Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nar anförts, att vid sagda belags til dande den 25. Oktober 1892. särskilda rersöner, bland dem Bonden Anders Wis, ingått såsom medlemmar i det samma, enhvar med lika stor andel läri, samt att, sedan Anders Wisaflidit och hans söner Johan och Viktor Wis till hälften hvardera ärft sin faders lott i belaget, Viktor Wismedels afhandling af den 16. Mars 1908. sålt sin sålunda erhållna hälft af en hel lott i beläget till Leander läggnäs, hvilken sedermera såsom dels gare i beläget emottagit det i lola gets anvist och i sådan egenskap jämäl närvarit å en den 20. Fecember 1910. hållen legstämma, dar det beslutits att af delegarena i bolaget upplaga en tillskotts afgift af retusen mark för hvarje hel lott, hvilken afgift borde erläggas senat den 1. April 1911. och har å bolagets väg nar yrkats hander Laggnäs för pliktande att till belaget utgifva de ettusen femhundra mark, som af berörda afgift belöpte sig å hans andel i belaget, med sex procents ränta från den 1. April 1911. samt att ersätta lolaget dess kostnader å rättegången Sedan Leander Säggnäs, i saken börd, motsagt häromålet, har Härads rätten genom den 1. November 1911 af kunnadt utslag på anförda skäl funnit Leander Laggnäs böra anses vara delegare uti ifrågavarande bolag och innehafvare af en half lott däri samt förty ålagt Leander Sägg näs att till lelaget erlägga ettusen femhundra mark med sex procents ränta från den 1. April 1911 samt att med sjuttiofem mark ersätta beläget dess i målet hafda kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning kander Täggnäs i väderag dragit målet, har medels dem den 30. Augusti 1912, emedan Kronoby Såg och Hysterideläg icke gittat resa, att Lean der Täggnäs köpt ifrågakomna half va lott i beläget och att köpet blifvit af belaget jemlikt SS: 10 i bolagskon traktet å stämma godkändt, samt utredning alltså saknades därom 138
att Laggnäs i föreskrifven ordning blifvit delegare i belaget, med upphäpande af Häradsrättens utslag förkastat bolagets i saken utförda. talan. Uti Hofrättens dom hafva Borgnästaren Lind och hans medparter redan Kronoby Tåg och Hysteribeläg emellertid försälts i konkurs, i deras förberörda egenskap, anhållit om andring medels ingifven deduktion den Leander Laggnäs bemölt. Kejserliga Senaten har tagit måbel i öfvervägande och finner Borgmästaren Lind och hans medparter icke hapa anfört skäl till ändring i doträttens dom, vid hvilken förty skall förblifva, och skyldigkännas Borgna staren Lind och hans medparter all med sjuttio mark ersätta Leander Fäggnäs hans härstädes i målet hafda kostna der. Det alle, som vederlor, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: Eric Saarikvik. H. Annberg. K. Auer Walter Andersin K. R. Helanen / Häftellen Den 4. Mars 1913. Kejserliga senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt sessions skilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål. mellan Ingeniören Werner Huttfrån Helsingfors stad, sökande och i samme stad lösälle Ingenderen Albert af Torselles, mårande: gifven uti Justiide parlementet den 4. Mars 1913. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig fordragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Ingenioren af Forselles har vid Rådstufvurätten i Helsingfors anlöst, att redan parterne genom skrift ligt aftal den 28 April 1906 ofvens kommit att Ingeniemen af Forselles den 1. därpåföljande Maj skulle sasom med arldare inträda uti en af Ingeniainen tult i sagde stad under firma Tekniska Berän Seppo be drifven affar emot en månallig afle ning af 50 mark och under förbehåll att det sålunda ingångna aftalet 9ds - 3S - Ät. - J. F - A. R. B. No 325. Pag. 32 skl. 1910
