Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
som Stationsinspektorn Tarin den 23 därpåföljande Oktober inför Rådstufvurätten i Helsingfors bevakat ett af Ingeniören Sarin den 2 Juni samma år upprättadt skriftligt testamente, enligt hvilket Ingeniö ren Tärins kvarlåtenskap skulle med full eganderätt tillfalla Stationsinspektorn Taren, hafva Kontoristen Backman och Fabrikanten Haglund, den sistbemälde sin förberörda egenskap, vid Rådstufvurätten yrkat all, enär Ingeniören Tarin vid tiden för tillkomsten af nämnda testamente icke varit vid sina sinnens fulla bruk, omordade testamente måtte förklaras ogillt och Stationsinspektorn Taren, som omhändertagit Ingeniören Tarens efterlämnade bo, åläggas att upplåta detsamma till laga skifte. I saken hörd, har Stationsinspektorn Tarin motsagt befogenheten af käromålet; därå Rådstupurillen medels utslag den 11. Februari 1904 funnit utredt vara, att Ingeniören Taron vid tiden för upprättandet af ifrågavarande testamente i följd af långt gånget hjäruoch ryggmårgslidande saknat förståndets fulla bruk, hvarför Rådstufvurätten för klarat testamentet ogiltigt samt ålagt Stationsinspektorn Tarin all vid femtio marks vite inom tre månader därefter föranstalta om laga arfskifte efter Ingeniören Tarin. Hosrätten, under hvars pröfning Stationsinspektom Tarin i vadeväg dragit nålet, har genom dom den 10 December 1907 fastställt Rådstufvurättens utslag. dock sålunda att den tid af tre måna der, inom hvilken Stationsinspektorn Taren borde låta verkställa arfskifte efter Ingeniören Tarin, räknades från sistsag de dag; hvarjämte Stationsinspektern Taren ålagts att med fyratiofem mark ersätta Kontoristen Backman och makar ne Haglund deras i Hofrätten för må let hafda umgälder Uti Hofrättens dom har Stationsinspektern Tären anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Konto risten Backman och Fabrikanten Haglund i föreskrifven ordning bemält. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Stationsin534
spektorn Tarin icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, hvarvid förty kommer att bero, likväl sålunda att det åligger Stationsinspektorn Taren, vid förenämnda äfventyr, att inom tre månader från denna dag föranstalta om ifrågakomna arfskifte; och skyldigkännes Stationsinspektorn Tarin att med sextio mark godtgöra Kontoristen Backman och Fabrikanten Haglund deras härstädes i må let hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: R. A: Bonde. C. J. Timgren. Esai Lijander. A. Henr. Snellman1au Augusti E. Thesleff. Den 9 November 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionskilling, från Wasa Hofrätt inkommit mål emellan Gårdsegaren Anders Wihtari, från staden Jakobstad, sö kande, samt Bondeankorna Charlolla Rull och Mathilda Söfqvist äfvensom Bönderne August Murmärtar eller Björn och Anders Bjöm, från Lösö by i Pedersö socken, jämte Gårdsegarnoma Greta och Anna Sofia Kull, från sagde stad uteblifne svarande, angående klander af testamente: Gifven uti Justitiedepartementet den 9 November 1908. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Anders Wihtari den 17 Oktober 1904 hos Rådstufvurätten i Jakob stad i afseende å beräkning anmält, att hans hustru Maria Vihtari som aflidit den 21 nästförutgångne Juli utan att efterlämna bröstarfvinG. R.t. H. B. C. J. F. - C. A. W. K. 535 No 2169. Pag. 11. R. D. 1908
