Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
lan pitäjästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 30 päivänä Tammi kuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellen ja esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Laukaan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Kruununnimismies Lindstedt ja hänen vaimonsa kertoneet, että Mathilda Sofia Lindstedt sekä tämän velivainaja edellämainittu Adolf Morthan olivat samaten kuin heidän muut kin sisaruksensa 25 päivänä Tammikuuta 1881 kuolleen isänsä Matti Monthanin jälkeen perineet kukin viisi seitsemäskymmeneskahdesosaa manttaalia viiden kuudesosan manttaalin suuruisestaikannilan perintötalosta No 1 sanotussa Nurmijärven kylässä, jääden tuo Adolf Montkanin hoitama talo kumminkin perillisten välillä jakamattomana edelleenkin Adolf Montharin haltuun seurauksella että Adolf Monthan sittemmin Mathilda Sofia Lindstedtin tietämättä ja suostumuksetta oli onnistunut saada itselleen lainhuudatuksen ynnä kiinnekirjan koko taloon; ja kun Mathilda Sofia Lindstedt oli saanut siitä tiedon vasta 26 päivänä Kesäkuuta 1903 Adolf Monthanin jälkeen pidetyssä perinnönjaossa eivätkä Adolf Monthamin oikeudenomistajat olleet suostuneet päästämään Mathilda Sofia Lindstedtiä osalliseksi taloon, ovat Kruunnimismies Lindstedt ja hänen vaimonsa vaatineet Johanna Monthanin ja hänen asiakumppaniensa velvoittamista Mathilda Sofia Lindstedtille heti luovuttamaan isänsä Matti Monthanin jälkeen perimänsä osuuden Mannilan talosta sekä että Kihlakunnanoikeuden Adolf Morthanille antamat lainhuudot ja kiinnekirja tältä osalta julistettaisiin arvottomiksi Kanteesta kuulustettuina ovat Johanna Monthan ja hänen asiakumppaninsa väittäneet Adolf Monthanin ostaneen Kruununnimismies Lindstedtil tä ja hänen vaimoltansa Mathilda Sofia Lindstedtin mainitun perintöosuuden Mannilan talosta ja että kauppakirjakin siitä oli tehty, mutta sittemmin ka59
donneet; ja kun Kihlakunnanoikeus sen jälkeen ja sittenkun Kruununnimismies Lindstedt uuden kauppakirjan sijasta oli 10 päivänä Huhtikuuta 1883 Adolf Monthanille jättänyt kirjallisen suostumuksensa siihen, että hän oli oikeutettu saamaan kiinnekirjan koko Mannilan taloon, oli 12. päivänä Huhtikuuta 1884 antanut Adolf Monthanille sellaisen kiinnekirjan eikä Mathilda Sofia Lindstedt, vaikka hänellä oli ollut tieto miehensä vastamainitusta toimesta, ollut lainmääräämässä ajassa sen perästä netanut moitekannetta sanotun kiinteimistön saantia vastaan, ovat Johanna Morthan ja hänen asiakumppaninsa anoneet kanteen kumoamista. Kihlakunnanoikeus on 11 päivänä Toukokuuta 1906 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla kumonnut kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kruununnimismies Lindstedt ja hänen vaimonsa vetoamalla olivat saattaneet ja tun, on 26 päivänä Helmikuuta 1908 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että Adolf Monthan, hakiessaan lainhuudatuksen itselleen koko Mannilan taloon, oli, ilmoitettuaan omistavansa myös sen viiden seitsemäskymmenes kahdesosan manttaalia mainittua talon jonka silloin vielä naimaton ja alaikäinen Mathilda Sofia Lindstedt oli isältänsä Matti Monthanilta perinyt, ja saatuaan sen perusteella 2 päivänä Huhtikuuta 1881 ensimäisen ja sen jälkeen toisenkin ehdollisen lainhuu don sanottuun talonosaan, sittemmin esitettyänsä Kihlakunnanoikeudelle erään 10 päivänä Huhtikuuta 1883 päiätyn kirjoituksen, missä Kruununnimismies Lindstedt, joka sillävälin 18 päivänä Heinäkuuta 1881 oli mennyt avioliittoon Mathilda Sofia Lindstedtin kanssa, todisti Adolf Monthanin olevan hänen Samuel Lindstedtin, puolesta oikeutetun saamaan lainhuudon ja kiinnekirjan koko Mannilan taloon, tuon kirjoituksen nojalla saanut kolmannen kin lainhuudon ja 12. päivänä Huhtikuuta 1884 myöskin kiinnekirjan puheenalaiseen talonosaan sekä asiakirjoista
