Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Huhtikuun 23 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, aviolapsen oikeutta koskevassa jutussa, jossa Merikarvian pitäjän Riisbyyn kylästä kotoisin olevan entisen Talollisen Berndt Erik Iisakinpoika Nygårdin holhooja Talollinen Oskar Nygård eli Erkki lä, Siikaisten pitäjän Petkeleen kylästä, on hakijana sekä Merimiehenvaimon Hilda Österlundin alaikäisen pojan Viktor NikolaiNygårdin eli Österlundin holhooja Talollinen Oskar Nygård, mainitusta Riisbyyn kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 23 päivänä Huhtikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Berndt Eerik Nygårdille ja hänen nyttemmin kudleelle vaimolleen Anna Nygårdille toimituttamansa haasteen nojalla on Oskar Nygård edellämainitussa holhoojatoimessaan Merikarvian ja Siikaisten Läsnä: S. S. W. A. B. A- R. H Hj. Tm Såg. 318 R. D.
pitäjäin käråjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska mainittujen aviopuolisojen sittemmin kuollut poika Berndt Vikter Nygård oli avioliiton lupauksin silloisen Talollisentyttären Hilda Nygårdin kanssa siittänyt Viktor Nikolai Nygården, tämä julistettaisiin Berndt Viktor Nygårdin lailliseksi perilliksi Berndt Eerik ja Anna Nygård ovat kieltäneet Berndt Viktor Nygårdin aviolupauksin maanneen Hilda Nygårdia ja sentähden vastustaneet kannetta. Kihlakunnanoikeus on sen jälkeen 31 päivanä Maaliskuuta 1908 julistamallaan päätöksellä lausunut toteensaa tetuksi, että Berndt Viktor Nygård aviolupauksin oli maannut Hilda Nygårdin ja siittänyt hänen kanssaan hänel 11 päivänä Syyskuuta 1888 synnyttämänsä pojan Viktor Nikolai Nygårdin, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus, P. K:n 8 luvun 28:ne jalla, on julistanut Viktor Nikolai Nygårdin oikeutetuksi perimään Berndt Viktor Nygården niinkuin laillisen avioliiton lapsi Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Berndt Eerik Nygård omasta puolestaan ja vaimonsa Anna Nygårdin edusmiehenä oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 28 päivänä Elokuuta 1909 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Berndt Eerik Nygårdin viidellä kymmenellä markalla korvaamaan Oskar tygårdille hänellä jutun vuoksi Hovioika dessa olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioen on Oskar Nyjård eli Erkkilä, joka tällä välin oli määrätty Berndt Eerik Nygårdin holhoojaksi, monut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Oskar Nygård on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun; ja samalla kuin Oskar Nygårdin vastauskirjoitus, joka on tänne annettu sen jälkeen kuin Viktor Nikolai Nygård on täyttänyt yksikolmatta vuotta jätetään huomioon ottamatta, keskee de näytetty, että Oskar Nygård enän olisi oikeutettu käyttämään Viktor Nygårdin puhevaltaa jutussa, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Oskar Nygård eli Erkkilä ole esiintuonut syy372
