Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
oikeudessa vaatinut, että Reviisori Karjalainen velvoitettaisiin Eenokki Aleksanteri Hyväriselle Kesäkuun 21. päivänä 1900. antamansa velka kirjan nojalla Hilda Sofia Autoselle suorittamaan velkakirjan sijällys 2000. markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen viimeksimainitusta päivästä, siitä kuitenkin vähennettyä velkaa vastaan maksetut Joulukuun 31. päivänä 1908. 55. markkaa, Helmikuun 5. päivänä 1909. 35. markkaa ja seuranneen Huhtikuun 10. päivänä niinikään 35. markkaa, sekä korvaamaan Hilda Sofia Autoselle hänellä Kuvernöörin luona ja Kihlakunnan oikeudessa ollut kulut. Asiasta kuulustettuna on Reviisori Karjalainen vastustanut kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on Lokakuun 20. päivänä 1911. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaki Hilda Sofia Antonen oli vetaamalla saattanut jutun, on tuomiolla Joulukuun 8. päivänä 1913. sen ratkaissut; ja koska Reviisori Karjalainen oli myöntänyt Eenökki Aleksanteri Hyväriselle antaneensa kysymyksessä olevan velkakirjan ja siinä tunnustanut Hyväriseltä saaneensa velkakirjan sisällyksen kaksituhatta markkaa, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Reviisori Karjalaisen Hilda Tofia Autoselle, Eenokki Aleksanteri Hyvärisen oikeudenomistajana, velkakirjaa ja siihen tehtävää kuittausta vastaan suorittamaan vaaditut kaksituhatta markkaa korkoineen kuusi sadalta vuodessa, lukien velkakirjan antopäivästä Kesäkuun 21. päivästä 1900. kunnes täysi maksu tapahtui, siitä kuitenkin vähennettyä velkaa vastaan Jou128
lukuun 31. päivänä 1908. suoritetut viisikymmentäviisi markkaa, Helmikuun 5. päivänä 1909. kuitatut kolmekymmentäviisi markkaa ja seuranneen Huhtikuun 10. päivänä maksetut holmekymmentäviisi markkaa, sekä ien ohessa kahdellasadalla markalla korvaamaan Hilda Sofia Autoselle tällä Kuvernöörinvirastossa ja Kihlakunnanoikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Reviisori Karjalainen anonut muutosta perustelmalla, johon Hilda Sofia Antonen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Reviisori Karjalainen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Keviisori Karjalainen suorittamaan Kilda Sofia Autoselle, korvaukseksi hänellä jutun vuok1. Matti Syrjänen si täällä olleista kuluista, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer K. R. Helanen K. Auer 129
Helmikuun 4 päivänä 1916 "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisaril lisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat osakeyhtiöt Aktiebolaget T. J. Salvesen, Helsingin kauningista ja Aktiebolaget Finland Weod by, Laukoon pitäjästä, yhteisesti, hakijoina sekä Tilanomistajanleski Helmi Nikula, Kuhmoisten pitäjän Harmoisten kylästä vastaajana: Annettu Oikeusosas lossa Helmikuun 4 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Aktiebolaget T. & J. Salvesenelle ja Aktiebolaget Finland Hörd by Wetoimituttamansa haasteen nojalla on Helmi Nikula Jyväskylän, Peläjäveden ja Seivakän pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa laurunut, että mainitut yhtiöt olivat keLäsnä: W. A. J. P. R. H - K. AM. S:nen. No 196 No 196 Pag. 20 R. D. 1914.
