Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
rende innehafvande plantager med derå befintlig åbyggnad samt den trädgårdens område ingående återstå ende delen af Borgare hagen, i anledning hvaraf Commissionen anmodat Magistraten att utse ombud att vid Commissionens möte den 21 Mars 1825, då ofvanantydela värdering skulle verkställas, bevaka stadens rätt; att Magistraten uti memorial af den 19 Mars 1825 meddelat bommer sionen, att som anläggningen af ifrågavarande trädgård och frammadplats afsage förskörande af denna nyd till stadens gemensamma nytla och nöje, samt upplåtande till detta ändamål af stadens domerads jord icke innebure någon abelinahan deraf, så gjordes, enligt Magistatens med Borgerskapets äldste fattade beslut, icke af staden något påstående om ersättning för hvad af Borga rehagen i omförmäldt afseende hemme att användas; hvarjemte stadens utsedde ombud Madmannen Lampa, vid Commissions möte den 21 Mars 1825 förklarat att då stadens donera de jord begagnades på sätt förenämnde vore, deremot icke vore något att erinra, men att, i händelse dervid annor lunda i en framtid komme att förlaras, Magistraten borde taga marken under disposition; att Landshöfdingen i lånet, sedan Uuversitetets förflyttning till Helsing fors öfverhetligt påbjudets och Hans Kejserliga Majestäl i nåde förordnat att en botanisk trädgård för Umversitetet komme att i Helsingfors anlaggas, uti embets memorial anmodat Fogisträten i Helsingfors att till Landshöfdingen insända upplysningar angå ende de platser, som till sagda ända väl föreslagits och uppgift huruvida och så hvad vilkor någon af dem kunde för ändamålet upplåtas; i anledning hvaraf Magistraten uti svarsskrifvelse af den 29 Januari 1829 anmält, det ela dens äldste ansett sig icke kunna af lemna något yttrande innan upplyst blifvit på hvad ställe trädgården komme att anläggar och huru många tunnor
land jord dertill skulle erfordras att Landshöfdingen uti memorial unler slutet af år 1829 emellertid under fattat Magistraten, att Hans Kejserliga Majestät med afseende å Daniel broms för Alexanders Universitetet samt Generalguvernörens i ämnet gjorda framslättningar funnit godt bifalla att en å bilagd plankarla utmärkt del af den enligt nödigt faststäld plan för Helsingfors stad till offentlig träd gårds anläggning derstädes, bestämda plats skulle till inrättande af betanisk bädgård åt Alexanders Umiversitetet upplätas, samt derefter i skrifvelse af den 17. Mars 1830 anmodat Magistraten att förbjuda den perron, som på inlefvenad åtagit sig inrättandet af den offentliga promena den, att vidare laga befallning med den del deraf, som sålunda blifvit till botanisk trädgård upplåten, att staden, då Hans Kejserliga Majestät, sålunda utan att stadens myndigheter blifvit i tillfälle att underdanigt yttra sig, åt Universitetet till inrättande af botanisk trädgård upplåtet ett merade, som icke blifvit staden i laga ordning frånhändt och för hvars ifrigo rande i och för omplanering till offent lig promemadplats staden uppoffrat ett förre belopp, enligt Drälselkammarens mening icke blifvit beröfvad eganderät ten till sagda område, hvilket äfven frånginge af Ekonomie Departementets i Kejserliga Senaten utslag den 9 Februari 1834, hvarigenom Lammedels Förvaltnings Commissionens talan att af Alexanders Universitet blifva tiller känd lören för den till botanisk trädgård bestämda marken, hvilken talan stödt sig på den af Commissionen by sta åsigt att ett frånhandande af marken i sjelfva verket egt rum, af Senaten förkastats, bland annat, på den grund att marken i fråga varit till allmän tradgård bestämd och Hans Kejserliga Majestäts förordnande om bölaniska trädgårdens anläggande derstädes icke till förandradt förhållande härutinnan föranledde;