tä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset neu dattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Lauten Saarinen B. Amberg. Walter Andersin. K. R. Helanen "U;fmankjelm H Huhtikuun 24 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Sahanomistaja Matti Ilmari, Haapaveden pitäjän Haapajärven kylästä, on hakijana ja Haapaveden kunnan kunnallislautakunta tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 24 päivänä Huhtikuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Nivalan ja Haapaveden pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Haapaviden kunnallislautakunnan esimies Maanviljelijä Adolf Jussila haasteen nojalla kunnallislautakunnan puolesta lausunut, että alaikäiseltä työntekijältä Sivari Matinpoika Pirkolalta, ylläsanotusta Haaaveden kylästä, oli hänen ollessaan työssä Matti Ilmarin sahalaitoksessa Säsnä: 2. V. A. J. P. B. K.S. -G.  A. R. 373 No 632. Pag. 159. R. D. 1909
11 päivänä Lokakuuta 1906 tukinvetorullan ja sen ympäri kulkevain rautavitjain väliin musertunut vasen käsevarsi niin että se oli Oulun lääninsaisaalassa, janne Iivari Pirkola seuraavana päivänä oli vitty, täytynyt leikata poikki olkavartta myöten, ja Sivari Pirkolan työkyky sen johdosta ainaiseksi oli suuressa määsässä vähentynyt; minkä vuoksi ja kun sanottu ruumiinvamma oli sattunut tapatumasta eikä Sivari Pirkolan huolimattomuudesta ja Sivari Pirkola, joka 16 päivänä Tammikuuta 1907. oli päässyt sairaalasta, sen takia oli viimeksisanotun kuun 22 jäivästä seuranneen Huhtikuun 15 päivään ollut Haapaveden kunnan vaivaistalassa hoitolaisena, Adolf Jussila on vaatinut että Matti Ilmari velvoitettaisiin Sivari Pirkolalle maksamaan korvaukseksi häntä kohdan neen vamman oikeuttamasta ohime nevästä vahingosta kerta kaikkiaan 97. markkaa ja työkyvyn pysyväisestä vähentymisestä 180 markkaa vuodessa Tammikuun 16 päivästä 1907 alkaen Piskolan jälellä olevan elinajan yhtä suurissa erissä vuosineljänneksittäin sekä että hinta noista maksuista saisi hyvityksen siitä, mitä sen oli ollut pakko Pirkolan puolesta maksaa, eli ajalta, jona Iivari Pirkolaa oli hoidettu saisaalässä, laskun mukaan 44 markkaa 40 penniä, vaivaishoitotalossa olosta 3 vuorokauden aikana 55 pennin mukaan vuorokaudelta 45 markkaa 65 penniä ja Pirkolan huljetuksesta sairataan 20 markkaa 90 penniä. Kanteesta kuultuna on Matti Ilmari väittänyt että hän oli määsännyt Sivari Pirholan sirkkelimiehen apulaiseksi eikä siihen työhän jossa hän, ompaisesti siihen men tyään, oli loukkaantunut, sekä siis ja kun Pirkola itse tarkean huolimattomuutensa takia oli ollut syysää anmaansa anonut kanteen hylkää mistä. Sittenkun Sivari Pirholaa ja hanen holhoojaansa Lautamiestä Kalle 374
Martinmäkeä oli asiasta kuulustettu ja he olivat yhtyneet edelläkerroltuun hanteeseen on Kihlakunnanoikeus 20 päivänä Helmikuuta 1908 julistamallaan päätöksellä jatkaissut asian ja, koska Iivari Piskola ollessaan työssä Matti Ilmarin sahalaitoksessa tapatumaisesti oli loukkaantunut ja Matti Ilmari, kun hän ei ollut vakuutta nut työmiehiään tapaturman varalta, ja 4 SS:n mukaan 5 päivänä Joulu huuta 1895 annetussa, työnantajan vastuunalaisuutta työntekijää kohtaa vasta ruumiinvammasta koskevassa laissa, oli velvollinen suorittamaan Sivari Pirholalle korvausta sanotusta vammasta, sentähden ja kun Sivari Pirkolan vuotuinen työansio härkinnan mukaan oli laskettava kuudeksi radaksi markaksi, on Kihlakunnanoikeus soveluittamalla mainitun lain 8 ja 9 SS:ssä olevia ohjeita vahingon korvauksen määrittelemisestä, velvoittanut Matti Ilmarin suorittamaan Sivari Pirkolalle ohimenevästä vahin gosta siltä ajalta, jonka Pirkola oli sairastanut, yhden markan