Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Broder. - Adam. hemman R. A. Broder. - Adam. hemman C. J. Tingren. lall. Augusti Wälikiljander. Ossianottaunen Marraskuun 22. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusta koskevassa nostajutussa, jossa Kauppias Ekvard Elias Orell eli Roine ja hänen vaimonsa Elsa Fredriikka Orell eli Roine Maarian pitäjän Raunistulan kylästä, yhteisesti, ovat hakijoina sekä Torpparinleski tera Matilda Lundén, Uudenkaupungin maaseurakunnasta, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22 päivänä Marraskuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Turun ja Porin läänin Kuvernöörille antamassaan kirjoituksessa ja, asia riitaisena lykättyä Oikeuden ratkaistavaksi, Liedon ja Maarian pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kna Matilda Lunden vaatinut, että Edvard Elias Roine, Elsa Fredriikka Roineen edusmiehenä, velvoitettaisiin Vera Matilda Lundenille, tämän kuolleen miehen Torppari Kaarle Läsnä: R. A. W. - E. B. b. f. F. C. Å. K.S. O S. 564 Pag. 18. R. D. 1907.
Herman Lundenin oikeudenomistajana, suorittamaan Elsa Fredriikka Roineen ennen hänen avioliittoaan Edvard Elias Roineen kanssa 3. päivänä Maaliskuuta 1899. Kaarle Herman Lundinille antaman velkakirjan sisältö 400. markkaa ynnä viiden prosentin vuotuinen korko 3. päivästä Maaliskuuta 1903. sekä korvaamaan Vera Matilda Lundenille hänellä niinhyvin Kuvernöörin luona kuin Kihlakunnanoikeudessa asian vuoksi olleet kulungit. Sittenkun Edvard Elias ja Elsa Fredriikka Roine asiasta kuulustettuina, olivat väittäneet, että Elsa Fredriikka Roine, joka on syntynyt 11. päivänä Maaliskuuta 1877., allekirjoittaessaan kysymyksessä olevan velkakirjan oli ollut vajavaltainen sekä että Kaarle Herman Lundin oli Elsa Fredriikka Roineelle lahjoittanut siinä malnitun rakamäärän, on Kihlakunnanoikeus 26. päivänä Helmikuuta 1904. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Vera Matilda Lundenin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi VeraMatilda Lundén oli vetoamalla saatta nut jutun, on tuomiossa 13. päivänä Joulukuuta 1906. asiasta lausunut, että Elsa Fredriikka Roine, antaessaan puheenalaisen velkakirjan, tosin oli ollut vajavaltainen; mutta koska luotettavasti oli selvitetty että Elsa Fredriikka Roine avioliittonsa aikana oli hyväksynyt mainitun velan; joka oli tullut Elsa Fredriikka Roineen hyväksi, eivätkä Edvard Elias ja Elsa Fredriikka Roine olleet toteennäyttäneet, että Kaarle Herman Lundén olisi antanut kysymyksessä olevan rahamäärän Elsa Fredviikka Roineelle lahjaksi, on Hovioikeus kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Edvard Elias Roineen, Elsa Fredriikka Roineen edusmiehenä, saadessaan takaisin sanotun velkakirjan alkuperäise nä ja asianmukaisesti kuitattuna, heti suotrittamaan Vera Matilda Lundenille neljäsataa markkaa viiden prosentin vuotuisen koron kanssa 3. päivästä Maaliskuuta 1903. kunnes täysi maksu toimitettiin kuin myös seitsemälläkymmenelläviidellä makkalla korvaamaan Vera Matilda Lundenille hänellä Kuvernöörin luona ja Kihlakunnan oikeudessa asiasta olleet kustannukset. 365
Hovioikeuden tuomioon ovat Edvard Elias ja Elsa Fredriikka Roine anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Vesa Matilda Lundin on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Edvard Elias ja Elsa Fredriikka Roine ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Edvard Elias ja Elsa Fredriikka Roine suorittamaan VesaMatilda Lundenille, korvaukseksi hänellä täällä asian vuoksi olleista kustannuksista, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: P. A. Brode. Adam. hiemänP. A. Brode. Adam. hiemänC. J. Fingren Paul. Stungisti Elalaksander. Orian lauman. 566 No 1388. Pag. 113. R. D. 1907. Den 25. November 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsall reversskilling, från Åbo Hofrätt inkom met förältsmål emellan hufvud redaren för danska ängfartyget Marg Christian Andersson, från staden (stjerg i konungariket Danmark, sökande, samt Pispo nenten Harald Carlstedt, från Åbo stad, svarande: Tifven uti fastitiedepartementet den 25 November 1907. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig fordragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande. Efter stämning å Dispenenten Carlstedt har Christian Andersson vid Råd stufvurätten i etto anfört, att angår tyget Mars, som jemlikt erteparti den 28. Mars 1905. af Handelshuset förvelund &s Olephan i Middlesbrugh befattats att från England öfverfara jämte ett parli järn till Åbo dessutom omkring 400. tons stenkol till Pargas i Åbo dertrikt, efter den 11. därOsk: R. B. sist - Hs - C. 75. G. H. F. C. bel- bet - N: 8. C. K.
