Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
si jätettyä merensaarta Kemin maaseurakunnan kirkkoneuvosta ja mainitun kappalaisvirkatalon nykyinen haltija Karpalainen Taliks Lujanen velvoitettaisiin luovuttamaan tuo saari Kirkonkylän ja kokunnan vapaaseen hallintaan, jotta Laurila pääsisi käyttämään hyväkseen hänelle siitä jakokunnan osakkaana tulevaa etua Kannetta ovat Kemin maaseura kunnan kirkkoneuvosta ja Kappa lainen Sujanen vastustaneet, koska riidanalaista saarta oli ylinnus toisista ajoista viljelty kappalais virkataloon kuuluvana ja saari jota ei mainittu isossajuossa tehdyssä jakokirjassa, oli jakekuntaan kuulumattomana ulkosaarena jäänyt ulkopuolelle jaon ja siis edelleen virkataloon kuuluvaksi, minkä ohessa kirkkoneuvosto oanonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Kuulustettuaan asiassa jakokunnan osakkuita, asianomaisen Tuomiokapitulin määräämää kirollisasiamiestä ja Suomen Kruunila, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 12. päivänä 1913. julistamallaan päätöksellä siinä mainitusta syystä velvoittanut Kemin maaseurakunnan kirkkoneuvaston ja Kappalaisen Sujäsen heti luovuttamaan Paakon saaren Kemin Kirkonkylän jakokunnan vapaaseen hallintaan Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kemin maaseurakunnan kirkkonenvosta ja Kappalainen Lujanen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Kesäkuun 18. päivänä 1915. antamallaan tuomiolla, koskei oltu voitu näyttää että Paskon saari kuuluisi puheena olevaan kappalaisvirkataloon, vaan painvastoin oli selvitetty, että se Kemin Kirkonkylän jakokunnassa tapahtuneessa isossujäossä oli jätetty jakokunnan yhteismääksi, jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut, olevoittaen sen ohessa Kemin maa52
seurakunnan kirkkoneuvaston ja Kappalaisen Sujasen viidellä kymmenellä markalla korvaamaan Otto Laurilalla Hovioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Kemin maaseurakunnan kirkkoneu vasto anonut muutosta perustelmalla, johon Otto Laurila on vastannut Keisarillinen Senaatti, on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei de esitetty syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi; ja velvoitetaan Kemin maaseurakunnan kirkkoneuvosto suorittamaan Otto Suurilalle, hänellä jutusta tänillä olluden kustunnusten korvaukseksi, kahdeksan kymmentä markkaa. Muuten oikeutetaan Kemin maaseurakunnan kirkkoneuvosta, joka Oikeudenkäimiskaaren 30. luvun 18 SS:n nojalla, verrattuna sitä se littävään Kuninkaallisen Majestutin päätökseen Maaliskuun 22. päivältä 1754 oliisi saanut nostorahaa maksamatta saattaa jutun Keisarillisen Senaatin tutkittavaksi, saamaan takaisin Hovioikeuteen asiassa panemansa nostoraha sata yhdeksänkymmentä kaksi markkaa kiitä kaikki asianomaiset noudattakool Keisarillinen Suomen Senaatti teri Svanpoiki Alfred Luksiala teri Svanpoiki Alfred Luksiala B. Anneberg Samuli Koski. A: V. Mennun Alfra Sarva 523
Maaliskuun 27 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisaril lisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa jossa Talolliset Mikko Vanhalalo Marttilan pitäjän Kunkilan kylästä, ja Juho Uusitalo, Karinaisten pitäjän Mäenpään kylästä ovat yhleisesti hakijoina sekä Martti lan, Kosken Tarvasjoen ja Karinaisten kuntain maantunteko velvolliset poisjääneinä vastaajina. Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 27 päivänä 1916. Keisarillinen Senaalli on itsellen sä esittelettänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Marttilan kruununnimismies siirin tu- ja sillakomita oli Heinäkuun 1 päivänä 1909 toimittamassaan urakkahautokaupassa tarjennut vähimmän vaativan hankittavaksi, tehtäväksi ja paikoilleen pantavakläsnä: A. L. B. et. - R. T. K. 4029. 724 No 599. Pag 72 R. D. 1915