finge upphäfvas genom å någon derå sidan tre månader därförinnan skedd uppsägning, samt Inge niören af Forselles jämväl emedel bart vidtagit med sitt antydda uppdrag, så hade af Forselles den 27 Juli samma år blifvit af Ingeniören Hutttillsagd att genast upphöra med sitt arbete å affären och icke vidare inlinna sig å affarens kontorslokat och emedan Ingeniören till vägrat att af den Ingeniören af Forselles tillföräkrade lönen utbetala mera än 100. mark samt Ingeniören af Forselles icke fått utnjuta öfverenskommen ppsägnings tid, har Ingeniören af Förselles yrkat Ingeniören Hullssor pliktande att till af Forselles i lon för tiden från den 1 Maj 1706 till den 1. därpåföljande November utgifva 3000 mark jämte ränta med afdrag af förberörda 60 mark. Isaken hörd har Ingeniören Hult motsagt käromålet; därå Råd stufvurätten, hvarest parterne hvarde ra anhållit om godtgörelse för sina umgälder i rättegången, medels den 19 Januari 1907 afkunnadt utslag i målet sig utlåtit; och emedan Ingeniären af Forselles, som enligt ofvanberörda den 28. April 1860. skrift ligen träffade aftal den 1. påföljan de Maj inträdt såsom medarbetare. Ingeniören Hults omförmälda firma emot en utfäst aflöning af femhundra mark i månaden, hvarslått i denna befallning till den 27 Juli sagda år, då han, med anledning af att Ingeniören Hult tillsagt honom att icke vidare infinna sig å för mans byrå, upphört med allt arbete för byräns räkning; ly och då Ingeniören Hult emellertid ännu vid samma tillfälle återkallat om ordade utsägelse, har Rådstufvurätten funnit Ingeniören af For selles anspråk på godtgörelse för den i ännämnda aftal jämval öfverenskomma uppsägningsliden af tre månader icke vara lagligen grund ladt samt Ingeniören af Forselles icke vara berättigad att för sin an140
ställning hos Ingeniemen Hult upp bära aflöning för längre tid än förberörda Maj, Juni och Juli måna der, för hvilka stult äfven velat att erkänna Ingeniören af Torselles lön rå grund hvaraf och som Ingenio ren Hult, hvilken icke varit villig att nyssnämnda afseende till Ingenio ren af Forselles utbetala mer än tre hundra mark i månaden, icke giftal visa laga skäl för en sådan nedsättning af den Ingeniören af Tervelles tillförsäkrade aflöningen af femhundra mark i månaden Rådstufvurätten, med förkastande af Ingenieren af Torselles därutöfver häckta fordringrämpräk, ålagt Ingeniören Hult att emot kvitto till Ingeniören af Forselles utgifva ettu gen femhundra mark, efter afdrag af till Ingeniören af Torselles tidiga re guldna sexhundra mark, eller således niohundra mark, jämte sex procents ränta därå från den 31. Juli 1906 till dess full betalning följde, men i anseende till sakens utgång blefvo rättegångskostnaderna parterne emellan krittade. Hefrätten, under hvars prifning såväl Ingeniören Hult som Ingenio ren af Tunelles i räderag dragit målet, har medels den 9 December 1909 gifven dem utlåtit