påföljande Maj i Åbo slutförd loss ning beordrats af kolpartets emotta gare dispenenten Carlstedt att afgå till Pargas för att lössa hollasten vid nästgårdsmalmen i Pargas socken eller den såkallade Pargas malmen samt att besalhafvaren å ängfartyget Märy Gekaptenen A. Passen, enär förleden till Pargas malm vore ställvis endast elfva sex djup och han förty icke kunnat med nämnda fartyg, som varit omkring fjorton för djupgående, framkomma till den af disponenten Carl stedt uppgifna lösningsplatsen, efter anmäld protost väl afgått med förty get till Pargas, men förankat det samma vid den till Pargas malm närmast belägna plats, det förtyget kunde inlöpa, eller Torpundet; och emedan vederiet för ängfartyget Mars sålunda fullgjort hvad detsamma uti ifrågavarande afseende åtagit sig, men tisponanten Carlstedt vägrat att vid Torf rund emottaga kolpartiet samt Kaptenen Larsen, som därstädes under en tid af två och en half dagar afvaktat mottagandet af lasten, sedermera nöd gats ej mindre lossa godset uti särskilda för ändamålet förhyrda prämar och skär gårdssarkaster, med hvilka kollasten från färtyget afförts till en brygga vid sagda malm, än i följd af Disponen Carlstedts antydda vägran utgifva för proto ster 29. mark, för prest - och tilegramporten med mera 34. mark 50. penni, för tullberäkning å tjänstefri tid 10. mark, i trakter för vår skilda förkoster 240. mark, för stufvare 294. mark 90. penni, i frambyrer 327. mark 50. penni, för lagsering 296 mark 25 penni, för stenholens lösning ur omordade får koster 330. mark 60 penni och i kommissions mede 25. mark eller inalles 1587. mark 15 penni, har Christian Andersson yrkat Iisponenten Carlstedts förpliktande att till Andreren utgifva såväl nästsagda summa 1587. mark 75. penni som ock erättning enligt entepartiel för två och en half öfverliggdagar med sammanlagdt 25. pund engeldt mynt jämte fem procents ränta å dessa två belopp från rätte gångens början den 28 Oktober 1905. saken hörd, har Depementen 567
Carlstedt genmält, bland annat, att han vid uppgifna tillfälle väl innehaft det öfver omordade holperti utfärdade konnässementet, men att rätter egare till godret vore Pargas Kalkbergs Aktiebolag, hvarför och då kolparliet en ligt könnässementet dessutom lort leve renas i "Pert af Pargas eller Pargaskaranhvarmed icke kunde förstås annan plats än viken invid Pargas malm, Dispo nanten Carlstedt emotsett päromålets förkastande. Sedan Rådstufvurätten till biträde i sjörältsmål utsedda sakkunnige afgifvit utlåtande i saken, har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, medels utslag den 17. Augusti 1906. på upptagna skäl förkastat Christian Anderssons i målet utförda talanhvarhos Andersson ålagts att godtgöra Iisponenten Carlstedt hans rättegångs umgälder med tvåhundra tjugufem mark samt att utgifva åt förbemäl de sakkunnige, Sjökaptenerne Thure Walfrid Bergman, Julius Panelius och Petter Otto Sundell i ersättning för de ras uppvaktande vid Rådstufvurätten åt Bergman etthundratio mark, åt Panelius åttio mark och till Sundell tio mark. Hosrätten, under hvars pröfning Christian Andersson i väderag dragit målet har genom dem den 14. Juni 1907. i saken sig utlåtit; och enär befalkafvaren å angfartyget Mars, med afseende därå att Dispementen Carlstedt i egenskap af