väällä vuonna 1911 yhteisesti vittaneet ainakin 2000 tukkipuuta Harmoisten joessa Kuhmoisten pitäjässä käyttämällä Helmi Nikulan omistamaa vittoväylää, minkä vuoksi, ja kun Helmi Nikula Keisarillisen Senaa ten 5 päivänä Toukokuuta 1888 vahvistaman vittojärjestyssäännön mukaan oli oikeutettu kantamaan 6 penniä jokaisesta sanottua väylää myöten kuljetetusta tukista, HelmiNikula on vaatinut vastapuoliansa velvoitettaviksi hänelle suorittamaan 1200 markkaa korkoineen sekä korvaamaan hänen oikeudenkäyntika lunsa Kanteesta kuulustettuina ovat Aktiebolaget T. & J. Salvesen ja Aktiebolaget Finland Weod Caj myöntäneet, että puheenalainen valto ole käsittänyt 1865 koivu - ja 1905 havupuuta, mutta katsoneet ettei mitään maksua ollut suoritettava koivupuitten vaan ainoastaan havupuitten vittamisesta vittoväytän kautta ja ettei Helmi Nikula Heinäkuun 23 päivänä 1902 annetun Vesioikeuslain 2 luvun 9 SSn 2 kohdan mukaan ollut oikeutettu saamaan korvausta muista kuin niistä kustannuksista, jotka hän vuonna 1911. oli suorittanut villoväytän kiinnossapidosta, mitkä kustannukset olivat jaettavat kaikkiin väylää käyttäneiden toiminimien kesken; minkä vuoksi yhtiöt ovat anoneet kannetta hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus on Syyskuun 12 päivänä 1912 julistamallaan päätöksellä lausunut selvitetyksi, että Akteen bolaget T. & J. Salvesen ja Aktiebelaget Finland Hand Cog olivat ilmoitettuun aikaan vittaneet ainakin 2000 tukkia käyttämällä Helmi Nikulan omistamaa uittovaiylää, josta tämä Keisarillisen Senaalin edelläsanotun päätöksen nojalla oli oikeutettu saamaan 6 pennin korvauksen jokaisesta viitetusta puusta; minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on velvoittanut mainitut yhtiöt, jotka yhteisesti olivat toimittaneet pu
heenalaisen aiton kuittia vastaan maksamaan Helmi Nikulalle vaaditut tuhatkaksisataa markkaa viiden prosentin korkoineen oikeudenkäynnin alusta Lokakuun 19 päivästä 1911 kunnes täysi maksu tapahtui se kä yhteisesti neljälläsadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Helmi Nikulan oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aktiebolaget T. & J. Salvesen ja Aktie bolaget Finland Weod C:oy olivat vetoamalla saattaneet jutun on Joulukuun 18 päivänä 1913 antimallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muun puolesta, paitsi että Kihlakunnanoikeuden Helmi Nikulalle vittoväylän käyttämisestä tuomitsema korvaus oli laskettava 1870 puusta ja siis alennettava tuhanteen sataan seitsemäänkymmeneenneljää n markkaan kahteenkymmeneen penniin. Hovioikeuden tuomioon ovat Aktiebelaget T. & J. Salvesen ja Aktiebolaget Finland Wöod C:vy anoneet muutosta 132 perustelmalla, johon Helmi Nikula on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Aktiebolaget T. & J. Salvesen ja Aktie bolaget Finland Wuod Cai och esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiöta, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan mainitut yhtiöt suorittamaan Helmi Nikulalle, korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi ollaista kuluista, seitse mänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. Matti Syrjänen
133 Pag. 15 U. S. 1915 No 197. Helmikuun 4 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaaten tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulkeessa rekseli jutussa, jossa Sairaulanlääkäri, Sääketutienligensiaatte Gustaf Albert Kackman, Tampereen kaupungista on hakijana ja toiminimi Ahlman Pulkki nen, Lakiasiaintoimisto Tampereella omistaja Arjo Pulkkinen, niinikään Sumpereelta, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 4 päivänä 1916 Keisarillinen Tingatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Toiminimi Åhlman Pulkkinen, Laki asiaintoimisto Tampereeella, omistaja Yrjö Pulkkinen on, haastateltuansa Iisensiaatti Backmanin, Tampereen kaupungin Raas turanoikeuden istunnessa Maaliskuun 13 päivänä 1914 vaatinut, että Backman velvoitettaisiin Senaatinapukamreeri Aleksander Viktor Ruotzin Tammikuun 12. päivänä 1914 asettaman, Backmanin hyväksyman ja sanotun Maaliskuun 10. päivänä maksettavaksi vääntyneen rekselin nojalla toiminimelle, jonka hallussa rikseli läsnä: A. S. - R. A. - A. B. - S. K.