päivältä eli yhdeksänkymmentäseitsemän markkaa ja työkyvyn pysyväisestä vähentymisestä satakahdeksankymmentä markkaa vuodessa, joka viimeksi mainittu korvaus oli suoritettava neljänneksittäin neljälläkymmenelläviidellä markalla lukien Tammikuun 16 päivästä 1907, jolloin Sivari Pirkola oli päässyt sairaalasta, niin kauan kun hän eli, tahi jos Matti Ilmari sen edullisemmaksi katsoi, ostamaan jostakin elinkorkolaitoksesta Pirkolalle sanotunlaisen elinkoron; ja oikeutettiin Haapaveden kunta Iivari Pirkolalle suoritettavasta korvauksesta saamaan hyvityksen niin hyvinPirholan hoidosta siihen asti hoituneis ta kuluistaan yhteensä sadastakymmenestä markasta yhdeksästäkymmenestä viidestä pennistä kuin myöskin siitä mitä kunta ehkä vielä joutuisi Sivari Terkolan hoidosta maksamaan Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Ilmari oli vetoamalla saattanut jutun, on 31 päivänä Maaliskuuta 1909 antamallaan 375
tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden edellä mainitun päätöksen, minkä ohessa Matti Ilmari on velvoitettu Haapaveden kunnalle suorittamaan maksut kunnan kappaleesta Keisarillisen Hovioikeuden tuomiota viidellätoista markalla kahdeksallakymmenellä pennillä Hovioikeuden tuomioon on Matti Ilmari hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Matti Ilmari ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, jonka varaan asia siis jää. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Ylhärmän kännes Peltonen Wilhelman kännes Peltonen. B. Anneberg. A. V. Palmulvara Johannes Pesonen. 26 Huhtikuun 25. päivänä 1912. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Matti Juho Juhonpoika Ruinu, Kankaanraan pitäjän. Kankaanpään kylästä, ja Torppari Mikko Pesakinpoika Antila, sanotun pitäjän Kihteljärven kylästä, yhlaisesti hakijaina sekä Talolliset Mauri ja Vihtori Juhonpojat Puuska, viimeksimainitusta kylästä, vastaajina: Annettu Oiseusosastossa 23 päivänä Huhtikuuta 1912. Keisarillinen Renaalli en itsellen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mekäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää seuraavaa: Sittenkun Keisarillinen Senaatti tuomiolla 3 päivältä Joulukuuta 1902. oli velvoittanut Matti Juho Ruinun ja Mikko Antilan ynnä vaat muut sanotussa tuomiossa luettut henkilöt Mauri ja Viktori Puuskan isälle 2äsnä: 3.SS. W. l. S. n. 4. 37. 16. 3 16/160. 3 6/160. Tog 253. R. D. 1909
Talolliselle Juho Iisakinpoika Puuskalle luovuttamaan hallitsemansa osuudet niistä vesijättömaista, jotka olivat syntyneet laskemalla Juho Puuskan silloin omistaman, Pihteijärven kylässä sijaitsevan Tuuskan talon rajajen sisällä olevia Iso- ja Vähäehtiojärviä, mutta samalla, siihen nähden Mä Turun ja Porin läänin Kuvernöörinviraston 5. päivänä Kesäkuuta 1875 annetussa päätöksessä, jossa oli suostuttu mainittujen järvien laskemiseen, siihen osaa ottaville henkilöilse oli myönnetty oikeus nauttia etua vesijätöstä ja selvitystä puuttui siitä, elivatko Matti Juho Ruinu ja Mikko Antila ynnä heidän edelläsanotut asiakumppaninsa laki heidän edeltäjänsä vesijättömaa osuus siensa nauttimisella saaneet täyden korvauksen Iso- ja Vähäckirjärvien laskomiseen rakennistaan kustannuk sista, jättänyt heille vallan mäivä lusta korvauksesta, mikäli he eivät voineet siitä Juho Puuskan kanssa sopia, panna