Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
mään myöskin tästä perimysmaan vastikkeesta; mutta ovat aviopuolisot Nordman ja Lääninsihteeri Idestamkieltäytyneet vastaamasta tähän Johannes Mäkelän ja hänen asiakump paniensa huomautukseen, mikäli heidän tarkoituksensa sillä oli voittaa mainitut 4,600. markkaa itselleen, koskii Nordmanin puolisoille ja Lääninsihturi Idestamille toimitetuissa haasteissa eikä asian käsittelyssä aikaisemmin ottu kosketellusta seikasta mitään mainittu; minkä jälkeen ja sittenkun asianosaiset muuten olivat vastanneet kanteisiin Raastuvanoikeus päätöksessä 20. päivänä Maaliskuuta 1905. samalla kun se jätti tutkittavaksi ottamatta Johannes Mäkelän ja hänen asiakumppaniensa väitteen siitä, että se osa Lovisa Ulrika Hallmanin omaisuudesta, jonka hän oli saanut perintönä kuolleen sisarensa Helena Sofia Hallmanin jälkeen pidettäisiin perimysmaan vastikkeena ja semmoisena tuomittaisiin Johannes Mäkelälle ja hänen asiakumppaneilleen, koska mainittu väite oli tehty vasta sen jälkeen kun kysymyksessä olevien testamenttiin moiteaika jooli kulunut umpeen eikä haastetta tässä suhteessa oltu asiassa hankittu, mainitsemillaan perusteilla on kumonnut ja voimattomiksi julistanut kaikki puheena olevat Lovisa Ulrika Hallmanin omaisuulestaan tekemät niin hyvin kirjalliset testamentit kuin suullisetkin määräykset; ja oli asian näin päättyissä lausunnon antaminen Nordmanin aviopuolisoiden ja Lääninvihtei Idestamin asiassa ottamainsa haasteiden nojalla toisiaan vastaan ajamista kanteista jätetty sillensä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johannes Mäkelä ja hänen asiakumppaninsa sekä Lääninsihteeri Idestam ja aviopuolisot Nordman olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 15. päivänä Toukokuuta 1908. antanut asiasta lausuntonsa; ja koska laillisesti selvitetyksi oli tullut, että Lovisa Ulrika Hallman vainaja oli eläessään 9. päivänä Lokakuuta 1898. 239
ja 26. päivänä Kesäkuuta 1899. uskottavain henkilöiden läsnä ollessa terveellä ja täydellä järjellä vapaasta tahdostaan suullisesti uudistanut sitä ennen 2. päivänä Joulukuuta 1892. tekemäs sään ja sitten 30. päivänä Toukokuuta 1896. uudistamassaan kirjallisessa testamentissa olevan määräyksensä, että Lovisa Ulrika Hallmanin kuoltua hänen koko jälkeenjäänyt omaisuutensa lanheisi Wilhelmina Nordmanille, niin ja kun tämä uudistettu määräys, tehtynä myöhemmin kuin mikään muuLovisa Ulrika Hallmanin kysymyksessä olevista testamenteista, P. No 16. luvun 3. SS:n mukaan oli pidettävä hänen viimeisenä tahtonaan sekä kosketettu Wilhelmina Nordmanin hyväksi tehty testamentti oli laillisessa järjestyksessä valvottu, mutta jutussa myös oli todistettu, että Lovisa Ulrika Hallman oli eläessään omistanut maalla olevan perimysmaan vastihettu 666. ruplaa 66. kopekkaa eli nykyisessä rahassa kaksituhatta kuusisataa kuusikymmentäkuusi markkaa 240 kuusikymmentäneljä penniä, joista hänellä ei ollut ollat oikeutta testamentin kautta määrätä, Hovioikeus, Nordmanin puolisojen vetokirjan johdosta, muuttaen Raastuvanoikeuden päätöstä, on kamonnut Johannes Mäkelän ja hänen asiakumppaniensa asiassa ajaman kanteen, mikäli sitä ei jo Raastuvanoikeuden päätöksessä oltu jätetty tutkintoon ottamatta, kaiken muun puolesta, paitsi mitä kanne koski