Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
gillander ja Hanno Kuutti olivat kuulustetut, asiassa muuten meneteltyä kuten asiakirjat lähemmin osoittavat, 20. päivänä Syyskuuta 1902. julistamassaan päätöksessä on antanut lausuntonsa ja katsonut tosin selville tulleen, että Matti Laamasen oikeudenomistajista Juhana ja Fredrika Saria Laamanen ynnä viimeksi mainitun miesViktor Argillander sekä alaikäisen Wilhelm na Laamasen puolesta hänen holhoojansa Kanno Knuutti olivat 28. päivänä Heinäkuuta 1892. tehdyllä kauppakirjalla Pekka Kihtuselle myyneet Matti Laamasen jälkeen krintönä heille langenneet osuudet puheenalaisesta talosta, mutta koska asiassa myöskine oli selville käynyt, että Matti Laamasen jo aikaisemmin eli 18. päivänä Huhtikuuta 1876. laaditun kauppakirjan kautta, jota kauppakirjaa Pekka Kuttunen ei ollit voinut vääräksi näyttää, oli Pekka Lasmaselle luovuttanut kaiken osuutensa sadottuun taloon, sentähden ja kun Pekka Kuttunen ei ollut voinut toteuttaa Matti Laamasen viimeksi mainitun luovutuksen jälkeen hankkineen mitään omistusoikeutta taloon ja Pekka Huttusen hallintooikeus tilaan niinmuodoin perustui laittomaan saantoon eikä Pekka Huttunen myöskään ollut luotettavasti selvittänyt, että Antti Laamanen tahi hänen perillisensä vielä sanotun luovatuksen jälkeen olivat hallin neet ja viljelleet osaa talosta, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Pekka Huttusen jutussa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pekka kuttunen oli vetoamalla saattanut jutun on tuomiolla 5. päivältä Toukokuuta 1905 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen; minkä ohessa Pekka Huttunen velmitettiin maksamaan Beata Maria Antjöselle ja hänen asiakumppaneilleen maksut heisän yhteisestä kappalustaan Hovioikeuden tuomiota kaksikymmentä markkaa kahlasankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioen on Pekka Anttunen hakenut muutosta. Keisarillinen Emartti on tutkinut tämän jutun ja katsoo asiakirjoista kyllä ilmensaän, että Matti Maamasvainajan perillisistä Juhana ja Fredrika Maria Laamanen ynnä viimemainitun mies Viktor degillander sekä alaikäisen Wilhelmiina Laa108
masen puolesta hänen holhoojansa Hanno Kuutti ovat 28. päivänä Heinäkuuta 1892. tehdyllä kauppakirjalla Pekka Huttuselle myyneet, kuten siitä tämän oikeudenkäynnin kestäessä on ilmoitettu, niinkuin Matti Laamaselta perimänänsä erään osan kysymyksessä ole vasta Matti Laamasen isän Niilo Antin poika Laamasvainajan aikanaan ja Bonta Maria Lötjösen ynnä hänen lastensa tatä nykyä kiinnekirjan mukaan 15. päivältä Helmikuuta 1898 omistamasta puolesta perintötalosta No 3. Merinsalmen kylässä; mutta koska Pekka Huttunen ei ole voinut näyttää, että Matti Laamasvainajan mainituilla perillisillä todellisuudessa olisi ollut laillinen omistusoikeus myymaansa talonosaan, jonka suuruutta Pekka Huttunen ei ole saanut edes luotettavasti selvitetyksi, sentähden ja kun näyttämystä siis puuttuu siitä, että Pekka Huttusella olisi mitään lailliseen saantoon perustuvaa oikeutta riidan alaiseen talonosaan, harkitsee Keisarillinen Lemälätti oikeaksi jättää sen lohheipäätelmän pysyväksi, johon tuomioistuimet ovat jutussa johtuneet. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot: Keisarillinen Suomen Senaatti: Lars Honen. 1. Man. hemmanAlex. Humlin Adam Pudani Alex. Humlin Adam Pudani Eel och kyander. 109
- Den 6. Mars 1906. Kejserlige Senatens för Finland dom uti ett, på nedsätt sessionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål, angående bättre rätt till liförsäkringskref, emellan Vicehäradshöfdingen Knut Sundman, från Hasingfors stad, i egenskap af sysslemän i aflidne Skräddaremästaren Mutti Kintalas konkurs, och Aktiebolaget Wasa elktie Bank, gemensamt, sökande, samt Matti Rintalas enka Klara Vilhelmina Bernhardi, na Rintala äfvensom hennes i äktenskapet med Matti Rintala joida barn, sonen Kontoristen Wäinö Alexander Rintala och dottern Anna Alina Rintula, från Helsingfors, likaledes gemensamt, svarande: Sifven i Justitudepartementet den 6. Mars 1906. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt numera är i frågainhäntat följande: Efter det Sifförsäkringsbolaget ske Hutvul Lisa Instunen lempning den Saa R. 18. G; F. S.V. F. K. C. K. N: 226. Pag. 215 R. R. 1905.
