Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
sataa neljäkymmentä markkaa, sentähden on Kihlakunnanoikeus velvoitta nut Juho Herala vanhemman ja Juho Herala nuoremman, yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja löytyisi, kuittia vastaan Kapteeni Ruthille heti maksamaan takaisin vaaditut tuhat viisisataa neljäkymmentä markkaa kuuden prosentin korolla, lukien seitsämällesadalle seitsemälle kymmenelle markalle Marraskuun 13. päivästä 1896. ja yhtä suurelle summalle Toukokuun 1. päivästä 1897., kunnes täysi maksu tapahtuisi, sekä sen ohessa sadalla kahdeksallakymmenelläviidellä markalla palkitsemaan Kapteeni Ruth in oikeudenkäyntikulut asiassa. Kovioikeus, jossa Juho Herala nuorempi, maksettuaan vaimon Kihlakunnan oikeuden päätöstä vastaan, oli sanottuun päätökseen hakenut muutosta kirjallisella muutoksenhakemuksella, jonka myös Juho Herala vanhempi oli allekirjoittanut, on Heinäkuun 31. päivänä 1900. antamassaan tuomiossa lausunut, että kosk´ei Juho Herala vanhempi ollut Kihlakunnanoikeuden päätöstä vastaan velonnut, niin sanottu päätös julistettiin häntä vastaan lain voiman voittaneeksi Koskien sitten Juho Herala nuoremman vetokan netta, niin katsoi Hovioikeus, ettei hän ollut esiintuonut syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä, jonka nojalle asia siis tulisi jäämään, samalla kuin Juho Herala nuorempi velvoitettiin Kapteeni Ruthille suorittamaan maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiöta viidellätoista markalla kahdeksallakymmenellä pennillä. Hovioikeuden tuomioen ovat Juho Herala vanhempi ja Juho Herala nuorempi yhteisesti alamaisuudessa anonut muutosta. Mitä näin on tapahtunut sekä asia kirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkittavaksensa ja katsoo, ettei Juho Herala vanhempi ole esiintuonut syytä Hovioikeuden tuomion muuttamiseen ja ettei Juho Herala nuoremmankaan perustelme anna aiheltä muulla tavoin muut taa sanottua tuomiota, kuin että Juho Herala vanhemman ja Juho Herala nuo629
remman maksettavaksi tuomittu kuuden prosentin korko sille rahamäärälle seitsemällesadalle seitsemallekymmenellemarkalle, jonka Kapteeni Ruth ilman oikeudenkäyntiä oli Heikki Muittarin laskuun suorittanut, on laskettava niistä päivistä, joina maksaminen oli tapahtunut, eli siis kahdellesa dalle markalle Marraskuun 13. päivästä 1896, kolmelleasadalle markalle Toukokuun 13. päivästä 1897. ja kahdellesadalle seitsemällekymmenelle markalle Kesäkuun 28. päivästä viimeksisanottua vuotta, jota vastoin samanlainen korko on laskettava jäännökselle, niinikään seitsemällesadalle seitsemällekymmenelle markalle tuomioistuinten määräämästä päivästtä eli Toukokuun päivästä 1897 ja sen ohessa että Juho Herala nuorempi siis velvoitetaan yhteisesti Juho Herala vanhemman kanssa tahi se heistä, jolla varoja on, Kapteeni Ruthille maksamaan korkoa yllämäärätyistä päivistä, vapautetaan Juho Herala nuorempi ottamasta osaa Hovioikeuden tämän yli maksettavikne bl. Een afbrosterus si tuomitsemien korkojen suorittamiseen, mikä maksuvelvollisuus siis on Juho Herala vanhemman yksin täytettäväTäten muutettuna tulee Hovioikeuden tuomio muuten jäämään voimaansa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestetin Korkkassa Simossä, Hänen Suomen Senaattinsa. J. W. Nyman E; Johansson." E. Andersin. Lars Homén. E. Andersin. Lars Homén. 630
Elokuun 5. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkiassa Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tullees sa, tilan kaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa Tukkiasioitsija Wille Willman, Liperin pitäjän Waivion kylästä, on hakijana sekä Talollinen Matti Kolehmainen ja hänen vaimonsa Anna Kaisa Watanen, Kontiolahden pitäjän Lehmonahon kylästä, ovat vastaajina Annettu Keisarillisessa Suomen Senaa lissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Elokuun 5. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Liperin ja Kuusjärven pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Matti Kolehmainen ja Anna Kaisa Watanen, haasteen nojalla, lausuneet. paitsi muuta, josta nyt enää ei ole kysymystä, että he Helmikuun 22. päivänä 1897. tehdyllä kauppakirjalla olivat myyneet omistamansa puolen Ukkolan perintötaloa No 8. yllämainitussa Waivion kylässä Wille Willmanille sitä vastaan; Läsnä: Aapk. H. B. - E. F. - A. K. J. A. Haf R. 63dje 958. Pag 26. R. 1900.