konnassementsinnehafvare vägrat emottaga ifrågakomna låst på annat ställe än i Fargas hamn, bort jämlikt SS: 120. i Sjölagen den 9. Juni 1873. efter anmäld protest låta genom offentligt utrop föryttra så mycket af godsel, som till betäckande af ofvanuppräknade omkostnader erfordrats, samt med den del af lasten, som därefter till äfven tyrs återstått, förfara enligt stadgandet uti SS: 118. af sagde lag, men befälhafva ren sådant uraktlätit, ty har Hofrätten fastställt det slut, hvari Rådstufvelrätten i saken stannat, hvarhos Christian Andersson ålagts att med femtio 368
mark godtgöra Dispementen Carlstedt hans hos Hofrätten i målet hafda kost nader. Uti Hofrättens dom har Christian Andresen sökt ändring medels deduk tion, hvilken dispenenten Carlstedt. föreskrifven ordning bemält Kejserliga Senalen har tagit må let i öfvervägande; och emedan ängfartyget Märy jämlikt det i sådant afse ende afslutade contractet befraktats att frambefordra ifrågavarande hollasta till Pargas eller, enligt omförmälda hon nässement, till Pargas hamn, utan att styrkt blifvit att därmed afsetts viken invid Targas malm, samt af handlingarna i målet tillika framgår, all den plats inom Pargas socken, där förty get sedermera förankat och lössat lästen, är belägen så nära nästnämnda ort, som fartyget utan fara kunnat anlöpa, by och då Kaplanen Larsen vid antydt förhållande varit berättigad att fordra att lasten skulle därstades af köparen, i öfverensstämmelse med befraktnings aftalet, invid fartyget sida emottagas, men Ispementen Carlstedt såsom för tiden innehafvare af kon näslementet sådant vägrat samt härigenom varit vållande till de kostnader Christian Andersson fått vidkännas dels för öfverliggedagar, dels för lastens trans port från färtygets sida till närma ste i och för lastens uppläggande till gängliga plats eller Pargas malm, pröf var Kejserliga Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom och Råd utufvurättens utslag, ålägga Pespenen ten Carlstedt att i fordradt afseende till Christian Andersson emot kvitte ågga ettusen femhundra åttiosju mark sjuttiofem penni och tjugufem pund engelskt mynt eller motsvarande belopp finskt mynt efter vid betalningstiden gällande kurs jämte fem procents år lig ränta å hvad sålunda utdömdt blifvit från den 28 Oktober 1905 intill dess full likvid sker samt att med fyra hundra mark godtgöra Christian Andreren hans rättegångskostnader; och jämte det Christian Andersson vid denna utgång af saken pitages från skyldighe569
ten att utgifva de Sjökaptenerne Bergman, Panelius och Sundell i förestående måtte tillahanda arveden, skola desra arvoden till dem gäldas af Disponanten Carlstedt, som saken tappat. Betalle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Wrede. Julms Namnelin A. Hem. Meuman¬ C. J. Tingren A. Hem. Meuman¬ C. J. Tingren J. Werkman Edvard Panelli. Edovikjander. Kch. Lundenius landtunguste A. W. Granström 12 Oman Karsten. Den 26 November 1907 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter från Åbo Hofrätt inkommet revisionsmål emellan Agenten Wilho 570 Helen, från staden Wiborg, sökande, samt numera aflidne Mejeristen Otto Hållbergs enka Lina Hällberg, från Liljendal kapell, för egen del och i egenskap af förmyndare för sina omyndiga barn, svarande, angående fordran: Gifven uti Justitiedepartementet den 26 November 1907. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Vid Häradsrätten i Lappträsk och Strömfors socknars tingslag har Wilho Helén anfört, att han på uppdrag af Otto Hållberg under sommaren 1899 för Hällbergs räkning förmedlat försäljningen af 350 styrken ostar, i vikt uppgående sammanlagdt till 2000 pud, till Handlanden Stefan Leonoff, från residensstaden St Petersburg i kejsäredömet Ryssland, emot ett pris af 11 rubel pudet eller således tillhopa 22,000 rubel Q. B: G. W. - F. L. - E. P. - A. G. E. Tff. No 1390. Pag 7. R. D. 1907
ryskt mynt, samt att Wilho Helén för sagda förmedling, enligt parterne emellan träffad öfverenskommelse, tillborde i provision 3 procent af försäljningssumman; men enär Otto Hallberg vägrat att till Wilho Helén erlägga omförmälda provision, uppgående till 660 rubel i ryskt eller 1760 mark 80 penni i finskt mynt, har Wilho Helin yrkat Otto Hallbergs förpliktande att till Helinutgifva nästnämnda belopp med ränta samt att därhos godtgöra Helen umgälderna i målet. I saken hörd, har Otto Hållberg bestridt såväl att han gifvit Wilho Helin omförmälda uppdrag som att försäljningen af nämnda ostar skett genom Helens förmedling. Häradsrätten har medels den 5 Febvari 1904 afkunnadt utslag utlåtit sig i saken; och emedan Wilho Helin emot Otto Hållbergs bestridande icke gittat lagligen styrka sitt käromål, ty blef detsamma af Häradsrätten förkastadt. Holrätten, under hvars pröfning Wilho Helén i vadeväg dragit målet, har uti dom af den 18 December 1906 fastställt Häradsrättens utslag, jämte det Wilho Helen ålagts att med fyratio mark ersätta Otto Hällberg dennes för målet i Hofrätten hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Wilho Helin anhållit om ändring medels ingifven deduk tion, hvars dugfelt, sedan Otto Hällberg emellertid aflidit, uttagits af Lina Hallberg, som därefter inom föreskrifven tid hit inlämnat en skrift. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Wilho Helén icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvannämnda dom hvarvid förty kommer att bero, jämte det Wilho Helin kännes skyldig att till Lina Hällberg gälda afgilterna för hennes exemplar af denna Kejserliga Senatens dom med tjugutvå mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: P. Wirkman Fredr Lindenius A. Warkman Fredr. Lindenius Edvard Pardani. A. K. Granström. Edvard Pardani. A. K. Granström. 571
13 Den 28 November 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål, angående klander af redovis ning, emellan förre Poliskommissarien Hikad Treheropanoff och hans hustru Maria Lovisa Treherepaneff född Wahlstain, från Helsingfors stad, sökande, och Vicehäradshöfding gen Sakari lastrén, i egenskap af tillförordnad god man för Sjömän ren Alexander och Axel Brandt svarande: Elfven uti Justitiedeparte mentet den 28 November 1907. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Byggmästaren Fredrik Brandt, från Helsingfors stad, den 29 Juli 1881. aflidit och bouppteckning efter honom för rättats den 30 påföljande Augusti, hvar vid boch tillgångar i värde upptagits till 75,648 mark 90 penni, därilland gården och tomten No 38 vid Stora Rolatsgatan i kvarteret Kraikan af lain Qdo. j.V. - F. A. - E. P. - A. G. 579 No 1397. Pag. 4. R. D. 1907. by löst.
