saatavaansa 112
vaan sillä oli sopimuksen mukaisesti lyhennetty hänen velkaansa yhtiälle, eikä Kruununnimismies Rönneberg siihen aikaan kuin viimeksisanottu määrä kuitattiin hänen velkaansa vastaan, paitsi puheenalaisia Kauppaneuvos Parviaisen suorittamia ja yhtiölle sittemmin siirrettyjä takausmaksuja, ollut yhtiölle velkaa muuta, kuin yhtiöltä ottamistaan tavaroista kahden laskun mukaan yhteensä 37 markkaa, jota paitsi korko ensiksimainitusta velasta oli maksettu 2 päivänä Maaliskuuta 1900; sekä että eräässä, Kruununnimismies Konnebergin jälkeen sä jättämien asiakirjojen jonkossä säilytetyssä kuoressa, joka oli merkitty sisältävän yhtiön asiakirjoja, oli löytynyt kaksi saavaa Kellamon palstatilan ostoa varten, joista kaavoista toisessa, Rönneborgin käsialalla kirjoite tussa tämä oli merkitty ostajaksi ja toisessa, vieraalla käsialalla kirjoitetussa yhtiö oli ostajana, joten oli selvää, että tuon palstatilan osto oli tehty yhtiön puolesta ja sen lukuun; ja on JohParviainen Osake Yhtiön puolesta sen vuoksi vaadittu, että riidanalaiset 6787 markkaa 53 penniä vahvistettaisiin Kruununnimismies Rönnsbergin konkurssipesän varoista yhtiölle maksettaviksi sekä että Kettamon palstatila julistettaisiin yhtiön omaksi Jutussa kuulustettuna on Tapaaherra von Alfthan väittänyt: että Joh Parviainen Osake Yhtiön puolesta konkimisissa toimitettu valvonta, mikäli se koski edellämainittuja velkakirjoja oli arvoton, kun ei itse velkakirjoja siinä oltu esitetty; että sanottui hin velkakirjoihin perustuva saaminen oli vanhentunut, koskee ottu näytetty, että Kruununnimismies Rönnberg olisi niitä vastaan mitään suorittanut, eikä valvinnon perusteena olevas213
ta konttakurantistakaan käynyt selville, että Rönnberg ainakaan sellaisina aikoina, että velkakirjojen vanhemtuminen olisi keskeyty nyt, olisi laskuilla tahi muulla. tavalla lyhentänyt velkaansa; sekä ettei yllämainitussa, yhtiön nimimerkillä varustetussa kuorressa ollut ollot mitään Wellamon palstatilan kauppakirjaa vaan ainoastaan kaksi kauppakirjan konseptia, jota paitsi suulliset välipuheet, vaikkapa niitä näytettäisiin olleenkin, eivät olleet pätevät, kun kysymys oli kiinteimistön kaupasta; ja on Kapaaherra von Alfthan sen vuoksi anonut kannetta hyljättäväkRaastuvanoikeus on 6 päiväsi. nä Lokakuuta 1913 julistamallaan päätöksellä, koska Joh. Parviainen Osake Yhtiö oli toteensaattanut alempana luetellut valvomansa saamiserät yhtiölle kuuluoiksi ja myös näyttänyt puheena olevan velan vanhentumisajan velkaa vastaan välillä tehdyillä maksuilla katkenneen, vahvistanut Kruununnimismies Rönnbergin konkurssipesän varoista maksettaviksi yhtiön konttokuranttilaskiin mukaan: tuhat seitsemänsataa kolmekymmentäseitsemän markkaa viisikymmentä penniä kuuden prosen tin vuotuisine korkoineen 31 päivästä Tammikuuta 1899, kaksituhatta seitsemänsataa kaksitoista markkaa viisikymmentä penniä samallaisine korkoineen 31 päivästä Tammikuuta 1900, kolmekymmentäneljä markkaa viisikymmentä penniä, kaksi markkaa viisikymmentä penniä ja yhdeksänsataa viisikymmentäkuusi markkaa viisikymmentäseitsemän penniä ilman korkoa, kuitenkin vähen täen yhtiön konttakurantissa konkeussipesän hyväksi merkityt erät, yhteensä kaksituhatta satäyksi markkaa kuusikymmentä, oikeastaan seitsemän penniä, jo414