sig däri; och enär ostridigt vore att Ingeniören talt den 27 Juli 1906 utdragt Ingemaren af Forselles all uppböra med att arbete uti ifrågavarande förmås länst samt utredning förebragts där om att Ingeniören Hult vid samma tillfälle därjämte förbjudet af socselles att vidare infinna sig å förmans lyrå, men Ingeniören Hult däremot icke styrkt sina, utaf tre genioren af Forselles metsagda upp gifter, att omförmälda uppsägning och förlud skulle blifvit af full återkallade samt att Ingeniören af Terselles visat sig vara oduglig för det värf han genom merberörda af tal åtagit sig, har lopällen ansett att Ingenioren af Forselles jämlike sagda aftal tillkomme aflöning 441
jämväl för uppsägningstiden med aftalade femhundra mark för må naden, samt förty ålagt Ingeniören slull att, utöfver hvad Rådstufvu rätten tillerkänt Ingeniören af Torselles, till den sistbemälde utbetala för tiden från den 1 Augusti till och med den 27 Oktober 1906 tillsammans ttusen fyrahundra femtio mark jämte sex procents årlig ränta å femhundra mark från den 31 Augusti 1906, å femhundra mark från den 30 därpåföljande September och å fyrahundra femtio mark från berörde 27 Oktober 1906 äfvensom att med tvåhundra mark ersätta Sigeniören af Forselles dennes vid Rådstufvurätten hafda kostnader målet; med hvilken ändring i Rådstufvurättens utslag vid detsam ma i öfrigt hemme att broUti Hofrättens dom har Ingenieren Hult anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Inge maren af Forselles bemätt. Kejserliga Senaten har tagit må 42 let i öfvervägande och pröfvar rätt vist, med upphäpande af Hofrättens dem, låta vid Rådstuparättens utslag i saken förlupa. Pet alle, som rederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: kuten Saarinen Ayrösuksiala kuten Saarinen Ayrösuksiala viten Kaarinen Agridsluksiala. Johannes Pesonen. A. O. Lillisuudessa. Johannes Pesonen. A. O. Lillisuudessa. jemn stående
Maaliskuun 4. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velta puolestaan ja vaimonsa Maria tilolina Holmströmin edusmiehenä, on hakijana sekä Kauppias Viktor Abramoff, Lappeenrannan kaupungista, poisjääneenä, vastaajana Annettu Oikeusosastossa 4. päivänä Maaliskuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Erik Herman ja Maria Adolfina Kolmströmille toimituttamansa haasteen nojalla on Kauppias Abramol Meikarvian ja Siikaisten pitäjäin käräjiäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän oli 21. päivänä Heinäkuumarkan hinnasta ostanut Erik Herman ja Maria Adolfina Holmströmiltä reisLäsnä: S.S. - A. L. Bn A. R. J. S. No 326. Pag. 41. R. D. konnusjutussa, jossa Merikarvian pitäjän Ylikarvian kylässä asuva Talollinen Erik Herman Holmström, omasseuraavaa: å 1906. landetuttu kauppakirjuttu 4500 1910.
terinumerolla 51 merkityn kolmanneksen Halosen vapaatalosta No 5, numerolla 8:1 merkityn puolikkaan Tappuraisen vapautalosta No 8. ja numerolla 10 merkityn kolmanneksen Nevalan vapaatalosta N:o, kaikki Joutsenon pitäjän Joutsanon kylässä, sekä numerolla 12 3 merkityn 0,968. saman pitäjän Karsturannan kylässä olevasta Kappulan perintötalosta No 12, mitkä tilat Erik Herman Holmström oli kauppakirjalla 16. päivältä Heinäkuuta 1905. ostanut Talolliselta Johan Willehard Salmelalta ja tämän vaimolta Hilma Maria Salmelalta; kun kuitenkin puheenaolevat