9 Februari 1900 å Matti Rintalas lifutfärdat fem försäkingsbref Nris 10s 120, 103 1122, 105 1124, 103 1126 och 105 1128, lydande sammanlagdt å 2500 mark och innehållande förbindelse af belaget att till Matti Rintala, boende i Helsingjors Finland, eller hans utredningsmän, gode nan eller rättsinnehafvare utbetala försäkringsbeloppen så snart bolaget på sitt hufvudkontor mottagit tillredsskallande bevis deröfver, att Matti Rintala aflidit medan försäkningsbrefven ännu varo vid kraft, hafva alla dessa försäkingsbref blifvit af makarne Rintala den 26 April 1902 pantförskrifna till Nylands Aktiebank och öfverlämnade i denna banks rånd såsom säkerhet för den vaelkoulit lunken lämnat hustru Rintala, som genom Rådstufvältens i Helsingfors stad den 7 Oktober 1905 gifna dom i Matti Rintalas konkurs fått sig tillerkänd boskillnad, hvarefter Matti Rintala den 28 i samma April månad skriftligen öfverlåtit försäkningsbrefven Nris 103 11/120 och 103 122 å tillsammans 1500 mark åt Kontoristen Kintala och de tre andra försäkringslefven å sammanlagdt 1000 mark åt Ilma Alina Rintala. Sedan Matti Rintala härå den 2 Maj 1902 aflidit har Aktiebolaget Wasa Aktie Bank uti en den 3 påföljande Juni till Magistraten i Helsingfors ingifven skrift, med förmälan att banken genom före nämnda den 7 Oktober 1893 gifna konhusdom egde hos Matti Rintala att fordra, utom räntor. 4,050 mark 6 pen. ni, anhållit att Handlanden i Helsingfors Alexander Wilhelm Fredrik Lindberg, i egenskap af genomlägent i Finland för Bolaget The Mutial Och Insturne Compang, blefve förtjuden att till Matti Rintalas rätts innehafvare eller hvem det vara må utbetala omordade lifförsäningsbelopp 25000 mark, innan Wasa Aktie Bank blifvit för sin fordran godtgjord eller Matti Rintulas lo öfverlämnats till honkais. I anledning af denna ansökan har Magistraten, uti resolution för den 4 Juni 1962, jemte det förklaring i saken af Matti Rintalas rättsinnehafvare infordrats förbju
del Bolaget The Mutial Lisa Innevanen län pång att till hvem det vara må utbeta la större del af Matti Rintalas rättsinnehafvares tillgodohafvande hos bolaget, än att återstoden till fullo motsvarade bankens uppgifna fordran; derå förbudet medelst resolution af den 19 Juli 1902 förnyats att gälla till dess banken blifvit för sin fordran förnöjd eller gäldenären för densamma stält erforderlig säkerhet eller ock i saken tilläfventyrs annorlunda förordnades, hvarhos banken ålagts att inom sex vekor från sistsagde dag hos gvildenären genom lagsökning utkräfva sin fordran eller sin talan därom till dem stol instämma eller ock inom föreskrifven tid därstädes fullfölja vid äfventyr att det beviljade förbudet eljest upphörde att vara gällande. Sedermera hafva Enkan Rintala, för egen del och såsom för tiden förmyndare för Anna Alina Rintala, och Kontoristen Rintula, på stämning å Handlanden Lindberg och Wara aktie Bank vid Rådstufen. rätten anfört, att Matti Rintalas ofvanmordade lifförsäkning tagits icke för att tillgodekomma hans konkursborgenärer från år 1893 utan dels för att förskaffa behöflig kredit för fortsutt bedrifvande af makarne Rintalas skrädden afför, dels och hufvudsakligast för att, om Matti Rentala i förtid fölle undan, breda hans efterlefvande hustru och barn skyld mot nöd, hvarför och då i försäkingsbrefven distämts, att försäkringsbeloppen skulle Abetalas åt Matti Rintulas rättsinnehafvare, samt Matti Rintula dessutom den 28 April 1902 i besittning af full handlingsförmåga och rätt att öfver sin egendom förfoga öfverlåtit sagda försäkingsbref åt Kontoristen Rintala och Alma Alina Rintala och försäkringsprimicna guldits af Enkan Kintala ensam med hennes i grund af besrittnaden egda enskilda tillgångar, uppenbart vore, att de efter Matti Rintalas död utfallande försäkningsbeloppen tillhörde Kontoristen Rintala och Alma Alina Rintala och att Wuon Aktie Bank icke hade någon rätt till dessa medel. På grund häraf 112