ta vastoin vaatimus konttokurantissa oleviin muihin eriin nähden todistamattomana hyljättiin. Mitä sitten tuli vaatimukseen, että Kellamon palstatilan konkurssipesän hallussa olevat saantikirjat siirrettäisiin yhtiölle, on Raastuvanoikeus katsonut, ettei yhtiö ollut voinut luotettavasti näyttää, että tuo palsta oli yhtiölle kuuluva, sekä sen vuokei hyljännyt kanteen siinä kohdenHovioikeus, jonka tutkittavak si asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 29 päivänä Lokakuuta 1914 antamallaan tuomialta jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että koskei Joh. Parviainen Osake Yhtiön puolesta oltu näytetty, että Kruununnimismies Rönnbergia olisi kymmenen vuoden kuluessa siitä, kuin Kauppaneuvos Parviainen, Rönnbergin takaajana, oli suorittanut edelläkerrotut 1737 markkaa 50 penniä ja 2712 markkaa 50 penniä, sanotuista saatavista velattu tahi muulla tavoin muistutettu, eikä yhtiön puolesta muutenkaan vastoin konkurssi pesän kieltoa oltu voitu toteensaat taa, että Kruununnimismies Rönneberg olisi mainitusta velastaan mitään suorittanut, Hovioikeus kumaten Raastuvanoikeuden päätöksen siinä osassa, on julistanut yhtiön menettäneen kaiken, näihin saataviin perustuvan puhevaltansa; ja koskeivät yhtiön vahvistetut saamiset, kaikkiaan yhdek sänsataa yhdeksänkymmentä kolme markkaa viisikymmentäseitsemän penniä, noussut konkurssiperän vasta saalavien yhteenlaskettuun määrään vaikkakin yhtiön laatimaan konttokuranttilaskuun konkurenpesän hyväksi merkitty Kella mon palstatilan hinta, kolmesataa markkaa jätettiin siihen lukematta, eikä yhtiälle niinmuodoin jäänyt mitään saamista konkurssi pesästä, kyljättiin yhtiön kontlakurantin 115
perusteella ajama velkomuskanne. Hovioikeuden tuomioon on föhParviainen Osake Yhtiön puolesta anottu muutosta perustelmalla, johon vapaa herra von Alfthan on vastannut. "Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja samalla kuin Keisarillinen Senaatti ei ota huomioon, mitä Jakaaherra von Alfthan perustelman vastuussaan on lausunut, koska Tapaaherra von Afthan on sen vasta määräajan kuluttua tänne toimittanut, harkitsee Keisarillinen Senaalti oikeaksi, kumaten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Raastuvanoikeuden jutusen julistaman päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tuis Saarikoski. Alped Luksiala. teus Ivarikoski. Alpedtillksiala. B. Amberg Samuli Koski. A. W. Olliusman Oriantikauman. Huhtikuun 11. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa lisämaksun suorittamista osuuskunnalle koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Vilppu Kekko, Sävonmäen pitäjän Havumäen kylästä, hakijana sekä "Kangasniemen Osuusmajeri"nimisen osuuskunnan konkurssipesän toimitsejämiehet, Kangasniemen pitajan Pylvänälän kylässä asuva Poliisikonstaapeli Herman Mustonen ja saman pitäjän Kaihtamäen kylästä kotoisin deva Vuokraaja Kaarlo Rautio yhteisesti vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 14. päivänä Huhtikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellen esittetyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Kruununnimismies Kakko William Ikonen oli Kangasniemen Osuusmijerin konkurssi hallinSäsnä: F.S. G. R. B.G. K.S - R. O. S. No 606 Pag 30. R. S. 1915.