tilat, vaikkei siitä ottu kauppatilaisuudessa Kauppiaalle Abramoffille ilmoitettu, olivat 19. päivänä Heinäkuuta 1906. ulosmitatut Turun ja Porin läänin Kuvernöörin 17. päivänä Toukokuuta 1906. antaman päätöksen sisällyksen suorittamiseksi jolla päätöksellä Kuvernööri oli velvoittaneet Johan Willehard Salmelan Siikaisten pitäjästä olevan Talollisen liktor Knuusin takausmiehenä suorit tamaan Pohjoismaiden Osakepankille kauppaa ja teollisuutta varten 2000. markkaa 6. prosentin korkoineen 1. päivästä Huhtikuuta 1902. sekä 10.000. marksaa 6. prosentin korolla 5. päivästä Lokakuuta 1902. tästä kuitenkin vähennettyä 8. päivänä Tammikuuta 1904, maksetut 00. markkaa ja 1. päivänä Joulukuuta 1905. kertyneet 3283. markkaa 17. penniä, kuin myöskin 40. markkaa lainhakukuluja, oli kauppuaan Abramoin, joka oli Erik Herman ja Maria Adolfina Holmströmille jo suorittanut suuren ojan kauppahintaa, ollut pakko, estääkjensä 22. päiväksi Marraskuuta 1906. määityn puheenalaisten tilojen myymisen pakkohuutokaupalla, suorittaa Pohjoismaiden Osakepankin mainittuun Kuvernöörin päätökseen perustiwa saatava korkoineen yhteensä 1865 markkaa 16. renniä ja toimituskuluja 171. markkuupenni eli kaikkeään 11. SS: markkaa 7. penniä; ja on Kauppias Abramoff tähän nähden vaatimut, että Erik Herman ja Maria Adolfina Holmström velvoitettaisiin kauppiaalle Abramolille orvaamaan sanotut 1176. markkaa 144
67. penniä 6. prosentin korkoineen maksupäivästä 22. päivastä Marraskuuta 1906 Erik Herman ja Maria Adolfina Holmström ovat vastustuneet kannetta, väittäen sen ohessa että, kun Kauppias Abramoff oli Wiipurin läänin Kuvernöörille valittanut ja, Kuvernöörin hyljättyä valituksen, Keisarillisessa Wiipurin Hovioikeudessa jatkinut välituskannettaan puheena olevasta Abranolin tilojen ulosmittauksesta, jota ei edes oltu laillisesti toimitettu, esillä olevaa asiaa ei voitu ratkaista, ennenkuin tuohon valitukseen oli päätös annettu, sekä samalla vuutien, että E rik Herman ja Maria Adolfina Holinströmin Kauppiaalta Abramoffilta kauppahinnasta vielä saamatta olevat noin 5000. markkaa olivat joka tapauksessa käytettävät Abramoffin saataviin suoritukseksi. Kauppiaan Abramofin tämän johdosta huomautettua, muun muassa, ettei Erik Herman ja Maria Adolfina Holmströmin mainitsema kauppahinnan maksamaton jäännös ei ollut vielä maksettavaksi langennut, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat ryytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 28. päivänä Helmikuuta 1907. julistamallaan päätöksellä, ottaen asian tutkintoonsa koskei Kauppivan Abramofin puheenaolevasta ulosmittauksesta tekemän valituksen vireillä olo Keisarillisessa Wiipurin Hovioikeudessa enempää kuin sekään seikka, eliko ulosmittauksessa tapahtunut virhettä, mikä seikka ei edes ollut Kihlakunnanoikeuden ratkaistavissa, vaikuttanut asiaan lausunut selvitetyksi, että Erik Herman ja Maria Adolfina Holmström olivat 21. päivänä Heinäkuuta 1906. laaditulla kauppakirjalla myyneet Kauppiaalle Abramofille ylempänii mainitut talonosut, vaikka ne jo 19. päivänä sanottua Heinäkuuta oli Johan Willehard ja Hilma Maria Salmelan velkojen maknuksi ulosottoon kirjoitettu, Erik Herman ja Maria Adolfina Holmströmin ilmoittamatta siitä Kauppiaalle Abramolille, sekä että Kauppiaan Abramofin tämän 143