att om det således mäste anses otlifelaktigt att staden bibehållit egande rätten till den mark, som upplätits till begagnande såsom betalisk trädgård, dadens eganderätt till de tilländningar, hvilka under tidernas lopp uppstätt invid stranden af den ursprungligen upplatna marken än mindre kunde ifrågasallas, enär, äfven om lankbart vere att staden utan dess hörande skulse beröfvats eganderätten till trädgårds marken med den begransning den en ligt då upprättad karla hade, förordnandet härom i ingen händelse hunde tokas så nästäckt, att staden dergenom skulle frånhands jemväl eganberätten till sådan mark, som genom tilländningar och utfyllningar uppsto de invid den förstnämnda marken; samt att emellertid just dylik tilandningsmark, till hvilken Auverne tel aldrig erhållet någon som helst dispositionsrätt, hufvudsakligast bom me att för den tillägnade framenadvägen lagas i anspråk, och som Universitetet således endast innehade nyttjanderätten till botaniska bödgårdens mark, hvaraf följde att de inskränkningar i dispositionställen till den samma, som redan tidigare vid markens upplåtande å arrende från stadens sida vidtagits, vore äfven för U niversitetet bindande, samt Magistraten och stadens äldste å 1767 upp talt det vilkor att så mycket å göedan lemnades öppet till väg, att stådens innevanare icke hindrades att få beljena sig af stranden, har Protocolkommaren återhemtat sin i stämning gen angifna talon Uti afgifvet näromål har Universi dels Consistorium motsagt Trälselkom marens talan, hvarå Frälselkammaren ytterligare anhållit att, för den handel ne Universitetet icke kunde åläggas att till den föreslagna vägen afstå något af det till botamisk trädgård i nåder bestämda område, staden måtte förklars berättigad att till vägens anläggande begagna sig af den mark som invid sagda omräde genom tillandning uppstått
Härefter har Rädstufvurätten medelst utslag den 24 Januari 1898 i saken utlåtit sig och funnit det omräde, som enligt ofvannämnda nädiga förordnande afskiljts från den enligt byggnadsplänen för Helsingfors stad till offentlig promenad - och trädgårds anläggning bestämda platsen och upplåtits till Ryserliga Alexanders Universitetet i afse ende å en botansk trädgårds anläggande, af Universitetet icke innehafvas vars sig på liga eller med de vid behgare utarrendering af plöfven bestämda vilkor, utan tvärtom besittas utan några förbehåll, som till stadens förmån i ett eller annat afseende inskränkte Universitetets fria försagande öfver området för uppgifvet ändamål, hvarföre och då vid sådant förhållande äfven den ringa brandtillväxt och den af Universitetet på stadsmyndigheternas framställning bekostade vansenliga utfyllning, hvarmed området i någon män utvidgats, enligt Rådstufvurättens mening på närmare angifna grunder tillkomme Universitetet, Rädstufvurätten förkastat Prälselkam marens i saken utförda talan. Hofrätten, under hvars pröfning Prälselkammaren i vadeväg dragit saken, har genom dom den 18 Februari 1899 finnit Tratselkammaren icke hafva anfört skäl till ändring i Rådstufvurattens utslag, såvidt Universitetet deri genom förklarats hafva genom förodvandet af år 1829 tillerkänts fri förvaltningsrätt till det deri omnämnda ombade och Drätselkammarens talan om Consistorii förpligtande att till nu ifrågavarande vägvänläggning afstå större eller mindre del af berörda om rade underkänts, hvarvid alltså fäll bemen alldenstund eganderätten till vist område i stad icke utan särskildt af tal medförde rätt till annan mark anden, som åt egaren ursgangligen blifvit öfverlåten och sålunda icke heller till sådan mark, som inom stadens gränner genom tillandning invid det öfverlåtna området möjligen kunde uppstå, samt Universitetet således ej helber egde rätt till den mark, som va
