Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nältä Huhtikuuta 1908, samalla kun Juho Pirttimäen anomus todistajankuulustelusta jutussa, liian myöhään tehtynä, jätettiin varteen ottamatta, katsonut ettei Juho Pirttimäki ollut voinut laillisesti toteen näyttää, että hänen hallussaan oleva kontlahti 5 päivältä Maaliskuuta 1895 nyt puheenaolevissa kohdissa oli yhtäpitärä asianosaisten kesken tapahtuneitten välipuheitten kanssa, minkä vuoksi Hovioikeus, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hylkäsi Juho Pirttimäen asiassa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioen on Juho Pirttimäki anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Pirttimäki ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Julric Ummelin Edvard Sandan. A. Wuskman A. K. Granström. Den 25 Januari 1909. Kejserliga Senalens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommit mål emellan Handlanden Gustaf Wilhelm Karhu, från St Michels stad sökande, samt Handelsfirman uti staden Arendal i Konungarikel Norge, Rågavald Blakstad i Co, tillstädeskommen, äfvensom i Wibigs stad berätte Sjökaptenen Jacob Andersin, utiblifven, warande, angående ersätt ning: Gifven uti Justiliedepartomen. tel den 25 Januari 1909. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtal följande. Efter stämning å sjokaptenen Anders sen har Handlanden Karhu vid Råil stufvurällen i Wiborg anfört att, sedan Karhu medels ett mellan honom och Sjökaptenen Andersson, såsom repementant för förmån Ragavald Blakstad i C, den 25 November 1903 uppgjordt skriftligt kontrakt åtagit sig att från Kirkkosvasi jämvägsvället i Wiborg frambesördra 9de R.tte Ett - til - W. K. O. S. No 81 Pag. 64. R. D. 1908.
till Parkansaari holme i Wiborgs socken samt därstädes afleverera vid sedan af förtyg de partier props, hvilka under sommaren år 1904 för finnans räkning ankomme till nämnda växel, emot en ersättning af en mark för kubikmelem, Handlanden Karhu sagde sommar forslat från Kirkkosaari till Parkansaari äfvensom till Repola och Koivasaari i samma socken belägna löslägeplatser samt därstädes aflämnat i och för inlästning i får tyg inalles 12.655. kubikmeler förmån tillhörig props; men enär Handlanden Karhu af det belopp uppgåenle till 12,655 mark, hvilket honom sålunda tilltorde af Sjökaptenen Ander sen och finnan Ragavald Blakstad 8o, fitt uppbära endast 10,500 mark, har Handlanden Karhu yrkat, att Sjö kaptenen Andersson och bemälda förma blefve ålagda att till Karhu i omförmäldt afseende ytterligare utbetala 215 mark jämte ränta, hvarhos Handlandar Karhu gjort anspråk på godtgörelse för sina rättegångsummgälder. I saken hörd, har Sjökaptenen An dersin motsagt befogenheten af käromålet, savidt detsamma riktats emot honom personligen, hvaremot firman Råg vald Blakstad & Co, efter Handlanden Karhu ågången genstämning, anfört att Karhu i ofvanberördt afseende. mottagit vid Kirkkesaari vänet 12,692 kulikmeter props, men att häraf ankommit till färtyg invid Sockansuu ri Repola och Koivasaari endast 12,085 kulikmeter, i anledning hvaraf finnan yrkal Handlanden Karhus åläggande att, i ersättning för saken la förkomna 607 kukmentor props, till förman utgifva nu mark för kulikmetson eller sammanlagdt 3642 mark jemte ränta, likväl efter afdrag af de 1,585 mark, hvilka Handlanden Karhu diper tidigare omnämnda 10,500 mark tillkomme för transporter af omordade 12,085 kulekuutes props Sedan Handlanden Karhu blifvit hörd öfver förmån Ragavald Blakstad on anspråk, har Rådstufvurätten medels den 10 Maj 1905 afkunnadt utslag fin32