donnut; ja kun Kihlakunnanoikeus sen jälkeen ja sittenkun Kruununnimismies Lindstedt uuden kauppakirjan sijasta oli 10 päivänä Huhtikuuta 1883 Adolf Monthanille jättänyt kirjallisen suostumuksensa siihen, että hän oli oikeutettu saamaan kiinnekirjan koko Mannilan taloon, oli 12. päivänä Huhtikuuta 1884 antanut Adolf Monthanille sellaisen kiinnekirjan eikä Mathilda Sofia Lindstedt vaikka hänellä oli ollut tieto miehensä vastamainitusta toimesta, ollut lainmääräämässä ajassa sen perästä nestanut moitekannetta sanotun kiinteimistön saantia vastaan, ovat Johanna Morthan ja hänen asiakumppaninsa anoneet kanteen kumoamista. Kihlakunnanoikeus on 11 päivänä Toukokuuta 1906 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla kumonnut kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kruununnimismies Lindstedt ja hänen vaimonsa vetoamalla olivat saattaneet ja tun, on 26 päivänä Helmikuuta 1908 antamassaan tuomiossa katsonut selvitetyksi, että Adolf Monthan, hakiessaan lainhuudatuksen itselleen koko Mannilan taloon, oli, ilmoitettuaan omistavansa myös sen viiden seitsemäskymmenes kahdesosan manttaalia mainittua taloa jonka silloin vielä naimaton ja alaikäinen Mathilda Sofia Lindstedt oli isältänsä Matti Monthanilta perinyt, ja saatuaan sen perusteella 2 päivänä Huhtikuuta 1881 ensimäisen ja sen jälkeen toisenkin ehdollisen lainhuudon sanottuun talonosaan, sittemmin, esityänsä Kihlakunnanoikeudelle erään 10 päivanä Huhtikuuta 1883 päivätyn kirjoituksen, missä Kruununnimismies Lindstedt, joka sillävälin 18 päivänä Heinäkuuta 1881 oli mennyt avioliittoon Mathilda Sofia Lindstedtin kanssa, todisti Adolf Morthanin olevan hänen, Samuel Lindstedtin, puolesta oikeutetun saamaan lainhuudon ja kiinnekirjan koko Mannilan taloon, tuon kirjoituksen nojalla saanut kolmannen kin lainhuudon ja 12 päivänä Huhtikuuta 1884 myöskin kiinnikirjan puheenalaiseen talonosaan sekä asiakirjoista 60
niinikään käyneen ilmi, että Adolf Monthan, jolta Kruununnimismies Lindstedt violiittonsa ensi vuosina oli useammissa erissä rahassa täysin kantanut kyseenalaisen talonosan arvon, 30 päivänä Kesäkuuta 1898 tapahtuneeseen kuolemaansa ja hänen kuolinpesänsä vielä sen jälkeenkin aina 26 päivänä Kesäkuuta 1903 alkaneeseen perinnön jakoon asti olivat sanottua talonosuutta häiritsemättä hallinneet; mutta koska Johanna Monthan ja hänen asiakumppaninsa eivät olleet voineet näyt tää Adolf Monthanilla olleen tuohon talonosuuteen mitään edes näennäisesti laillista saantoa, jossa Mathilda Sofia Lindstedt tai hänen holhoojansa taikka edes Samuel Lindstedt olisi luovuttanut talonosan omistusoikeuden sentähden ja samalla kun näin ollen väite siitä, että edellä oleva moitekan ne olisi liian myöhään nostettu, itsestään raukesi Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, julistanut edellämainitun lainhuudatuksen ja kiinnekirjan, mikäli ne Mathilda Sofia Lindstedtin puheenalaista talonosaa koskivat, mitättömiksi sekä velvoittanut Johanna Monthanin ja hänen asiakumppaninsa Mathilda Sofia Lindstedtin vapaaseen omistukseen luovuttamaan useinmainitun