gar, någon dag under vårvintern samma år muntligen förordnat, att hennes andel i makarne Wihtaris gemensamma bo skulle efter hennes död med full eganderätt tillfalla Anders Wihtari, hafva Charlotta Kull och hennes medparter, af hvilka Charlotta Kull vore moder samt Greta och Anna Sofia Kull jämte Mathilda Löfqvist äfvensom August Murmästars och Anders Björns hustrur Lovisa Murmä står och Johanna Björn systrar till Maria Wihtari, vid Rådstufvurätten yrkat att, emedan Maria Wihtaris omförmälda yttrande icke vore att anses såsom ett i laga ordning upprättadt te stamente, Anders Wihtari måtte förpliktas att upplåta sitt och Maria Wiktaris be till laga skifte. Isaken hörd, har Anders Wihtari motsagt lefogenheten af käromålet; derå Rådstufvurätten medels den 20 November 1905 afkunnadt utslag förklarat väl ut redt vara, att Maria Wihtari en dag under värventern år 1904 i närvaro af två personer uttalat sig i sådan riktning, att efter Maria Wihtaris död hennes andel i makarne Wihtaris gemen samma bo skulle tillfalla Anders Wihtari; men enär nämnda personer, hvilka endast händelsevis närvarit vid sagda tillfälle, icke blifvit af Maria Wihtari anmodade att vara testamentsvittnen samt det ej heller ådagalagts, att Maria Wihtari vid berörda tillfälle haft för afsikt all göra testamente, har Rådstufvurätten funnit omordade utta lande icke utgöra ett i laga ordning tillkommet testamente och Anders Wihta ri förty ej ega rätt att på grund af detsamma ensam omhändertaga sitt och Maria Wihtaris gemensamma bo, hvadan Rådstufvurätten förordnat, att sagda bo skulle lagligen skiftas parterne emellan. Hofrätten, under hvars pröfning Anders Wihtari i väderäg dragit målet, har uti dem den 16 November 1907 fastställt Rådstufvurättens utslag, jämte det Anders Wihtari ålagts att till Charlotta Kull och hennes medparter gälda afgifterna för deras exemplar af Hofrättens dom med 536
femton mark åttio penni. Uti Hopättens dom har Anders Wiktari anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner det icke vara styrkt, att Maria Wihtari med sitt vid ifrågakomna tillfälle fällda yttrande afsett att upprätta testamente, hvarför Kejserliga Senaten pröfvar rättvist låta bero vid det slut, hvari domstolarne i saken stannat. Det alle, som vederbör, till efterrättelee länder. Kejserliga Senaten för Finland: R. H. Norde. - l Stens. Inemman. R. H. Norde. - l Stens. Inemman. C. J. Simgren Likala klander. 1all August E. Thesleff. Den 9 November 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommet för dringsmål emellan Aktiebolaget Arbetareningens Bank uti staden Stockholm i konungariket Sverige, sökande, samt sysslomännen i Aktiebola. get Kuokkastenkoski Jernverks till konkurs upplåtna bo, Vicehäradshöfdingen Edvard Hällers och Ingeniören Axel Frisk, från Nurmes hoping, äfvensom Handlandesonen Lto Burmeister, från Helsingfors stad, i egenskap af delegare uti sistsagda bolag och fordringsegare i konkursen, svarande. Gifven uti Justitiedepartementet den 9 November 1908. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Aktiebolaget Kuokkastenkoski Jern verk, som haft till ändamål att efter Enköp af Ruokkastenkoski järubruk i Nurmes socken och Pankakoski järnSr. R. M. B. - C; F. G. W. E. P. C. H. N. K. ÄG. E. Th. 537 No 2192. Pag. 31. R. D. 1908.
bruk i Pielisjärvi socken idka bruks och fobriksrörelse med ett aktiekapital af en miljen mark, fördeladt på ettusen aktier, hvilka med undantag af en delsom ställts till särskilde styrelsedamöters förfogande, tidigare innehafts af Hand landesonen Burmeister och dennes syskon Marg Burmeister, gift med Löjtnanten Janes Lindgren, samt minderåriga Hjalmär och Elabeth Burmeister till lika antal enhvar, har, efter det Hjalmar och Elsbeth Burmeister tillhöriga aktier i Jutet af år 1901 genom köp öfvergått i Löjtnanten Lindgrens och Vicehäradshöfdingen Carl Axel Wilhelm Eks ego, på föranstaltande af desse, hvilka vill hört bolagets styrcke, uti ett den 20 Mars 1902 dagtecknadt kontrakt, som den 21 i sagda månad antagits af styrelsen och der 25 i samma månad godkänts å uttrad dinarie bolagsstämma, med Aktiebolaget Arbetateringens Bank ingått sådant aftal, att nämnda bankinrättning beviljat förstbemälda bolag ett kassalan å en miljen mark, hvari inbegripits ej mindre de femhundratusen mark, salmen kylässä banken enligt ordalydelsen af mom. ej i 1 punkten af kontraktet förskottsvis utbetalt till bolaget genom Vicehäradshöfdingen Ek, än