nit utredt vara, att Handlanden Karhu uppgifna sommar emottagit å Kirkkosaari växel i förenämndt afseende 12,692 kubekmeter förman Ragavald Blakstad i C. tillhörig props; men enär Handlanden Karhu icke gillat styrka, att han af denna mängd props aflämnat till för man mera än af finnan medgifna 12,085 kubekmela, samt Handlanden Karhu för ty vore pliktig all godtgöra finnan de 607 pubikmeter props, som sålunda icke kommit firman till godo och hvilkas pris af Karhu medgifvits utgöra sex mark för kubikmelern, har Rådstufvurällen jämte det Handlanden Karhus talan emot Sjökaptenen Andersin såsom siglis underkänts, förklarat Karhu skyldig att till finnan Ragavald Balkstado Cå erlägga 3,642 mark, i följd hvaraf och då detta belopp med 2,057 mark öfverstig det tillgodohafvande af 1,585 mark, som Handlanden Karhu, eller afdrag af ofvannämnda 10,500 mark, egde hos förman för transporter af förberörda 12,085 kulikender props Rådstufvurätten ålagt Handlanden Karhu att emot kvitto till firman Rågavald Blakstad, Co utbetala tvåtusen femtiosju mark jämte fem procents ränta därå från rättegångens början den 9 November 1904 tills full likvid skedde. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Karhu i vädeväg dragit målet, har genom dom den 8 Februari 1908 fastställt Rådstupurättens utslag uti nu ifrågavarande delar. Uti Hofrättens dom har Hand landen Karhu anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den förman Rågavald Blakstad, Co i föreskrifven ordning bemält Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande samt finner Handlanden Karhu icke hapa anfört skäl till ändring uti Hopättens ofvanberörda dom, hvarvid förty kom mer att bero; och ålägges Handlan den Karhu att till förman RagavaldKlakstad & Co, i ersättning för dess härstädes i saken hafda kostna der, utgifva sjuttiofem mark. Pet33
alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: R. A: Bonde. Paul. Vinqvist C. J. Timgren Eelain Glander Omantilaumen Tammikuun 26 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa tilankaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa Asioitsija Georg Alfred Lindbohm, Rautalammin pitäjän Rautalammin kylästä, ja hänen sisarensa, miehestän sa eron saanut Flora Olivia Paarmio, Helsingin kaupungista, yhteisesti, ovat hakijoina sekä Keviisori Ivar Verner Johannes Lindbohm, sånotusta kaupungista, saapuville tulleena, mutta Kuvernementinsihteerin leski Elvira Aurora Lindbohm, måi nitusta Rautalammin kylästä, tulemalta jäänesnä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 26 päivänä sammikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja mistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Rautalammin ja Vesannon pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Asioitsija Lindbohm ja Ilova Olivia Paarmio, veljelleen Reviisori Lindbohmille Läsnä: R. A. H. S. - b. SS. - 6. et. W. F. /A. L. No 84. Pag. 33. R. D. 1908.