da stad uppskattats till 2500 mark, samt gäld och öfrige afkortning tigit till 33,262 mark 40 penni, har vid den 19 Januari 1888 emellan hvilrik Granells sterbhusdelegare verkstäldt laga skifte, därvid antecknats att Fredrik Brandt efterlefvats af änka Maria Margareta Brandt samt särskilda redoarfvingar, bland dem Alexander och And Strandt, sistbemälda personer tillskiftats, Alexander Brande 16/1280 delar och Axel Randt 3/12 80 delar af ifrågavarande fastighet; hvarå Maria Lovisa Treheropanoff, hvilken, afler det äfven Maria Margareta Brandt aflidit förvaltat förenämnda gård, af gifvet öfver sin förvaltning för tiden från den 1 April 1902 till samma dag 1903 en den 11 April 1903 dagtecknad redovisning, däri Maria Lovisa Treke openoff bland utgifterna för gården upptagit den 28 December 1902 till del vingfors sparbank erlagd ränta 2250 mark På stämning å Maria Lovisa Inberopanoff har härefter Vicehärads höfdingen Castén, i sin ofvannämnda egenskap, vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att Fredrik Brandt och Maria Margareta Brandt genom den 3. Februari 1875 upprättadt inbördes testamente socordnat att efter endera makens död den efterlefvande skulle under sin lifstid förblifva i orublad besittning af boet, hvilket testamente efter Fredrik Brunells död af Maria Margareta Brandt bevakats och därefter fått vinna laga kraft, men att Maria Margareta Brandt emeller tid till skifte upplåtit, utom annat, ifrågavarande gård, hvarvid hon dock förbundit sig att ensam ansvara för leds af kortning; i anseende hvartill och då Maria Lovisa Treheripanosi detta oaktadt uti sin omformälda redovisning påfört samtliga delegare i sagda gård den till 2250 mark uppgående räntan för ett åt Maria Margareta Randt af Helsingfors sparlank linladt lån å 5000 mark, till säkerhet hvarför inteckning den 7. September 1891 fastställts uti Maria Margareta Brandts andel af ansagda gård, men Alexander och Axel Brundt lika likt vore skyldige att erlägga be573
rörda ränta som ansvara för själfva lånet, Vicehäradshöfdingen Castrén yrkatMaria Lovisa Treheropanos åläggande att ur omordade redovisning afföra merbeärda räntoport till så stor det som däraf belöpte sig å Alexander och Axel Brandts andelar i gården I saken hörd har Maria Lovisa Treheropanoff framhållit, att ifrågavaran de lån å 3000 mark icke hört till gälden i Fredrik Frändts by, utan efter hans frånfälle upptagits af Maria Margareta Kändt och användts till uppförande af en större tillbyggnad å sagda gård No 33 vid Stora Bolutsgatan; hvarför och då hyresafkastningen från gården härigenom ökats samt Alexander och Axel Brandt i förhållande till sina gårdsande lar blifvit delaktige däraf. Maria Lovisa Treheropanoff ansett dem äfven löra i sämma män taga det i gäldandet af räntan i änberörda lån och förly anhållit om käromålets förkastande. I anledning häraf har tillhäradshöfdingen Carlrén väl medgifvit, all Maria Margareta Brandt låtit uppföra en min dre nybyggnad å tomten No 33 vid StoraRobertsgalan, men påstått, att detta arlekkunnat verkställas med en ringa del af del i Helsingfors sparlank upptagna lånet hvaraf Maria Margareta Brandt anrändt största delen till gäldande af sterbhusets gäld, för hvilken hon ensam åtagit sig ansvarighet, äfvensom till inlösen af Abram der och And Frands samarfvingars andelar i oftanämnda gård, jämte det Maria Margareta Brandt fortskänkt stora penningbelopp åt särskilda perso ner; och som Maria Margarda Brandt underlåtit att inhämta Alexander och Axel Frändts eller deras målsmäns rum tycke till sagda nybyggnadsarbete, har Vicehäradshöfdingen lastrén ansell Maria Margareta Krandt icke hafva egt rätt till någon ersättning för hvad hon sålunla utan öfriga egares begifvande med lagt å fastigheten, äfven om hela det upplånade beloppet skulle hafva åtgått till nybyggnad å lomten Rådstufvurätten har medels utslag den 17 Oktober 1903 utlåtit sig och på upptagna skäl förkastat Vicehäradshöfdingen 374