hafva Enkan Rintala och Kontoristen Rintala anhållit, att Rådstufvurätten måtte, med upphäfvande af förberörda utaf Wasa Aktie Bank utvärkade förbud, ej mindre ålägga Bolaget Tre Mutial LifIngusunei Compang och Handlanden Lindberg i hans egenskap af ägont fördetta tolag att genast till Enkan Rintala och Kontoristen Rintala utgifva innehållet af förenämnda fem lifförsäkningsbref 25000 mark, Nylands Aktiebanks panträtt till liförsäkringsbrefven dock oförkränkt, än ock, enär Wasa Aktie Bank genom att icke bestämdt uppgifva belofpet af sin fordran vållut, att Lindberg innehållit hela försäkingsbeloppet, förplikta nästnämnda bank att åt Enkan Rintala och Kontoristen Rintsala erlägga sex procents ränta å sagda rum. ma från den 1 Juni 1902, då de eljes hude utbekommit försäkningsbeloppet. I affordradt genmäle har Handlanden Lindberg anfört, att innehållet af ifrågavarande fem lifförsäkningsbref stode att lyftas af behörig person, hvarutom Wasa Aktio Bank uppgifvit, att banken genom ofvanomförmälda konkursdom af den 7. Oktober 1893 tilldömts 21 140 mark och 108. mark 5 penni med sex procents ränta å först nämnda belopp från de 1 Januari 1893. samt att banken i afbetalning å denna fordran fått uppbära, den 29. Januari 1894 3280 mark 47 penni, den 16 påföljande Mars 1648 mark 59. penni, den 3 Augusti samma år 61 mark 85 penni, den 15 Januari 1895 SS: 239 mark 55 penni, den 22 Februari 1897. 3036 mark 56 penni, den 6 Augusti sistnämnda år slutdiredend med 128 mark 60 penni och den 20 December 1901 från en annan konkurs 394 mark 32 penni. Emellertid hafva Enkan Rintala och Kontoristen Rintala uti en till Rådstururätten den 29. Augusti 1902 inlämnad skrift anhållit att få mil åtnjutande af uraefvaförmån till konkurs upplåta Matti Rintalas efterlämnade lo; derå Vicehäradshöfdingen Sundman som af Rådstufvurätten förordnats till god man i boet, på stämning å Enkan Rintula och Kontoristen Rintala vid Rådstufvurätten yrkat 113
att enär Matti Rintala, i afsikt att synna sina närmaste på bekostnad af sina borgenärer, den 28. April 1902 öfverlåtit oftanämnda lifförsäkringsbref åt Kontoriston Rintala och Alma Alina Rintala, men denna öfverlåtelse icke ens blifvit fullständig, i ty att försäkringsbrefven, hvilka innehades af tredje man såsom pant, icke kunnat i Kontoristen Rintalas och Alma Alina Rintalas värjo öfverstämnas, omförmälda öfverlåtelse måtte förklaras ogiltig samt förseckningsbrefven, jämlikt 46 SS: i konkurslagen och 1 mom. 2. SS: 39 kap. Skafflagen, tilldömas konkursliet utan lösenI anledning af detta käromål hafva Enkan Rintala och Kontaristen Rintala, under återhämtande af hvad de i förberörd måtto till stöd för sin rätt till ifrågakomna försäkringsbref anfart, ansett sig icke vara förbund. ne att afstå försäkingsbrefven till Matti Rintulas konkursso samt för öfrigt anmärkt att, då över litelsen af befven åt Kontari, sten Rintala och Alma Alina Rintula skett den 28. April 1902 och anmälan om öfverlåtelsen gjorts hos Handlanden Lindberg den 28 påföljande Joli