ja äidilleen, 6 päivänä Tammikuuta 1900. kuolleen Kuvernementinsihteerin Ivar Andrik Lindbohmin leskelle Elvira Aurora Lindbohmille toimitetun haasteen nojalla, laurunest, että Elvira Aurora Lindbohm, valvottuaan 24. päivänä Huhtikuuta 1899 tehdyn, sittemmin lainvoiman saaneen testamentin, jolla Lindbohmin puolisot olivat säätäneet, että jommankumman heistä kuoltua jälkeen jääpä oli täydellä omistusoikeudella saapa vainajan sekä kiinbän että irtaimen omaisuuden, ehdolla että hän kuollessaan jättäisi kaiken hänelle karttuneen omaisuuden, aviopuolisojan laillisille perillisillä heidän keskensä lain mukaan jaettavaksi, oli kauppakirjalla 27. päivältä Toukokuuta 1904 Keviisori Lindbohmille neljästäkymmenes täviidestä tuhannesta markasta ja eri näisiä etuja vastaan myynyt mainittu jen aviopuolisojen pesään kuuluneen, Raulalammin kylässä sijaitsevan Nipurin eli Rantalan verotalon irtaimistoineen melta kien kerrottu testamentti, jonka nojalla Elvira Aurora Lindbohm oli hallinnut koko taloa, ei ollut ymmärreltä vä niin, että Elvira Aurora Lindbohm oli oikeutettu luovuttamaan miesvainajansa jälkeen testamentilla saamaansa kahta kolmas osaa talosta, sekä kysymyksessä oleva kauppa, mikäli se koski sanotusta osuudesta Elvira Aurora Lindbohmin kuollessa Asioitsija Lindbohmille perintönä isävainajansa jälkeen joutuvaa kahta yhdeksäs osaa ja Ilora Olivia Paarmiolle tulevaa yhtä suurta osaa siitä, loukkasviimeksimainittujen oikeutta, ovat Asioit sija Lindbohm ja Stora Olivia Paarmiovaatinost, että tuo kauppa, sikäli kuin se koski hoita talonasia, julistettaisiin mitättömäksi, minkä ohessa Asioitsija Lindbohm ja Maria Plivia Paarnio ovalanoneet korvausta oikeudenkäyntikulun geistaan. Asiasta kuulusteltuina, on Reviisen Lindbohm vastustanut kannetta sillä perusteella, että Elvira Aurora Lindbohm Mäsanotulla testamentilla oli saanut täyden omistusoikeuden puheenalaiseen miesvainajansa jälkeensä jättämään talonosaan ja niin muodain ollut oikeutettu myymään koko talon, mutta Elvira Aurora Lindbohm 10
puolestaan, ilmoittaen että hän myöhemmin oli havainnut myyneensä Nipurin tilan liian allaisesta hinnasta, kannattanut Asioitsija Lindbosimin ja Ilora Olivia Paarmion vaatimusta. Kihlakunnanoikeus on päätöksessä 12 päivänä Lokakuuta 1905 mainitsemillaan perusteilla julistanut kysymyksessä olevan kaupan piiretuksi, mikäli sen kautta oli myyty Asioitsija Lindbohmille ja Stora Olivia Paarmiölle, kummallekin, Elvira Aurora Lindbohmin kuollossa tulevat kaksi kahdeskymmenesseitsemäs osaa Nipurin talosta, mutta saivat Asioitsija Lindbohm ja Ilora Olivia Paarmio itse kärsiä heillä jutussa olleet kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Asioitsija Lindbohm ja Ilora Olivia Saarmio että Reviisori Lindbohm olivat vetoa malla saattaneet jutun on tuomiossa 21 päivänä Joulukuuta 1907 antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Elvira Aurora Lindbohm edellämainitulla testamentille oli saanut missvainajansa jälkeensä jättämään omaisuuteen täyden omistusoikeuden den sekä siis ollut oikeutettu myymään puheenalaisen talon, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Asioitsija Lindbohmin ja Ilora Olivia Paarmion asiassa ajaman kanteenHovioikeuden tuomioon ovat Asioitsija Lindbohm ja Ilora Olivia Paarmio anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Reviisori Lindbohm on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän viitun ja katsoo, etteivät Asioitsija Lindbohm ja Storå Olivia Paarmio ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Asioitsija Lindbohm ja ollora Olivia Paarnio velvoitetaan suorittamaan Reviisori Lindbohmille, hänellä tääl lä jutussa olleiden kulunkien korvauksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. H. Borde. Adam. Kneremar. R. H. Borde. Adam. Kneremar. R. H. Borde. Adam. Kneremar. C. J. Tingren. Ewarakijander. Paul August Alfred Lindström 36
Tammikuun 26 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, talonkaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa entinen Talollinen Karl Willehad Sundén ja hänen vaimonsa Maria Elvira Sundén, Orimattilan pitäjän Pennalan kylästä, ovat hakijoina sekä Vajatuomari John Grenman, Helsingin kaupungista, ja Talonomistaja Nikolai Peltola, sanotun pitäjän Wirenojan kylästä, Lahden kaupungista olevan Kuuppiaan Elis Ylöstalon konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehinä, ynnä Talolliset Robert Kivistö ja Willehad Laitinen sekä Salotatilalliset Jeremias Lähdemäki ja Juho Willehad Koivisto, mainitusta Pennalan kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosas tossa 26 päivänä Tammikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti en itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä; mikäli nyt on kysymyksessä, Säsnä: R. A. B. - C. J. S. - K. R. H. af H. No 85. Pag, 203. R. D. 1908.
saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Karl Willehad Sundén oli 9 päivänä Joulukuuta 1901 asetettu henbussitilaan, ovat Sundén ja muutamat hänen velkojansa 13 päivänä äskensanot. tua kuuta pidetyssä kokouksessa keskenään sopineet, että Lundenin pesä koko naisuudessaan jätettäisiin hänen haltuunsa ehdolla että eräät kokouksessa läsnä olleet velkojat, niiden joukossa Kauppias Ylöstalo, menivät omarekaiseen takaukseen pesän kaikkeen velkojen maksamisesta, jota paitsi Lundenin puolisot ovat antaneet mainituille takaus miehille avoimen valtakirjan täydellisesti oman mielensä mukaan hoitaa ja rahaksi muuttaa Sundenin puolisojen irtaimen ja kiinteän omaisuuden siksi kun kaikki pesän velat oli suoritettu; min kä jälkeen Kauppias Ylöstalo, jonka hänen takauskumppaninsa viimeksesa nottuna päivänä olivat valtuuttuneet heitamaan ja rahaksi muuttamaan kysymyksessä olevan pesän ja joka 4 päivänä Huhtikuuta 1902 myös oli määrätty pisän toimitsijamieheksi, on julkisella huutokaupalla 28 päivänä mainittua Huhtikuuta myynyt Lundenin puolisojen omistamat Heikkilä nimisen 1/8 Silun perintötalosta No 3 ja 1/8 Yrjölän perintötalosta No 6 Pennalan kylässä. Robert Kivistölle 7,500 markan kauppahinnasta, ja on Robert Kivistö sittemmin luovut tanut Yrjölän talonosan Willehad Laitiselle sekä palstoja Heikkilän tilasta Jeremias Lähdemäelle ja Talolliselle Kaarle Evert Mäkelälle, joka viimemainittu sen jälkeen on myynyt palstansa Juho Willehad Koivistolle. Kauppias Ylöstalolle ja Robert Kivistölle sekä myöhemmin myöskin Wiltehad Laitiselle, Jeremias Sähdemäelle ja Juho Willehad Koivistolle toimite tun haasteen nojalla on Karl Willehad Sundén, omasta puolestaan ja Maria Elvisa Lundénin edusmiehenä, Orimat tilan ja Artjärven pitäjäin käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että ylläkerrottu 13 päivänä Joulukuuta 1901 pidetty bekons oli ollut laiten syystä etteivät kokouksessa, josta ei iltu säädetyssä järjestyksessä kuulutettu 78
kaan, olleet otteet läsnä kaikki Karl Willehad Lundenin velkojat sekä että siinä tehty sopimus ja Lundenin puolisojen antama valtakirja siis ja koska Sundén, konkurssitilassa ollen, ei myöskään ollut oikeutettu niitä tekemän, olivat oikeudellesta merkitystä vailla, jonka tähden ja kun sanottu sopimus ja valtakirja sitä paitsi olivat tehdyt sillä edellytyksellä, että Karl Willehad Sundinen konkurssi tulisi keskeytetyksi, joka ei kuitenkaan ollut tapahtunut sekä tuo valtakirja kuin myös toisten takausmiesten Kauppias Ylöstälelle on tama valtuutus jo ennen edelläkerrottua huutokauppaa olivat peruutetut, Lunden on katsonut, ettei Kauppias Ylöstalo näiden valtuutusten nojalla ollut oikeutettu myymään Lundenin puolisi jen yllämainittua kiinteimistöä, minkä ohessa Karl Willehad Lundén en huomanttanut että kiinteimistön myyminen oli ollut tarpeeton, koska kaikke velat olisi saatu maksetuiksi pesän irtaimilla varoilla, joten Kauppias Ylöstalo ryhtymällä tuohon myymiseen oli mennyt ulkopuolelle sen toimintavallan, mihin hän toimitsijamiehenä oli ollut oikeutettu; että huutokauppaa oltu kuulutettu lain määräämässä