Carbons i målet utförda talan. Hofrätten, under hvars pröfning Viochäradshöfdingen Castrén i radevägda git målet, har uti dem den 17 November 1906. utlåtit sig; och emedan Maria Tovisa Treherepanoff icke ens påställ, än mindre visat all Alexander och i ledBrandt skulle iklädt sig ansvarighet för återgäldandet af förberörda utaf Maria Margarda Brandt upptagna lån å femtiotusen mark vare sig till kapital eller ränta, eller att Alexander och Axel Berandt blifvit därtill i laga ordning förpliktade, ty har lofrätten upphäst Rådstufvurättens utslag och ålagt Maria Lovisa Inhempanoff att ur of vansagda redovisning afföra omtreslade å änberörda lån upplupna räntelopp tvåtusen tvåhundra femtio mark till rå stor det som däraf belöpte sig på Alexander och Axel Brandls egan de etthundranitton avhundra fyra tiondedelar af förenämnda gård. 1o Hofrättens dom hafva Mikael och Maria Tonsa Sahempanoff anhållit om ändring medels deduktion, den Vicehäradshöfdingen lastrén i före skrifven ordning bemält Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt pröfvar på de af Hofrätten anförda skäl och då Kejserliga Senaten ej vill i detta samman hang ingå i bedömande af loppel rä de kostnader, Maria Margareta Frändt tilläfventyrs nedlagt å byggnads fordag å ifrågakomna stadsfastighet eller af frågan rörande Alexander och Axel, Brandts skyldighet att deltaga i sagda kostnader, rättvist låta bero vid det slut, hvari Hofrätten genom dess omförmälda dem i saken stannat; dock får Vicehäradshöfdingen Castrén i anseende till målets beskaffen het själf vidkännas sina härstädes däri hafda umgälder. Til alle, som vederbör, till flerrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: Juhan Uimmehnin _  Wuokman Juhan Uimmehnin _  Wuokman Rdr. Lundenius. A. W. Granström. Edvard Paldani T. Järnelut 575
14 Den 28 November 1901. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Finska Äng förtygs Aktiebolaget i Helsingfors tad, sökande, samt Direktionen för Sjöagsuransföreningen i Finland, svarande: Gifven uti Justilie departementet, den 28 November 1907 Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig företragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter stämning å Finska Angfartyrs Aktiebolaget till Rådstufvurättens i Helringfors sammanräde den 10 December 1902, har Direktionen för Söäsvirans föreningen i Finland anfört, att Tin ska Angfartys Aktiebolaget i egenskap af delegare i Sjörsveransföreningen. som vore ett försäkringstolag med ömse sidig anvärighet och utöfvade sin verksamhet i perioder eller oktojer om tre år, för bolaget tillhöriga angfartygen kapella, Uranin, Astrava Jacobstad, Torra Finland, von Sölein. Wara, Vata, ösa R.t W. H. S. C.J. l. Bl. - W. K. 576 No 1403. Pag. 13. R. D. 1907.
Cres, Pallas, Sirius, Orion, Kogelus, Rikra, Uleåborg och Torneå den 1 Augusti 1892 samt för ängfartygen Finland och Åbo den 23 Maj 1893 till nämnda förening jämlikt föreskriftena uti föreningens reglemente ej mindre afgifvit aderton. särskilda förbindelser att med högst åttatusen mark för etthvart af sagda fartyg eller således med inalles etthundrafyratiofyratusen mark, motsvarande tio procent af fartygens försäkringsvärde, ansvara för den förlust föreningen tillafventyrs komme att lida under fem tonde ehtojen af föreningens verksare het, omfattande tiden från den 1 Augusti 1892 till samma dag år 1895, än äfven för dessa förbindelsers fullgörande inlämnat proprieborgen, tecknad å de sexton förstnämnda förbin delserna af Kommerserådet Lars Krogius, från Helsingfors, och sedermera aflidne Ingeniören D. Fraser, samt å de två öfriga af Kommerserådet Krogius jämte Generalmajoren Jakob Julius af Lindfors; och som delegarene uti Sjödsmansföreningen vid bolags stämma den 27. Februari 1903. fastställt den förlust, föreningen åsamkats under dess femtonde oktroj, till femtiofemtusen niohundra femton mark femtioen penni samt tillika gifvit Direktionen i uppdrag att på grund af de under samma öktraj till föreningen ingifna ansva righetsförbindelsena genast indrifva sagda förlust, jemte det åt Direktionen öfverlemnats att efter pröfning bestäm ma utrederingssumman något högre än förlusten, på det att omkostnader och möjliga afskrifningar kunde bestridas med öfverskollet, samt det belopp, som på grund häraf borde i anlydt afseende indrifvas, af Direktionen fast ställts till sjuttioettusen sjuhundra niltiofem mark nittiofyra penni, hvaraf å Finska Angfartyrs Aktiebolaget belöpte sig fjortontusen fyrahundra mark, har Direktionen yrkat Finska Angfartyrs Aktiebolagets förpliktande att till Direktionen utbetala nästnämnda belopp med fem procents ränta därå från den 7 Oktober 1903, då Direktionen fullständigt utvecklat sin talan 577