re sig genom vattnets sänkning eller ut fyttning uppkommit utom det till betanisk trädgård bestämda området, och hvilken mark otgifvelaktigt tillhörde Helsingfors stad såsom egare till vattnet; fördenskull har Hofrätten, med ändring af Rådstufvurättens utslag härutinnan, berättigat Helsingfors stad att till anläggande af förenämnda väg begagna sig af omordade tilländningsmark, sedan gränsen emellan densamma och området för botaniska trädgården derföre innan blifvit i behörig ordning uppgån gen och i händelse af läst genom läga kraft vunnet utslag bestämd samt Viivoisitetet, som på anmaning af stadens myndigheter i god tro genom utfyllning åstadkommit en del af ifrågavarande tilländningsmark, blifvit af sladen ersatt för de kortnader Under sitetet för utfyllningsarbetet fått vid kännas, om hvilken ersättnings belopp karterne, derest de ej kunde i godo derom öfverenskomma, egde särskildt tvista Uti Hofrättens dom hafva Prätselkammaren och Consistorium ömsesides underdånighet anhållit om ändring medelst ingifna deduktioner, hvarefter Consistorii ändringsansökning blifvit af Trätalkammaren i föreskrifven ordning bemält Hvad sålunda förelupit och hand lingarna i målet vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finne hvarken Drätselkamma ren eller Consistorium hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberöda dom, vid hvilken förty kommer att förblifva Det alle, som vederbör, till underdång af terrättelse länder 1. Hans Kejserliga Majestäls kyr. Somn Dess Senat för Finland A. af Nyborg. Oscar Gylling. Ludvig Stenberg Ruhan Adestam 1 W. Klungsell Henr. Berenius August Nybergh Juhan Serlachius Axel Charpentier
Den 25. Maj 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Arkitekterne Waldemar Wilenius och John Pettergren, hvardera från Helsingfors stad, gemensamt sökande, och Drätselkammaren i samma stad, svarande, angående nedanomförmälda emot sagda stad utförda talan: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 25. Maj 1900. Kejserliga Senaten har liitit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är ifråga, inhemtat följande Sedan Stadsfullmäktige i Helsingfors medelst den 9. Mars 1896. utfärdad kungörelse uppmanat huggade arkitekter och konstnärer att till Stadsfullmäktige inkomma med förslag till Senatstorgets i nämnde stad förskonande antingen genom anläggning af skvärer derå eller på annat sådant Bde: A. af N. G. S. A. N. R. I. P. W. 2. Pag. 102. R. D. 1899. No 664.
rätt, som vore egnadt att låta det å sagda torg upprästa kejsarmonumentet framstå till sitt fulla värde och derjemte förlåna platsen ett med de omgifvande byggnadsverken härmonieran de utseende, samt tillika föreskrifvit, att förslagen, hvilka senast den 1. derpåföljande Augusti borde inlemnas till Drätselkammaren i staden, skulle uppgöras i plan - och perspektioteckningar efter i kungörelsen närmare angifna skulder samt åtföljas af noggranna beräkningar öfver kostnaderna för, bland annat, sjelfva anläggningen, hvilka kostnader icke finge öfverstiga 150, all mark, äfvensom meddelat ej mindre att förslagen komme att underkastas jemförande granskning af en utaf fem personer sammansatt jung, hvars medlemnar af Stadsfullmäktige skulle utses, än att det förslag, hvilket af juryn bedömdes såsom det bästå, skulle belönas med ett pris af 3000. mark, så hafva, utom andre, tre särskilda med 1863. " Som dömmen" samt två kopflåtade qvadrater, signerade förslag inom utsatt tid till Drätselkammaren inlemnats; derå den för granskning af de taflande projekten till satta jurgen uti ett den 7. Oktober 1896. till Stadsfullmäktige afgifvet utlåtande framhållit, att det med 1863. betecknade förslaget visserligen af juryn enhälligt betraktats såsom det bästa, men, enär icke något af de inlemnade förslagen kunde utan väsentliga ändringar tjena såsom plan för utförande af försköningsarbeten å ofvanomförmälda torg samt afsigten med ifrågavarande pristaflan och det af Stadsfullmäktige utfästa höga priset måste anses hafva varit att erhålla en för ändamålet fullt användbar plan, förklarat sig icke kunna tilldela någon af de täflande berörda pris hvarförutom juryn anmält att planteckningen till det med 1863. i sig nerade förslaget afveke från de af studsfullmäktige uppstälda vilkoren i så måtto, att detsamma vore upp