talonosan, Johanna Monthanille ja hänen asiakumppaneilleen kumminkin avoimeksi jätetyin oikeuksin hakea Kruununnimismies Lindstedtilta takaisin mutä tämä oli talonosuuden eteen Adolf Monthanilta kantanut. Hovioikeuden tuomioon ovat Johanna Monthan ja hänen asiakump paninsä anoneet muutosta perustelmalla, johon Samuel ja Mathilda Sofia Lindstedt ovat laillisessa järjestyksessä vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Johanna Monthan ja hänen myötäpuolensa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden edellä kerrottua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Sen ohessa velvoitetaan Johanna Monthan ja hänen asiakumpphaninsa suorittamaan Samuel ja Mathilda Sofia Lind61
stedtille korvaukseksi heillä jutussa täällä olleista kustannuksista, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Juhris Nummelm  L. Wiiskman Juhris Nummela - P. Wärknän Juhris Nummela - P. Wärknän Juhris Nummela - P. Wärknän Edvard Paldani A. W. Granshom No 116. Pag. 99. R. D. 1908. asavoniut Den 1. Februari 1909. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Wasa Hofrätt inkomnet mål, angående ersättning, i nellan Handlanden Alfred Hedman, från Nikoloistad, sökande samt Aktiebolaget Stettiner Lampfmiklen Aetien Gesellskaft i staden Stettin uti Kejsaronet Tyskland, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 1. Februari 1909. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt numera är i frågainhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Nikolaistad har Handlanden Hedman anfört, att han af Aktiebolaget Stettiner Domppräck son Petien Gesellsehaft tillhandlat sig ett parti rågmjöl, som i början af November månad år 1904. anländt till sagde stad med ängfartyget " Leipyig; men emedan vid verkställd besiktning af mjölpartiet tvåhundra femtio helsäs kor å 100. kilogrann och etthundra halfseckas å 50. silosborg skrada af k. 5. 20.
befunnits vara skadadt, i ty att mjölet i hög grad innehållit kumpar, hvilka delvis haft en unken och vångenäm smak, i följd hvaraf mjölet vid besiktningen värderats till endast sexton mark femtio penni för helsäck, medan åter felfritt skrädmjöl nämnda tid haft ett försäljningsvärde af tjugutvå mark säxken, ty och då därtill komme att bolaget icke sändt mjölpartiet från Stettin direkt till Nikolaistad, utan i strid mot leversaftalet beordrat ångfartyget Leipzig att först anlöpa Uleåborgs stad, samt detta kunnat hafva till påföljd att Handlanden Hedman, i händelse mjölet hade drabbats af sjöskada å sträckan emellan Nikolaistad och Uliaborg, af vederbörande försäknings gifvare icke ersatte för sagda skada, har Handlanden Hedman yrkat, att bolaget, som hade penningemedel innestående hos Föreningsbankens i Finland afdelningskontor i Nikolaistad, måtte åläggas att till Hedman utgifva i ersättning för den förlust han lidit därigenom att skrädmjölet varit skadadt ettusen sexhundra femtio mark samt för det han stått omförmälda risk tvåtusen mark. Sedan Rådstufvurätten i anledning af Aktiebolaget Stettiner Domppförichlen Aktien Gesellschifts därom gjorda invändning på anförda skäl förklarat sig icke kunna till pröfning upptaga Handlanden Hedmans ersättningsta lan såvidt anginge de tio sons motsvarande etthundra helsäckar skrädmjöl, som Hedman tillhandlat sig af bolaget enligt slutsedel af den 17. Juni 1904., härbolaget, beträffande käromålet i öfrigt, genmält, att skrädmjölet vid nämnda besiktning visserligen befunnits innehålla kumpar, samnolikt i följd däraf att mjölet varit utsatt för tryck vid lagringen i Stettiin på sensommaren 1904. under då å orten rådande stark värme; men enär den minskning i värde, mjölet af berörda orsak undergått, iske belöpte sig till mera än en mark för helsäck, hvilken skada bolaget varit villigt att utan rättegång godtgöra Hedman med tillhopa tvåhundra mark, 63