si piirin kilometairaja-, majataloja tienviittapylväät ratakiskolandasta ja ehdoilla, muun muassa, että pylväät olivat pystytettävät maahän yhden metrin syvälle, pohjalle pantava lattia kivi ja ympärys täytettävä kivillä; että pylväiden, jotka olivat maalattavat urakkahuutokaunassa lähemmin mainitulla tavalla, tuli olla paikoilleen pantuina viimeistään Lokakuun ajalla vuonna 1909. ja että rahat olivat urakortsijoille maksettavat, kun työ oli tehty valmiiksi, minkä johdosta Mikko Vanha talo ja Juho Uusitalo olivat kaikista Marttilan nimismiespiirissä tarvilla vista pylväistä tehneet alimman tarjouksen 27 markkaa kappaleelta, jonka tarjouksen mainittu komilia oli hyväksynyt. Marttilan, Kosken, Tarvasjoen ja Karinäisten pitäjäin käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Mikko Vanhatalo ja Juho Uusilalo vaatinut että, koskee yllämainittu tie - ja siltakomita ollut suostunut lankatalolle ja Uusitalolle heidän karrotun urakkasopimuksen nojalla asettamastaan 96 pylväästä maksamaan enempää kuin komitean Syyskuun 12 päivänä 1909 suorittamat 1092 markkaa ja seuraavan Lokakuun 30 päivänä maksamat 700 markkaa, Marttilan, Kosken, Tarvasjoen ja Karinäisten kantain kiinteksovelvolliset velvoitettaisiin Vanhatalolle ja Uusitalolle maksamaan heille tulevasta 2592 markan urakkasummasta suorittamatta jätetyt 800 markkaa korkoineen, minkä ohessa Mikko Vanhatalo ja Juho Uusitalo ovat anoneet korvausta oikeuden käyntikuluistaan. Kanteesta kuultuina ovat mainet tujen kunlain lientekevelvolliset vastannel että kanteessa mainitut pylväät olivat ollut huonosti maalalut ja osittain kelvottomasti maahan asetetut, mihin nähden ja kun Mikko Vanhatalo ja Juho Uusitalo olivat oikeutetut saamaan täyden urakkasumman vasta kun työ525
oli sopimuksen mukaisesti lopulliseen kuntoon tehty, sanottujen kuntain tientekovelvolliset ovat kannetta vastustaneet. Kihlakunnanoikeus on Lokakuun 1 päivänä 1912. julistamallaan päätöksellä, koskeivät Mikko Vanhatalo ja Juho Uusitalo otteet oikeutetut saamaan täyttä maksaa puheenalaisesta urakkatyöstä ennenkuin oli näytetty, että työ oli tehty valmiiksi urakkasopimuksen määräysten mukaan ja kun sellaista näytöstä ei oltu esiintuotu, kumonnut kanten luan aikaiseen nostettuna. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mikko Vanhatalo ja Juho Uusitalo olivat vetoamalla saattaneet jutun on Helmikuun 10 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon wat Mikko Vanhalalo ja Juho Uusilalo yhteisesti anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Marttilan, Kosken, Tarvasjoen ja Karinaisten kunlain tiintekovelvollisten puolesta on edellä mainitussa Heinäkuun 1 päivänä 1907 toimitetussa osakka huutokaupassa silouduttu suorittamaan urakoitsijoille tuleva urakkasumma kohta työnvalmistuttua eikä mainittujen tiintekovelvollisten puolesta ole edes väitettykään että Mikko Vanhatalo ja Juho Uusitalo olisivat laiminlyönet suorittaa urakkalyönsä Lokakuun 31 päivänä 1907 päättyneen määräajan kuluessa, sen vuoksi ja joskin vastakesällä 1911 toimitetussa tarkastuksesja on havaittu erinäisiä puuttulle suuksia urakkakyön suorittamisessa niin ja kun ei odes ole näytetty paljonko sanottuun puuttuttullisuuuksien korjaus tulisi maksamaan, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumolen Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden räätöksen velvoittaa Marttilan, Kosken Tarvasjoen ja Karinaisten maan lienlekovelvolliset suorittamaan Mikko Vanhatalolle ja Juho Uusitalolle 526