että tämä jokaisesta tilalla kasvavasta havupuusta, kauppakirjassa mainittua suuruutta, maksaisi kymmenen penniä, vaan että Matti Kolehmainen kauppatilaisuudessa oli ollut niin juovuksissa ettei hän kymnyt tunnitsemaan tekojan sa, jonka vuoksi Matti Kolehmainen ja Anna Kaisa Watanen ovat vaatineet, että yllämainittu kauppa rurettaisiin. Wille Willmanin vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asialliset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, päätöksellä Helmikuun 20. päivänä 1899. esiintuomillaan perusteilla katsonut laillista kauppaa asiallisten välillä ei tapahtuneen, sekä siis julistanut riidana laisen kaupan mitättömäksi; minkä oherra Wille Willmanin tuli seitsemällä kymmenellä markalla korvala Matti Kolehmaiselle hänen lainkäyntiketun kinsa asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wille Willman oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Joulukuun 16. päivänä 1899. katsonut näytetyksi, että Matti Kolehmai nen juovuksissa ollen oli päättänyt moititun kaupan, johon nähden ja kun sitä paitsi myyty talonosa oli eroittamatta oleva osuus taloa No 8. Waivion kylässä oivätkä kauppakirjassa määrätyt perusteet kauppahinnan laskamisen suhteen niin muodoin antaneet määrättyä kauppahintaa myydystä omaisuudesta, Hovioikeus on jättänyt asian sen loppupää telmän varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli asiasta johtunut, minkä ohessa Wille Willman on velvoitettu viidelläkymmenellä markalla palkitsemaan Matti Kolehmaiselle ja Anna Kaisa Hataselle heiltä Hovioikeudessa juttuun maaneet kulut. Tähän Hovioikeuden tuomioen on Wille Kittman alamaisesti hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Matti Kolehmainen ja Anna Kaisa Watanen ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet; ja on asiassa sitten toimitettu suullinen kuulustetu, jossa on tapahtunut kuten siitä tehty pöytäkirja lähemmin osoittaa. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tä632
että tämä jokaisesta tilalla kasvavasta havupuusta, kauppakirjassa mainittua suuruutta, maksaisi kymmenen penniä, vaan että Matti Kolehmainen kauppatilaisuudessa oli ollut niin juovuksissa ettei hän kymnyt tunnitsemaan tekojan sa, jonka vuoksi Matti Kolehmainen ja Anna Kaisa Watanen ovat vaatuneet, että yllämainittu kauppa parettaisiin. Wille Willmanin vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asialliset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, päätöksellä Helmikuun 20. päivänä 1899. esiintuomillaan perusteilla katsonut laillista kauppaa asiallisten välillä ei tapahtuneen, sekä siis julistanut riidana laisen kaupan mitättömäksi; minkä ohessa Wille Willmanin tuli seitsemällä kymmenellä markalla korvala Matti Kolehmaiselle hänen lainkäyntiketun kinsa asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wille Villman oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Joulukuun 16. päivänä 1899. katsonut näytetyksi, että Matti Kolehmainen juovuksissa ollen oli päättänyt moititun kaupan, johon nähden ja kun sitä paitsi myyty talonosa oli eroittamatta oleva osuus taloa No 8. Waivion kylässä ovätkä kauppakirjassa määrätyt perusteet kauppahinnan laskemisen suhteen niin muodoin antaneet määrättyä kauppahintaa myydystä omaisuudesta, Hovioikeus on jättänyt asian sen loppupää telmän varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli asiasta johtunut, minkä ohessa Wille Willman on velvoitettu viidelläkymmenellä markalla palkitsemaan Matti Kolehmaiselle ja Anna Kaisa Wataselle heiltä Hovioikeudessa juttuun maaneet kulut. Tähän Hovioikeuden tuomioen on Wille Wittman alamaisesti hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Matti Kolehmainen ja Anna Kaisa Watanen ovat säädetyssä järjestyksessä vastan neet; ja on asiassa sitten toimitettu suullinen kuulustelu, jossa on tapahtunut kuten siitä tehty pöytäkirja lähemmin osoittaa. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tä632