sanottua rakamäärää kahtatuhatta kuuttasataa kuuttakymmentäkuutta markkaa kuuttakymmentäneljää penniä, joten Lovisa Ulrika Hallmanin koko muu jäämistö siis oli lankeava Nordmanin aviopuolisoille; ja raukesi asian näin päättyessä enempi lausunto Johannes Mäkelän ja hänen asiakumppaniensa sekä Lääninsihteeri Idestamin vetokirjan johdosta. Hovioikeuden tuomioon ovat JuhoKustaa Kustaanpoika ja Hartvig Seprälä sekä, Johannes Mäkelän ja Lääninsihteeri Idestamin sillä välin kuoltua, heidän yllämainitut oikeudeno
mistajansa anoneet muutosta tänne toinittamillaan perustelmella, joihin Adolf Wilhelm ja Wilhelmina Nordman ovat säädetyssä järjestyksessä vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esiintuotu syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, ja velvoitetaan sen ohessa Juho Kustaa Kustaanpoika ja hänen asiakumppaninsa neljälläkymmenellä markalla sekä Nenvumies Idestam ja hänen asiakumppaninsa niinikään neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Adolf Wilhelm ja Wilhelmina Nordmanille heidän täällä jutun vuoksi olleet kustannuksensa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Julmis Nummela  F. Wuuhman Julmis Nummela  F. Wuuhman Frik. Lindenius. A. W. Granström No 493. Sag. 138. R. Z. 1908 Alf Hellen Maaliskuun 26 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, torpan maiden erottamista koskevassa jutussa, jossa Kauppahuone W. Rosenlew & Co, Porin kaupungista, on hakijana ja Torppari Sakari Kaaponpoika Stälä, Virtain pitäjän Hauhun kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 26 päivänä 1909. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Sakari Setälä Waasan läärin Kuvernöörille 8 päivänä Heinäkuuta 1904 jätetyssä kirjoituksessa oli, maatilojen osittamisesta 12. päivänä Kesäkuuta 1895 annetun asetuksen 11 SSn nojalla, anonut, että hänen nykyään hallitsemansa, Kauppahuone W. Rosenlew-" Co omistamaan Ala-Braski nimiseen neljänneksen manttaalin osuuteen Braskin verotaloa No 3 Haukun kylässä kuuluvan Setälän torsäsnä: J. A. - G. L. E. P. - A. G.
pan maat, mitkä Sakari Setälän isä Kaappo Matinpoika Braski välikirjalla 2 päivältä Kesäkuuta 1832 oli saanut veljeltään Matti Matinpoika Bras kilta ja tämän vaimolta vastikkeena hänelle Braskin talosta tulevasta perintöosasta, eroitettaisiin Sakari Tetalälle, ja mainittu kauppahuone siltä vaaditussa selityksessä oli tuota anomusta vastustanut sekä Silälä vastaselityksen antanut, on Kuvernööri 29 päivänä Lokakuuta 1904 antamassaan välipäätöksessä osottanut Sakari Selälän asianomaisissa Kihlakunnanoikeudessa näyttämään omistusoikeutensa puheenalaisen torpan maihin sekä sittemmin, kun asiassa oli annettu lopullinen päätös Kuvernöörin luona laillisessa järjestyksessä jatkamaan hakemustaan, jos katsoi syytä siihen olevan. Kauppahuone W. Rosenlew & 6de sittemmin toimittamansa haasteen nojalla on Sakari Setälä Virtain ja Atsärin pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut itselleen mistusoikeutta ylläsanotun kontrahlin perusteella viljeleminsä, Oikeuleen jättämäänsä Varamaanmittari K. F. Peltosen Petälän torpan tiluksista vuonna 1906 tekemään karttaan perkittyihin ja siihen kuuluvassa selityksessä mainittuihin maihin, pyytäen Sakari Setälä sen ohessa itselseen venevalkamaksi sen paikan Keiturin