urakkasummasta vielä maksamalta olevat kahdeksansataa markkaa kuuden prosentin vuotuisella korolla Marraskuun 1 päivästä 1909 kunnes täysi maksu tapahtuu, ola paitsi mainittujen tientekovelvollisten tulee sadalla kahdellakymmenelläviidellä markalla korvala Vanhalalon ja Uusitalon Kihlakunnanoikeudessa kärsimät oikeudenkäyntikulungit. Tätä kaikki asianomaiset noudat takoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Liuksiala R. Annberg Alfred Liuksiala R. Annberg A. W. Brunmala Samuli Koski. Valtero, Parviainen. Maaliskuun 30 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa nostajutussa, jossa Talollinen Tuomas Pusa, Uudenkirkon pitäjän Kuujärven kylästä, on hakijana ja Talollinen Salomon Puberman, saman pitäjän Hatilan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 30 päiväna Maaliskuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Uudenkirkon pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Salomon Taterman vaatinut, että koska Tuomas Pusa, joka sisarensa, Salomon Tubermanin isväidin Kristiina Tatermanin kanssa tekemässään talonkaupassa oli sitoutunut antamaan Kristiina Talermanille elinkautisen eläkkeen, kesällä vuonna 1909 oli ajanut Kristiina Tatermanin luotaan ja Salomon TaterLäsnä: N. A. J. P. - A. R. K.t. - S. K: No 614. Pag. 158. R. D. 1915
manin oli sen jälkeen kaikkiaan 16 kuukauden ajan täytynyt kotonaan elättää Kristiina Tabermania Tuomas Pusa velvoitettaisiin Kristiina Tubermanen hoidosta suorittamaan Salomon Tubermanille korvaus. Tuomas Pusa, myöntäen sitoutuneensa elättämään Kristiina Tabermania, on väittänyt Salomon Tabermanin honkutelleen Kristiina Tavemänen lähtemään Tuomas Pusan kotoa ja senvuoksi vastustanut kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset kumpikin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 7 päivänä Lokakuuta 1911 julistamassaan päätöksessä lausunut, että koska Tuomas Pusa oli myöntänyt olevan sa velvollinen elättämään Kristiina Tabernäniä, mutta selville oli käynyt että Salomon Taberman oli ilmoittamansa ajan ollut pakotettu pitämään Kristiina Tabermanen elatuksesta huolta, sentähden Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Tuomas Pusan maksamaan Salomon Tavemanille korvaukseksi tuosta elatuksesta viidentoista markan mukaan kuukaudelta kaikkiaan kaksisataa neljäkymmentä markkaa sekä viidelläkymmenellä markalla hyvittämään Salomon Tatermanin öikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tuomas. Pusa vetoamalla oli saattanut jutun, on jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Tuomas. Pusan viidellä. kymmenellä markalla korvaamaan Salomon Tubermanilla Hovioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Tuomas Pusa anonut muutosta perustelmassa, johon Salomon Tuberman on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Tuomas Pusa ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Tuomas Pusa suorittamaan Salomon 328
Tabermanille, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi viisikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikke asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. A. W. Mummala K. Auer A. W. Mummala K. Auer Samuli Koski. T. J. Wimfelt. Maaliskuun 30 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarislisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa testamentin moittimista koskevassa jutussa, jossa Käsityönopettaja Taavi Tuovinen ja hänen vaimonsa Ida Juhontytär Tuovinen, omaa sukua Salminen, Virolahden pitäjän Pyterlahden kylästä, Ajuri Karl Viktor Örn ja hänen vaimonsa Gustava Örn, Helsingin pitäjästä, Suutari Matti Salminen, Sääksmäen pitäjästä, sekä Merimiehenvaimo Hilma Eufrosyne Ringbom, Rauman kaupungista, ovat yhteisesti hakijoina sekä Itsellinen Anton Proforsse ja hänen vaimonsa Saara Proforssi, Virolahden pitäjän Pajulahden kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, 30 päivänä Maaliskuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja Säsnä: W. t. J. P. A. R. K.t. - S. R." T. J. No 615. Pag. 168. R. D. 1915.
niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Virolahden ja Miehikkälän pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoi keudessa ovat Taavi Tuovinen ja hänen asiakumppaninsa Anton ja Saara Protorssille toimitetun haasteen nojalla lausuneet, että Saara Broforssi, joka oli vihitty avioliittoon Anton Proforssen kanssa 18 päivänä Tammikuuta 1885 oli 2 päivänä Kesäkuuta 1910 Kymin tuomiokunnan tuomarille ilmoittanut ja sitten 25 päivänä seurannutta Lokakuuta. Kihlakunnanoikeudessa, valvonut Ida- Tuovisen, Gustava Ornin ja Matti Salmisen enon sekä Hilma Eufrosyne Tingbomin sedan 17 päivänä Maaliskuuta 1910 edellämainitussa Pajulahden kylässä rintaperillisittä kuolleen Nahkurinsällen Reinhold Liljenberg. gin 16 päivänä Kesäkuuta 1908 Saara Proforssen hyväksi tekemän suullisen testamenten, jolla Reinhold Liljenberg oli määrännyt, että hänen kuolemansa jälkeen kaikki hänen emäisuutensa oli lankeava Saara Proforssille. Mutta koska Saara Proforsse, joka eli miehensä kanssa yhdyspesässä, lain mukaan ei ollut voinut itse esiintyä oikeudessa eikä mainittua testamenttia siis oltu laillisesti valvottu, ovat Taavi Tuovinen ja hänen myötapuolensa Reinhold Liljenbergin lähimpinä perillisenä vaatineet, että puheenaolera testamentti julistettaisiin mitättömäksi. Anton ja Saara Tröforssi ovat vastustaneet kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 30 päivänä Lokakuuta 1911 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla julistanut kysymyksessä olevan testamentin mitättömäksi mikäli se koski Ida Tuovisen Gustava OrninMatti Salmisen ja Hilma Eufrosyne Ringbomin perintöoikeutta. Reinhold Liljenberg - vainajan jäämistöön. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anton ja Saara Proforssi vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa 20 päivältä Toukokuuta 1915 katsonut 330
puheenaolevan testamentin, koska se oli tehty Saara Proforssin hyväksi, tulleen Saara Proforssen yksin valvomanakin laillisessa järjestyksessä valvotuksi, minkä vuoksi Hovioikeus, beimoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Taavi Tuovinen ja hänen asiakumppaninsa hakeneet muutosta perustelmalla, johon Anton ja Saara Pröforssi ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Taavi Tuovinen ja hänen myötapuolensa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Taavi Tuovinen ja hänen myötäpuolensa yhteisvastuullisesti suorittamaan Anton ja Saara Protorssille, heillä täällä jutun takia olleiden kulujen havaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen Walter Andersin. Johannes Pesonen J. W. Kinnunen K. Auer J. W. Kinnunen K. Auer Samuli Koski. S. J. Wimola Maaliskuun 30 päivänä 1916 "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisa rillisesta Turun Hovioikeulollisenpojat Kaarle Ferditäret Rosa Maria, Anna Emilia ja Ida Elisabet Tuomaan tyttäret Färd, kaikki Köykänyksinäistilalta Eurajoen pitäjästä, ovat yhteisesti hakijoina sekä Eläkeläinen Johanna mainitulta tilalta, vaastaajana: Annettu Oikeusoraston sa 30 päivänä Maaliskuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itselniistä saanut tietää: Talollinen Kustaa Wilhelminpoika Nordlund, myydessään kauppakirjalla Elokuun 21 päivältä 13/1889 Köykän talon pojallensa KusLäsnä: W. A. J. P. Å. R. K. H. B.S. No 616. Pag 178. R. D. 1915. desta tulleessa eläkesäätavaa koskevassa pitussa, jossa Tanand ja Aron Fridolf Tuomaan pojat Färd ynnä TalollisentytKristina Isakintytär Nordlund, lensä esittelyttänyt jutun kirjat ja
taa Oskar Kustaanpojalle, oli kauppakirjassa pidättänyt itsellensä ja vaimollensa Johanna Kristina Nordlundille eläkkeeksi talosta, muun muassa, neljä tynnyriä rukiita, kaksi tynnyriä ohria ja tynnynen kauroja vuotuisesti. Eurajoen, Lapin, Hinnerjoen ja Luvian pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Johanna Kristina Nordlund vaatinut että, koska Köyhän talon nykyiset omistajat Kaarle Ferdinand Färd ja hänen edellä luetellut myötäpuolensa olevat Kustaa Nordlundin 20 päivänä Toukokuuta 1911 tapahtuneen kuoleman jälkeen ajalla seuranneen Elokuun 21 päivästä samaan päivään vuonna 1912 jättäneet suorittamatta yllämainituista eläkeeduista puolet, Kaarle