etthundratusen mark såsom banken tillkommande provision för förmedlingen af lånet, emot det att belaget förpliktat sig att till banken utförda icke allenast den 2 April 1902 en skuldsedel å sexhundratusen mark utan ock särskilda förskrifningar å de belopp, olaget komme att lysta af återstoden. Sedan Aktiebolaget Kuokkastenkoski Jernverk den 6 Juli 1903 upplåtit sin gendom till konkurs, har Aktiebolaget Abetateringens Bank vid Häradsrätson i Nurmis sockens tingslag å inställelse lagen den 1 därpåföjande Oktober i honkursen anmält och bevakat på grund af en skuldsedlar, utfärdade två den 2 Januari 1903 å etthundratusen mark och etthundrasjuttiofemtusen mark samt de öfriga den 15 Februari 1903 å trehundraåttiotusen fyrahundra tolf mark åttio penni, den 5. Mars 1903 å tjugufemtusen mark, den 2 April 1903 å trehundrafemtiotusen mark och den 538
2 Juni 1903 å femtioniotusen sexhun dra tio mark femtiotre penni, hvilka förskrifningar med undantag af den å tjugufemtusen mark tillkommit genom omsättning af tidigare förbindelser sammanlagdt en miljon nittiotusen tjugutre mark trettiotre penni med sex procents årlig ränta å etthundraderen mark från den 2 Januari, å trehundraåttiotusen fyrahundra tolf mark åttio penni från den 15 Februari, å tjugufemtusen mark från den 5 Mars samt å femhundraåttiofyratusen sexhundra tio mark femtiotre penni från den 2 Juni, allt år 1903. Vid upprop i konkursmålet hafva särskilda fordringsigare bestridt Aktiebolaget Åbetateringens Banks ifrågavarande anspråk såvidt anginge femhundrafemtiotusen mark jämte sex procents ränta därå från den 2. April 1902, motsvarande del belopp femhundratusen mark, tillökt med låneprovision femtiotusen mark, banken jämlikt inom. e) af 1 punkten uti länekontraktet skulle hafva förskottvis slagt till Aktiebolaget Kuokkasten koski Jernverk, på sådan grund att omordade medel, enligt hvad jämväl lanken vid kontraktets ingående afvelat, icke kommit bolaget till godo, utan stgjort motvärdet af ett lån, som Vicehäradshöfdingen Ek, efter aftal med Höjtnanten Lindgren om gemensamt inköp af Hjalmar och Elsabeth Burmeiders aktier i bolaget, för sådant ändamål erhållit af banken för Eks och Lindgrens räkning; derå Häradsrätten medels den 21 December 1903 i konkursmålet afkunnad dom, enär lankens fördringsanspråk blifvit mot sagdt, anvisat banken att utreda detsummas riktighet genom särskild rättegång, jämte det till betalning ur de afträdda tillgångarna med närmare uppgifven rätt fastställts det belopp af bankens jämlikt förenämnda det skuldsedlar af den 2 Januari, den 15 Febru ari, den 5 Mars, den 2 April och den 2 Juni 1903 bevakade fordran, som banken uti omordade särskilda rättegång kunde styrka sig ega hos 539
konkursboet. Sedermera har Aktiebolaget Arbe tareringens Bank vid Häradsrätten. anfört, att Vicehäradshöfdingen Ek i uppgifven egenskap af aktieegare i Aktiebolaget Kuokkastenkoski Jernverk och på grund af åberopadt bemyndigande af öfriga hufvuddegare i bolaget, under December månad år 1901 inledt underhandlingar med banken om beviljan de åt bolaget af ifrågavarande lån å en miljen mark, hvarvid Ek framhållit att frågan om lånets upptagande komme att af belaget slutligen handläggas först sedan en ny styrckt för detsamma med Ek såsom verkställande direktor blifvit utsedd; att Vicehäradshöfdingen Ek emellertid i förskott å det tilltänkta lånet af banken erhållit två lån, hvardera å etthundrasjuttiotusen kronor svenskt mynt, emot skuldsedlar, utfärdade den 17 och 20 December 1901 af Ek personligen, samt pant af niohundra nittiofem aktier i bolaget jämte två af Söjtnanten Lindgren för egen del samt såsom ombud för Märy Lindgren och Handlandesonen Burmeister till innehafvaren inställda skuldsedlar, hvardera likaledes å etthundrasjuttiotusen kronor; att Aktiebolaget Kuokkastenkoski Jernverk, i hvars styrelse Vicehäradshöfdingen Ek den 25 Januari 1902 inträdt såsom verkställande