nen osuuskunnan jäseniltä kannettavia lisämaksuja varten laatiman, osuuskunnan velkojain ja järenden kokouksessa 11. päivänä Marraskuuta 1911. hyväksytyn ositteluohjdman perusteella 23. päivänä Maaliskuuta 1912. Kilppu Kekon luona ulosmitannut erinäistä hänelle kuuluvaa omaisuut ta, yhteensä 90 markan arvosta, sanottuun ositteluohjaan VilppuKekon osuuskunnan konkurssipisälle maksettavaksi merkityn 904. markan 8. pennin suuruisen lisämäk sun suorittamiseksi, oli Vilppu Kekko Mikkelin läänin Kuvernöörille antamassaan kirjelmässä anonut että, koskei hän ollut sitoutunut mainitun osuuskunnan jäseneksi eikä, asian näin ollen, myöskään ollut velvollinen puheena olevaa maksua konkurssipisälle suorittamaan, kerrottu ulosmittaus kumottaisiin. Herman Mustosen ja Kaarlo Taution annettua heittä, edelläsanotussa toimessaan, valituksen johdesta vaaditun selityksen, oli Kuvernuori päätöksillä 11. päivältä Toukokuuta 1912, koskei tämänlaatuisen asian tutkiminen kuulunut Kuvernöörille, osottanut Filppu Kekkoa kääntymaan asianomaisen ulosottomiehen puoleen saamaan neuvoa, mitä hänen oli ulosmittauksen kumaamista tarkoittavaa muutoksenhakua varten huomioon otettava Herman Mustoselle ja Kaarlo Kautiolle saamansa osetuksen mukaisesti toimitetun haastun nojalla on Vilppu Rekko sittemmin Kangas niemen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa toistanut Kuvernöörin luona tekemänsä anomuksen ulosmittauksen kumoamisesta sekä vaatinut, että hänet vapautettaisiin kysymyksessä olevan lisämakseen suorittamisesta Sutussa kuulustettuina ovat Herman Mustonen ja Kaarlo Rautio väittäneet, että Vilppu Kekko oli 11. päivänä Helmikuuta 1908. liittynyt Kangasniemen Osuusmeijerin jäseneksi ja sellaiseksi hy117
väksytty 4. päivänä Syyskuuta 1909. kuin myös, lähettämällä karjansa maiden mainittuun osuusmeijeriin ja hyväksymällä maidon hinnas ta osuuskunnan hyväksi tehdyt lyhennykset, myöntänyt olevansa sanotun osuusmujerin jäsen; ja ovat Herman Mustonen ja Kaarlo Rautio sen vuoksi vastustaneet kannetta. Kihlakunnanoikeus on 2. päiväna Maaliskuuta 1914. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla poistanut Vilppu Kekolle kerrotuin tavoin maksettavaksi pannun ja häneltä vaaditun lisämaksun suorittamisvelvollisuuden Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Herman Mustonen ja Kaarlo Rautio olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 30 päivänä Joulukuuta 1914. antamassaan tuomiossa lausunut selvitetyksi, että Vilppu Kekko, kirjallisesti ilmoitettuaan pyrkivänsä kahdeksalla osuusmaksulla osallisetsi Kangasniemen Osuusmeijesiin, oli tuon ilmoituksen nojalla otettu mainitun osuuskunnan jäseneksi, minkä vuoksi, ja kun Vilppu Kello ei ollut irti sanoutunut osuuskunnasta 10 päivänä Heinäkuuta 1901. annetun Osuustoimintalain 12 SS:n säätämässä järjestyksessä ja osuuskunnan konkurssipesä niinmuodoin oli ollut oikeutettu ositteluohjelmaan Vilppu Kekon maksettavaksi panmaan kysymyksessä olevat yhdeksansataa neljä markkaa kahdeksan penniä, Hovioikeus, kumeten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on kyljännyt Vilppu Kekon ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on VilppuRekko anonut muutesta perustelmalla, johon Herman Mustonen ja Kaarlo Rautio ovat vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut täman jutun ja patsoo, ettei VilppuLeppo ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Vilppu Kekko suorittamaan konkurssipesäl118
le, korvaukseksi sille täällä asiasta johtuneista kuluista, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. tens Saankoski Alfred Liuksiala. tens Saankoski Alfred Liuksiala. B Amberg A. W. Rustströmä B Anmberg A. W. Lillströrda Samuli Koski. Asian tihannan Huhtikuun 15 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Waasan Hovioikeudesta tutlessa velkomisjutussa, jossa Talollinen Elias Matilainen, Kartulan pitäjän Wähangan kylästä, on hakijana sekä Poliisikonstaapeli Elias Hietaniemi saman pitäjän Karstulan kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosaston ja 15 päivänä Huhtikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun kirjat ja niis tä saanut seuraavat tiedot: Elias Matilaiselle toimituttamansa haasteen nojalla on Elias Hietaniemi Karstulan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa 29 päivänä Marraskuutu 1906 lausunut, että hän Elokuussa vuonna 1904 Karstulan piirin villaisena virkaatoimittavana kruununnimismiehenä oli kantanut Kartulan kunnan edelliseltä vuodelta rästiksi jääneitä kunnallisveroja kanto kirjansa mukaan 1339 markkaa 59 Läsnä: W. A. 7. P. R. H. K. A: V.L. P. 119 No 610. Pag: 100. R. D. 1911.