vireille se kanne, men ja he ehkä katsoisivat asiasta aiheutu van, niin ovat Juho Tuuskan saatua haltuunsa kysymyksessä olevat vesijätti maat talvella vuonna 1903, Matti Juho Ruinu ja Mikko Antila sekä omasta puolestaan että muiden Iso- ja Vähäohtiojärvien laskimiseen osaa otta neiden henkilöiden tahi näiden oikeudenomistajien valtuuttamina asia miehinä, haastateltuaan ensin Juho Puuskan sekä sittemmen, tämän myytyä kauppakirjalla 14. päivältä Syyskuu ta 1905. Tuuskan talon Mauri ja Vihtori Puuskalle, nämättiin Kankaan pään, Parvian ja Honkajoen pitajien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, siellä vaatineet heitä velvoitettaviksi, joka yhteisesti tahi kenellä heistä varoja olisi, Matti Juho Ruinulle ja Mikko Antilalle maksamaan korvausta edelläkerrotussa tarkoituksessa kaikkiansa 17.103. markkaa 33. penniä korkoineen sekä korvaamaan heillä jutun vuoksi olleet kustannukset. Kanteen johdosta ovat Matti ja Vihtori Puuska lausuneet, että Rusa377
rillinen Senaatti oli tuomiossaan 3. päivältä Joulukuuta 1902. oikeuttanut Matti Juho Ruinen, Mikko Antilan ja yllämainitut muut kysymyksen alaisessa Keisarillisen Senaatin tuomiossa luetellut henkilöt hakemaan korvausta Iso ja Vähä ehtejärvien kuivauskustannuksista yksinomaan Juho Puuskalta, jolle puheenalaiset n sijättömaat samassa luomiossa oli määrätty luovutettaviksi ja joka yksin oli ajanut siitä kannetta, ja ettei mainitussa tuomiossa oltu annettu lupaa korvauskanteen nostamiseen mita henkilöitä vastaan; ja ovat kauri ja Vihtori Puuska näin ollen katoneet Meivät Matti Juho Ruinu ja Mikko Antila olleet oikeutetut heiltä saamaan vaatimaansa korvausta. Matti Juho Ruinun ja Mikko Antilan huomautettua, että edelläkoske tettusta häätöriidasta hoitunut hyöty oli tullut Tuuskan talon hyväksi sekä että Maari ja Vihtori Tuuska talon nykyisinä omistajina ja hyödyn nauttijoina olivat velvolliset vastaamaan kysymyksessä olevasta korvauksesta, on Kihlakunnanoikeus 15. päivänä Syyskuuta 1906. julistetulla päätöksillä antanut lausuntonsa asiasta, mikäli se koski Mauri ja Vihtori Puustaa ja katsonut, että Keisarillinen Annaalti oli riheenalaisen korvansvaatimuksen perusteena olevassa päätäjutussa 3 päivänä Joulukuuta 1912 antamassaan tuomiossa myöntänyt siinä lueteltuille henkilöille oikeuden hakea korvausta Iso - ja Tähäehtiojärven laskemiseen ja nemistään kustannuksista ainoastansa Juho Puuskalta ja että se kervans oli yksinomaan henkilökohlaista laatua, eikä korvausvelvollisuus niin ollen voi nut rasittaa Puuskan taloa sellaise naan, minkälahden ja kun sanoi ja Vihtori Puuska Puuskan talon ensina omistajina eivät siis saattaneet olla velkapäät vieläsanotusta korvauksesla vastaamaan, Kihlakunnanoikeus en hyljännyt Mauri ja Vihtori Kuuskaa vastaan aitan lanteen Hovioinius, jonka tutkittavaksi Matti Juho Tuomi ja Mikko Antila 378
vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 30. päivänä Kesäkuuta 1909. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Matti Juho Ruinun ja Mikko Antilan yhteisesti korvaamaan Nauri ja Vihtori Puuskalle heillä Hovioikeudessa asian vuoksi ollut kulungit viidelläkymmenellä markalla storioikeuden tuomioen ovat Matti Juho Tuina ja Mikko Antila ano met muutosta perustelmalla, johon Mauri ja Vihtori Puuska ovat vastanneet. "Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskeivät Maure ja Vihtori Puuska sillä perusteella että he, ostettuaan 14. päivänä syyskuuta 1905. tehdyllä kauppakirjalla Puuskan talon, nykyään omistavat sanotun talon ja siihen kuuluvat Iso- ja Vähäehteojärvien maatumat ole vastuunalaiset puheenalaisten laskukustannusten suorittami sesta eivätkä Matti Juho Ru'uu ja Mikko Antila ole näyttäneet muutakaan perustettu Mauri ja Vihtori Puskaa vastaan tekemälleen kanteelle, katsoo Stef sarillinen Senaatti estio Matti Juho Niinun ja Mikko Antilan muutoksenhakemus anna aiketta muuttaa, sitä lopmpäätöstä, johon Oikeudet ovat jutussa johtunut ja jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Matti Juho Tainu ja Mikko Antila suorittamaan Mauri ja Vihtori Tuuskalle heillä julun vuoksi täällä olleiden kalunkien korvaukseksi kuusikymmentä viisi markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Santen Saarinen Walter Andersin. Santen Saarinen Walter Andersin. Alfred Luksiala. K. R. Helanen 379
17 Huhtikuun 25 päivänä 1912 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Matti Juho Juhonpoika Ruinu, Kankaanpään pitäjän Kankaanpöän kylästä, ja Torppari Mikko Iisa kinpoika Antila, sanotun pitäjän Vihteljärven kylästä, omasta puolestaan ja alempana kerrottavas sa toimessaan, yhteisesti hakijoina sekä Talollinen Juho Iisakinpoika Puuska, mainitusta Vihteljärven kylästä, vastaajana: Anttu Oikeusosastossa 25 päivänä Huhtikuuta 1912 Keisararillinen Senaatti on itsellensa esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Turun ja Porin läänin Kuvernöörinvirasto oli 5 päivänä Kesäkuuta 1875 annetulla päätöksellä myöntä nyt luvan eräitten Kankaanpään pitäjässä sijaitsevien järvien laskemiseen, Läsnä: S.S. W. t. L. R. H B. F. M. 380 No 641 Pag. 163. R. D. 1910
mikä lupa käsitti muiden muassa Isoja Vähäohtio nimiset, Vihteljärven kylän jakokunnassa vuonna 1798 toimitetussa isossajäossä Puuskan talolle jaetut ja sanotun talon rajojen sisällä olevat järvet, niin oli Juho Puuska tultuaan Puuskan talon omistajaksi ja haastatettuaan Järvenlaskemisyrityksen osakkaat Kankaanpään, Karvian ja Honkajoen pitäyäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, siellä vaatinut että, koskei yhtiön osakkailta ollut laillista oikeutta hallita Iso- ja Vähäohtiojärvien ympärille laskimisesta syntyneetä vesijättömaita ne tuomittaisiin luovutettaviksi Juho Puus kalle hänen käytettäväkseen; ja olikin Kihlakunnanoikeus 12 päivänä Helmikuuta 1900 julistamallaan päätöksellä määrännyt sanotut vesijättömaat jätetettäviksi Juho Puuskan vapaaseen nautintaan, vaan oli Hovioikeus, johon eräät yhtiön osakkaat olivat vaimonneet asian, 31 päivänä Heinäkuuta 1901 annetulla tuomiolla siinä esittä millään perusteilla hyljännyt Juho Puukan näitä osakkaita vastaan ajaman kanteen; minkä jälkeen Keisarillinen Senaatti, jossa Juho Puuska oli hakenut muutosta Hovioikeuden tuomioon ja jonne Hovioikeuteen vedorneet yhtiön osakkaat olivat saapuneet vastaajina, oli tuomiossa 3 päivältä Joulukuuta 1902. lausunut, että, koska puheena olevat, Puuskan talon rajojen sisällä sijaitsevien ja isossajaosa sille talolle jaettujen Iso- ja Vähäohtiojärvien laskemisella syntyneet vesijättömaat, M. Kn 12 luvun 4 SS:n mukaan, kuuluivat sanottuun taloon, ja