johdosta sittemmin 22. päivänä Marraskuuta 1906. ehkäistäkseen tilojen myymisen pakkohuutokaupalla oli ollut pakko maksaa Pohjoismaiden Osakepankille Johan Willehard ja Hilma Maria Salme lan sanottu velka ynnä pakkohuutokaupasta johtuneet kulut, eli kaikkikuun 11.pt. markkaa 67. penniä; mihin nähden ja samalla kun asianosaisille on jätetty avoimeksi erikseen riidellä tai sopia titojen kauppahinnan vielä ehkä maksamatta olevasta osasta, Kihlakunnan oikeus on velvoittanut Erik Herman ja Maria Adolfina Holmströmin suorittamaan Kauppiaalle Abramolille kuittia vastaan sanotut yksitoistatuhattu seitemänsataa seitsemänkymmentäkuusi markkaa kuusikymmentäseitsemän penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 22. päivästä Marraskuuta 1906. kunnes täysi maksu tapahtui kuin myöskin viisisataa markkaa oikeudenkäyntikulujen korvausta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Erik Herman ja Maria Adolfina Holmström olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 20. päivänä Joulukuuta 1909. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Erik Herman ja Maria Adolfina Holmströmin viidelläkymme nellä markalla korvaamaan Kauppiaan Abramoffin asian takia Hovioikeudessa kärsimät kulungit. Hovioikeuden tuomioon on Erik Herman Holmström omasta ja vaimonsa puolesta anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Erik Herman Holmström ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi - Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Anden Saarinen Alson Luksiala. Antin Saarinen Alfred Luksiala. och Alft Luksiala. us Anttiksiälä. Johannes Pesonen. A. K. Lillsmoaara genig varaste 146
Maaliskuun 10 päivänä 1913 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahoilla Keisarillisasta Turun Hovioikeudesta tulleessa, kiinteimistön luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Kartanonomistaja Waldemar Nieminen ja hänen vaimonsa Aina Hilja Kustaava Nieminen, Torpaalan yksinäiseltä tilalta Sääksmäen pitäjässä, virhuutoimittava Kirkkoherra Lauri Isak Haapaniemi, Vihdin pitäjästä. Talollinen Kaarle Evert Mattila ja hänen vaimonsa Elsa Lydia Mattila, Sahalahden pitäjän Korpiniemen kylästä, sekä Konttoristi Niilo Arvid Lepistä ja hänen vaimonsa Teppi Elli Lepistö, Walkea kosken tehtäalta Sääksmäen pitäjässä, ovat toisella ja Maanviljelijänleski Tilda Wilhelmiina Tuomaantytär Haapaniemi, HaapaSäsnä: K. A. J. R. A: R. K. B. E. Thesleff. Pag. 290. R. 1910 No 342
niemen yksinäiseltä tilalta Sahalahden pitäjässä, toisella puolen, märäin hakijoina ja vastaajina Annettu Oikeusosastossa 10 päivänä Maaliskuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Hilda Wilhelmiina Haapa, niemelle 14 päivänä Tammikuula 1908 toimitetun haasteen nojallä ovat Waldemar ja Aina Kilja Kustaara Nieminen. Lauri Isak Haapaniemi sekä siihen aikaan naimattomat Eska Lydia Mattila ja Tyyni Elli Lepistö Rälkä neen ja Sahalahden pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus dessa lausuneet, että Aina tilja Kustaava Niemiselle, Lauri Isak Haapaniemelle, Elsa Lydia Mattilalle ja Tyyni Elli Lepistölle ynnä heidän veljelleen WilhoHannu Haapaniemelle oli äiti vainajansa Tilanomistajanvaimon Kustaava Eerikintyttären jälkeen 20 päivänä Marraskuu ta 1895 pidetyssä perinnönjaos sa jaettu yhteensä 1/3 ja siis kullekin 1/15 Haapaniemen