män asian ja katsoo, ettei ole toteen näytetty, että Matti Kolehmainen päättäessään yllä mainitun kaupan olisi ollut niin juovuksissa ettei hän kymnyt pennitsemaan tekojansa, jonka tähden ja kun todistettu on että Matti Kolehmainen kaupan tekopäivän jälkeisenä päiwänä, allekirjoittamalla kaupasta tehdyn kontrahdin, on sen hyväksynyt, ja Wille Willman täällä on näyttänyt että kysymyksessä oleva talonpuolisko jo vuonna 1893. on jaen kautta erottu sen toisesta puoliskosta, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja Kovioikeuden tuomion, kyljätä Matti Kolehmaisen ja Anna Kaisa Watasen jutussa ajaman kanteen, mutta asian laatuun nähden saa Wille Willman itse kärviä kulunsa siinä. Tätä kaikki asian omaiset alamaisuudessa noudattakset. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. Henr. Borenius Eem. Forsman. A. O. Nivalia. Eem. Forsman. A. O. Nivalia. Julmis Nummelin Haf Hellen Den 5 Augusti 1901. I Hans Kejserliga. Majestäts Höga. Nämn Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt reversskilling, från Wasa Hofrätt inkommet mål emellan Bruksegaren Sjökaptenen Axel Grönberg, från Iskmo by i Mustasaari socken, sökande, samt Handels firman H. Schwanck & Co uti tyska fria staden Hambberg, svarande, angående fordran: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departement, i Helsing fors, den 5 Augusti 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem inhemlat följande: Efter stämning å Bruksegaren Grönberg har Frman H. Schwancks Co vid Häradsrätten i Mustasaari, Zveflax och Replot socknars tingslag yrkat, att, emedan Bruksegaren Grönberg, till hvilkens egande Grönvik glastruk förman under år 1893 levererat eldfästa tegel eller såkallade vannastenar och glasdegellera, vägrat att i godo erlägga det för varorna utfästa priset, GrönOch Aaf N. H. - E. F. J. N. Haf H. 633: 95 No 959. Pag. 220. R.D. 1900.
7ne berg måtte förpligtas att enligt en den 10 September 1895 dagtecknad kontokuranträkning och två i densamma ingående speculräkningar till finnan genast utgifva åttatusen niohundra fem mark trettiotre penni jemte sex procents årlig ränta derå från sagde dag I saken hörd har Bruksegaren Grönberg väl medgifvit, att han under vären år 1893 af Firman H. Schivanck 80. bekommit i räkning af den 2 Maj nämnda år upptagna etthundra stycken vannastenar och sextiotre säckar gladegelle ra äfvensom på hösten samma år ytterligare uti räkning af den 29 Augu sti änberörda år honom påforda fyrahundra sjuttiofyra vannastenar och tiotusen kilogram gläsdegellera, men påstätt att ifrågavarande, för ofvannämnda grasbruks räkning levererade vannastenar dels varit så spruckna, att de ej kunnat användas dels af så lös och dålig beskaffenhet att de fallit sönder i glasugnen, stenar från den första sändningen redan efter en tid af femtiotvå och från den senare efter åttatiofyra dygn, medan åter stenar af filfri beskaffenhet vanligen hölle minst fyra och en