samt Hedman vore berättigad till ersättning hvarken för frångången han - delsvinst, då han, behållit mjölet och icke ställt detsamma till bolagets förfogande, eller för omordade risk, har bolaget motsagt Handlanden Hedmans ersättningsanspråk, såvidt detsamma sträckte sig utöfver nästnämnda belopp. Rådstufvurätten, hvarest sakegarene å ömse sidor gjort anspråk på ersättning för sina rättegångskostnader, har medels den 25. Maj 1906. afsagdt utslag utlåtit sig; och emedan Handlanden Hedmans anspråk på ersättning för den risk han löpt därigenom att det angfartyg, hvarmed ifrågavarande mjölparti befordrats till Nikolaistad, före sin ankomst till denna stad anlöpt staden Uleåborg, icke vore å lag grunadt samt Hedman icke gittat visa att den skada han lidet till följd däraf att skrädmjölet innehållit klimpar skulle uppgått till högre belopp ärr Aktiebolaget Stettiner Domppinichlen Aetien besellschast medgifvit, har Rådstufvurätten, med förkastande af Handlanden Hedmans ersättningssonspråk i öfrigt, ålagt bolaget att i godtgörelse för nyssnämnda förlust till Hedman utgifva tvåhundra mark, men i anseende till målets utgång qvittades rättegängskostnaderna parterne emellan Hofrätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i vadeväg dragit målet, har uti dom den 26. Februari 1908., emedan Handlanden Hedman omhändertagit ifrågavarande parti skrädmjöl och icke kunnat visa, att samma mjöl skulle af honom utsålts till pris, som med mera än en mark för helsäck understigit vid tiden gällande försäljningspris för felfritt skrädmjöl, fastställt Rådstufvurättens utslag Uti Hofrättens dom har Handlanden Hedman anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Aktiebolaget Stettiner Domppbruklen Aetien Gesellschoft i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Handlan64
den Hedman icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, hvarvid förty kommer att bero jämte det Handlanden Hedman skyldigkännes att till Aktiebolaget Stettiner Dampfmuhlen Aetien Gesellskast, i ersättning för dess härstädes hafda kostnader i målet, utgifva sextio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Julins Nummiehen J. W. Wäckman Julms Nummiehen J. Winkman Edvard Padani. A. V. Granström. Wavonius Den 1. Februari 1909. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Wiborgs Hofrätt inkommit mål, angående klander af testamente, emellan Direktionen för Finska Samskolan i Fredrikshamn, sökande, samt Enbefru Wendla Ramsay, från Helsingfors stad, uteblifven svarande: Silfven uti Justitiedepartomentet den 1. Februari 1909. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig fordra gas samt af dem, såvidt nu år i fråga, inhämtat följande: Sedan Öfverstelöjtnanten Friherre Adolf Skiribert Robert Tandefelt medelst skriftligt testamente af den 13. Oktober 1899. jemte tillugg därtill af den 5. Maj 1904. förordnat, att af hans behållna hvarlåtenskap särskilda i dessa afhandlingar närmare uppgifna belopp kulle tillkomma föreningarna Tuomalaisen Kansakoulun Ystävät Finska Missionssällskapet och ihan Ofde J. N. G. W. - E. P. - A. S. J. S. No 120. Pag. 108. R. D. 1908.
