Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
herden Gummerus numera tillhöriga ett sextondedels mantal af Hiluniemi skattehemman No 26. i berörde by, genom kontrakt af den 6. Oktober 1887. emot en köpeskilling af tvåhundra femtio mark till belaget " Tre Finland Bond Compangi försålt alla å ett i sagda kontrakt närmare bestämdt, hemmanet underlydande skogsskifte växande furu - och granträd, som obarkade vid nio alnars höjd fylde åtta tum och derutöfver i diameter, att öfverkas under tjugu års tid från berörde dag, men Otto Tiskanen icke varit lagligen berättigad att försälja ifrågakomna träd, enär Heiluniemi hemman vore dess intressenter emellan oklufvet och rårande skog såsom älster af fastighet icke kunde utgöra särskildt föremäl för köpeaftal, som vore för tredje man hindande, omförmälda kontrakt måtte, var hinder af den inteckning, som till säkerhet för kontruktets bestånd utverkats, upphäfvas och Kyrkoherden Gummerus tillerkännas den rätt till hemmanets skog, som honom lagligen tillkomme; och härKyrkoherden Gummerus förklarat sig villig att i sådan händelse till nämnda bolag utgifva det af belaget för omordase träd till Otto Niskanen erlagda fri set tvåhundra femtio mark. I saken hörde, hafva Piaponenten Talvesen och Otto Niskanen framhållit, den förre, att Heiluniemi ett åttondedels mantals skattehemman väl vore dess egare emellan oklufvet, men att egaren af andra hälften af hemmanet Bonden Paul Kananen jemväl försålt skog från sin andel och att Kyrkoherden Gummerus, så han den 20. Januari 1893. tillhandlat sig sin egande hälft af samma hemman, underrättats om att ifrågakomna träd vore till bemälda belag försålda, samt Otto Niskanen, att förberörda kentrakt af den 6. Oktober 1887. blifvit vid hemmanets försäljning till Kyrkoherden Gummerus för denne uppläst och den i kontraktet omförmälda skogen uttryck ligen undantagen från hemmansköpet, och hafva Dispenenten Salveren och Otto Niskanen på dessa grunder anhållit om käromålets förkastande, hvarhos Pisponenten Salvesen förbehållit sig rätt 18
att emot Kyrkoherden Gummerus få särskildt utföra det ansvarspåstående, hvar till dennes i saken utförda talan kunde gifva anledning Efter det Kyrkoherden Gummerus derå påstått Dispenenten Salvesens fällande till ansvar för det denne i sitt skrifttegen afgifna svaromål kränkt Kyrkoher den Gummerus samt sakegarene å innesidor tagit i anspråk ersättning för sina kostnader i målet, har Häradsrätten medelst den 3. April 1897. afsagdt utslag förklarat utredt vara, att sagbolaget ThoFinland Hand lempany" genom kontrak af den 6. Oktober 1887. för en köpeskilling af tvåhundra femtio mark utaf Otto Mikanen köpt omordade träd att öfverkas under tjugu års tid, räknad från sistberörda dag, samt att Kyrkoherden Gummerus sedermera medelst afhandling af den 20. Januari 1893. för ett pris af ettu sen mark tillhandlat sig Otto Niskanens egda andel af förenämnda hemman med alla de förmåner, som dertill hörde eller framdeles kunde delsom ma tillvinnas; men emedan Otto Niskanen vid öfverlätelsen af hemmanet för styrkoherden Gummerus uttryckligen till kännagifvit, att omförmälda stockskog tidigare vore försåld och icke inginge i hemmansköpet, samt inteckning till säkerhet för ifrågavarande kontrakts bestånd vid den tid Kyrkoherden Gummerus blifvit egare af hemmanet varit i detsamma faststäld äfvensom Kyrkoherden Gummerus erkänt, ett han afvetat kontraktet, ty och då den omständighet, att Heiluniemi hemman var oklufvet, så mycket mindre verkade å saken, som Kyrkoherden Gummerus icke gittat bestrida, att skog försålts jemväl från Paul Kananens andel af hemmanet, samt genom omförmälda kentrakt icke sjelfva det jordemräde, hvarå skogen befunne sig, utan endast en del af den derå växande skogen öfverlåtits, har Häradsrätten funnit berörda kontrakt såsom icke stridande mot lag, vara för Kyrkoherden Gummerus bindande samt förty och enär den försålda skogen sålunda icke hörde till de förmåner, som utföljde hemmansköpet, förkastat käromålet; och jemte det Pespenenten Sal20