oli, suorittamaan sen sisällys neljätoistu tuhatta neljäsataa markkaa korkoineen Kanteesta kuultuna on Sisenmäätti Backman lausunut, ettei hän, vaikkei hiin nimenomaan vainut kieltää nimikirjoitus, taan kysymyksessä olevassa vekselissä, ollut varma sen oikeellisuudesta; mutta dettaen että Backmanin nimikirjoitus vekselissä oli oikea, on Backman huomauttanut, että siitä kuin rekseli oli ollut Backmanin hallussa oli kulunut enemmän kuin kymmenen vuotta siihen päivään, jona Bäck mania oli rekselin sisällyksestä velottu, joten mitään saamisoikuutta sen nojalla ei enää ollut olemassa, sekä että rekseliin, kun se oli Backmanilla, oli ollut merkittynä ainoastaan aroin tunnuste eikä rekseli siis silloin ollut ollet siinä kunnossa kuin rekseliltä, tuottaakseen vekselioikeuden, vaadittiin. Tähän nähden ja kun Lisensiaatti Backman ei ollut milloinkaan antanut sanottua tunnusletta Apukamreeri Ruoljille eikä muille kaan siinä tarkoituksessa kuin sitä sitten oli käytetty, eikä Backman myöskään ollut saanut mitään vastikettä puheenalaisesta rekselistä, on Sisensiaatti Back man, räittäen toiminimen saaneen mainitun rekselin haltuunsa ainoastaan perittäväksi ja Apukamreeri Ruotzin olevan sen omistajan, anonut kannetta hyljättäväksi. Edellä olevan johdosta on toiminimiAhlman j Pulkkinen, Lakiasiaintoimisto Tampereella, omistaja Yrjö Pulkkinen, myön täen että kysymyksessä oleva vekseli oi toiminimellä ainoastaan perittävänä, ilmoittanut saaneensa vekselin Varatuomari Alfred Tuomiselta, jolle Leskirera Matalia Lindström oli sen antanut, jon duttuaan Apukameeri Ruotun vekseliin merkitsemällä arenaisella siirrolla sen haltijaksi; ja oli siis nekselin omistajana pidettävä joka Varatuomari Tuominen tahi Leskirouva Lindström Sittenkuin, paitsi muita, Anukannari Ruolja oli jutussa kuultu, on Raastuvan oikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäynti kuluistaan, Huhtikuun 22. päivänä 1914 ja listetulla päätöksellä antanut asiasta lausunnon; ja koska toiminimi Åhlman 131
Pulkkinen Lakiasiaintoimisto Tampereella, omistaja Yrjö Pulkkinen oli ilmoittanut, että puheenäläinen vekseli, joka oli varustettu Apukamreeri Ruotun avoimella siirrolla eli luemtettu toiminimelle ainoastaan perittäväksi, on Raastuvanoikeus katsonut, että Ruotoi kyllä oli pidettävä vekselin oikeana omistajana; mutta kun Lisensiaatti Backman ei ollut kieltänyt vekselissä olevaa hyväksymistään ja nimikirjoitustaan, jotka siis olivat pidettä vät oikeina, eikä se sukka että Backman kuten toiminimi oli myöntänyt, oli merkin nyt hyväksymisensä ja nimikirjoituksensa vekselikaarakkeelle, joka vasta myöhemmin oli täytetty, reinut poistaa siten syntyneellä rekseliltä rekselioikuutta, sentähden ja kun Disenpiaatti Backman ei ollut näyttänyt, että Apukamreeri Ruotji asettaissaan rikselin olisi menetellyt vilpillisesti, eikä Buchman ollut toteensaattanut muitakaan näittestään, on Raastuvanoikeus Maaliskuun 29 päivänä 1858 annetun rekselisäännön nojalla velvoittanut