Ferdinand Färd ja hänen asiakumppaninsa velvoitettaisiin Johanna Kristina Nordlundille antamaan kaksi tynnynä rukiita, tynnyrin ohria ja puoli tynnyriä kauroja tai maksamaan rahassa neljäkolmatta markkaa ruis-, kahdeksantoista markkaa ohra- ja neljätoista markkaa kaurätynnyrittä. Kaarle Ferdinand Färd ja hänen myötäpuolensa ovat kanteesta kuultuina väittäneet, ettei Johanna Kristina Nordlund miehen sä Kustaa Nordlundin kuoleman jälkeen ollut saapa enempää kuin puolet riidanalaisista eläke eduista, ja siis anoneet kannetta hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluutaan, on Maalis kuun 17 päivänä 1913 julistetulla päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen ja velvoittanut Johanna Kristina Nordlundin korvaamaan Kaarle Terdinand Färdin ja hänen myötä puoltensa kustannukset jutussa kahdellakymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi 532
Johanna Koistina Nordlund vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla 26 päivältä Toukokuuta 1915 rätkäisselt jutun, ja koska Kustaa Nordlund oli kauppakirjassa Elokuun 21 päivältä 1889 pidättänyt itselleen ja vaimolleen Johanna Kristina Nordlundille elinkauti seksi eläkkeeksi Köykän talosta, muun muassa, neljä tynnyriä rukiita, kaksi tynnyriä ohria ja tynnyrin kauroja eikä tuossa kauppakirjassa oltu määrätty että elä ke vähenisi toisen aviopuolison kuollessa, senvuoksi ja kun Kaarle Terdinand Färd ja hänen myötöpue lensa olivat myöntäneet jättäneen sä maksamatta Johanna Kristina Nordlundille eläkevuodelta 1 päivästä Marraskuuta 1911 samaan päivään 1912 kaksi tynnyriä rukiita, tynnyrin ohria ja puoli tynnyriä kauroja, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Kaarle Ferdinand Färdin ja hänen myöläpuolensa Johanna Kristina Nordlundille suorittamaan viimeksimainitut viljämäärät oli kolme hehtolitraa kolmekymmentä litraa rukiita, yhden hehtolitran kuusikymmentäviisi litraa ohria ja kahdeksankymmentäkaksi litraa kauroja, tahi niiden hinnan rahassa paikkakunnalla maksuoikana käypien hintojen mukaan sekä sen ohessa kolmellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Johanna Kristina Nordlundin kulut Kihlakunnanoikeudessa. Hovioikeuden tuomioen ovat Kaarle Ferdinand Turd ja hänen myötäpuolensa hakennet muutosta perustelmalla, johon Johanna Kristina Nordlund om vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja koska 21 päivänä Elokuuta 1889 tehdyn kauppakirjan määräyksistä käyselville että Kustaa Nordlundin kaupassa itselleen ja Johanna Kristina Nordlundille eläkkeeksi pidättämät neljä tynnyriä ru533
kiita, kaksi tynnyriä ohria ja tynnyri kauroja ovat tarkoitetut suoritettaviksi lyhentämättöminä Kustaa ja Johanna Kristina Nordlundin perheen datukseksi niinkauan kuin jompikun pi heistä eli, katsoo Keisarillinen Senaatti, etteivät Kaarle Terelinand Färd ja hänen myötäpuolensa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kaarle Ferdinand Färd ja hänen myötäpuolensa yhteisvastuullisesti suorittamaan Johanna Kristina Nordlund ille, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvauhseksi, viisi kymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senuatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johan A. J. Huuruniemi Samuli Koski. K. Auer Huhtikuun 3. päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa aviovaimoksi julistamista ynnä muuta koskevassa jutussa, jossa Kanjakoulunopettajatar Hilma Fredric ka Laurila Katarin pitäjän Seorpijärven kylästä, on hakijana sekä, Lintytutelijä, Rudolf Ludvig Munsterhjelm, Turun kaupin gista poisjäänennä vastaajana, Annettu Oikeusenastona Huhtikuun 3 päivänä 1916 Keisarillinen Senaalle on otselleen sittelyttänyt jotun kirjat ja mistä saanut seuraavat tiedet. laastatettuaan Lintulutettyä. Muustorhjelmin Yliternion Purtolan ja Kolarin pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Hilma Tuolrika Laurela siellä lausunut että Munsterkjelm asianosaisten ollessa kihtoina toistensa kanssa oli ylläsanotussa lienpijärven kylässä maannut Alma Fredriika Laurilan, niin että tämä oli Maaliskuun 13 päivänä 1910 synnyttänyt tyttölapsen, Läsnä: St. K. Bl. G. R.K. 1191 53 p: No:630. Tag 5. R. D. 1915.