vesen berättigades att särskildt mot Kyrbokorden Gummerus utföra det ansvars rästående hvartill han möjligen kunde finna förevarande sak gifva anledning, samt Kyrkoherden Gummerus yrkande om Dispinenten Salvesens fällande till ansvar för förelämpning vid sådant för hållande för den gången lemnades utan afseende, har Kyrkoherden Gummerus ålagts att till Dispenenten Salvesen och Otto Niskanen i godtgörelse för deras kostnader i målet, utgifva, åt den förre åttatio och åt Niskanen åtta mark. Hefrätten, under hvars pröfning Kyrkoherden Gummerus i väderag dragit målet, har genom den 24. Maj 1898. deri gifven dem låtit vid Häradsrättens förenämnda utslag förblifva, jemte det Kyrkoherden Gummerus ålagts att med femtio mark ersätta Piiponenten Salvesen för dennes umgälder uti Hofrätten. Uti denna Hafrättens dem har Kyrkoherden Gummerus i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven de duk tion, hvilken disponenten Salvesen i Joreskrifning ordning bemött. Hvad sålunda förelupit och handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande; och alldenstund af hvad i målet förelupit framgår, att Otto Niskanen och Kyrko herden Gummerus vid det dem emellan den 20. Januari 1893. skedda köp angående halfva Heikiniemi skattehemman beggesides förutsatt att ifrågakomna emellan Otto Niskanen och aktiebolaget "TheFinland med Company i ingångna afverkningskontrakt, som blifvit i lägenheten intecknadt och om hvars innehåll hemmerus jemväl vid köpefullfället erhållit upplysning, skulle fortfarande förblifva gällande, fördenskull och enär Kyrkoherden Gummerus sålunda godkänt, att nämnda belag finge tillgodonjuta sin öfverkningsrätt, hvilket godkännande måste anses lika giltigt, som om det afgifvits emedellast till bolaget, samt den omständighet att Heiluniemi hemman vid förberörda kontrakts ingående varit dess egare emellan edeladt icke, på Kyrkoherden Gummerus talan, kan föranleda kontraktets upphäfvande, pröfvar Kejser30
liga Senaten rättvist låta bero vid det slut, hvari domstelarne i hufvudsaken såsom och beträffande rättegångskostnaden stannat Sidkommande åter Kyrkoherden Gummeris i sammanhang med detta tvistemål emot Pisponenten Salvesen väckta ansvarspåståen. de finner Kejserliga Senaten skäl ej heller härutinnan vara af Nyrkoherden Gummerus anförda till ändring i domstolarnes åtgärd, hvari genom Gummerus anvisats att berörda påsta ende särskildt i laga ordning fullfölja, hvar för vid Hofrättens dem jemväl i denna del hemmer att bero, sålunda likväl att Nyrkoherden Gummerus eger utföra denna sin talan obereende deraf huruvida Dispenenten Salvosen välker det af honom mot Kyrkoherden Gummerus förbehållna åtal eller icke I öfrigt eger den af Disponenten Salvesen fordrade ersättning för hans härstädes i saken hafda kostnader icke rum. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Hoga Sann, Dess Senat för Finland/: S. W. Hauberg Den 1 Sytning G. Lauppuskiaet Anmod. Nytens G. Lauppuskiaet Anmod. Nytens Karl Stondertskjöd Den 31 Januari 1900 Hans Kejserliga Majestäts HägutämnOss senats för Finland dom uti ett, på nedsätt reverskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan Sparbanken i Brahestad, sökande, samt under rättegången aflidne Postsprarbanksbokhållaren Edvard Löfbergs uppgifne rättsinnehafvare, hans moder Tofie Löfberg samt systrar Bertha Löfberg och Hanna Lillbjeff, uteblefne svarande, angående fordran: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finlund och Dess Justitte Depar tament, i Helsingfors den 31 Januari 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem inhemtal följande: Till Rådstufvurätten i Helsingfors uti hvilken stad Edvard Löfberg i lifstiden varit bosatt, har Sparbanken i Braheslad, på Edvard Löfberg ågången stämning, anfört, att Edvard Löfberg den 9. Februari 1891 jemte tre andra personer teknat sig, en för aller och alla för en, i profrieborgen för betalningen af det lån6° A. af N. F. S. C. R. INo 95. Pag 232 R. D. 1898
stort 3500 mark, jemte derå utfäst sex procents ränta, hvilket för tiden tjenstförrättande Registratorn i Poststyrelsen Gustaf Fredrik Virpi erhållit från sagda sparbank emot skuldsedel af den 7 i samma Februari månad; och har Sparbanken yrkat att Edvard Löfberg motte förpligtas att i grund af denna sin borgen till Sparbanken utgifva skuldse delns innehåll 3500 mark jemte derå från den 1. Januari 1896 upplupen ogulden ränta äfvensom ersätta Sparlanken rättegångsungälderna i målet. I saken hörd har Edvard Löfberg genmält, att bland hans medborgesmanbefunnit sig Sjökaptenen Fredrik Björkqvist, hvilken kort efter det borgesförbudelsen af honom ingålls aflidit. Och emedan Sparbanken tillåtit Sjökaptenen för Virfeis hustru Sofia Kirpi att uti en af henne å Sjökaptenen Kapis vägnar den 8 November 1891 undertecknad förbindels se ikläda honom i Sjökaptenen Björkqvists ställe enahanda borgen för omaidade lån som Björkqvist för detsamma ingått, utan att Sofia Kerpi varit dertill befullmäktigad; ty och då Edvard Löfberg icke gifvit sitt godkännande dertill, att Sjökaptenen Björkqvists löftesmannaansvarighet i omförmäld måtto iklädts Sjökaptenen Pirpi, har Edvard Löfberg ansett sig vara fri den af honom för mordade lån ingångna borgesförbindelsen samt yrket att Sparbankens talan blefve förkastad och Edvard Löfberg godt gjord för sina umgälder i målet. Sedan Sparbanken bemäll Edvard Löfbergs genmäle har Rådstufvurätten genom utslag den 27. Oktober 1897 utlåtit sig i saken och på upptagna skål ålagt Edvard Löfberg att emot omhänderfående af originala skuldsedeln, behörigen qvitterad, genast till Sparbanken i Brahestad utbetala skuldsedelns innehåll tretusen femhundra mark med sex procents årlig ränta derå från den 1. Januari 1896 tills full betalning följde; hvarhos Edvard Löfberg skyldigkänts att med sjuttio mark eräätta bemälda Sparbank dess umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning 32
lofie och Berthu Löfberg samt Hanna "Idelikejeff efter Edvard Lofbergs emellertid inträffade död, på vad, erlagdt af denne sistnämnde, dragit målet, har medelst dom den 25 Juli 1898 yttrat sig deri, och emedan Sparbanken i Brahestad icke, såsom densamma måste anses hafva ålegat, gittat antingen genom upptande af Sjökaptenen Pispis för Sofia Kapi utfärdade fullmakt eller eljest visa det Sofia Korpi varit af sin bemälde man befullmäktigad att, på sätt som skett, å hans vägnar ikläda sig den af henne ingångna borgen för omförmälda lån samt Edvard Löfberg icke finge antagas hafva med sitt å skuldsedeln tecknade godkännande af Sjökaptenen Kipi såsom medborgesman afsitt uttala vidare än att Edvard Löfberg uhe hade något att med hänsigt till Sjökaptenen Pispis vederhäftighet innan da emot dennes öfvertagande af ifrågakomna borgesansvarighet; ty och alldenstund Edvard Löfberg icke vid sats ens hafva varit i tillfälle att ofvantyga sig om att Sofia Kipi behörig gen befullmäktigats till omordade borgens ingående å Tjokaptenen Sirpis vägnar; fördenskull och då vid sådant