Lisensiaatti Backmannen kuitattua alkuperäistä vekseliä vastaan suorittamaan toiminimelle Ählman ja Pulkkinen, Takiasiaintoimisto Tampereella omistaja Yrjö Pulkkinen sanotun vekselin määrän neljätoistatuhatta neljasataa markkaa kuuden prosentin veduisine korkoineen, lukien mainitusta Maaliskuun 13 päivästä 1914, kunnes täysi maksu tapahtui kuin myös sadalla kahdellakymmenellä markalla korvaamaan toiminimen kulut jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asian osaiset puolin ja toisin olivat netaamalle saattaneet jutiin, on Marraskuun 24 päivänä 1914 antamassaan tuomiossa katsonut, ettei Raastuvanoikeudella ollut odistoiketta esillä olevan asian yhteydessä lausua kuka oli pidettävä puheenalaisen, avomella siirrollä toiminimen Ahlman & Pulkkinen, Lakiasiaintoimiste Tampereella, omistaja Yrjö Pulkkinen perittäväksi joutuneen veksi lin oikeana omistajana, minkä vuoksi Hevioikeus on poistanut sanotun lausunnen mutta muuten jättänyt asian Raastuvan oikeuden päätöksen varaan. Henoikeuden tuomioin on Sisenniäatti Kuckman anonut muutesta perustelmalla johan toiminimi Ahlman Pulkkinen, Laki asiainteimisto Tampereelta, omistaja Yrjö Pulk135
kinen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska toiminimi Ahlman Pulkkinen Lakiasiainteimistö Tampereella omistaja Yrjö Pulkkinen on ilmoittanut ettei toiminimi vaan joko Taatuomari Suominen tai Leskiroura Lindström tillkamrera Ruotun rikseliin kirjoittaman siinon nojalle omistaa saman vekselin, mutta ilmoitetuista hinkiläistä ei kumpikaan ole erkseliin kirjoittanut siirtoa, senvuoksi ja kun ei toiminimi siis ole asianmukaisella tavalla osottanut olevansa oikeutettu vaatimaan maksuu vekselistä, harkitsee Keisarillinen Senuutti oikeaksi yllämainitun sekselisäännen 11 ja 35 SS:n nojalla, huuden Haioikeuden tuomion ja Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljätä toiminimen jutussa ajaman kanteen sekä velvoittaa toiminimen sadalla markalla korvaamaan Iisensiaatti Backmanille häneltä oikeudenkäyntiin Ruustuvanoikeudessa menneet kulut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen SenaattiAlfred Kiuksiala. B. Amberg. Aspe Riukkiala. B. Amberg. A. N. Kummaara. Samuli Koski. D. F. Mölse Helmikuun 5 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, aitausvelvollisuuden täyttämistä koskevassa jutussa, jossa Maanviljelijä Vihtori Peltonen, Kangasalan pitäjän Lihasulan kylästä, on hakijana sekä Rautatiehallitus vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 5 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kangasalan ja Messukylän pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanokeudessa on Rautatiehallituksen puolesta lausuttu, että Vihtori Peltonen, joka omistaa Lihasulan kylässä sijaitsevat Marttilan ja Erolan talot, oli laiminlyönyt rakentaa ja kunnossa pitää aitaa maansa kohdalla rautatitaluetta vastaan, vaikka näden talojen omistajille Tampereen Läsnä: W. A. - J. P. - R. H. — K. M. S. 136 No 198. Pag. 102. R.D. 1914.