direktor, genom bolagets bedutande myndigheter godkänt den uti ifrågakomna lånekontrakt ingående bestämningen därom, all omförmälda af Ek utfärdade förskrifningars innehöll vore att anses såsom förskott å belagets tillernade lån, samt utan anmärkning till banken uthändigat förenämnda skuldsedel af den 2 April 1902 å sexhundratusen mark, jämte det belaget å förfallodagen den 2 därpå följande Oktober omsatt nästsagda för skrifning emot en ny skuldsedel, hvars innehåll sedermera jämte annan bo lagets gäld fördelats å ofvanberörda, vid bevakningen i konkursen åberopade förbindelser af den 15 Februari och 2. April 1903; alt banken i utbyte mot förstomordade förskrifning å sexhun540
dratusen mark till Vicehäradshöfdingen Ek i dennes egenskap af verkställande direktor för bolaget lämnat de af Ek till banken utfärdade skuld sedlarna och de parter, som åtföljt desamma, förutom den ena af de i pant varande förbindelserna, hvilken Ekmed Löjtnanten Lindgrens samtycke ånyo pantsatt för annan gäld; samt att de af Vicehäradshöfdingen Ek hos banken upptagna lånen godtgjorts bolaget åtminstone sålunda att aktieegarene, hvilka hos bolaget egt ett under namn af aktiegarenes kapitalken, to bokfördt, i bolagets industriella inrättningar och fastigheter nedlaget tillgodohäfvande, uppgående till större belopp än berörda lån, å belagstämma den 19 April 1902 beslutit att i afseende å utjämmande af dessa lån ur sagda tillgång utdela ett desamma motsvarande belopp af femhundratusen mark, som därvid ansetts hafva blifvit aktiesgarene förskottvis tillhandahållet af banken, äfvensom därefter verkställt detta beslut genom anordning i bokföringen af bolagets särskilda konton, och har Aktiebolaget Arbetareringens Bank förty yrkat, att dess ifrågavarande för dran hos Aktiebolaget Kuokkastenkoski Jernverk blefve fastställd till betalning ur de afträdda tillgångarna till det af banken i konkursen bevakade beloppet, likväl efter afdrag af fyrahundratusen mark jämte sex procents ränta därå från den 11 Mars 1903, för hvilka Aktiebolaget Nurmes Jernverk öfvertagit ansvarig het vid inköp af Kuokkastenkoski jernbruk med underlydande fastighetu, hvarjämte banken anhållit om godtgörelse för sina rättegångsummgälder. I saken hörde, hafva Vicehäradshöfdingen Hällfors och Ingeniören Frisk jemte numera aflidne Hofrättsassessom Ackates Andelin, såsom sysslomän i Aktiebelaget Ruokkastenkoski Jernverks konkursso, samt Handlandesonen Purmeister, som i egenskap af delegare i bolaget och fordringsegare i konkursen tagit sig talan i saken, framhållit, att Kiehäradshöfdingen Ek uti afhandling af den 7 December 1901 och tillägg 541
därtill af den 16 i samma månad med Löjtnanten Lindgren öfverenskommit, att Ek och Lindgren, den sistbemälde för egen del och såsom ombud för Handlandesonen Burmoister, skulle med penningar, hvilka Ek egde anskaffa, inlösa Hjalmar och Ekbeth Burmeisters aktier i bolaget för att, sedan samtliga aktier omhänderfälls af Ek och Lindgren, åstadkomma en för dem vinstbringande redlisation af bolagets egendom, hvarefter Ek med åberopande af berörda aftal och emottagan de af valuta i aktier, som Ek pant satt banken till säkerhet för särskilda honom tidigare beviljade lån, hvilka med omkring tvåhundrasextiosextusen mark öfverstigit aktternas försäljningsvärde, för antydda ändamål och säledes icke för bolagets räkning hos banken upptagit ifrågakomna lån af den 17 och 20 December 1901 att banken, efter det de af Vicehäradshöfdingen Ek upplånade medlen med bankens vetskap användts till inlösen af Hjalmar och Esbeth Burmeistors aktier och dessa fördelats mellan Ek och Löjtnanten Lindgren, sökt ahvälfva bolaget Eks omförmälda gäld genom att anordna det emellan banken och bolaget belefva de låneastälet; att det å bolagets vägnar i lånekontraktet gjorda erkännandet, att de femhundratusen mark, hvartill Vicehäradshöfdingen Eks skuld till banken jämte provision