eller således mera än trettio dagar före konkursens början, Richardshöfdingen Sundmans återvinnings talan äfven på denna grund vore oberättigad. Sedan ofvanbeskrifna två mål enligt Rådstufvurättens den 11 Oktober 1902 i förstberörda mål fattade beslut förstagits till behandling i ett sammanhang samt Enkan Rintala och Kontoristen Rintala härå yrkat, att den af dem förbrode räntan måtte gäldas af Wasa Aktie Bank ensamt till sagde 11 Oktober och af banken gemensamt med Tillhundetsköjdingen Sundman för tiden efter nämnde dag, har Rådstufvurätten genom utslag den 1 December 1902 sig utlåtit och på anförda skäl, med underkännande af Enkan Rintalas och Kontoristen Rintalas talan, förkla rat Antti Rintalas konkursle berättigadt att, med beaktande af tredje mans lättre rätt till liförsäkingsbrefven eller någon del af dem, tillgodogöra sig deram114
ma, så långt sådant kunde vara af nöden för betäckande af Matti Rintalas konkursbergenären fordringar. Hofrätten, under hvars pröfning Enkan Rintula och Kontoristen Rintala, den förstnämnde för egen del och i sin för berörda förmyndareegenskap, i vadeväg amgit målet, har uti dem den 31 Juli Qch funnit utredt vara, att Matti Rintala redan vid afslutandet af ifrågavarande lifjorsäkingsuftat åsyftat att tillförsäkra sina barn Kontoristen Rintala och Alma Alina Rintula de på grund af försäkningarna efter Matti Rintalas död utfallande försäkingsbeloppen samt att Matti Rintala, då dessa belopp emellertid ställs att betalas till Matti Rentala eller hans utredningsmän, gode män eller rättsinnehafvare, genom afhandlingarna af den 28 April 1902. i afsikt att förändra de genom ifrågavarande lifförsäkingsbref gjorda dispositionerna till förmån för sina lemälda barn, till dem öfverlåtit lifförsäkringsbrefven; i anseende hvartill och då Matti Rintala under sin lifstid varit till sådan förändring berättigad samt de af Wasa Aktie Bank och Tiehäradshöfdingen Sundman emot öfverlåtelse afhandlingarna i öfrigt gjorda anmärkning garna ej häller vore å lag grundade Hofrätten, som förty ansett försäkningsbeloppen vid Matti Rintalas död icke mera hafva utgjort tillgång i Matti Rintalas bo, pröfvat rättvist, med upp häfvande af Rådstufvurättens utslag och Magistratens den 19 Juli 1902 meddelad förtudsuscdition, ålägga Handlanden Lindberg i hans egenskap af General ågont för Sifförsäkingsbolaget Nio Mutual Life Insterande Compang att emot qvitto å originala lifförsäkningslufven till Enkan Rintala, i hennes förenämnda egenskap, och Kontoristen Rintala genast utgifva innehållet af omordade fem försäkingsbref med sammanlagdt tjugufemtusen mark, Nylands Aktielanko panträtt till lifförsökningsbrefven dock oförkränkt, hvarhos Hofrätten skyldigkänt Wasa Aktio Bank och Vicehäradshöfdingen Sundman, den sistnämnde i hans egenskap af
godman i Matti Rintalas konkurs boatt såsom hvardera vällande därtill, att luförsäkningssumman tidigare icke kunnat till Enkan Rintala och Kontoristen Rintala utgifvas, å försäkningsumman erlägga ränta efter sex för hundrade om året tasa Aktie Bank ensamt från den 14. Jani 1902, då liförsäkningsbolaget erhållit del af förbudet för medlens utgifvande, till den 11 Oktober summa år, samt samma bank och Vicehäradshöfdingen Sundman gemensamt, eller den af dem som tillgång dock, från sistsagde dag tills Kapellens dom vunnit laga kraft. Uti Kapellens dom hafva tillhäradshöfdingen Sundman och Aktiele. laget Wasa Aktie Bank sökt ändring medelst ingifven deduktion, hvilken