järjestyksessä, ja että toimituksessa oli menetelty laittomasti siinä, että Kauppias Ylöstalo, Talollisenvaimon Edla Maria Kuutin tehtyä korkeimman tarjouksen 7.505 markkaa, oli ilman syytä lopettanut huutokaupan ja hyväksynyt Robert Kivistön tarjouksen. Näistä syistä on Karl Willehad Lundén raatinut, että puheenalainen huutekaupra ja sen perusteella tehty kauppakirja kuin myös ne kaupat, jonka kautta Robert Kivistö sittemmin oli myynyt osia kysymyksessä olevasta kiintemistöstä, julistettaisiin mitättömikse sekä että Robert Kivistö, Willehad Saitinen, Jeremias Lähdenmäki ja Juho Sillehad Koivisto velvoitettaisiin Sun dinin puolisojen vapaasien nautinteen luovuttamaan kukin hallitsemansa osa tuosta kiinteimistöstä kuin myös että Kauppias Ylöstalo ja Robert Kivistö määrättäisiin yhteisesti tai se heistä, 39
jolla varoja oli, korvaamaan Lundenin puolisoille heiltä vuosina 1902, 1903 ja 1904 mennyt voitto taloista 16 päivänä Heinäkuuta 1902 ja 22 päivänä senjälkeistä Syyskuuta toimitetun katselmuksen ja arvion mukaan 1,530 markalla 90 pennillä kultakin vuodelta. sekä maksamaan Heikkilän talonosalta poisviedyistä asuinrivistä 2,100 markkaa ja aittarakennuksesta 260 mark. kaa, taikka että Kauppias Ylöstalo siinä tapauksessa, että talojen kauppaa enää kävisi purkaminen, velvoitettaisiin suorittamaan Lundénen puolisoille niiden hinta 9.000 markkaa ynnä äsken mainitut korvaukset, jonka ohessa KanVillehad Lunden en pyytänyt palkkiota oikeudenkäyntikulungeestaan. Asiasta kuulustettuina, ovat Kauppias Ylöstalo ja Robert Kivistö vastustaneet kannetta sillä perusteella, että 13 päivänä Joulukuuta 1901 tehty sepimeis, se kun ei lonkannut muiden velkojain oikeutta, kuin myös puheenaoleva huutokauppa olivat lailliset, sekä Willehad Laitinen, Jeremias Lähdemäki ja Juho Willehad Koivisto turvautunut vilpittömässä mielessä tekemiinsä kauppoihin, jonka ohessa Robert Kivistö siinä tapauksessa, että hänen talonkaupransa tulisi paretuksi, on pidättänyt itselleen oikeuden edelleenkin nauttia hyväkseen niitä maita, jotka Kivistö, myylessään kauppakirjalla 5 päivältä Helmikuuta 1900 Karl Villihad Lundénille kysymyksessä olevat talonosat, oli niistä eroittanut itselleen palstatilaksi. Kihlakunnanoikeus on päätöksessä 17 päivänä Maaliskuuta 1905 mainitsemillaan perusteilla julistanut yllämainitun 28 päivänä Huhtikuuta 1912 puheena olevasta kiinteistöstä tehdyn kaupan mitättömäksi sekä sen vuoksi ja kun Robert Kivistö näin ollen ei myös kään ollut olluteet oikeutettu myymäänn osia tästä kiinteistöstä velvoittanut Robert Kivistön, Willehad Laitisen, Joremias Lahdemäen ja Juho Willehad Koiviston heti ilman lunastusta luovuttamaan hallitsemansa osan siitä Karl Villehad Lundénin ja Maria Elvisa Tundenin vapaaseen nautinteen, lukuun 10