gjordt i betydligt större skala än den af Stadsfullmäktige bestämde: Efter det Stadsfullmäktige vid sammanträde den 20. Oktober 1896. godkänt omordade jurys åtgärd, såvidt densamma afböjt utgifvandet af ofvanberörda pris a 3000. mark, hafva Arkitekterne Wilenius och Pettergren, efter stämning å Drätselkomma. ren till Rådstufvurättens i Helsing fors sammanträde den 23. Februari 1898., vid sagda Rätt, under uppgift att de vore egare: Wilenius till förslaget Tour elhänneur, samt Pettergren jemte Arkitekten Ernst G. Hedman, från Helsingfors, till det med, två hopflåtade qvadrater betecknade förslaget, anfört, att juryne af Stadsfullmäktige godkända tillvägagnande vore oriktigt derutin. nan, att juryn, med åsidosättande af sitt uppdrag att afgöra, hvilket projekt bland dem, som uppfylde vilkoren för ifrågavarande täflan vore det bästa och förty borde tilldelas det utfästa priset, afstyrkt detsammas utgifvande, samt att Stadsfullmäktiges i saken fattade beslut, enär Fullmäktige utan förbehåll förbundit sig att åt den, som vid jemförande granskning befunnes vara egare till det mest förtjenstfulla förslaget, såsom pris utbetala förberörda belopp å 3000 mark, innebure ett brytande af Fullmäktiges i inbjudningen till täflan gentemot Wilenius och Pettergren i egenskap af taflande uttryckligen åtagna förpligtelse, hvarföre Wilenius och Pettergren yrkat Helsingfors stads åläggande att genom en sakkunnig nämd, hvars tillsättande ankomme på staden eller hvilken, i fall staden afstode från denna sin rätt, borde på stadens bekostnad af Rädstufvurätten utses, låta afgöra frågan, hvilket af de förslag, som uppfylde vilkoren för täflan, vore att anses såsom det bästa samt att derest detta förslag tillhörde Wilenius eller Pettergren till dess egare erlägga omordade 3000. mark.
Genmäle affordrad har Drätselkammaren framhållit att, i fall Stadsfullmäktiges ofvanbeskrifna kungörelde kunde tolkas så, att Fullmäktige förbundit sig att ovilkorligen utgifva det af dem utlofvade priset utan afseende å täflingsprojektens använd varhet, egaren af det med 1863. " betecknade förelaget bort på grund af gransk ningsnämndens utlåtande komma i åtnjutande af sagda pris, enär den förmella brist jurun funnit vidtula sistantydda förslag kunnat, i betraktande deraf att Stadsfullmäktige med täflingen afsett att erhålla, ingalunda några i viss skala uppgjorda teckningar, utan användbara förslag till försköningsarbeten å Finatsborget, af Stadsfullmäktige fränses. Så grund häraf och då nästberörda förslag icke tillhörde någon af motpärterne har Drätselkammaren emotsett käromålet förkastande. Sedan emellertid Stadsfullmaktige i Helsingfors blifvit i saken indragne och deri hörde, har Karl stufvurätten medelst den 27. April 1898. afkunnadt utslag, såvidt derom numera är fråga, utlåtit sig; och på anförda skäl ålagt Helsingfors stad att för det hästa af de inlemnade förslagen till förskonande af Senatstorget i Helsingfors, såvidt detta tillhörde Arkitekten Wilenius eller Arkitehten Pettergren, utgifva det utfästa priset tretusen mark, i hvilket hänseende Helsingfors kommun förpligtats att inom två månader, efter det Rådstufvu rättens utslag vunnit laga kraft, tillrätta en af sakkunnige bestående nåmd, som egde pröfva, hvilket af förslagen vore att betraktas såsom det bästa samt Arkitekterne Vilenius och Pettergren berättigats att, derest Helsingfors stad uraktlåte att inom föreskrifven tid utse medlemmar i den sålunla påbjudna nämden, på stadens bekostnad tillsätta en dylik nämd, hvari borde inväljas tre ojäfvige och sakkunnige personer, hvilka det sedermera ålåge att i enlighet med bestämningarna i förenämnda kungörelse för