förhållande Sjökaptenen Björkqvists rättsinnehafvare fått blifva Björkqvists ingångna borgesansvarighet för lånet qvitt utan att annan behörigen godkänd borgesman styrkts hafva inträdt i Björkqvists ställe i ansvaighet för lånet, har Hofrätten pröfvat rättvist, med ändring af Rådstufvurättens utslag, jemlikt 2. SS: i förordningen den 34 Februari 1873 angående närmare bestämmande af löftesmans ansvarsskyldigget, befria Edvard Löfbergs rättsinnehafvare Sofi och Britha Löfberg samt Hanna Lepibojeff från gäldandet af mer utaf sagda lån jemte ränta an hvad som af detsamma skulle efter hufvudtalet belupit sig på Edvard Löfberg, eller säledes fjerdedelen deraf; hvadan Sofia Löfberg och hennes medparter, i deras meranämnde egenskap, af Hofrätten ålagts att, gemensamt eller den af dem som tillgång egde, till Sparbanken i Brahestad utgifva, emot qvitto åttahundra sjut33
tiofem mark jemte sex procents årlig änta derå från den 1. Januari 1896. tills full betalning skedde, hvaremot bemälde Spärbankes dautöfver sträckta kraf af Hofrätten underkänts såsom obefogadt; med hvilken ändring i Rådstuf varättens utslag dervid beträffande rätte gångskostnaden i nästbemälde Rätt, uti hvilken del skäl till rättelse icke förebragts, fått förblifva, jemte det Spalankens anhållan om godtgärelse för dess i Hofrätten hafda umgälder vid sådan utgång af målet lemnats utan afseende. Uti denna Hofrättens dom har för Sparbanken i Brähl stad i underdånighet sökts ändring. Hvad sålunda förelupet samt handlingarna vidare innehålla hoKejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner Sparlan ken i Brahestud icke hafva års fört skäl till ändring i Röy rättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att Jokuten Karinen blifva. Det alle, som vederbör, till undördning oftenättelse länderHans Kejserlige Majestäts Högde Sann Dess Sonat för Finlands A. af Nyliois Isak Fellman Linders Stenberg, Richard Lönsömi. 38.
No 9. Pag. 224. R.D. 1898. Till Senats för Finland dom uti ett, Finsk öfverutan erlagda afgifter, från Wasa Hof-sättning af rätt inkommit revisionemål emellan Kejserliga ran Kejserliga Thomakaren Thomas Bergenstedts hu Senatins dom ten Rajsa Bergenstedt, från Kan-medföljer orimedföljer och delionen. Den 1. Februari 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Aiga Namn, bava by i Kauhava socken, sökande, samt skräddaremästaren Eustaf Rautamäki och Bondesonen Jakob Wilhelmsson Pelkola, från samme by, uteblifne svarande, angående eganderätten till särskilda byggnaden Silfver uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Depae tement, i Helsingfors, den 1. Februari 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlintima i målet Sig föredragas och af dem inhemtat följande: Sedan en å Autio hemmans mark i ofvannämnde Kauhava by befintlig stuga med dertill hörande uthus, i om Kajsa Bergenstedt genom äktenskapsförord förbehållit sig till enskild ego, tagits i möt till gäldande af Hans landen i Nikolaistad Tuomas SanGde F. H. A. - O. S. - A. B. - 3. F. Tit. etse
ells hos makarne Bergenstedt egande fordran, utgörande jemte utsökningskostnader tvåhundra femton mark sextiofem penni, samt dessa byggnader den 11. Januari 1874. sålts å exekutin auktion och för en köpeskilling af tuhundra sjuttio mark inropats af Jakob Pelkola äfvensom denne sederme ra föryttrat desamma åt Gustaf Hantamäki, hafra Thomas och Kajsa Angenstedt, efter stämning å Gustaf Kautamäki, vid 1895. års lagtima höstting i Kauhava sockens tingslag utfört sådan talon, att emedan makarne magenstedt, efter det omförmälda utmäl ning vidtagits, med Jakob Pelkola träffat aftal, att denne, åt hvilken måkaina Bergenstedt utfärdat en tre