renniä ja sen lisäksi 30 markkaa 29 penniä, jotka epähuomiosta olivat jääneet kantokirjaan merkitsemältä, nulta että Hietaniemi, tehdessään saman Elokuun 30 päivänä sanotun kunnan kunnallislautakunnan esimiehelle Elias Matilaiselle tilin kanta mistaan varoista, oli Matilaiselle erehdyksestä maksanut 194 markkaa 32 penniä yli kantamansa määrän, min kä vuoksi Elias Hietaniemi on vaati nut Elias Matilaista velvoitettavaksi Hietaniemelle takaisin maksamaan viimeksimainitun rahamäärän korkoineen. Kanteesta kuulusteltuna on Elias Matilainen sitä vastustanut, selittäen että hän mainittuna Elokuun 30 päivänä, luottaen Hietaniemen ilmoituksen että rahoja oli 13900 markkaa, oli antanut tälle kuitin sanotusta määrästä, mutta jälestäpäin tarkemmin lukiessaan vastaanottamaan rahoja huomannut ilmoitetusta määrästä puuttuneen 535 markkaa; että Karstulan kunnan 1903 vuoden rästiluettelon mukaan oli ollut kunnallisveroja rästi rä kaikkiaan 17181 markkaa 74 pen niä, joista Matilainen oli kantanut, paitsi äskenmainitussa tilaisuudessa 13.565 markkaa, Karstulan piirin sittemmin kuolleelta Kruununnimismies heltä Axel Barckilta Lokakuun 8 räivänä 1904 1500 markkaa ja seuänneen Joulukuun 30 päivänä 581. markkaa 72 penniä; sekä että, vaikka vielä otettiin huomioon yhteenlaskuvirheen johdosta rästiluetteloon liikaa merkityt 365 markkaa 67 pen niä ja verojen lyhennykset 831 mark kaa 35 penniä, luettelon koko summasta jäi vaillinkia 335 markkaa, joista Matilainen kuitenkin oli Kruununnimismies Barckilta saanut 214 markkaa 62 penniä, jääden näin ollen Matilainen vieläkin saamaan Hietaniemeltä 120 markkaa 38 penAsian oltua asiakirjoista läniä. hemmin näkyvän käyttelyn alaisena on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin oli vat huomauttaneet oikeudenkäynti120
kulujensa korvaamisesta, 27 päivänä Syyskuuta 1909 julistanut päätöksensä asiasta; ja koska Elias Hietaniemi oli kantanut mainittuja verorästejä kantokirjansa mukaan 13339 markkaa 89 penniä ja sitäpaitsi kanto kirjasta poisjääneitä rästimaksuja 30 markkaa 79 penniä eli yhteensä 13370 markkaa 68 penniä, eikä Elias Matilainen ollut näyttänyt, että Hietaniemi olisi hoita verorästyä enemmän kantanut; sentähden ja kun Matilainen oli myöntänyt saaneensa Hietaniemeltä samoja rästejä 13565 markkaa on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Elias Matilaisen kuittia vastaan maksamaan Elias Hietaniemelle takaisin satayhdeksänkymmentäneljä markkaa kolmekymmentäkaksi penniä viiden prosentin vuotuisi ne korkoineen 29 päivästä Marraskuuta 1906, jolloin oikeudenkäynti oli alkanut, siksi kuin täysi mak su tapahtui; mutta asian laatuu nähden saivat asianosaiset kumpainenkin itse kärsiä oikeudenkäyntikuluusa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Elias Hietaniemi että Elias Matilai nen olivat vetoamalla saattaneet ja tun, on 10 päivänä Helmikuuta 1911 anta mallaan tuomiolla, jättäen asian muuten Kihlakunnanoikeuden päätöksen raään, velvoittanut Elias Matilaisen kolmellakymmenelläkahdella markalla korvaamaan asian käsittelystä Kihlakunnanoikeuden kahdessa viimeisessä istunnossa Hietaniemelle johtuneet kulunget sekä kuudellakymmenellä markalla Elias Hietaniemellä Hovioikeudessa jutun vuoksi olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Elias Matilainen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo siinä tain selvitetyksi, että Elias Matilainen Karstulan kunnan kunnallislautakunnan esimiehenä jätettyään luettelon kunnan vuodelta 1903 rästiksi jäänrestä kunnallisveroista asianomaiselle ulasottomiehelle verorästien ulosottamista varten, on 30 päivänä Elokuuta 1904 421