ofvanantydt ändamål granska de täflande förslagen Hofrätten, under hvars granskning Drätselkammaren i Helsingfors på förbehållet vad dragit målet, har genom dom den 21. April 1899. deri yttrat sig och funnit Stadsfullmäktige i Helsingfors väl hafva genom omordade kungörelse iklädt Helsingfors stad förpligtelse att, sedan de förslag till Senatsborgets i staden förskörande, som i följd af sagda kungörelse till Drätselkammaren inom utsatt tid inkomme, blifvit af en utaf Stadsfullmäktige utsedd juri underkastade jemförande granskning, utgifva för det förslag, som dervid bedömdes såsom det bästa, ett pris af tretusen mark, men emedan denna jurd, efter att hafva ingått i slik granskning af samtliga för antydda ändamål afgifna förslag, uti sitt utlåtande om deras företräde för hvarandra tillerkänt hvarken Arkitekten Wilenius eller Arkitekten Pettergrens förslag nyssnämnda egenskap samt Arkitekterne Wilenius och Pettergren vid sådant förhållande, oberoende af hvad juryn i öfrigt tillgjort, icke egde någon å städens omordade förpligtelse grundad rätt att komma i åtnjutande af ifrågavarande pris, ty har Hofrätten upphäft Rådstufvurättens motvädjade utslag härutinnan samt förkastat Arkitekterne Wilenius och Petbergrens i förestående måtto utförda talan, vid hvilken utgång Arkitekten Vilenius anspråk på godtgörelse för honom i målet uti Hofrätten åbragta umgälder lemnats utan afseende. Uti Hofrättens dom hafva Arki tekterne Wilenius och Pettergren gemensamt i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduk tion, den Drätselkammaren i föreskrifven ordning bemött. Hvad sålunda förelupit samt handlingarna vidare innehålla har Kyserliga Senaten tagit i öfvervägande; och emedan Stadsfullmäktige genom ofvanberörda kungörelse inbjudet hugade arkitekter att till Stadsfullmäktige inkomma med förslag till Senats
torgets i Helsingfors förskörande på sädant mitt, som vore egnadt att låta det å torget upprästa Kejsaremonumentet framstå i dess fulla valör och derjemte förlåna platsen ett med de omgifvande byggndsverken härmonerande utseende, anser Kejserliga Senaten sagda kungörelse, hvari Stadsfullmäktige iklädt. Helsingfors stad förpligtelsen att, sedan en af dem utsedd jurij under kastat de i följd af kungörelsen till Drätselkammaren inom utsatt tid inkommande förslagen jemförande granskning belena det förslag, hvilket af peryn bedömdes såsom det bästa, med ett prisaf tretusen mark, härutinnan böra för stås sålunda, att sagda pris blifvit utfäst endast för det bästa bland sådana i berörda afseende till Stadsfullmäktige ingifna förslag, som af juryn annäges vara fullt eller åtminstone utan våsentliga ändringar användbara för Tenatstorgets försköning på antyckt sätthvarföre och då bemälde jurd, efter att hafva ingått i granskning af samtliga för nämnda ändamål aflemnade förslag, uti afgifvet utlåtande förklarat ej något af dessa förslag kunna utan vasentliga ändringar tjena till efterföljd, samt Arkitekterne Wilenius och Petter gren alltså icke ega någon å stadens emförmälda förpligtelse grundad rätt att komma i åtnjutande af redansagda pris, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist låta bero vid det slut, hvari Hofrätten genom dess dom i saken stannat. Pet alle, som vederbör, till underdång efter rättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. Oscar Gyllberg A. af Nyborg. Oscar Gyllberg G. Langenskrift. Richard Edestern August Österg P. W. Lybeck.