år derefter till inlösen förfallen skuldsedel å trehundra mark, skulle betala Handlanden Januels fordran hos makarne Borgenstedt och sig till säkerhet å den blifvande exekutiva och tionen inropa de i mät tagna byggnaderna, utan rätt för Pelkola att före skuldsedelns förfallotid afyttra dsamma samt Gustaf Rautamäki, då han köpt byggnaderna af Pelkola, egt kännedom om att denne saknat besogenhet att sälja dem, det emellan den sistbemälde och Jakob Pelkola ingångra köpet måtte upphäfvas och Hauta mäki förpligtas att till makarne Bongenstedts fria förfogande genast afträda ifrågavarande byggnader af vensom godtgöra dem kostnaderne å rättegången. Efter det jemväl Jakob Pelkola genom kungörelse i Finlands officiella tidningar blifvit i saken instämd, men icke kommit tillstädes, äfvensom Tustaf Rautamäki metsagt käromålet, har Häradsrätten genom utslag den 28. April 1897. yttrat sig, att alldenstund utredt vore, såväl att Jakob Pelkola på exekutiv auktion inköpt ifrågavarande byggnader som och att Enstaf Hautamäki sedermera på grund af det vid samma auktion förda protokoll af Jakob Pelkola tillhandlat sig sagda byggnader, fördenskull och då makarne Bergenstedt, emot 36
Gustaf Hautamäkis bestridande, icke gittat styrka, att den sistnämnde haft kännedom derom att Jakob Pelkola då ännu icke varit berättigad att försälja byggnaderna, kunde Gustaf Hautamäki, som i god tro tillhandlat sig byggnaderna, icke åläggas att afträda desamma till makarne Bergenstedt, utan ogillades käromålet, jemte det rättegångskostnaderna parterne emellan qvittades; dock lemnades makarne Bergenstedt öppet att särskildt i laga ordning af Jakob Pelkola söka ersättning för den kostnad och skada de kommit att lida derigenom, att Pelkola innan den i aftalet uträtta tid tilländagått försäll ifrågakomna byggnader. Hefrätten, under hvars pröfning bland andre Kajsa Bergenstedt i vädeväg dragit målet, har medelst dom den 22. Juli 1898. låtit bero vid Häradsrättens utslag, hvarhos Kajsa Bergenstedt ålagts att till Gustaf Hautumäki gälda afgifterna för hans exemplar af Hofrättens dom med femton mark åttatio penni. Uti denna Hofrättens dom har Kajsa Bergenstedt i underdånighet anhållit om ändring. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande, och finner Kejserliga Senaten hvad Kajsa Bergenstedt härstädes anfört icke föranleda än dring i det slut, hvaruti Hofrätten genom dess förberörda dom stannat och hvarvid förty kommer att förblifva. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder 1o Hans Kejserliga Majestäts Higa Namn, Dess Senat för Finland: Till kangdere Stor Ljellus T. W. Hangders Isacsson C: Herr. Börenius Skattehemman Adolph Aminoff
Helmikuun 3 päivänä 1900 Keisarillisen Majestatin Korkonosa Finnsson Kanen Suomen Senaattinsa tuomiomaksuitta Viipurin Hovioikeudesta tulleeseen nostajuttuun, jossa Talollinen Pekka Heikinpoika Kaukinen, Muelan pitäjän Kaukilan kylästä, en hakijana sekä hänen veljensä Talolliset Tuomas, Mikko, Wilho ja Juhana Heikinpojat Kaukinen ynnä veljenpoikansa Talollinen Matti Kaukinen, myöskin Kaukilan kylästä, tulematta jääneinä vastaajina, ja joka juttu koskee häätämistä: Annettu Keisarillisessa Suomen lenaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, 3 päivänä Helmikuuta 1900. Keisarillinen Senaatti on Ilsellensä esityttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Pekka Nankiselle toimitetun manuun nojalla ovat Tuomas Raukinen ja hänen ylläluetellut asiakumppaninsa Muolan ja Heinjoen pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatineet, että koska Pekka Haukinen välikirjalla 19 päibom Läsnä: F. H. H; - C. G. G; F. - A. S. A.ff 38 No 104. Såg. 254. R. D. 1898.