Elias Hietaniemeltä, Karstulan piirin silloiselta virkaatoimittavalta kruunun nimismieheltä, saanut nöita veroräs tejä kolmetoistatuhatta viisisataa kuu sikymmentäviisi markkaa; mutta koskii Elias Hietaniemi ole voinut näyttää, että hän silloin olisi erhdyksestä maksanut sata yhdeksänkymmentäneljä markkaa kolmekymmentäkaksi penniä liikaa, vielä vähemmin että hän olisi Elias Matilaiselta pyytänyt erehdyksen oikaisemistä, ennenkuin tämä oli saanut Kruununnimismies Barckilta lopputilin hänen ja Hietaniemen kantamista verorästeistä sekä vuorostaan tilitänyt nämä rästit kunnalle, eikä väittänytkään että Matilainen olisi Hietaniemellä ja Barckilta saanut enemmän kuin mitä nämä olivat verorästyä kaikkiaan kantaneet, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Elias Hietaniemen jutussa ajaman kerteen, mutta asian laatuun nähden Valter./. Parviainen saa Elias Matilainen itse kärsiä oikuudenkäyntikulunsa. Tälä kaikki aranomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. K. R. Helanen. Johannes Pesonen. K. Auer. 122
Huhtikuun 15 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa kauppakirjan mitättömäksi julistamista ynnä muuta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Kustaa Viktor Kustaaa Fredrikinpoika Isoannela eli Hinno, Pyhämään pitäjän Ihoden kylästä, hakijana se kä Talollisenpoika Oskar Kletus Isoannela, sanotusta Ihoden kylästä Nahkuri Samuel Viktor Salminen ja hänen vai monsa Josefiina Salminen, Uudenkirkon pitäjän Männäisten kylästä, sekä Mäkitupalainen Juho Konstantin Heino ja hänen vaimonsa Aina Mariä Heino ynnä Mäkitupa lainen Vilho Jonataninpoika Rantanen, kaikki vielämainitusta Thoden kylästä, vastaajina: Annettu Vikens osastossa 15 päivänä Huhtikuuta 1915. nä: W. t. - J. P. - R. H. - K. A. /T./. 123 No 633. Pag. 27. R. G. 1912.
Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt pitun kirjat ja niistä saanut tietää Kustaa Viktor Isoannelalle sekä edellämainitusta Ihoden kylästä kotoisin olevalle Talolliselle Kustaa Fredrik Isoannelalle toimituttamansa haasteen nojalla ovat Oskar Keetus Isoannela, Samuel Viktor ja Josefiina Salminen, Juho Konstantin, ja Aina Maria Heino sekä Vilho Rantanen, joista Oskar Kreetus Isoannela ja Josefiina Salminen ovat Kustaa Fredrikgoannelan ja tämän 8 päivänä Tammikuuta 1910 kuolleen vaimon Maija Stiina Samulin tyttä ren lapsia, Aina Maria Heino sanottujen aviopuallen kuolleen tyt tären Maria Alekeandran tytär sekä Vilho Rantanen, joka on ollut näi misissa mainitun Maria Aleksan dran kanssa, on esiintynyt siitä avioliitosta syntyneiden alaikäisten lastensa Wäinö Wilhelmin, Martha Josefiinan ja Onni Wilhelmin holhoojana 6 päivänä Huhtikuuta 1910 Laitilan, Uudenkirkon ja Pyhämaan pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Kustaa Fredrik Isoannela oli yhdessä vaimonsa Maija Stiina Samulintyt tären kanssa 27 päivänä Lokakuuta 1885 laaditulla kauppakirjalla myynyt pojallensa Kustaa Viktor Isaannelalle Thoden kylässä omistamansa puolen eli 5/24 osaa manttaalia Isoaunelan perintötalosta 4,000 markan kauppahintaa ynnä samana päivänä tehdyn välikirjan mukaan heille tulevaa eläkettä ja muita etuja vastaan, mutta koska mainitut asiakirjat olivat laittomat siitä syystä että Kustaa Viktor Isoannela, joka oli syntynyt 1 päivänä Helmikuuta 1869 kauppaa tehtäessä oli allut rajavaltainen ja kauppakirjasta kävi selville ettei mitään todellista kauppaa oltu tarkoitettukaan, jota paitsi Isoannelan aviopuutet eivät olleet eläkettä koskevaa välikirjaa allekirjoitta24