lahdessa, joka karttaan oli merkitty numerolla 505 Asiasta kuulusteltuna on Kauppaluoni W. Rosenlew Co huomauttanut, etteivät ylläsanotun välikirjan ensinäisessä ja toisessa kohdassa maivitut Kaappo Braskin viljeltäviksi jätetyt pelto - ja niittymaat olket rajäinsä puolesta tarkoin määritellijja sekä ettei välikirjassa mainittuvanaakaan ylläkosketeltuun karttaan Setälän torppaan kuuluviksi merkityistä, Jouttenkarit, Hanhikari ja Hanhisaari nimisistä saarista, minkä vuoksi ja kun Sakari Petälällä usein mainitun välikirjan nojalla niin muodoin ei vinut olla lokkaisuoikeutta, kauppahuo242
ne on vaatinut kannetta hyljättäväksi. päivältä Joulukuuta 1906 on Kihlakunnan Sitala, sentähden ja kun Sitalan päivältä Joulukuuta 1906 on Kihlakunnan Sitala, sentähden ja kun Sitalan vanoikeus siinä mainitsemillaan perustö, tä pällä myös oli näytetty olevan oivaroikeus siinä mainitsemeltaan perintöo palta myös oli näytetty olevan teilla hyljännyt Sakari Petälän kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Sakarin Petälä oli vetoamalla saattanut jutun on tuomiossa 4 päivänä Huhtikuuta 1906 katsonut selville käyneen, että ne peltoja niittytilukset ynnä saaret, jotka elivat otetut Maanmittari K F. Peltosen tilkemään ennenmainittuun karttaan jäisiihen kuuluvaan selitykseen, muoda tival Pitälän torpan oikean tilusalueen, sellaisena kuin miksi tämä pitäis käaikaisen ja moittimattoman nautinnon perusteella, joka ei ollut ristiriidassa edelläsänotun torpanvälikirjan kanssa 2 päivältä Kesäkuuta 1832, oli alansa ja rajojensa puolesta vakaantunut; johon nähden ja koska tämä määräalue Kauppahuone W Kosenlen - 6on omistamasta nykyisestä Ala - Braskin tilasta oli mainitun välikirjan mukaan perintöosan vastikkeeksi ja ainaiseksi jätetty Sakari on vaatinut kannetta hyhjättäväksi. Iitalan isävainajalle Kaappo BrusRalkvistetaan asian päätöksissä sille, jonka oikeudet nyt omisti SokaRätkäistesään asian päätöksessä SSalle, jonka oikeudet nyt omiste Sokapäivältä Joulukuuta 1906 on Kihlakunnan Sitala, sentähden ja kun Sitalan varoikeus siinä mainitsemillaan perusti torpalla myös oli näytetty olevan oivaroikeus siinä mainitsemillaan perusti torpalla myös oli näytetty olevan oikanteen etuus venevalkamaksi käyttää yllä kosseleltua kuviolla 505 merkittyä paikkaa Wiiturin lahden rannalla, Hovioikeus, jojaten maatilojen osittamisesta 12 päivänä Kesäkuuta 1895 annetun asetuksen 41 SSään, verrattuna saman aseOltosen teituksen 10 SS:ään, on kumoten Kihlakunottaan ja sanoikeuden päätöksen, julistanut, etå Sakari Sitälällä oli valta saada edeldomainitut tilukset ja saaret lohkomisella tai palstatilaksi erottamiselsa erilleen otetuiksi sekä samalla erotettavalle tilallensa pidältää oikeus mensanottuun valkamapaikkaan AlaBraskin tilan alueella. Hovioikeuden tuomioon on Kauppahurne W. Rosenlew. 6o anonut muulasta tänne toimittamallaan perustelmalsa, johon Varatuomari Lauri Castrinen Sakari Selälän puolesta tänne jättämäsva kirjoituksessa on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut 243