ja Nikolainkaupungin välistä rantatietä varten vuonna 1883 päättyneessä pakkohuovutuksessa oli siinä tarkotuksessa määrätty korvaus; minkä vuoksi Rautatiehallituksen puolesta on vaadittu Vihtori Peltosta velvoitettavaksi sopivalla uhalla määräajan kuluessa panemaan talojensa maan kohdalle aita rautatiealuetta vastaan sekä se sitten kunnossa pitämään kuin myös korvaamaan Rautatiehallituksen oikeudenkäyntikulut. Kanteesta kuulustettuna on Kihtori Peltonen väittänyt, ettei puheenalaisessa pakkaluovutuksessa oltu maanomistajille myönnetty korvausta aidan panemisesta ja kunnossa. pitämisestä siinä tarkoituksessa, että nämä vastoin tahtoansa olisivat pakotetut aidalla suojaamaan tiluksiansa, vaan hyvitykseksi siitä haitasta, mikä maanomistajille syntyi karjan kaitsemisesta rautatien takia; ja on Vihtori Peltonen sentähden vastustanut, kannetta oikeettomana. Kihlakunnanoikeus on Maaliskuun 23 päivänä 1912 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että puheenalaisen Tampereen ja Nikolainkaupungin välisen rautatun rakentamista varten pidetyn, vuonna 1883. päättyneen pakkohunastuksen yhteydessä lunastettuun rautatiealuineen rajoittuvien, paitsi muiden, kysymyksessä olevien Marttilan ja Eero lan talojen omistajain oli katsottava niin hyvin siten, että he olivat antaneet mainitun pakkolunastuksen voittaa lain voiman, kuin myös siten, että aitauksesta kerta kaikkiaan suoritettavaksi määrätty rahakorvaus oli asianmukaisesti kuitattu nostetuksi, sitoutuneen kunnossa pitämään ritaa rautatien aluetta pitkin, mikäli se kulki heidän talojensa kautta, johon kunnossa pitämiseen oli käsitettävä sisältyvän ei ainoastaan 137 rakennetun aidan ylläpitäminen vaan tarpeen vaatiensa uudenkin aidan tekeminen kelvottomaksi käyneen vanhan sijaan; mihin nähden ja kun mainitusta sitoumuksesta johtavan
aitausvelvollisuuden oli rasituksen tapaisena katsottava seuraavan kiinteimistöä ja Vihtori Peltonen, joka nykyään omisti Marttilan ja Eerolan talot, oli myöntänyt, ettei rautatieahie, mikäli se kulki mainittujen talojen tilusten kautta, ollut tarpeenmukaisesti aidattu, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Vihtori Peltosen määrääjan kuluessa varustamaan mainitun osan rautatiealuetta tarpeenmukaisella aidalla, uhalla että Rautatiehallitus muuten oikeutettiin tekemään se Peltosen kustannuksella. Sen ohessa on Vihtori Peltonen velvoitettu kuudella markalla korvaamaan Rautatiehallituksen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vihtori Peltonen oli vetoamalla saattanut jutun, on Huhtikuun 8 päivänä 1914 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Vihtori Peltonen anonut muutosta perustelmalla, johon Rautatiehallituksen puolesta on vastattu Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska puheenalainen aita on yllämainitussa pakkohuovituksessa vahvisteltua ja kerta kaikkiaan maksettua konousta vastaan määrätty kysymyksessä olevien tilojen omistajan pantavaksi ja vastaisuudessa kunnossa pidettäväksi, mutta Vihtori Peltonen, joka asian näin ollen on velvollinen edelleenkin täyttämään mainitun aitausvelvollisuutensa, on laiminligenyt pitää aitaosansa kunnossa, katsoo. Keisarillinen Senaatti, ettei Vihtori Peltonen de esittänyt syytä muuttaa sitä loppupää töstä, johon Oikeudet ovat asiasta johtu neet; ja tulee Vihtori Peltosen ennen ensi Heinäkuun 1 päivää Oikeuksien määräämällä uhalla laittaa kuntoon puheena oleva aitansa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen J. Auer. 138 Mäisä Syrjänen
