Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Sergei Klimpujeflin erottaa itselleen pesän varoista omaisuutta. kolmentuhannen markan arvon; mutta koska konkussipesä Sergei Klimpujeffin 2 päivänä Toukokuuta 1911 Kauppiaan Johan Hallenbergin kanssa tekemän kaupan nojalla. sittemmin oli velvoitettu Kauppiaal le Kallenbergille luovuttamaan omaisuutta, jonka Sergei Kimpujeff oli merkinnyt pesäluetteloonsa kahdenkymmenenyhdentuhannen neljänsadan kahdeksankymmenenkahden markan kahdeksankymmenenkahdeksän pennin arvoisena, ja konkurssipesän velkojat, joiden ei ole edes väitetty tietäneen vasta mainitusta kaupasta päättäessään omaisuuden erottamisesta Kimpujeffille, tämän johdosta ovat kieltäytyneet sanottua omaisuutta Klimpujeffille luovuttamasta, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Sergei Kimpujeff voi konkurssipesän velkojain edellä mainittuun päätökseen perustaa mitään oikeutta omaisuuden erottamiseen konkussipesästä, ja harkitsee siis oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastuvanoikeus on jutussa johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Santeri Saarinen Walter Andeiein Santeri Saarinen Walter Andeiein Johannes Pesonen. A. L. Lullsmannen. 735
Sergei Klimpujeffin erottaa itselleen pesän varoista omaisuutta. kolmentuhannen markan arvon; mutta koska konkussipesä Sergei Klimpujeffin 2 päivänä Toukokuuta 1911 Kauppiaan Johan Hallenbergin kanssa tekemän kaupan nojalla. sittemmin oli velvoitettu Kauppiaal le Kallenbergille luovuttamaan omaisuutta, jonka Sergei Kimpujeff oli merkinnyt pesäluetteloonsa kahdenkymmenenyhdentuhannen neljänsadän kahdeksankymmenenkahden markan kahdeksankymmenenkahdeksan pennin arvoisena, ja konkuusipesän velkojat, joiden ei ole edes väitetty tietäneen vasta mainitusta kaupasta päättäessään omaisuuden erottamisesta Kimpujefille, tämän johdosta ovat kieltäyty neet sanottua omaisuutta Kiinpujeffille luovuttamasta, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Sergei Klimpujeff voi konkurssipesän velkojain edellä mainittuun päätökseen perustaa mitään oikeutta omaisuuden erottamiseen konkussipesästä, ja harkitsee siis oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastuvanoikeus on jutussa johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Lanteri Saarinen Wallev Andersin. Lanteri Saarinen Wallev Andersin. Johannes Pesonen. A. L. K. Lullsman. 285
Den 14. Oktober 1914. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet mål, angående hemmanstvist, emellan Bondesönerne Alexander och Oskar Erik Henrikssöner Bäcks samt Bondedottern Anna Erik - Henriksdotter Bäcks, från Harrström by i Korsnäs socken, sökande, samt Bonden Gabriel Mattsson Bäcks, från samme by, uteblifven svarande: Gifven. uti Justitiedepartementet den 14 Oktober 1914. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: På utverkad skriftlig stämning i Gabriel Bäcks hafra Alexander Bäcks och hans medparter vid Häradsrätten i Närpes, Öfvermark och Korsnäs socknars tingslag anfört att sedan deras moder Anna Henriika Gustafsdotter Bäcks under Odde K. A. - R. A.- R. H. - A. R. B. F. M. No 1378. Pag. 90. R. D. 1912.