talosta, sekä että Wilho Hannu Haapaniemen kuoltua 3 päivänä Loka kuuta 1902 oli hänen osuudestaan sanottua taloa langennut toinen puoli eli 1/30 talosta Aina tilja Kustaara Niemiselle, Lauri Isak Haapaniemelle. Elsa Lydia Mattilallega Tyyni Elli Lepistölle ja toinen puoli heidän esällensä, tilanomistajalle Juho Evert Haapaniemelle. Mutta kun Juho Evert Haapaniemi oli ilmanlaillista saantoa ottanut Aina Hilja Kustaava Niemiselle, Lauri Isak Kaapaniemelle, Elsa Lydia Matti lalle ja Tyyni Elli Lepistölle kernotuin taroin joutuneet talon osuudet haltuunsa, ovat Walde mar ja Aina Vilja Kustaara Niiminen, Lauri Isak Haapaniemi, Elsa 148
Lydia Mattila ja Tyyni Elli Lepistö vaatineet, että Hilda Wilhelmiina taapaniemi, joka oli Juho Evert Haapaniemen jälkimäinen vaimo ja hänen 14 päivänä Helmikuuta 1907 tapahtuneen kuolemansa jälkeen hallitsi sanottuja talonosuuksia, velvoitettaisiin omasta puolestaan ja avioliitossaan Juho Evert Haapaniemen kanssa syntyneiden alaikäisten lastensa holhoojana luorittamaan Waldemar Niemiselle ja hänen sanotuille asiakumppaneilleen yhteensä 9/50 Haapaniemen talosta. Asiasta kuulustettuna on Hilda Wilhelmiina Haapaniemi vastannut, että Kustaava Eeri kintyttären jälkeen toimitetussa perinnönjaossa oli Haapanie men talo vaihtoehtoisesti jaettu siten, että kukin pesänosokassai murta osan sanotusta kiinteistöstä tai sen arvoa vastaa van määrän rahaa, että holhouslautakunta 24 päivänä Joulukuuta 1895 ja Kihlakun nanoikeus 17 päivänä Maaliskuuta 1897 olivat oikeuttaneet Juho Evert Haapaniemen lunastamaan itselleen riidan alaiset talonosat niille perinnönjaossa pannusta arvosta; sekä että Juho Evert Raapaniemi, kun jakoa ei oltu moitittu, oli saanut näille talonomuksille 5 päivänä Toukokuuta 1898 ensimäisen, senjälkeisen Maaskuun 25 päivänä toisen ja 1 päivänä Toukokuuta 1773 kolmannen lainhuudon sekä viimeksimainittuna päivänä kiinnekirjan; ja kun Talolli nen Heikki Ara, joka, siihen nähden että Anna Vilja Heitaava Nieminen, Lauri Isak laapaniemi, Elsa Lydia Mattila, Tyyni Elli Lepistö ja Wilho Hannu Haapaniemi perinnönjaan aikana vielä olivat olleet vajavaltaisia, on maa449
sätty vähomaan näiden oikeulta perinnönjaossa, oli hyvän synyt jaon sellaisenaan ovatkä Aina Hilja Kustaava Nieminen, Lauri Isak Haapanie mi, Elsa Lyviä Mattila ja Tyyni Elli Lepistö otteet yön ja viiden kuluessa täysivaltaisiksi tultuaan nostaneet moitekan netta saamista, niin on Hilda Wilhelmiina Haapaniemi katsonut että kanne, koska saan ti oli tapahtunut vilpittömäs sä mielessä ja kaiken aikaa ollut yhdistettynä saajan todelliseen hallintaan, säännösten mukaan Perintökaaren 12 luvun 4 SS:ssä ja Kuninkaallisessa selityksessä 14 päivältä Toukokuuta 1805 oli liian myö hään nostettu; minkä vuoksi ja kun ainakin Valdotimer Siminen ja Lauri Isak Haapaniemi olivat, Nieminen 18 päivänä Maaliskuuta 1901 ja Paapaniemi 31 päivänä Tammikuuta 1907. lopullisesti kuitanneet saaneen sa heille tulevat perintöosuudet Kustaava Eerikintyttären jälkeen, tilda Vilhelmiina laapaniemi on vastustanut kannellä. Asiassa hankkimansa lisaikaasteen nojalla on ilma tilja Kustaara Nieminen siltä varalla, että kahdeman Nieminen antamalla edellämainitun kuitin katsottaisiin luopuneen Anna Hilja Kustaara Korpisalosen osuudesta korapaniemen taloon, vaatunut että sanottu luovutus, koskee Häldemar Nieminen ollut oikeutettu ilman Stina Hilja Kustaa ja Niemisen suostumusta luovuttamaan tämän perittyä kiinteätä omaisuutta, julistet taisiin mitattomaksi Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puotin myös ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikustan150