se seikka, että näiden järvien laskimisessa oli ollut osallisina muitakin henkilöitä kuin Puuskan talon omistaja, ei myöskään, 23 päivänä Maaliskuuta 1868 vederjohdoista ja vesilaitoksista annetussa asetuksessa oleviin järvien ja jokien laskemista koskeviin säännöksiin nähden, tuottanut heille mitään oikeutta nöihin maihin, eikä näitä muutenkaan oltu laillisessa järjestyksessä luovutettu Juho Tuuskan vastahuollen omistettaviksi tahi veljeltä viksi eikä niitä kerrotulla Kuvernöörin viraston päätökselläkään oltu määrät781
ty laskemiseen osaa ottaneiden henkilöiden hallittaviksi, sentähden ja kun Juho Puuskan vastapuolet olivat katsottavat sanotuiksi irti hallussaan olevista osuuksista Iso- ja Vähäohtiojärvien laskemisella syntyneitä vesijättömaita Juho Puuskan vuonna 1894 heitä vastaan asiassa nostamalla kanteella, Keisarillinen Senaatti, muuttaen Kovioikeuden tuomiota, velvoitti Juho Puuskan saapuville tulleet vastapuolet heti luovuttamaan osuutensa kysymyksessä olevista vesijättömäista Juho Puuskan nautittaviksi; mutta kun laskemiseen osaa ottaneille henkilöille Kuvernöörinviraston päätöksessä oli kummin kin myönnetty oikeus nauttia etua vesijätöistä ja selvitystä puuttui siitä, olivatko Juho Tuuskan äsken mainitut vastapuolet tahi heidän edeltäjänsä osuuksiensa nauttimisella saaneet täyden korvauksen laskemiseen panemistaan kustannuksista, niin jätettiin hville valta sanotusta korvauksesta, mikäli eivät voineet siitä Juho Tuuskan kanssa sopia, panna vireille se kanne, minkä ehkä katsoivat asiasta oikeutuvan Tämän johdosta ovat Matti Juho Riinu ja Mikko Antila, sekä omasta puolestaan että kotiseudeltaan poistuneen Taldlisenpojan Frans Oskar Uusiradakon asiaa varten määrättyinä oikeudenvalvo jana kuin myös sen valtuutuksen nojalla, minkä Matti Juho Reinulle ja Mikko Antilalle olivat antaneet edellämainitun järvenlaskemisyrityksen muut eri paikkakunnilla asuvat, osaksi entiset osaksi uudet osakkaat, nimittäin: Malakias Seppälä omasta puolestaan ja kuolleen Torpparin Juho Eerikinpoika Rantamäen alaikäisten lasten holhoojana, Juho ja Matti Jalmari Rantamäki, Iisakki Henko eli Vanhahanko, Iisakki Uusihonko Frans Vanhaoukari, Vihtori Jonkanen, Simson Kemiä, Juho Riitatuhta Iisakki Majalahti, Juho Ruinu, Nestor Paattikoski, Iisakki Sauhonpohja, Juha Liima, Efraim Seppälä Antti Koivisto, Ananias Kujala, Isak ki Efraim Hautahalme omasta puolestaan ja Frans Oskar Saaren osuuden omistajana, Juho Maja, Konstantin Talvitie, Maria na Kurki, Iisakki Mustaniemi, Malakias Kor382
tesoja Taavetti Löytäkorpi, Juho Rajakallio Juho Kangassalo, Ananias Stengård, Iisakki, Rajasalo, Ananias Penttilä, Iisakki Sjörik, Nikodemus Kallio, Manasse Kallickoski, Iisakki Viitasalo, Juho Sillanpää, Manasse Kivimäki, Iisakki Juhola Pertti Björik, Juho Juhonpoika Rantamäki, Ananias Luomänen eli Välisalo, Juho Jussila, Maurits Kahila, Jalmari Vihunen, Kaarle Verner Vähävihu holhottinsa Linda Vihusen puolesta, Pertti Kallio, Malakias Heikkilä, Juho Rajahalme Sven Salomon Rajahalmi, Vilhelmiina Koskela eli Koski, Juho Mustaniemi omasta puolestaan ja Hilma Maria Ruinun holhoojana, Frans ja Mariana Lähdetviita eli Lähdetniemi, Amanda Pihlajaniemi, Matilda Ostaja, Maurits Raittila, Nestori Puurila ja Emil Lähteenmäki, edellä mainitussa