Enkan Rintala Kontoristen Rintula och numera myndig blifna Alma Alina Rintala i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner utredt vara att Bolaget The Mertaal Lisa Ansmanie Compans hvarest Matti Rintala emot omförmälla fem lifförsäkungebref försåkrat sitt lef för sammanlagdt tjugufemtusen mark, förbundit sig att efter Matti Rintalas död betala nästnämnda belopp till hans utredningsmän, gode män eller rättsinne hafvare samt att Matti Rintala sedermaa medels två särskilda afhandlingar den 28. April 1902 insatt såsom egare af förenämnda lifförsäkningsbref Kontovisten Rintala och Alma Alina Rintula emot skyldighet för dem att själfva genom inbetalning af förfallande försäkingspienier hålla lifförsäkringsbrefven vid makt; och alldenstund Matti Rintalas i lifstiden inträffade kenkeus, hvari dom afkunnats den 7 Oktober 1893, varit behörigen afslutad vilMatti Rintalas död den 2 Maj 1902 samt Matti Rintala sålunda egt befogenhet att öfver lifförsäkringsbrefven på sätt som skett förfoga, fördenskull och då vid den af Vicehäradshöfdinden Sundman under rättegången jämväl åberopade omständigheten, att Matti Rintula vid utmätningsförsök, som den 110
f salmen kylässä leski 26 Mars 1902 företagits hos honom till gäldande af Wasa Aktie Banks ifrågakomna fordran, skulle obehörigen undanhållit vederbörande utmätningsman här omtvistade, då ännu i Matti Rintalas ego och värjo befintliga försäkningspolier, så mycket mindre kan fästas något afseende, som sagde bank uraktlåtit att, jemlikt stadgandet i 29 SS: i förordningen om Utsökningslagens införande af den 3 December 1895, inom där föreskrifven tid efter det banken levisligen erhållit kunskap om sagda hos Matti Rintala värkstälda utmätnings. försök eller alltså inom sextio dagar efter den 31. Maj 1902, då banken andertecknat sin förenämnda till Magistruten inlämnade skrift om ofvanbeskrifna betalningsförbuds beviljande, räka rättegång angående återvinning af lifförsäkringsbrefven samt vid sådant förhållande fordringsärene i Matte Rintalas efter hans död till konkurs upplutna bo icke ega någon rätt till ifrågavarande försäkringsbref, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist låta Oman Karsten bero vid det slut, hvari Hofrätten i saken stannat. Därjämte kännas Viehäradshöfdingen Sundman och Wasa Aktio Bank skyldiga att med etthundra mark hålla Enkan Rintala och hennes medparter godtgjorda för deras härstädes i målet hafda kostnader. Petalle som vederbör till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: R. A: Brodde. H. Wilsman. Wana klander C. J. Timgren Fredr. Lundenius. 117
Maaliskuun 6. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, konkurssitilin moittimista koskevassa jutussa, jossa entisen Maakauppiaan Kaarle Karuksen konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehet, Kauppias Gustaf Adolf Mannerberg, Turun kaupungista, ja Talollinen Johannes Aaku-Mattilä, Loimaan pitäjän Pesänsuon kylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä Kaarle Karuksen vaimo Amanda Kungunda Brander - Karus, saman pitäjän Mellilän kylästä, vastaajana Annettu Oikeusosastossa 6. päivänä Maaliskuuta 1906 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Loimaan tuomiokunnan tuomarille jättämässään hakemuksessa on Kaarle Karus anonut saada kerrassaan luovuttaa kaiken omaisuutensa velkojiensa tyydyttämiseksi ja samassa hakemuskirjassa on Amanda Rungunda Karus pyytäLäsnä: R. A. W. C; W. F. L. C A. No 231 Pag 173 R D 1905.