tämän jutun; ja sen ohessa ettei Keisarillinen Senaatti ota huomioon, mitä Sakari Setälän puolesta on täällä lausuttu, koska Varatuomari Castrén, niinkuin asiakirjoista käy ilmi, on 24 päivänä Marraskuuta 1905 Kihlakunnanoikeuden puheenjohtajana käsitellyt kysymyksessä olevaa juttua ja Castrin siis, kiellon johdosta O. K:n 15 luvun 3 SSssä, sellaisena kuin se on asetuksessa 24 päivältä Helmikuuta 1873, ei ole ollut oikeutettu Sakari Setälän asiamiehenä tänne jättämään edellämainittua kirjoitusta, katsoo Keisarillinen Senaatti, mitä itse muutoksenhakomukseen tulee, ettei Kauprahuone W. Rosenlew i Co ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota muun puolesta, paitsi että Sakari Petälän vaatimus edellämainittujen Jouttenkurit, Hanhikari ja Hanhisaari nimisten saarien erilleen ottamisesta ja oikeuden pidättämisestä erotettavalle tilalle kysymyksenalaiseen valkamapaikkaan hyljätään, koskei ole näytetty että nuo saaret yhtä vähän kuin oikeus venevalkamaan olisivat sulkautuneet niihin tilusetuihin, jotka edelläkerrotuin tavoin on luovutettu kysymyksessä olevalle torpalle; ja samalla kuin Hovioikeuden tuomio näin oikaistuna siis muuten jää pysyväiseksi, tulee Sakari Petälän, jos hän tahtoo hänelle siten määrättyä osittamisetua hyväkseen käyttää, vuoden kuluessa tästä päivästä lukien Kuvernöörin luona jatkaa ylempänä mainittua hakemustansa tilusten erilleen ottamisesta siinä järjestyksessä kuin edelläkerrotussa asetuksessa likemmin säädetään Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julius Nummelin J. Wuhman Bels. Lundenius. Adam Saidani. Bels. Lundenius. Adam Pardani. A. W. Granström Alfred Lindström. 244
26 päivänä Maaliskuuta 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa sukulunastusta koskevassa jutussa, jossa kuolleen Talollisenlesken Wilhelmiina Matintytär Kiesilän perilliset ja oikeudenomistajat, hänen laillisessa ijässä oleva poikansa Talollisenpoika Abram Ananianpoika Kiesilä, tyttärensä Eliina Vilhelmiina Ananiantytär Korpinen ynnä tämän mies Talollinen Abraham Korpinen sekä alaikäisten tyttäriensä Johanna ja Kristiina Ananiantytärten holhooja Talollinen Juho Häkkinen, Keuruun pitäjän Keuruun kylästä, yhteisesti ovat hakijoina ja Talollinen Matti Benjaminpoika Nurminen, sanotusta kylästä, omasta puolestaan ja vaimonsa Hilda Maria Nurmisen edusmiehenä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 26 päivänä Maaliskuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittetyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, säänä: R. A. W. H. S. - C. J. T. C. F. B. K. (O. K. No 494. 2t No 494. No 494. Pag. 181. R. D. 1908.
26 päivänä Maaliskuuta 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa sukulunastusta koskevassa jutussa, jos sa kuolleen Talollisenlesken Wilhelmiina Matintytär Kiesilän perilliset ja oikeudenomistajat, hänen laillisessa ijässä oleva poikansa Talollisenpoika Abram Ananian poika Kiesilä, tyttärensä Eliina Vilhelmiina Ananiantytär Korpinen ynnä tämän mies Talollinen Abraham Korpinen sekä alaikäisten tyttäriensä Johanna ja Kristiina Ananiantytärten holhooja Talollinen Juho Käkkinen, Keuruun pitäjän Keuruun kylästä, yhteisesti, ovat hakijoina ja Talollinen Matti Benjaminpoika Nurminen, sanotusta kylästä, omasta puolestaan ja vaimonsa Hilda Maria Nurmisen dusmiehenä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 26 päivänä Maaliskuuta 1909. isarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä R. A. W. H. S. - C. J. F. &  V. K. O. K. 245 No 494. Pag. 181. R. D. 1908.
mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kauruun ja Multian pitäjäin käräjkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Alram Kiesilä ja hänen asiakumppaninsa lausuneet, että Wilhelmiina Kiesilä ja hänen miehensä Talollinen Ananias Hermanninpoika Liesilä sekä Matti Nurminen 3. päivanä Joulukuuta 1894. laaditussa välikirjassa olivat sopineet, että Nurmisen joka omisti Koskela nimisen kaksi yhdeksäsosaa manttaalia olevan osuuden Kiesilän perintötaloa No 4 Keuruun kylässä, tuli, suorittaessaan Ananias Kiesilälle kolmesataa markkaa, saada kaikki mainittuun taloon kuuluvat Keuruun - selän länsipuolella olevat tilukset sitä vastaan että Ananias Hiesitä, joka vaimonsa kanssa omisti Riesilaksi sanotun neljä yhdeksäs osaa manttaalia olevan osuuden samaa taloa, sai tilano salleen kaikki ne talon tilukset, mitkä si jaitsivat kerrotun selän pohjoispuolella, sekä että Waasan läänin Kuvernööri, sittenkun tuon sovintokirjan mukaan lohkominen oli toimitettu, päätöksellä 6. päivältä Maaliskuuta 1901. oli määrännyt Koskelan osuuden manttaatiluvuksi 0,3445. ja Riesilän osuuden manttaaliluvuksi 0,322, joten viimeksimainitusta osuudesta, joka ennen lohkomista oli ollut kaksi vertaa Koskelan osuutta suurempi, oli siirretty niin paljon maata Koskelan osuuteen, että tämän manttaali oli tullut Kiesilan manttaalia suuremmaksi; ja koska Wilhelmiina Kiesilä oli perinyt koko Kiesilän osuuden 22 päivänä Helmikuuta 1866 kuolleen isänsä Matti Heikinpoika Kiisilan jälkeen sekä puheenalaisella sovintokirjalla niinmuodoin oli suovutettu vieraalle henkilölle Wilhelmiina Kiesilän perittyä maata, ovat Abram Kiesila ja hänen asiakumpaninsa, jotka sanotun käräjäkunnan 1905 vuoden syyskär äjäin ensimmäisenä istuntopäivänä olivat ottaneet Kihlakunnanoikeuteen sukulunastusiakana kolmesataa markkaa, vaatineet saada lunastaa sukuun sen maan, mikä mainitulla tavalla oli Kiesilän talonosuudesta joutunut Matti ja Hilda Maria Nurmisen haltuun ja joka maa oli No 23 manttaalia Asiasta kuulustettuina, ovat Matti ja Hilda Maria Auminen väittäneet, että vä246
likirjalla 3 päivältä Joulukuuta 1894 oli luovutettu ainoastaan yrämääräisiä tiluskuprahita Kiessilan talosta, minkä vuoksi ja kun se maa, joka lohkomistoimituksessa oli joutunut Koskelan tilalle, suurimmaksi osaksi oli kruunulle ennen kuulunut ta maata, Matti ja Hilda Maria Nurminen ovat vastustaneet kannetta Kihlakunnanoikeus on 18 päivänä Maaliskuuta 1907. julistamassaan päätöksessä katsonut tosin selville tulleen, että Wilhelmiina Kiesilä oli miehensä Ananias Kiesilän kanssa välikirjalla 3. päivältä Joulukuuta 1894. silloin omistamistaan kahdesta yhdeksäs osasta manttaalia Piesilan taloa, josta Wilhelmiina Kiesilä oli saanut perintönä isavainajansa jälkeen yhdeksännen osan manttaalia perintöluontoisena sekä yhtä suuren osan sitä seuraavana kruununluontoisena maana, Matti ja Hilda Maria Nurmiselle, jotka ennen omistivat Koskelan yhdeksännen manttaalin osaksi perintö-osaksi kruununluontoisen osan sanottua taloa, kolmensadan markan hinnasta luovutta nut kaikki ne maat, mitkä olivat länsi puolella Keuruun - selkää, sekä että Waasan läänin Kuvernööri, sittenkun isossa. jaossa erotetut kruunun liikamaat Lietun jakokunnassa, johon mainitut tilat kuuluivat, Keisarillisen Senaatin Talousosaston