half månader, hvarföre och då stenarna vid sådant förhållande icke kunde anses hafva varit värda mera än hälften af hvad firman för desamma fordrat samt Bruksega ren Grönberg dessutom i följd af Glasugnens afkytning och reparation samt brukets afstannande fått vidkännas en förlust, uppgående till motusen trehundra tjugu mark, uteblifven handelsvinst deri icke inberäknad, eller således till högre belopp än firmans tillgodohafvande hos honom, Bruksegaren Grönberg, under tillkännagifvande att han låtit anställa besigtning af den senare försändelsen och emot densamma anmält protest, anhållit om käromålets förkastande. Sedan vittnesförhör i saken egt rum samt målet haft den omgång handlingarna deri utvisa, har Häradsrätten, hvarest parterne ömsesides anhållit om ersättning för sina 634
kostnader å rättegången, medelst den 22 September 1899 afsagdt utslag funnit det vara utredt, att firman H. Schwanck v Co på reqvisition af Bruksegaren Grönberg till denne afsändt, den 2 Maj 1893 etthundra stycken vannastenar till ett pris af ettusen fyrahundra trettiotre mark sjuttiofem penni och sextiotre säckar glade gellera till ett pris af trehundra sjuttioåtta mark nittiofem penni samt den 29 derpåföljande Augusti trehundra sextiotvå, rätteligen fyrahundra sjuttiofyra stycken enahanda stenar, hvilkas pris varit sextusen åttahundra tjugufem mark, och tiotusen kilagram gladagderellera till ett pris af fyrahundra femtio mark, hvilka varor jemväl kommit Bruksegaren Grönberg tillhanda; att ifrågavaran de vannastenar haft betydligt mindre hållbarhet än dylika stenar vanligen borde besitta; att Bruksegaren Grönberg blifvit underkunnig om de tidigare emottagna stenarnas felaktighet först sedan desamma blifvit insätta och använda uti glasugnen å Grönviks glasbruk, medan åter Grönberg strax efter emottagandet af de senare levererade stenarna låtit besigtiga dem och emot deras underhaltiga beskaffenhet anmält protest, men likväl utvalt och användt de såsom brukkara ansedda; samt att Bruksegaren Grönberg genom stenarnas ofvannämnda felaktighet i sin bruksrörelse tillskyndats förlust, hvilken, såvidt den förorsakats genom de först emottagna stenarna. uppgått åtminstone till samma belopp, som det för dem öfverenskomna priset; och har Häradsrätten förty, jemte det priset för nästnämnda stenar och den genom deras ringa hållbarhet Bruksegaren Grönberg för orsakade skada qvittats, ålagt Grönberg, som ehuru medveten om de senare emottagna stenarnas beskaffenhet förfarit med dem såsom om han funnit dem kontraktsenliga, att till Firman H. Schivanck & Co emot behörig betalningsbevis genast utbetala priset 635
för dessa stenar, sextusen åttahundra tjugufem mark, samt det till åttahundra tjuguåtta mark nittiofem penni uppgående priset för hela det levererade partiet glas degellera, emot hvilket Grönberg icke gjort någon anmärkning, eller således sammanlagdt sjutusen sexhundra femtiotre mark nittio fem penni, likväl efter afdrag af de ettusen tvåhundra elfva mark tolf penni, som uti den af bemälda firma till grund för dess talan lagda kontokuranträkningen godtskrifvits Bruksegaren Grönberg; hvarhos Grönberg skyldigkänts att å det sålunda ut dömda beloppet erlägga ränta efter fem för hundra om året från rättegångens början den 12 Februari 1896 till dess full betalning skedde, hvaremot Finnan H. Schwanck & C. i fördringsanspråk i öfrigt samt Bruksegaren Grönbergs yrkande på rätt till qvittning