Kihlakunnanoikeudessa Juho Puuskaa vastaan kervanskannetta ajaessaan lausuneet, että kaikkien puheeksi tulleiden järvien varsinaiset laskemiskustannukset olivat apulaisensinäöri Otto Herman Itkosen toimitta man katselmuksen mukaan nousseet 35,000 markkaan ja että näistä kustun nuksista Maanviljelysinsinööri Ali Wilhelm Garikaldi Novituksen arvioiman hyödyn mukaan lukeusi Iso- ja Vähäohtiojärvien vesijättömaiden osalle 45, 118 prosenttia eli 15,791 markkaa 30 penniä; että mainittujen kustannusten ohella oli korvattava vahinko minkä toiset yrityksen osakkaat olivat tulleet kärsimään siitä että heille kuulunut niin kutsuttu Hapuanojan mylly laskemisen takia oli joutunut purettavaksi, tehden tuo vahinko ainakin 1000 markkaa, sekä myöskin ne menet, jotka olivat oikeutuneet laskemissuvan hankkimisesta, asiakirjain lunastamisesta ynnä muusta yvityksen valmistelusta, nousten nuo menot vähintäin 1,500 markkaan, joten, kun namäkin nät ositettiin viitatun jakoperusteen mukaan, niistä Juho Tuuskan vastattavaksi jäi yhteensä 1,125 markkaa; että 15,791 markan 30 pen nen ja 1,125 markan eristä oli myös laskettava kuuden prosentin vuotuinen korko, joka, kun otettiin huomioon että Iso- ja Vähäohtiojärvien vesijättömaat luovutettiin Juho Tuuskalle vuonna 1903 ja että laskemistyö, joka oli alkanut jo vuonna 1871, kesti 383
viisitoista vuotta, teki edellisestä erästä 23,686 markkaa 5 penniä ja 1.125 markan erästä 2,160 markkaa; että yvityksestä johtu neet varsinaiset kunnossapitokustannuk set nousivat ainakin 6,800 markkaan; että ylläpitokustannuksiin ja, kun sopimusta ei oltu saatu aikaan, Juho Tuuskansuoritettavaksi oli merkittävä myös ne 1,033 markkaa 50 penniä, mitkä yhtiön osakkaitten, luovutettuaan vesijättömaat Juho Puuskalle, oli ollut pakko maksaa senne rakennuttamainsa heinälåtöjen siirtämisestä muualle, sekä ne 267 markkaa 3 penniä, johon määrään osakkaitten vesijättömaiden suojaamiseksi panettaman 2,967 sylen pituisen aidan hinta 9 pennin mukaan syleltä oli laskettu musevan; ja kun Juho Puuskan vastattavaksi niinmuodoin jäi kaikkiaan 50,862 markka 88 penniä ja tulot Iso- ja Vähäahtiojärvien vesijättömäista taas tekivät ainoastaan 26,916 markkaa 11 penniä, ovat Matti Juho Ruinu ja Mikko Antila yllä maini tussa toimessaan vaatineet Juho Puuskaa velvoittavaksi maksamaan heille eroituksen 23,946 markkaa 77 penniä korkoineen kuusi sadalta vuodessa, luettuna Keisarillisen Senaatin ennen mainitun tuomion antopäivistä 3 päivästä Joulukuuta 1902, kuin myöskin korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa Asiaan vastaten on Juho Puuska, vaittäen että Iso- ja Vähäehtiojärvien vesijät tömaiden tuottama ja yhtiön osakkaitten nauttima hyöty oli monin kerroin vastannut ja korvannut mitä laskemustannuksista jakaantui näiden järvien osalle vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus on 11 päivänä Helmikuuta 1907 julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi, pailsi muita, Matti Juho Ruinu ja Mikko Antila olivat vetoamalla saattanut juteen, on 29 päivänä Huhtikuuta 1910 antamallaan tuomiolla, kun luotettavaa selvitystä puuttui siitä, olivatko Iso- ja Vähäohtiojärvien laskemisesta oikeutuneet perustamis- ja kunnossahitämistannukset olleet saaduista vesijättömaista nautettua hyötyä suuremmat, ja 384