sanvälistuseura äfvensom Entpäärdinarie Professorn Kustavi Protoinfelt, Professorn Arvi Trotenfelt, omyndiga Margit Schulman, Poliskonstapeiskustrun Helena Kristina Jurbe och Fabrikanthustrun Matilda Helin samt återstoden tillfalla Finska Samskolan i Fredrikshamn, i och efter det omförmälda testamenta riska förordnanden blifvit efter Friherre Tandefelts den 28. December 1904. timade död af nämnda testamentetagan bevakade, har Enkefru Bansay, i uppgifven egenskap af endaarfvinge till Friherre Tandefelt, som varit hennes modrars son, på stämning, ågången såväl Direktionen för sagda samsbola som berörda föreningar samt Extraordinarie Pedersson Suotenselt, Prosessorn Erotenfelt, Femralmajoren Hugo Sekulman i egenskap af målsman för sin dotter Margit Schulman, Helena Kristina Juska och Fabrikanten Hjalmar Hilin, såsom målsman för sin bemälda hustru Matilda Helin, vid Rådstufvurätten i Fredrikshamn anfört, att Friherre Tandedelt, som ärft efter sin farbror Kaptenen Carl Robert Tandefelt samt jena fastrar Fröknarna Sofia och Oteliana Lovisa Tundefelt samman belt berustade säteri No 1. i Martola by af Kartola socken jämte enahanda andelar af därunder skatteköpta Vastamäki och Ulmola augmentehemman med till desamma hörande Hetilä tullmjölqvarn, medelst salubref af den 16. September 1868. till sin skyldeman Statsradet Otto Robert Claes Gustaf von Ferdten försålt sagda fastighetsandelar för ett pris af tjugutvätusen mark samt att Friherre Tandefelt, den där sedermera efter Statsridet von Ferdten ärft 40/5 153 973 af nyssnämnda säteri äfvensom lika stora andelar af darrender lydande augments hemmanen Nro 1. 2. och 3. i Vastamäki by med till desamma hörande tre tullmjölSvarnar, därefter genom salubref af lagdt 2/7 af 19/1145 af Koskipää dub 66
den 6. December 1871. till Konglige Sekreteraren Otto von Ferdten förytt rat dessa fastighetsandelar för en köpeskilling af tjugutretusen mark; och som Friherre Tandefelt, hvilken sålunda i vederlag för såld arfve jord å landet erhållit ett belopp af tillhopa fyratiofemtusen mark, icke varit berättigad att genom testamente förfoga öfver värdet af de förgälda fastighetsandelarna, har Enbefru Ramsay yrkat, att ifrågavarande testamentariska förordnanden blef ve förklarade ogiltiga, såvidt henne rätt till arf efter Friherre Tandefelt genom desamma blifvit förnärmar, samt att ofvannämnda belopp af fyratiofemtusen mark jämte därå från den 28. December 1904. löpande sex procents ränta måtte tillhandahållas Enkefru Ramsay ur dödebok tillgångar. I saken hörda hafva Direktionnen för Finska Samskolan i Fredrikshamn och dess ofvannämnda medparter medgifvit, att de af Friherre Tandefelt försålda andelarna af Koskipää säteri och förenämnda augmenthemman utgjort arfvejord i Friherre Tandefelts hand och att Enkefru Ramsay förty, därest hon lunde anses våra Friherre Tandefelts närmaste arfvinge, tillkom vederlag för samma jord; men emedan de andelar af berörda fastigheter, som Friherre Tandefelt afhändt sig genom salubrefvet af den 6. December 1871., i själlva verket varit desamma, hvilka han genom salubrefvet af den 16. September 1868. för yttrat till Statsradet von Gertten, ehuru sagda urkunder vidkomman de fastigheternas beteckning och andelarnas storlek af någon anledning erhållit en olika affattning, samt vederlaget för den af Friherre Tundfelt sålunda två gånger ärfda och två gånger försålda fasta egendomen enligt lag icke kunde utgå med högre belopp än det, som motsvarade värdet af samma egendom, helst den tidigare förvärfvaren 77