Helmikuun 5. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin ovat Uskelan seurakunnan virkata lonlautakunnan valtuutettu Karta na sekä mainitun seurakunnan kirkkoherra, lääninrovasti Feodor Nataneet von Pfala, vastaajana: Annettu Oikeusesastossa Helmikuun 5 päivänä 1916 Keisarillinen Senaalli on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niis ta, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää. Sittenkuin Keisarillinen Senaatti oli päätöksellä, Syyskuun 19. päivältä 1907, vahvistaessaan Uskelan seurakunnan 139 kirkonkokouksen puoliksen edellisen Heinäkuun 2. päivältä seurakunnan kap palaisenvakaan kuuluneen palkkauksen yhdistämisestä kirkkoherran palkkaukseen ja kirkkoherran velvollisuudesta aniin seurakunnan entisessi kappulaisen Läsnä: F. b. 1. 2. SS: 1. l. R. B. SS: 205. Pag 14. R. D. tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, papvisvirkatalon katselmusjutussa, jossa nonomistaja Heikki Järvinen Uskelan pitäjän Salon kylästä, hakija B. F. M. 1913
virkatalossa, määrännyt, että kirkkoherranvirkataloksi aijottu kappalaisenviskatuleoli asetettava sellaiseen kuntoon, että asianemainen Kihlakunnanoikeus hyväksyi sen kirkkoherranvakataloksi, niin on Kihlakunnanoikeus Kesäkuun 30. päivä nä 1913 seurakunnan kappalaisenvirkatalossa toimittanut katselmuksen, määrätäksensä sen uudestaan rakentami sesta siihen kuntoon, että se kelväisi kirkkoherran viikataloksi Katselmuksessa on vakatalonlan lakunta ehdottanut, että virkatalon päärakennus pysytettäisiin entisellään, kuilenkin siten: että sen krillispaukin sakennettaisiin lisän kaksi asuinhuonetta, pieni etulevone ja kivinen holvi arkiston säilyttämiseksi; että raken nuksen ylakertaan tehtäisiin lisuraken nuksen päälle kaksi lämpimänpitävää asuinhuonettu, joihin johtuisivat portaat rakennuksen nykyisestä toisesti; että rakennuksen luotoispuolelle laitettuisiin avonainen vaanta; ja että kaittiin puolaiseen pääkiin kuistin alle tehtiisiin pienempi tarvenineiden kivinen kellari 120 mihin pörtäät johtaisivat porstuasta. Kruolluun ehdotukseen ovat yhty neet Uskelan seurakunnan ja kukkonen vaston edustajat Maanviljelijät Oskan Halkilahti ja Kustaa Fabian Ojuranta kuin myös kruunun asiamies Ruununnimismies Gustaf Adolf Lindberg mutta Lääninrovasti von Pfaler ei ole kannattanut virkatalenlautakunnan ehdotusta, koska sen mukaan huoneiden järjestely päärakennuksessa oli päivä kava, ehdotuksesta kun puuttu palveli jainhuone, joka nykyaikaan oli aivan valttamaton, jota paitsi rakennuksen etii nen, jos se jäisi entiselle paikalleen, tulisi olemaan liian paljon rakennuksen keittiin puoleisessa päässä ja huoneet rakennuksen toisessa paassa siten tulisivat kaikki lopikulkuoneiksi ja sijoitukselluun erittuin päiväksi, se kä huoneet yläkerassa olisivat varmaan kylmia, niihen kun ei tulisi olemaan käylävä muualta kuin kylmän vinnin kautta; minkä tähden ja kun virkatalonlautakunta lääninenasti von Malain mielasta ei ollut kartannol