Den 28 Maj 1900. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Grönblom, från Tammerfors stad svarande, angående afhysning: Gifvet uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitia Departement, i Helsingfors, den 28 Maj 1900 Kejserliga Senaten har låtit händ lingarna i målet sig föredragas och at dem såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Wid Häradsrätten i Kangasala och Messu by socknars tingslag har Henrik Ahlgren, efter Bankdirektören Grönblom ågången skriftlig stämning till 1896 års vinterting i tingslaget, anfört att Henrik Ahlgren genom kontrakt af den 5 December 1888, åt Bank direktören Grönblom samt Handlandene Osk Aaf P - G. L - A. P. R. I. O. K. No 688. Pag. 120 R. B. 1890. Dess Senats för Finland dom uti Finsk öfverett, på nedsall revisionskilling, sättning af från Åbo Hofrätt inkommit mål Kejserliga emellan Rusthållaren Henrik Ahl-Senatens dom gren, från Järvensivu enstaka rust medföljer håll i Messuby socken, sökande, originala samt Bankdirektören Malmar expeditioner
i Tammerfors stad Emil Wesander och Henrik Grönlund under firma Järvensivun tiilitehdas arrenderat ett Ahlgrens egande Järvensivu rusthåll underlydande jordstycke utan att legostämmans längd i kontraktet utsatts, samt att Bankdirektören Grönblom, hvilken sedermera blifvit ensamegare till det å sagda arrendejord uppförda tegelbruk, icke efterkommit honom utaf Ahlgren den 19 December 1893 meddelad uppsägning af omförmälda lega, och har Henrik Ahlgrén förty yrkat Bankdirektören Grönbloms förpligtande att från Järvensivu rusthålls mark bortflytta samt liga honom tillhöriga byggnader samt öfverlemna marken till Henrik Ahlgrens fria förfogande, hvarjemte Abel gren anhållit att blifva godtgjord för sina umgälder å rättegången. I saken hörd har Bankdirektören Grönblom genmält, att vid ifråga varande arrendeaflats ingående legostämman öfverenskommits till femtio år, hvarom äfven uttrycklig bestämning influtit uti konceptet till ofvan åberorade kontrakt, ehuru densamma af förinseende utelemnats ur de renskrifna exemplaren af kontraktet, hvarföre och då således ännämnda kontrakt till säkerhet för hvars bestånd jemväl inteckning var meddelad i Järvensivu rusthåll, fortfarande vore bindande för Henrik Ahlgren, Bankdirektören Grönblom emotsett förkastande af käromålet. Sedan vittnesförhör i målet egt rum, har Häradsrätten medelst utslag, afkunnadt den 10 September 1898. deri utlåtit sig och på upptagna kälålagt Bankdirektoren förblom att genast från Järvensini rusthålls mark bortflytta ofvannämnda tegelbruk samt till Henrik Ahlgrens fria förfogande afträda den af Bankdirektören Grönblom å arrende innehafda marken Hofrätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i väderag dragit målet, har medelst dom af den 25 April 1899 deri yttrat sig och förklarat utredt vara att kontrahenterna vid 347
aftalet om ifrågavarande arrende öfverenskommit att legotiden skulle fortfara i femtio år samt att bestämning derom äfven ingått i det rörande sagda aftal uppsätta och för kontrahintana upplästa koncept kontraktet, men att berörda tidskestämning sedermera vid renskrifningen af de åt parterne öfverlemnade och af dem jemte finge kontrahenter undertecknade exemplaren af kontraktet af förbinende deri icke influtit; i anseende hvartill Hofrätten med upphäfvande af Häradsrättens derom meddelade utslag, förkastat Henrik Ahlgrens i saken utförda talan samt tryggat Bankdirektören Grönblom vid den honom sålunda tillkommande besittningsrätten till arrendemarken med den rätt lag förmår, vid hvilken utgång af saken allt vidare yttrande i anledning af Henrik Ahlgrens vadeinlaga förfallit. Uti denna Hofrättens dom här Henrik Ahlgren i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, hvaraf Bankdirektören Grönblom uttagit disposition, utan att han dock sedermera bemätt densamma. Hvad sålunda förelupit och hand lingarna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande och finner lagligen utredt ej mindre att, då Henrik Ahlgren den 4. December 1588 med Bankdirektören Grönblom samt Handlandene Wesander och Granlund aftalat att åt dem på arrende upplåta ofvanberörda jordstycke under Järvensivu rusthåll, kontrahenterna öfverenskommit att detta aftal skulle gälla i femtio år, än äfven att bestämning derom införts uti det rörande sagda aftal i koncept upprättade och för kontrahenlena upplästa kontrak tet hvarföre och enär jemväl styrkt blifvit att omförmälda tidstämning af förbinende utelemnats från de renskrifna exemplaren af berörda kontrakt, uti hvilka jemväl flera bestämningar förutsätta viss arrendetid, samt emot Bankdirektoren Grönbloms bestridande ej visadt är att det renskrifna, af kontraken348