uppgått, kommit bolaget tillgodo, afgifvits i strid med erkliga förhållandet och så mycket mindre kunde för banken grunda någon fordringsrätt som banken icke till bolaget öfverlåtit sitt tillgodohafvande hos Ek samt belaget enligt lag ej egt utan vederlag betala enskild bolagsmans gäld, samt att i följd häraf lånekontraktet blif vit såväl vid förenämnda styrelsesammanträde den 21 Mars 1902, då jämväl bankens verkställande direktor Wilhelm Carlsson och juridiska rådgifvare Advokaten John Ohlsson närvarit och hvarvid till protokollet antecknats, att Vicehäradshöfdingen Eks ifrågakomna gäld, som emellertid oriktigt betecknats såsom aktietgarenes gemensamma skuld, icke kunde utan vederlag öfvertagas af bo342
laget, som och å ofvansagda bolagsstämna den 25 i samma månad godkändt endast under förutsättning, att bolaget framdeles skulle fatta beslut om verkställande af förberörda vinstutdelning, men att sådant beslut vedermera icke kommit till stånd, än mindre slik utdelning egt rum. På grund häraf hafva Vicehäradshöfdingen Hällfors, Ingeniören Frisk och Hofrättsassessorn Andelin samt Handlandesonen Burmeister yrkat, att bankens fordran hos konkursboet blefve nedsatt med del vid uppropet i konkursen anmärkta beloppet af femhundrafemtiotusen mark jämte ränta. Häradsrätten har medels utslag den 10 November 1904 på upptagna skäl m derkänt Aktiebolaget Arbetareringens Banks talan såvidt anginge uti mom C. af 1 punkten i länekontraktet af den 20 Mars 1902 omförmälda femhundratusen mark och den del af låneprovinionen, som belöpte sig därå, eller således femhundrafemtiotusen mark jämte ränta samt förty fastställt bankens fordran i konkursen till en miljon nittiotusen tjugutre mark trettiotre penni med sex procents ränta å etthundratusen mark från den 2 Januari, å behundraåttiotusen fyrahundra tolf mark åttio penni från den 15 Februari, å tjugufemtusen mark från den 5 Mars samt å femhundraåttiofyratusen sexhundra tio mark femtiotre penni från den 2 Juni, allt år 1903, efter afdrag af fyra undratusen mark jämte sex procents ränta därå från den 11 Mars 1903 och fem hundrafemtiotusen mark med sex procents ränta från den 2 April 1902, hvarjämte banken själf finge vidkännas sina rättegångskostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Aktiebolaget Arbetalningens Bank i vadeväg dragit målet, har uti dem den 20 December 1907 väl funnit hurusom Aktiebolaget Kuokkastenkoski Jernverk, sedan Aktiebolaget Arbetarreringens Bank medels förenämnda den 20 Mars 1902 emellan banken och bemälla jämverksbolag upprättade kontrakt, förbundit sig att företräcka Aktiebo laget Ruokkastenkoski Jernverk dels 343
till rörelsekapital dels för anläggning af en såg och ett träsliperi å bolagets egendom Punkakoski ett lån, stort en miljon finska mark, uti kontraktet erkänt, att banken i förskott å lånesumman till bolaget erlagt genom Vicehäradshöfdingen Ek femhundratusen mark samt därefter den 2 April 1902 å sagda belopp äfvensom å de etthundratusen mark, banken letingat sig såsom provision för förmedlingen af ifrågavarande lån, eller å sammanlagdt sexhundratusen mark till banken utfärdat särskild betalningsförbindelse; men emedan tillika utredt blifvit, att omordade femhundratusen mark i själfva verket icke för ofvanuppgifvet ändamål utbetalats till Vicehäradshöfdingen Ek för Aktiebolaget Kuokkastenkoski Jernverks räkning, utan detta penningobelopps beräknade motvärde i svenskt mynt emot tvenne af Vicehäradshöfdingen Ek den 17 och 20 December 1901 i dennes eget namn utfärdade skuldsedlar å etthundrasjuttiotusen kronor hvardera och för annat ändamål långifvits Ek, som vid sistsagda tidpunkt varit hvarken egare af aktier i bemälda järnverksbolag eller vid detsamma i någon egenskap anställd eller för bolaget befullmäktigad, ty och då banken med afseende å hvad i målet inlupit måste anses hafva vid tiden för kontraktets ingående igt kännedom därom, att nästnämnda af banken åt Vicehäradshöfdingen Ek utgifna lån icke i någon förm kommit bolaget till godo, samt banken ej heller visat, att bolaget genom nå gen i laga ordning vidtagen och för bolaget bindande åtgärd öfvertagit betalnings ansvarighet för detsamma, och banken vid sådant förhållande icke vore berättigad att sig till förmån åberopa förberörda af Aktiebolaget Kuokkastenkoski Jernverk uti kontraktet afgifna erkännande, har Hopat ten fastställt det slut, hvari Häradsrätten i saken stannat. Uti Hofrättens dom har Aktiebolaget Arbetateringens Bank anhållit 514