däraf Statsradet von Serdten varit Friherre Tandefelts skyldeman, ty och då de i hvardera köpet ingångna kraenandelarna, hvilka uti det senare köpebrefvet upptagits till ett värde af tretusen mark, icke kunde anses för fast egendom och något vederlag för dem förty ej borde utgå, samt Enkefru Ramsays anspråpå ränta ej heller vore å lag grundadt, hafva bemälda Direktion och dess medparter ansett, att till Enkefru Ramsay under ofvanangifna förbehåll borde i äskadt afseende utgifvas endast beloppet af det vid den senare försäljningen för sjelfva fastigheten betingade priset eller således tjugutusen mark, hvaremot enbefru Komsags talan i öfrigt motsagts. Rådstufvurätten har medels den 7. Augusti 1905. afkunnadt utslag funnit utredt vara, att Friherre Fastefelt, som efter sina förenämnda anförvandter i arf bekommit ofvanangifna fastigheter, i anförd ordning försålt desamma medels omförmälda salubref af den 16. September 1868. och den 6. December 1871. för ett pris af sammanlagdt fyratiofemtusen mark samt därpå genom sitt ifrågavarande testamenten te jämte tillägget därtill tillagt Finska Sämskolan i Fredrikshamn och dess medparter hela sin hvarlåtenskap, hvarför och då sagda belopp af fyratiofemtusen mark mäste betraktas såsom vederlag för jäld arfvejord på landet och Friherre Tandefelt förty, jämlikt 2. SS: 17. kap. Ä: B:, icke ägt däröfver genom testamente förfoga, samt Enkefru kainsby visat sig vara Friherre Tandefelts närmaste arfvinge, Karl stufvurätten, med upphäfvande af ifrågavarande testamente jämte tillägget därtill, såvidt angick nämnda vederlag, förklarat Enkefru kumjag berättigad att ur Friherre Tandefelto hvarlåtenskap genast utbekomma ifrågavarande belopp fyratiofemtusen mark jämte fem pro38
cents ränta därå, räknad från rättegångens början den 19. Juni 1905. tills full betalning skedde. Hofrätten, under hvars pröfning Direktionen för Finska Samskolan Fredrikshamn och dess medpar ter i väderäg dragit målet, har medels dom den 7. Mars 1908. fastställt Rådstufvurättens utslag, jämte det bemälda direktion och dess medparter skyldigkändes att med sextio mark ersätta Enkefru Ramjag hennes vid svarandetalans beSökande i Hofrätten hafda umgälder Olli Hofrättens dom har Direk tionen för Finska Samskolan i Fredrikshamn sökt ändring, hvarefter mundligt förhör i målet härtädes egt rum. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Direktionen för Finska Samskolan i Fredrikshamn icke hafva anfart skäl till annan ändring i Hofrättens ofvan omförmälda dem, än att enär Enkefru Ramsays anpråk på viss ränta å förberörda fyratiofemtusen mark lagligen icke kan till pröfning upptagas i sammanhang med förevarande tvist rörande klander af ännämnda testamente, domstolarnes därom meddelade utlåtande af Kejserliga Senaten undanrödjas; med hvilken rättelse i Hofrättens dom i öfrigt, eller såvidt omordade testamentariska förordnanden förklarats icke utgöra hinder för Enkefru Ramsåg att på sätt lag förmår taga arf efter Friherre Tandefelt beträffande nu ifrågakomna fyra tiofemtusen mark jämte därå efter Friherre Tandefelto död tilläfventyes fallen behållen afkomst, skall bero, dock sålunda att Enkefru Rämsby ej eger af nämnda afhemst utbekomma ligre belopp än som motsvarar fem procents årlig ränta å fyratiofemtusen mark från den 19. Juni 1905.; och frikallas Diuktionen för Finska Samskolan 99