nyt, että hänelle myönnettäisiin pesäero mainitusta miehestään sekä että hänelle eroitettaisiin päältäpäin miehensä pesästä, paitsi muita rahoja, Amanda Kunigunda Karuksen perimän kiinteän omaisuuden vastiketta 7,428. markkaa 57. penniä; jonka jälkeen Loimaan ja Alastaron pitäjäin sekä Metsämaan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus 13. päivänä Marraskuuta 1899. julistamassaan, sittemmin lain voiman saaneessa konkussiluomiossa on myöntänyt Amanda Kungunda Karukselle pyydetyn pesäeron ja sen lisäksi lausunut, muun muassa, että Amanda Kungunda Branderen pyyntö saada pesästä enemmän kuin seitsemäntuhatta neljäsataa kaksikymmentäkahdeksan markkaa viisi kymmentäseitsemän penniä, jotka hän isävainajansa jälkeen on perinyt, kumotaan vastaansanottuna." Sittenkuin Kauppias Mannerberg Johannes Aaku- Mattila, Kaarle Karuksen konkussipesän toimitsijamiehinä, olivat laatineet kysymyksessä olevan pesuuden puolesta väliaikaisen tilin, on Amanda Kus119 nigunda Karus, Kauppias Mannerberg ille ja Johannes Aaka - Mattilalle edelläsanotun käräjäkunnan 1902. vuoden syyskäräjiin toimituttamansa haasteen nojalla, Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että kerrottu tili oli vaillinainen siinä kohden, ettei tilissä ollenkaan oltu otettu huomioon yllämainittuja 7,428. mark kaa 57. penniä, jotka Amanda Kungunda Karus perityn kiinteän omaisuuden vastikkeena oli pesään tuonut ja jotka Kihlakunnanoikeus ylempänä mainitulla Kaarle Karuksen konkurssissa julistamallaan tuomiolla oli konkussipesästä päältäpäin tuominnut Amanda Kunigunda Karukselle maksettaviksi, minkä vuoksi Amanda Kungunda Karus on vaatinut Kauppias Mannerbergin ja Johannes Aaku - Mattilan velvoittamista laatimaan uuden tilin ja siihen merkitsemään, että Amanda Kungunda Karus oli päältäpäin pesän varoista saapa mainitun rahasumman. Kanteesta kuulustettuina, ovat Kauppias Mannerberg ja Johannes Aaku Mattila vastanneet, että moitteenalaisessa ti
lissä oli ylläsanotusta rahasummasta jaettu Amanda Kungunda Karukselle yhtä suuri osinko eli 891. markkaa 42. penniä, kuin pesän muillekin etuoikeudettomille velkojille heidän saatavistaan, minkä tähden ja kun Kihlakunnanoikeus puheenalaisessa konkurssi tuomiossaan ei ollut määrännyt Amanda Kungunda Karaksen saatavaa etuoikeudella maksettavaksi eikä tuolla saatavalla lainkaan mukaan ollut etuoikeutta, Kauppias Mannerberg ja Johannes Aaku-Mattila ovat anoneet kan teen hylkäämistä Sittenkuin Amanda Kungunda Karus vielä oli huomauttanut, että, koskei hän ollut miehensä saamamiehenä valvonut kysymyksessä olevaa rahamäärää vaan oli konkurssianomusta tehtäessä vaatinut sitä konkurssipesään kuutumattomana pesän varoista eroitettaväksi, eikä Kihlakunnanoikeus ollut tuota vaatimusta hyljännyt, puheenalaiset 7,428. markkaa 57. penniä olivat Amanda Rungunda Karukselle tulevat päältäpäin pesästä eikä osinkona, 120 on Kihlakunnanoikeus päätöksessä 21. päivältä Marraskuuta 1902. asiasta lausunut, että koskei edellämainitussa 13. päivänä Marraskuuta 1899. julistetussa konkurssituomiossa oltu määrätty, että Amanda Kungunda Karukselle päältäpäin konkurssipesästä oli eroitettava riidanalaiset seitsemäntuhatta neljäsataa kaksikymmentäkahdeksän