om ändring medels ingifven deduktion, den Vicehäradshöfdingen Hällfors och Ingeniören Frisk samt Handlande vonen Burmeister i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner utredt vara att, sedan Aktiebolaget Arbetateringens Bank, som emot tvenne af Vicehäradshöfdingen Ekden 19 och 20 December 1901 utfärdade förskrifningar långifvit Ek sammanlagdt trehundrafyratiotusen kronor, medels den 20 Mars 1902 emellan banken och Aktiebolaget Kuokkastenkoski Jaaverk upprättadt lånekontrakt förbundit sig att försträcka sagda järnverksbolag en miljon mark samt järnverksbolaget i samma kontrakt erkänt, att banken i förskott å nästnämnda lånesumma till bolaget genom Vicehäradshöfdingen Ek utbetalt ett belopp af femhundratusen mark, hvilket förskott afsett ofvanberörda Eklängifna medel, ifrågavarande kontrakt ej allenast blifvit å bolagsstämma den 25 i sistsagda månad af samtliga aktigare i järnverksbolaget godkändt, utan äfven till alla delar fullgjorts såväl af banken, hvilken afstått från sin fordran hos Ek till förmån för järnerksbolaget, som af bolaget, hvilket den 2 April 1902 åt lanken utfärdat särskild förskrifning å nästnämnda belopp jämte de etthundratusen mark, banken betingat sig såsom provision för förmedlingen af lånet, eller å sammanlagdt sexhundratusen mark; och enär svörda, Vicehäradshöfdingen Ek långifna medel sålunda ingått i det lånebelopp om järnverksbolaget genom kontraktet af den 20 Mars 1902 betingat sig af banken och för hvilket bolaget iklädt sig betalringsskyldighet, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, med ändring af Hofrättens dom och Häradsrättens utslag samt med godkännande af bankens ifrågavarande fordran å femhundratusen mark jämte den betingade räntan. och provisionen därå, fastställa bankens fordran i konkursen till det af banken bevakade beloppet en miljon nittiotusen tjugutre mark trettiotre penni med sex 545
procents årlig ränta å etthundratusen mark från den 2 Januari, å trehundraåttiotusen fyrahundra tolf mark åttio penni från den 15 Februari, å tjugufemtusen mark från den 5 Mars samt å femhundrasettiofyratusen sexhundra tio mark femtiotre penni från den 2 Juni, allt år 1903, likväl efter afdrag af fyrahundratusen mark jämte sex procents ränta därå från den 11 Mars 1903; men i anseende till sakens beskaffenhet får banken själf vidkännas sina umgälder i målet. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: R. A: Witte. A. Henr. Snellmam J. Widsman Julius Nummelin C. J. Fingrén Edvard Pardani 1all. Augusti Eso Lajande 1all. Augusti Eso Lajande A. W. Granström. E. Thesleff. Marraskuun 11 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa entinen Aliupseeri Matti Höög, Kuopion kaupungista, on hakijana sekä samassa kaupungissa asuva Suutari Antti Juho Savolainen, vaimonsa Maria Charlotta Koposen edusmiehenä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 11 päivänä Marraskuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kuopion kaupungin Raastuvanoikeudessa on Antti Juho Savolainen lausunut, että Matti Höög oli 25 päivänä Toukokuuta 1904 Raastuvanoikeudessa valvonut hänen ja 8 päivänä sanottua kuuta kuolleen vaimonsa Kristiina Sofia Koposen 20 päivänä Helmikuuta 1902 tekemän keskinäisen testamentin, jossa oli Läsnä: R. A. W. H. S. C. J. T.  C. A: W. K. 546 No 2180. Såg. 51. R. s. 1908.