jolle kasteessa oli annettu nimi Eeva, ja koska Lintutietelijä Munsterhjelm sittemmin oli kieltäytynyt menemästä naimisiin Hilma Fredriika Laurilan kanssa, on tämä vaatinut että Kihlakunnanoikeus julistaisi hänet Lintutietei lijä Munsterhjelmin aviovaimoksi sekä mainitun lapsen Munsteekjelmin avio lapsiksi, minkä oleva Hilma Fredrika Laurila on anonut korvausta oikeuden käyntikuluutaan Kanteesta kuultuna on lintutu tettyä Munsterkyden vastannut, että edellämainittu lapsi oli hänen siltaman sä, mutta koskei Munstyelm ollut ollutt kihtoissa Hilma Fredriika Laurilan kanssa eikä maksaminen ollut tapahtunut aviolupauksin, on Munsterhjelm, dimiltaen että hän nyttemmin oli mennyt avioliittoon toisen naim kanssa, anonut kannetta hyljättäväksi Sittenkuin Lintutulu byä Munster tydmin vaimoa Ida Fredrika Munstertyehniä oli asiassa kuultu, on Kihlakunkunnanoikeus Syyskuun 15. päivänä 1913. julistamassaan päätökassa katsonut, ettei Helma Fredriika Laurila ollut voinut näyttää, että Kunsterhjelm olisi maan nut hänet aviolupauksin tahi asianosais ten ollessa keskenään kihtoissa sekä sentähden kyljännyt Hilma Fredriika Laurilan jutussa ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Hilma Fredriika Laurila oli vetoamalla saatta nut jutun, on Marraskuun 13 päivänä 1/14 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksiin varaan ja velvoittanut Hilma Fredriika Laurilan suorittamaan lintutietee lija Munsterhjelmille maksut hänen kaprahastaan Hovioikeuden tuomiota kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä Tovioikeuden hemman on litma Fredriika Laurila anonut muutesta Keisarillinen Tenaatti on tutki nut tämän julun ja tahoo toleensaa tetuksi, että Linhetioteeliga. Muostukjelm en ollut kihteissa Hilma Fredriika Laurilan kanssa siittäessään yllämainitun tyttären, minkä vuoksi Keisarilli nen Senaalle harkitsee oikeaksi, kumo533
ten Hovioikeuden tuomion ja Kihla kunnanoikeuden päätöksen, Naimiskaaren 5. luvun 1. SS:n mukaan julistaa sanotun tyttären aviolapsi; mutta koska on ilmoitettu Lintututeelijä Munstuhjelmin sittemmin minneen avioliittoon toisen näisen kanssa, ei HilmaFredriika Laurilaa asian näin ollen vada julistaa Lintulisteelijä Munsterkjelmin aviovaimoksi; ja velvoitetaan Iin tutisteikijä Munsterhjelm korvaamaan tilma Fredriika Laurilan oikeuden käyntikulut Kihlakunnanoikeudessa kahdellasadalla markalla Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti tain Sandrik: Alfred Lillksiala. tain Sandrik: Alfred Lillksiala. B. Amberg. A. W. Lillmarne Samuli Koski. Uno Strömsten. Huhtikuun 3. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Asunto Osakeyhtiö Saariniemi, Helsingin kaupungista, on hakijana sekä toiminimi A. Miettinen, Tampereen kaupungista, vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 3. päivänä Huhtikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Toiminimelle A. Miettiselle toimitetun haasteen nojalla on Asunto Osakeyhtiö Saariniemen puolesta Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa lausuttu, että yhtiötä syksyllä vuonna 1910. perustettäessa oli toiminimen A. Miettisen puolesta merkitty muun muassa 23. yhtein kantaosarelta ja sama määrä sen etuoikeutettuja orskkeita, kunkin osakkeen nimellisarvo 625 markkaa, ja että osakemaksuista viides osa oli suoritettava he- ti ja jäännös neljässä erossä: Toukokuun 30 Syyskuun 30 Lokakuun 30 pä Marrasläsnä: J. P. H. A. B. - K. K. S.S. SS. 61. No 632. No 632. Sig. 215. R. B 24.