markkaa viisikymmentäseitsemän penniä eikä myöskään että tuosumma oli hänelle etuoikeudella jaettava, sentähden ja kun 15. päivänä Huhtikuuta 1889. aviopuolisojen omaisuusja velkasuhteista annetun lain 5. luvun 7. SS:ssä nimenomaan säädettiin, että vaimolla puheenalaisessa tapauksessa oli saatavastaan sama oikeus, kuin nuilla velkojilla, eikä Amanda Kunigunda Karus ollut väittänytkään, ettei hänelle oltu jaettu sitä osinkoa konkurssipesästä, kuin muut etuoikeudettomat velkojat olivat saaneet, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Amanda Kungunda Karuksen asiassa ajaman kanteen -
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Amanda Kungunda Karus oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 31. päivänä Toukokuuta 1905. lausunut, että koska Amanda Kungunda Karus oli Kaarle Karuksen konkurssissa anonut päältäpäin konkurssipesän varoista eroitettavaksi hänelle yksityisenä omaisuutena kysymyksessä olevat seitsemantuhatta neljäsataa kaksikymmentäkahdeksan markkaa viisikymmentäseitsemän penniä ja Kihlakunnanoikeuden oli edellämainitussa lain voiman saaneessa konkurssituomiossa katsottava suostuneen Amanda Kungunda Karuksen anomukseen, sentähden ja kun Kauprias Mannerbergin ja Johannes AakuMattilan Kaarle Karuksen konkussipesän varoista toimittama tili ei ollut tämän mukaan laadittu, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Kauppias Mannerbergen ja Johannes Aaku-Mattilan kolmen kuukauden kuluessa, Hovioikeuden tuomion antopäivästä lukien, toimittamaan pesän hallinnosta uuden tilin, jossa Amanda Kungunda Kurukselle pesän varoista, sikäli kuin ne ruittivät, päältäpäin oli eroitettava seitsemantuhatta neljäsataa kaksikymmentäkahdeksan markkaa viisikymmentäseitsemän penniä - Hovioikeuden tuomioon ovat Kauppias Mannerberg ja Johannes Aaku-Mattila anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Amanda Kungunda Karus on säädetyssä järjestyksessä vastannut - Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden edellämainitun tuomion vahvistaa Kihlakunnanoikeuden asiassa ulistaman päätöksen. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Broder. L. Hiskman 1all Kungirti C. J. Timgren Fredr. Luudenius Osian Schauman
Maaliskuun 7. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahoilla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta kiinteistöön koskevassa jutussa, jossa Torppari Frans Mikael Emanuelinpoika Björkkilä, Keuruun pitäjän Ampialan kylästä, toisella, sekä sanotun pitäjän Walkealahden kylästä kotoisin oleva Talollinen Otto Samuelinpoika Nordström, omasta puolestaan ja vaimonsa Hilda Abrahamintytär Nordströmin edusmiehenä, toisella puolella, ovat vuoroin hakijoina ja vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 7. päivänä Maaliskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellaen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Otto ja Hilda Nordströmille toimituttamansa haasteen nojalla on Frans Mikael Björkkilä Keuruun ja Multian pitäjäin ynnä Pihlajaveden kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että koska hänen 29 päivänä Joulukuuta 1901. kuollut velipuolensa, TaLäsnä: R A W. C. P. S. W. F. L. C A. O. S. 122 No 2. Pag. 1396.