nuksistaan, on 15 päivänä Taukokuuta 1908 julistamassaan päätöksessä katsonut tosin käyneen selville, että Juho Evert Haapaniemi Kustaara Eerikin. tyttären kuoltua 8 päivänä Joulukuuta 1893 oli pitänyt hallussaan Aina Hilja Kustaava Kimisen, Lauri Isak Haapaniemen, Elsa Lydia Mattilan ja Tyyni Elli Lepistön sekä sittemmin kuolleitten poikain sa Juho Erik ja Wilho Hannu Kaapaniemen osuudet Haapaniemen talosta sekä perinnönjaan tapahduttua Kustaa va Eerikintyttären jälkeen 20 päivänä Marraskuuta 1895 edelleen hallinnut Aina Vilja Kustaava Niemisen, Lauri Isak Haapaniemen, Elsa Lydia Mattilan ja Tyyni Elli Lepistön. ynnä 3 päivänä Lokakuuta 1902 kuolleen Wilho Hannu Haapa niemen perinnönjakokirjan mukaan yhteisesti omistamia viittä viidettatoista osaa sanotusta talosta. Antta koskei oltu näytetty, että Juho Evert Haapaniemi olisi mainitussa perinnönjaossa tahi myöhemmin tehdyn oston kautta omaksen sa saanut sanotut alaikäisten lastensa osuudet talosta eikä taapaniemi ollut voinut perustaa hallintooikeuttaan mainittuihin talonosiin edes muodollisesti lailliseen saantoon, joten väitetty vanhentumisaika edellämainitun Kuninkaallisen selityksen nojalla. ei myöskään keskeyttänyt Niemisen aviopuolisojen Lausi Isak Haapaniemen, Elsa Lidia Mattilan ja Tyyni Elli Lopirtön puhevaltaa, sentähden en Kihlakunnanoikeus, huomiomottaan vielä että Aina til ja Kustaava Niemiselle, Lauri Isak Haapaniemelle, Elsa Lydia Mattilalle ja Tyyni Elli Lepistölle oli Vilho Hannu Haapaniemen 151
jälkeen 3 päivänä Syyskuuta 1903 pidetyssä perinnönjaossa lanvennut yksi kolmaskymme nes osa puheenalaisesta talosta, velvoittanut Hilda Wilhelmiina Haapaniemen, jonka hallussa Aina Hilja Kustaava Niemisen, Lauri Isak Haapaniemen, Elsa Lydia Mattilan ja Tyyni Elli Lepistön omistamat, nyt kysymyksessä olevat yhdeksänkolmattakymmenettä osaa Haapaniemen talosta Juho Evert Haapaniemen 14 päivänä Helmikuuta 1907 tapahtuneen kuoleman jälkeen olivat olleet, Käldemär ja Aina Hilja Kustaava Niemiselle, Lauri Isak Haapaniemelle, Loka Lydia Mattilalle ja Tyyni Elli Lepistölle heti luovuttamaan sanotut yhdeksän kolmattakymmenettä-osaa mainitusta talosta sekä sitä paitsi sadalla markalla korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittaväksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 9 päivältä Elokuuta 1910 katsonut, ettei Waldemar Nieminen ja hänen asiakumppaninsa olleet esiintuoneet syytä Kihlakunnanoikeuden päätöksen muuttamiseen, mutta Hilda Wilhelmiina Haapaniemen muutoksenhakemuksen johdosta havainnut tosin selvitetyksi, että 20 päivänä Marraskuuta 1895. Kutaara Eerikintyttären jälkeen toimitetussa perinnönjaossa silloin alaikäisinä olleille Aina Hilja Kustaava, Lauri Isak, Elsa Lydia, Tyyni Elli ja Wilho Hannu Haapaniemelle oli jaettu yhteensä yksi kolmasosa Jaapaniemen talosta eli siis kulle kin yksi viidestoista osa siitä mutta kun Waldemar Niemisen Aina Hilja Kustaava Niemisen puolesta 18 päivänä Maaliskuuta 1901 sekä Lauri Isak Haapaniemen 152