i vidsträcktare män än honom redan medgifvits förkastats samt sakegarene förklarats böra, i anseende till målets beskaffenhet, å ömse sidor själfve vidkännas sina derhafda kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Bruksegaren Grönberg samt Ferman H. Schivänek b Och hvardera för sig i vabeväg dragit målet, har medelst den 30 Juni 1900 gifven dom funnit Bruksen garen Grönberg icke hafva anfört skäl till ändring i Häradsrättens omförmälda utslag äfvensom vidkommande Herman H. Schwarck & Coi vadetalan utlåtit sig, att emedan, enligt hvad af den i målet förebragta utredningen framginge, Bruksegaren Grönberg godkänt till betalning priset för de vannastenar, som tillsändts honom med räkningen af den 2. Maj 1893, samt icke visadt blifvit, att de enahanda stenar, som på förnyad rigvisition af Grönberg tillsändts honom med räkningen af den 29 derpåföljande Augusti, varit så felaktiga, att den ke kunnat för sitt ändamål användas, äfvensom Grönberg, oaktadt han vid e mottagandet af nästberörda stenar anmärkt om deras mindre goda beskaffenhet och äfven protesterat mot 636
den skada, som i följd häraf kunde tillskyndas honom, likväl behållit stenarna och förfogat öfver dem såsom sin egendom, utan att om förhållandet underrätta Herman H. Tehwarck de eller påyrka köpets återgång, ty ålades Bruksegaren Grönberg, som mot den levererade gladegelterän icke haft något att anmärka, att emot qvitto till Firman H. Tehwarck v Co genast utbetala fordrade återstående priset för merberörda vannastenar och gladegellera åttatusen niohundra fem mark trettiotre penni med fem procents årlig ränta derå från den 12 Februari 1896, då rättegången börjades, till dess full betalning skedde; hvarhos Bruksegaren Grönberg kändes skyldig att med femhundra mark ersätta Förman H. Schmanck af Co dess kostnader i målet vid Häradsrätten och i Hofrätten. Uti denna Hofrättens dom har Brukssegaren Grönberg i underdånighet sökt ändring medelst ingifven deduktion, den förman H. Schuvanck de i föreskrifven ordning bemöttKejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande och finner Bruksegaren Grönberg icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty skall förblifva, jemte det Bruksegaren Grönberg ålägger att med sjuttio mark ersätta Firman H Tehwarck S Co dess härstädes i saken hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. 1o Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. Sim. Herenius St. Gust. Forsman. Törmän. Johan Hummelin Iaf Hellen 637
Den 6. Augusti 1901. I. Hans Kejserliga Majestäts Höga Nämn, Ders Senats för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommet mål emellan Hofrättsauskultanten Tho mas i Kurikka, från Wiborgs stad, rökande, och Kungelbagaren Sergei Borisoff, från sagde stad, uteblifven svarande, angående fordran Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departement, i Helsingfors, den 6. Augusti 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: På Sergei Börisoff ägången stämning har Hofrättsauskultanten Kurikka vid Rådstufvurätten i Wiborgs stad yrkat Sergei i Börisoffs förpligtande att på grund af en utaf Handlanden Dmitri Jefimovitseh Jerschkoff, från staden St Petersburg, utfärdad och till Auskultanten Kurikka öfver låten räkning af den 30. Mars 1899 öfver särskilda till Borisoff levererade varor till Auskultanten Kurikka utbetala Gden A. af N. H. B. E. F. J. N. H af A638 No 962. Tåg. 255. R. D. 1900.