liseyden ja nykyäjän vaatimuksia vastaavan mukamuden kannalta ollenkaan rohtinut esittäolevaa kysymystä, joka seikka selvisi siitäkin, ettei lautakunta lut ehdotuksessansa lainkaan maininnut, mikin tarkoitukseen kutakin ehdotettua huonetta oli käytettävä, von Pjaler on, ilmoittaen neurotettuensa asiasta tekkilehti Alexander Nyströmin kanssa ja tämän laatineen pohjapinnasekdotelman puheenalaisen päärakennuksen laajentamiseksi, ehdottanut: että sen mukaan kuittiin porstuan jatkoksi rakennet taisiin kiisistä pieni palvelijainhuone jonka alle tehtäisiin virkatalonlauta kunnan ehdottama tarvenineiden kollari, että nykyinen keittio, joka oli liian niemi uuden pappilan keittiöksi, yhdistettaisiin kallion vieresen pienen huoneen kanssa siten, että sanottu pieni huone, johon tehtäisiin vähäinen leivin niemi ja kyljuhuone, tulisi olemaan täpoiluhuoneena; että nykyinen eteinen ja porstua, jonka viimemainitun seinät olivat laitettavat lämpimänpitäviksi, muodostettaisiin ruokasuliksi, jonka viereen nykyisestä kerainhuoneesta tehtäisiin etä nen ulos johtavine poistuoineen; ettei rakennuksen koillispaahiin, kuten riikata lonlautakuntakin oli ehdottanut, rakennet taisiin kaksi huonettu ynnä kansliaksi ne siihen kuuluvine talonkestävine arkistoholvineen ja yläkertaan kaksi lainnimänpitävää huonetta, joiden edessä olevasta käytävästä pörtäät johtuisivat rakennuksen uuteen toiseen, sekä etlä rakennuksen luetuspuolelle valmistettaisiin virkatalonlautakunnankin ehdottama varanta Tuomiokapitulin asiamies Kappalai nen Gustaf Adolf Walvaantu on yhte nyt Täänimovasti von Kulain ehdotuk seen kaikin puolin, katsoen niiden suurten kartannollisten etujen, mitkii ehdotuksella oli, verrattuna virkatalonlautakunnan ehdotukseen, toisen vastaavan siitä lisakustannuksen, joita ehdotus tuotti; jota vastoin virkatalonlautakunnan puolesta on arvettu, että lääninroiusti ven Malerin ehdotuksen hyväksi minun tulisi tuottamaan Uskelan seurakun nan rakenniskassalle, seurakunnan all
pienuuteen nähden, liian suuria kustannuksia Kihlakunnanoikeus on Kesäkuun 30. päivänä 1913. julistetussa pielätöksessä katsonut, etteivat esitetyt ehdotukset Uskelan seurakunnan kappalaisenvukatalon piainakonnuksen lääjentumisesta oleelli sesti poikennest toisistaan, minkä vuoksi ja kun Lääninövasti von Pfalerin ehdotus tarjosi paljon suurempia muka muksia pappilan vastaisille asujamille sekä oli kuitunnollisempi kuin virkata lonlautakunnan ehdotois, Kihlakunnanoi keus on määrännyt, että Uskelan sen rakunnan nykyisen kappalaisenvirkatalon pääräkunnuksessa oli toimitettava lisi ja korjaustoita Lääninneovasti vonKalerin esittämän pohjupiirras ehdotetman mukaan, joten siis: rakennuksen kerttion puoliiseen pääkin oli porstuan jutkaksi hersistu rakennettava palvelijain huone, jonka alle oli luetettava tarpeellisen nuori tarviainoiden kettari kivastu ja johon portaat johteet mainitusta poistuasta; keittiön ja nykyisen deisen oiili nen pieni huone oli yhdistettävä yhteen keettiin kanssa niin ettei sanotusta huoneesta, johon oli tehtävä pienempi leivin nimi ja tarpeellisen suuri kylpyhuone, tuli rakennuksen tärjoituhuone; rakenneksen nykyinen eliinen ja porstua, teke malla porstuaan seinät joko huisesta taki muulla tavoin lämpimänpituoiksi, olivat yhdistettävät ruokasaliksi; nykyi nen harainhuone oli muodostettava etuiseksi, sen eteen rakennettavine uusine perstuoineen; rakennuksen koillispää hän oli hurvista sulvettava kaksi met ta huonettu ynnä kanslinkuone siihen tulevine talonkestavasta aineesta muuvaltuine arkistoholoineen kuin myös perstuoineen; rakennuksen yläkertaan oli sanottujen uusien huoneitten pääl le laitettava kaksi lämpimänpitävä huonettu, joiden eteen tulevasta käytä vasta portant johtevat rakennuksen uuteen eteiseen; sekä rakennuksen luotois puolelle oli tehtävä tarpeeksi suuri yksikvuoksinen avovaanta; jota paitsi kaikkiin edelläluetettuihin huoneihin, ja den tuli olla piirras ehdotetmassa mainittua kokon ja yhtä korkeeta kuin kap142