vältä Lokakuuta 1882. eli Tuomas Kankiselle ja hänen asiakumppanaillensa luovuttanut osuutensa asiallisten yhtei sesti omistamasta relssitilasta No 2 edelläsanotussa Raukilan kylässä, mutta Pekka Kaukinen siitä huolimatta oli vuonna 1892 Tuomas Kaukisen ja hänen asiakumppaniensa suostumuksetta tilan metsäpalstalle rakentanut itselleen tuvan ja kieltäytynyt sitä poismuuttamasta, Pekka Kaukinen siihen laillisesti valvoitettaisiin sekä tuomittaisiin maksamaan korvausta Tuomas Kaukisen ja hänen asiakumppaniensa oikeudenkäyntikustannuksista. Kanteen johdosta Pekka Kaukinen on vastannut, että hän perittyään vanhemmiltaan osan puheena olevaa relssitilaa, oli ynnä Tuomas Kankinen ja tämän asiakumppanit 4 päivänä Lokakuuta 1882 Pekka, Tuomas, Mikko, Wilho ja Juhana Kaukisen veljeltä ja Matti Kaukisen isän veljeltä Antti Heikinpoika Kaukiselta ostanut hänen osuutensa sanotusta tilasta ja ettei Pekka Kaukinen ensiksimainitula kaupalla 19 päivältä samaa kuuta ellut myynyt muuta kuin perintöosansa eikä ainakaan missään tapauksessa vaimonsa Katariina Kaukisen naimaosaa siitä tilanosasta, minkä Pekka Kaukinen eli Antti Kaukiselta ostanut; ja kun Pekka Kaukinen ja hänen mainittu vaimonsa siis edelleen omistivat osan tilasta, on Pekka Kaukinen vastustanut kannetta. Sen jälkeen on Kihlakunnanoikeus, jossa myöskin Katariina Kaukista on anasta kuultu, 1 päivänä Lokakuuta 1897 julistamassaan päätöksessä katsonut laillisesti selvitetyksi että Pekka Kaukinen oli 19 päivänä Sekakuuta 1882 Tuomas Krukiselle ja hänen asiakumppaneillensä myynyt myöskin Pekka Haukisen 4 päivänä samaa kuuta Antti Kaukiselta os taman osan edellämainitusta tilasta, johon tilanosaan Katariina. Honkisella eli ollut naimaoikeus; mutta koska Statariina Kaukinen eli myöntänyt menneensä naimisiin. Pekka Kaukisen kanssa ennen 1 päivää Tammikuuta 1890 ja Pekka Kaukinen siis, 23 päivänä Maaliskuuta 1807 annetun selityksen mu39
kaan, verrattuna 15 päivänä Huhtikuuta 1889 annettuun asetukseen, oli ollut oikeutettu vaimonsa suostumuksetta myymään myöskin hänen perimysmaansa oikeastaan hänen naimaosansa avioliiton aikana ansaittuun kiinteimistöön, sentähden ja kun Pekka Kaukinen ei edes ollut voinut väittää että hän muulla perusteella olisi ollut oikeutettu rakentamaan itsellensä asuntoa Tuomas Haukisen ja tämän asiakumppanien tilanosan maalle, harkitsi Kihlakunnanoikeus oikeaksi velvoittaa Pekka Nankisen häätämisen uhalla tilanosalta heti poismuuttamaan, jonka ohessa Pekka Kaukinen velvoitettiin kolmellakymmenellä markalla korvaamaan Tuomas Kankisen ja hänen asiakumppaniensa kustannukset oikeudenkäynnissä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pekka Kaukinen oli vetoamalla saattanut pitun, on tuomiolla 10 päivältä Syyskuuta 1898 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden edelläsänetun päätöksen varaan, minkä ohessa Pekka Raukinen on velvoitettu hanen riitakumppaneillensa suorittamaan 40 maksut heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Pekka Raukinen alamaisesti anonut muutosta. Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkiakseen ja sen ohessa että Pekka Kaukisen anomus jutun lykkäämisestä takaisin Kihlakunnanoi keuteen oikeettomana hyljätään, katsoo Keisarillinen Senaatti ett'ei Pekka Raukinen ole esiintuonut syytä muuttaa. Hovioikeuden ylläkerrottua tuomista, jonka varaan asia siis jääpi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin. Korkeassa Nimässä, Hänen Suomen Senaattinsa: S W Klemberg G. Hangenskiut Oscar Lysius August ybergh Adolf Aminoff
Helmikuun 5 päivänä 1900. Keisarillisen. Majesteetin Korkassa Timossä, Hänen Suomen Senaallensa tuomionostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Talollisenleski Maria Elisabeth Hiltunen, Kuopion pitäjän Pellesmäen kylästä, on hakijana ja Kuopion kaupungin Rahatoimikamari vastaajana ja joka juttu koskee lahjotusvarojen käyttämistä: Annettu Keisarillisessa Tuomen Senaatissa ja Sen Oikeusosaston sa, Helsingissä, Helmikuun 5 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itselken esityttänyt juttuun kuuluvat asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut seuraavat tiedet: Maria Elisabeth Hiltunen en, toimitettuaan haasteen. Rahatoimikamaille Kuopion kaupungin Maastuvanoikeudessa lausunut, että hän oli lahjakirjalla 24 päivältä Syyskuuta 1887 luovuttanut maisuutensa Kuopion kaupungille ja Kuopion maaseurakunnalle, puolet kun pasellekin, muun muassa sillä ehdolla, että korko pääomasta, joka "väkitellen Säsnä: t. af 1. SS. H. B. - S. C. R. J. 1191 No 105. Såg: 178: R. 9,1898