5 tvåhundra sextiotvå rubel tjugu kopek ryskt mynt jemte ränta samt att derhos godtgöra Kurikka för umgälderna i målet. Härå har Rådstufvurätten, efter det till protokollet antecknats, att Sergei Borisoff, som från Rådstufvurättens sammanträde förfallolös uteblifvit, i laga ordning ågått stämning i målet, medelst dom den 13. Februari 1900, jemlikt stadgandet i 3. SS: 12. kap. R. B. af Borinoffs förfallolösa utevaro oförhindrad att ingå i pröfning af målet, med stöd af hvad i saken inlupit ålagt Terger Karisoff att till Auskultanten Kurikka genast, emot qvitto, utbetala fordrade tvåhundra sextiotvå rubel tjugu kopek antingen i samma myntslag eller i finskt mynt efter vid betalningstiden gällande kurs jemte fem procents årlig ränta från dagen för utslagets afkunnande tills full betalning följde, hvarhos Sergei Borisoff känts skyldig att med trettio mark ersätta Auskultanten Kurikka hans i saken hafda kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Sergei Korisoff i vadeväg dragit målet, har genom dem den 11. Augusti 1900. funnit Auskultanten Kurikka icke hafva styrkt riktigheten af sitt kraf samt förty, med upphäfvande af Rådstufvurättens dom, förkastat Auskultanten Kurikkas talan och frikallat Terger Berisoff från den honom af Rådstufvurätten ålagda betalningsskyldighet. Uti Hofrättens dom har Auskultan. ten Kurikku i underdånighet sökt ändring. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande och finner Hofrättsauskultanten Kurikka icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken alltså skall förblifva. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Tamm. Dess Senat för Finland: A af Nyberg Henr. Perenius A af Nyberg Henr. Perenius And. Forsman. Julius Hummelin Haf Hellen 639
Elokuun 8 päivänä 1901. Keisarillisen Majastetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomionostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa torpan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Torppari Salomon Peltomaa ja hänen vaimonsa Wilhelmiina Juhontytär, Nuormarkun pitäjän Lassilan kylästä, ovat hakijoina sekä Talolliset Eerikki Salomon Juhonpoika Naperoinen ja Jaakko Kustaanpoika Perttula, sanotusta kylästä, vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatessa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Elokuun 8 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää, että Eerikki Salomon Naperoisen appi ja Jaakko Perttulan isä Talollinen Kustaa Juhonpoika Mäkelä, omislaessaan Mäkeläksi eli Naperoiseksi sanotut kaksi kolmannesta Lassilan kylässä olevaa Naperoisen perintötaloa ja saatuansa, Turun ja Porin läänin Kuvernöörin Kesäkuun 16 päivänä 1847 Läsnä Aaf N. H. B. — E. F. N. C. J. S. 640 No 980. Pag. 159. SS. D 1900.
antaman päätöksen mukaan, perinnöksi ostetuksi Kytölevo nimisen kruununluontoisen ulkopalstan, joka sitä ennen Keisarillisen Majesteetin päätöksellä Kesäkuun 19 päivältä 1846 oli annettu Mäkelän talonosuuden viljeltäväksi metsäveroa vastaan, on Huhtikuun 4 päivänä 1861 laaditulla välikirjalla antanut mainitun ulkopalstan Jaakko Perttulalle vuokralle viidenkymmenen vuoden ajaksi hänelle Mäkelän talonosuudesta tulevan sataan hopearuplaan arvatun perintölunastuksen vastikkeeksi välikirjassa lähemmin luetelluilla ehdoilla ja sillä määräyksellä että, jolle vuokrakauden loputtua talonosuuden omistaja tyytyisi sanotusta maapalstästä maksettavaan veroon, maapalsta menisi takaisin taloon ja torppari saisi, muun muassa, sanotun sadan ruplan perintölunastuksen; että Kustaa Mäkelä kauppakirjalla Maaliskuun 29 päivältä 1862 on Eerikki Salomon Naperoi selle ja pojallensa Salomon Kustaanpojalle myynyt Mäkelän talonosuuden ynnä Kytölevon metsäpalstan puoleksi kummallekin; että Jaakko Perttula ostettuansa Syyskuun 27 päivänä 1862 tehdyllä kauppakirjalla Salomon Kustaanpojalta puolet Mäkelän talonosuudesta ja Kylilevon metsäpalstasta, on välikirjalla Lokakuun 10 päivältä 1863 luovuttanut Kytölevon metsäpalstan veljilleen Talolliselle Juho Kustaa Kustaanpoika Jokiaiselle ja Torpparille Heikki Kustaanpoika Peltomaalle eli Träskinkoskel le yhteisesti eli puoleksi kummallekin niine etuineen ja velvollisuuksineen, kuin edellämainittu välikirja Huhti kuun 4 päivältä 1861 sisäksi, kahdentuhannen markan lunastusta vastaan sekä samalla pidättänyt itsellensä oikeuden mielin määrin kumata sano tun luovutuksen ja ryhtyä hallitse maan maapalstaa viimemainitun välikirjan mukaan, missä tapaukses sa Juho Kustaa Jokiaisen ja Heikki Träskinkosken piti saaman takaisin mainitut kaksituhatta markkaa ynnä korvausta torppaan panemistaan viljelys- ja rakennuskustannuksista; sekä että Juho Kustaa Jokiainen 641 SS 1900.