ottamatta niitä maita, jotka Kivistö kauppakirjassa 5 päivältä Helmikuuta 1900 oli itselleen pidättänyt, minkä ohessa Kauppias Ylöstalo velvoitettiin korvaamaan Sundinen puolisoille tiloilta poisvityjen rakennuksien arrot, asuinrakennuksen kahdellatuhannella markalla ja aitan kahdellasadalla kuudellakymmenellä markalla, sekä vuosilta 1902, 1903 ja 1904 tilsilta tullut sato tuhannella viidelläsadalla kolmellakymmenellä markalla kahdellakymmenellä pennillä joka vuodelta kuin myös Sundenin puolisojen oikeudenkäyntikustannukset viidelläsadalla markalla; ja jätettiin Robert Kivistölle, Villehad Laitiselle, Jeremias Lähdemäelle ja Juho Willehad Koivistelle avoin valta hakea kervausta näin menetystä maasta kukin saantomieheltään. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Varatuomari Grenman ja Nikolai Peltola, Kauppias Ylöstälen sillä välin konkurssiin luovutetun pesän uskottuina miehinä, että Robert Kivistö, Willehad Laitinen, Jeremias Lähdemäki ja Juho Willehad Koivisto olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 30 päivänä Toukokuuta 1908 katsonut, että Sundinen puolisojen 13 päivänä Joulukuuta 1901 silloin läsnä olleiden velkojiensa kanssa tekemä sopimus heidän omaisuutensa rahaksi muuttamisesta, kun eivät Sundinenin puolisot mainitulla sopimuksella olleet millään tavalla vähentäneet velkojiensa oikeutta, oli Lundenin puolisoja sitova, sekä etteivät Lundenin puolisot olleet oikeutetut yksipuolisesti peruuttamaan sanottua sopimusta; ja koska Kauppias Ylöstalolla tuon sopimuksen mukaan oli oikeus täydellisesti oman mielensä mukaan hoitaa ja rahaksi muuttaa Lundenin puolisojen irtain ja kiinteä omaisuus kunnes Sundinenin puolisojen velat niin tietyt kuin tietämättömät kokonaisuudessaan olivat suoritetut, sentähden ja kun eivät Lundenin puolisojen kaikki velkojat olleet tulleet irtaimen omaisuuden myymisestä karttuneista rahoista tyydytetyiksi, kuten asiakirjoista eräässä Karl Willehad Lundenen Kauppias Ylös71
talon konkurssipesää vastaan ajamassa konkurssitilin moittimista koskevassa jutussa kävi ilmi, sekä Kauppias Ylöstalo mainitun sopimuksen mukaan siis oli ollut oikeutettu myymään myöskin kysymyksessä olevat Heikkilän ja Yrjölän talonosat, olematta velvollinen siinä ehdottomasti noudattamaan vapaaehtoisista huutokaupoista 22 päivänä Maaliskuuta 1898 annetun asetuksen 2 SS:ssä olevia määräyksiä, on Hovioikeus kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Lundinen puolisojen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioen ovat Karl Willehad ja Maria Elvira Lundén andneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Varatuomari Grenman, Nikolai Peltola, Robert Kivistö, Vilbhad Laitinen, Jeremias Lähdemäki ja Juho Nillehad Koivisto ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, että kysymyksessä oleva sopimus 13 päivältä Joulukuuta 1911, koska näytöstä puuttuu niinhyvin siitä että se on tehty sillä ehdolla, että Karl Willehad Lundénin konkurssi tulisi keskeytetyksi, kuin myös siitä että tuo sopimus on peruntettu, on Lundinin puolisoja sitova, minkä vuoksi ja kun Kauppias Ylöstalo sanotun sopimuksen mukaan on ollut oikeutettu myymään kysymyksessä olevat talonosat, olematta velvollinen siinä ehdottomasti noudattamaan yllämainitun 22 päivänä Maaliskuuta 1898. annetun asetuksen määräyksiä, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi vahvistaa sen loppupäätelmän, johon Hovioikeus edelläsanotussa tuomiossaan on asiasta johtunut, minkä ohessa Sundinin puolisot velvitetaan suorittamaan Varatuomari Grenmanille ja hänen asiakumppaneilleen heillä täällä jutussa olleiden kulunkien korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Pietä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. R. A. Bonde. 1all. Kungvist C. J. Timgren Eelän Siljande. Haf Hellen 42