i Fredrikshamn vid denna utgång af saken från skyldigheten att ersätta Enkefru Ramsay för hennes vid svarandetalans bevakande i Agrätten hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: Julius Nummela Edvard Paldani. G. Widsman A. W. Granström. Wavoniut Helmikuun 3. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Maanviljelijä Vilkori Peltonen, Kangasalan pitäjästä, on hakijana sekä Someron pitäjässä asuvat Maanviljeli jä Tobias Willehad Sainio ja hänen vaimonsa Aina Sainio ynnä mainittujen aviopuolisojen konkurssipesän toimitsijat Lakitiedettenkandidaatti Antti Mikkola, Turun kaupungista, ja Kruununnimismies Otto Stålhammar tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 3. päivänä Helmikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Valvontapäivänä 12. päivånä Syyskuuta 1902. Suision puolisojen konkurssissa on Vihtori Peltonen Someron pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa valsonut: Waasan Osakepankin ja Tobias Willehad Sainion välisen 1. päiväksi Keinäkuuta 1901. päivätyn kassakreditiiviLäsnä: R A. W. H. G. S. - G. C. F. O. S. No 132. Pag 145 RD 1908.
kontrahdin nojalla 91. markkaa 25. penniä, jotka Peltonen takausmiehenä oli suorittanut; vekselin mukaan 26. päivältä Maaliskuuta 1902 200. markkaa vekselin nojalla 18. päivältä Elokuuta 1901. 3,600. markkaa; oekselin mukaan 1. päivältä Joulukuuta 1901. 3000. markkaa; vekselin nojalla 2. päivältä Heinäkuuta 1901. 3500. markkaa; vekselin mukaan 17. päivältä Tammikuuta 1902. 3500 markkaa, sekä vekselin nojalla 11. päivältä Maaliskuuta 1902. 1000. markkaa ja 6. markkaa protestikustannuksia, kaikki edellämainitut vekselien perusteella valodut rahamäärät korkoineen, kuin myös Tampereen kaupungin Raastuvanoikeuden päätöksen mukaan 15. päivältä Toukokuuta 1902. 15.073. markkaa 90. penniä. korkoineen ynnä 50. markkaa oikeudenkäyntikulujen korvausta, minkä ohessa lihtori Peltonen on vaatinut että, koska Aina Sainio sitoumuskirjassa 4. päivältä Huhtikuuta 1902., josta Vihtori Peltosella oli kopia hallussaan, oli otta nut vastatakseen kaikesta siitä vahingosta, minkä Peltonen tulisi kärsimään Tobias Willehad Sainion edestä tekemäinsä sitoumusten johdosta, Aina Sainion naimaosa pesässä ja hänen yksi tyinen omaisuutensa määrättäisiin käytettäväksi Vihtori Peltosen ylläsanottujen saatavain maksuksi, mikäli niitä ei suoritettaisi pesän varoista, kuin myös sen vahingon korvaamiseksi, jonka Peltonen ehkä joutuisi kärsimään Tobias Willehad Sainiolle Tampereen Osakepankista myönnetyn 35,000. markan kassakredituvilainan takausmiehenä Sittenkun Aina Sainio oli muistuttunut, että alkuperäinen sitoumuskirja 4. päivältä Huhtikuuta 1902. oli annettu hänelle takaisin, sekä Vihtori Peltonen pidättänyt itselleen vallan eri oikeudenkäynnissä saattaa vaatimuksensa toteen, on Kihlakunnanoikeus 8. päivänä Joulukuuta 1902. julistamassaan tuomiossa, samalla kuin Aina Sainiolle oli myönnetty pesäero, määrännyt Vihtori Peltosen saatavat konkurssipesästä maksettaviksi, mutta esittämistään syistä jättänyt huomiotta Vihtori Peltosen puheenalaiseen sitoumuskirjaan perustuvan 71