päätöksellä 9 päivältä Maaliskuuta 1900. olivat jälleen annetut jakokunnan tilallisille, kullekin manttaaliosuutensa mukaan, sitä vastaan että tilojen manttaalimäärä korotettiin toista vertaa suurimmaksi, päätöksessä 6 päivältä Maaliskuuta 1901. oli arvostellut Kieselän tilan puolelle jääneen maan vastaavan 0,3222. osaa manttaalia ja Koskelan talon puolelto olevan maan 0,3445 osaa manttaalia, kaikki korotetun manttaaliluvun mukaan, joten Koskelan talonosuus oli 3. päivänä Joulukuuta 1894. tehdyn välipuheen kautta korotetun manttaalinun mukaan arentynyt 0,1223 osalla manttaalia ja Kiesilän osuus vähentynyt samalla manttaalinaa rällä; mutta koska Wilhelmiina Kiesilän kenotun kauran aikana omistamista kahdesta yhdeksäs osasta manttaalia ainostaan toinen puoli eli 0,1111 manttaalia oli perintöluontoisena joutunut hänen omakseen, 247
eikä oltu näytetty, oliko se kaksinkertai sesti korotetun manttaaliluvun mukaan "1223 manttaalia vastaava maa-ala, joka Kiesilän tilan osuudesta tuon kaupan kautta oli siirtynyt Koskelan talonosuu delle, otettu äskensanotusta Wilhelmiina Kiesilän perintöluontoisena perimästä talonosuudesta, tahi siitä yhdeksänneksestä manttaalia, mikä kruununluontoisenä oli joutunut hänelle perinnöksi ja joka osa vasta Keisarillisen Senaatin määräyksen mukaan 30. päivältä Tammikuuta 1894. oli muuttunut perintöluontoiseksi, vaiko ainoastaan niistä liikamäista, jotka kysymyksessä olevat lalonosuudet Keisarillisen Senaatin päätöksen mukaan 9 päivältä Maaliskuuta 1900. olivat saaneet sitä vastaan, että tilojen manttaalit korotettiin kaksinkertaisiksi, sentähden ja kun Kiesilän taloon yhä kuuluva 0,3222 osaa manttaalia oli enemmän kuin toista vertaa suurempi Wilhelmiina Kiesilan perintömaan luontoisena perimää 0, 111 osaa manttaalia, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Abram Liesilän ja hänen asiakumppaniensa asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 12 päivänä Toukokuuta 1908. katsonut selvitetyksi mitä Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli lausunut; mutta koskei oltu näytetty oliko se kaksinkertaisesti korotetun manttaatiluvun mukaan 0,1223 osaa manttaalia vastaava maa ala, joka sanotulla tavalla oli siirtynyt Kiisilän talonosuudesta Koskelan tilanosuuteen, otettu Wilhelmiina Kiesilän perimästä osuudesta väiko suuremmassa tai vähemmässä maarässä niistä liikamasta, mitkä Keisarillisen Senaatin päätöksen mukaan 9 päivältä Maaliskuuta 1900 olivat annetut äskenmainitulle osuudelle sitä vastaan, että tilan entinen manttaaliluku korotettiin kaksin kertaiseksi ja jotka maat olivat katsottavat Ananias ja Wilhelmiina Kiesilän hankkimiksi heidän avioliittonsa aikana, sen vuoksi ja kun ei välikirjalla 3 päivältä Joulukuuta 1894. oltu luovutettu mitään muistoosaa Kiesilan talonosuudesta eikä edes selvästi määriteltujä luohon talonosuuteen yksityisesti kuulu248