Tammikuun 28 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostoteitse Viipurin Hovioikeudesta tulleessa vekseliju tussa, jossa "Ivar Schroders Advokatkontor" nimisen asianajo toimiston omistaja Varatuomari Fritz Wiik, Viipurin kaupungis ta sekä Maakauppias Pavol Schermanoff, Nuolan pitäjän Perkjärven kylästä, ovat täällä vuoroin hakijoina ja vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 28 päivänä Tammikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Asianajotoimisto Ivar Schroders Adrekatkontor" on ensin Viipurin läänin Kuvernöörinvirastossa ja sitten, Kuvernö rin lykättyä asian riitaisena tuomioistuimen käsiteltäväksi, Viipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa vaatinut että, koska Paval Sehemaneff oli maksettavakseen hyväksynyt kahdeksun Viipurin kaupungissa asuneen Kauppiaan Aleksander Dahloffin antamaa ja DenNo 106. Sivu 59. R. D. 1908.
koffen avonaisella siirrolla varustettua vekseliä, jotka olivat asetetut: ensimäinen 13 päivänä Elokuuta 1905 viidelle kuukaudelle 2,983 markasta 65 pennistä, toinen seurannen Marraskuun 15 päivänä neljän kuukauden ajalle 1,922 markasta 10 pennistä, kolmas 20 päivänä samaa kuuta myöskin neljälle kuukaudelle 1864 markasta 15 pennistä, neljäs saman Marraskuun 26 päivänä kolmen kuukauden ajalle 1840 markasta 15 pennistä, viides 2 päivänä Joulukuuta 1905 myöskin kolmelle kuukaudelle 1,573 markasta 20 pennistä, kuudes saman kuun 12 päivänä neljälle kuukaudelle 2775 markasta, seitsemäs14 päivänä samaa Joulukuuta neljän kuukauden ajalle 2970 markasta 35 pennistä ja kahdeksas saman Joulu kuun 22 päivänä myöskin neljälle kuukandelle 2,950 markasta 20 pennistä, eli siis yhteensä vekseleitä kahdeksantoistatuhannen kahdeksansadan seitsemänkymmeninkahdeksan markan kahdeksankymmenen pennin arvosta, mutta Tavel. Schermanoff ei ollut lunastanutkaan näitä tunnustamaan vekseleitä, jotka olivat siirron kautta joutuneet Kauppaneuvos Feodor Sergeffiltä asianajotoimistolle " Ivar Schroders Adrikatkontor, Påvel Schermanoff velvoitettaisiin asianajotoimistolle heti maksamaan mainittu rekselien yhteen laskettu pääoma korkoineen. Asiassa kuulustettuna on Paval Ochermanoff, myöntäen usein muulloin tunnustaneensa vekseloja Aleksander Dahloffille häntä sukulaisena auttaakseen, kumminkin nyt kysymyksessä oleviin vekseleihin nähden kieltänyt koskaan kirjoittaneensa nimeänsä niihin tahi niitä muuten kaan hyväksyneensä maksettaviksien ja sentähden vastustanut kannetta. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta asiassa kärsimistään kulun geista ja jossa myöskin Aleksander Tanskoffia on kuulustettu, on 20 päivä nä Joulukuuta 1906 julistamassaan päätöksessä, koska asiassa oli selville käynyt, että Kauppaneuves Sergejeff, 44