ria tiluskappaleita, on Hovioikeus jättänyt asian sen lopputuksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut. Hovioikeuden tuomioon ovat Abram Kiesilä ja hänen asiakumppaninsa anoneet muutosta perustelmalla, johon Matti Nurninen on säädetyssä järjestyksessä vastannutKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi Kihlakunnanoikeuden mainitsemilla perusteilla vahvistaa sen loppupäätelmän, johon Hovioikeus tuomiossaan on asiasta johtunut, minkä ohessa Abram Kiesilä ynnä hänen asiakumpia ninsa velvoitetaan maksamaan Matti Nurmiselle, korvaukseksi hänellä täällä asian vuoksi olleista kustannuksista, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A: Bde. C. J. Tingren. waakijanen. A. Isens. huumer. Carl Blengist Oman Karsten 24 No 495 Pag. 75. R. D. 1908. Maaliskuun 26 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, talonkaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen August Aleksander Salminen ja hänen vaimonsa Maria Paulina Erkintytär Salminen, Padasjoen pitäjän Osoilan kylästä, ovat hakijoina sekä Talollinen Waldemar Erkinpoika Hakala, Asikkalan pitäjän Viitoilan kylästä, saapuville tulleena, mutta entinen Talollinen Erkki Niklas Kivistö ja hänen vaimonsa Helena Juhontytär Kivistö, ensinmainitusta kylästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 26 päivänä Maaliskuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kuhmoisten ja Padasjoen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Valdemar Hakala, jonka Kihlakunnanoikeus oli 23 päivänä Maaliskuuta 1903. määrännyt mielivikaisen veljensä ErkLäsnä: R. A. K. H. G. S. C. F. V. - W. I. . F. P.
ki Niklas ja Helena Kivistön pojan Kustaa Alarik Erkinpojan holhoojaksi, 8 päivänä senjälkeistä Lokakuuta lausunut, että Erkki Niklas ja Helena Kivistö olivat Lokakuussa vuonna 1898. kaksin kappalein tehdyllä kauppakirjalla myyneet omistamansa Kivistö nimisen tilan, joka oli 1/12. Kyläkärolan ja 1/6. Vähäkarolan osuuksista Kapakan perintötilaa No 4. yllämainitussa Osoilan kylässä, kaikkine tilalla löytyvine irtaimistoineen Kustaa Alarik Erkinpojalle ehdoilla, että tämän tuli kauppahintana suorittaa viidelle sisarelleen, kullekin, 2000 markkaa, vastatataloon kiinnitetystä 8,000 markan suuruisesta velasta, maksaa myyjille 2,000 markkaa sekä eläkestuina antaa heille vapat huoneet ja polttopuut, kaksi lehmää ynnä oikeuden käyttää hevosta tarpeisiinsa, mutta että Erkki Niklas ja Helena Kivisto kun Kustaa Alarik Erkinpoika joulun aikaan vuonna 1899. oli tullut mielisairaaksi, olivat hävittäneet molemmat kappaleet tuota kauppakirjaa sekä 5 päivänä Marraskuuta 1902. tehdyillä kauppakirjalla ja kontrahdilla myyneet Kivistön tilan kaikkine irtaimistoineen August Aleksander ja Maria Paulina Salmiselle. Koska kuitenkin edelläkerrottu Kivistön puolisojen ja Kustaa Alarik Erkinpojan välinen kaupna oli laillisesti tehty ja Kivistön puolisot siis eivät olleet oikeutetut toistamiseen myymään sanottua taloa, ennenkuin edellinen kauppa oli laillisessa järjestyksessä parettu, on Waldemar Hakala vaatinut niinhyvin että kauppa 5. päivältä Marraskuuta 1902. julistettaisiin mitättömäksi ja Lokakuussa vuonna 1898. tehty kauppa pysyväiseksi, kuin myös että Talmisen puolisot määrättäisiin WaldemarHakalan vapaaseen nautintoon luovuttamaan puheenaoleva tila sekä että Kivistön puolisot velvoitettaisiin antamaan Kustaa Alarik Erkinpojalle uusi, entisen kanssa yhtäpitävä kauppakirja, minkä ohessa Waldemar Hakala on pidättänyt itselleen oikeuden erittäin hakea palkkiota siitä vahingosta, jonka Kustaa Alarik Eekinpoika oli kärsinyt sen kautta, että Salmisen puolisot olivat ilman laillista oikeutta asuneet Kivistön taloa. Asiasta kuulustettuina, ovat Erkki 250