det hennes man, Alexander Bäcks och hans medparters fader Bonden Erik Henrik Johansson Bäcks vistats i Amerika och utan hans begifvan de af Gabriel Bäcks upptagit ett lån å 175 mark och Guvernörsämbetet i Wasa län i anledning af Gabriel Bäcks därom utförda påstående medelst utslag den 24 December 1894 skyldigkänt Anna Henrika Bäcks att till Gabriel Bäcks återbetala nyssberörda 175 mark jämte fem procents ränta från den 1 September 1895 afvensom att i lagsökningskostnadsersättning till honom utgifva 26 mark, hade Guvernören i sagda län på ansökning af Gabriel Bäcks och då Anna Henrika Bäcks vid verkställelt utmätningsförsök befunnits sakna utmätningsbar lösegendom genom utslag af den 16 Mars 1895 förordnat att Anna Henrika och Erik Henrik Bäcks tillhöriga 1/18, rätteligen 27/486, mantal af Bäcks skattehemman No 9 i Hanström by skulle gå i måt och, lärest ej betalning mellankomme, försäljas å offentlig auktion till betäckande af Gabriel Bäcks ofvanberörda fordran, hvarjämte Anna Henrika Bäcks skyldigkänts att med 35 mark godtgöra Gabriel Bäcks för hans med denna ansökan förenade kostnader, samt att exekutiv auktion på grund af nästnämnda utslag sedermera verkställts den 5 påföljande September, hvarvid sagda hemmansdel inropats af Gabriel Bäcks för 2000 mark; och som Erik Henrik Bäcks i arf tillfallit 4/243 mantal af sagda hemmansdel samt han tillika med sin bemälda hustru tillhandlat sig återstoden eller 15/48 mantal af hemmanet, men ofvanomförmälda två utslag tillkommit utan att Erik Henrik Bäcks blifvit i saken hörd och försäljningen af hans andel i nämnda fastighet vid sådant förhållande icke hade rättslig giltighet genremot Erik Henrik Bäcks utan vore olaglig. hafva Alexander Bäcks och hans 737
medparter, med förmälan att Erik Henrik Bäcks under ofvanantydda tid allt intill sitt år 1900 timade frånfälle vistats i Amerika utan att erhålla vetskap om huru med hans omnämnda egendom förfarits, yrkat att Gabriel Bäcks måtte skyldigkännas till dem, som först nyligen erhållit kännedom om ofvanomförmälda förfarande, afträda de andelar af änberörda hemman, hvilka rätteligen i arf tillfallit dem efter deras merbemälde fader Erik Henrik Bäcks. Denna talan har Gabriel Bäcks motsagt; därå och sedan parterne ömsesides tagit i anspråk ersättning för kostnaderna å rättegången, Käradsrätten medelst den 15 Oktober 1910 afsagdt utslag på upptagna skäl förkastat Alexander Bäcks och hans medparters i saken utförda talan, hvarjämte dem ålades att gemensamt med tjugu mark ersätta Gabriel Bäcks hans umgälder i målet Hofrätten, under hvars pröfning Alexander, Oskar och Anna Bäcks i vadeväg dragit målet, har medels dom den 28 Februari 1912 sig i saken utlåtit; och alldenstund af handlingarna i målet framgick att Anna Henrika Bäcks gjort den gäld, för hvilken hennes och hennes förbemälde mans egande Bäcks skattehemman sedermera försålts, under sin mans frånvaro, medan hon tarfvat föda för sig, samt sådan gäld den Anna Henrika Bäcks måste anses hafva varit berättigad göra i stöd af stadgandena uti 6 SS: 11. kap. G. B., vore att likställas med den i 3 SS: samma kap. omnämnda gäld, för hvars betalande makars såväl gemensamma som enskilda egendom fick tagas i möt, och då Anna Henrika Bäcks vid sådant förhållande måste anses hafva varit rätter svarande, då ifrågakomna hemman sökts till försäljning, och förklaring af henne då jämväl affordrats, ehuru hon urakt738
låtit att sådan afgifva, har Hofrätten låtit bero vid det slut, hvari Härads rätten genom sitt utslag i saken stannat, hvarhos Alexander Bäcks och hans medparter ålagts att till Gabriel Bäcks gälda lösen och öfriga afgifter för hans exemplar af Hofrättens dom med sexton mark åttio penni; Uti Hofrättens dom hafva Alexander Bäcks och hans medparter anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Alexander Bäcks och hans medparter icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom vid hvilken förty skall förblifva. Det alle, som vederbör till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersson. B Amberg Walter Andersson. B Anneberg Walter Andersson. B Anneberg K. R. Halanen A. D. K. Kluhström K. R. Halanen A. D. K. Kluhström D. F. MänDen 14 Oktober 1914. Keiserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsätt revisionsskilling från Kejserlige Abo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Vicehäradshöfdingar ne Axel Gustaf Timgren och Paul Ståhlström, från Åbo stad, i egen skap af sysslomän uti Handlanden Carl Jömssons till konkurs upplåtna bo; sökande, samt Handlanden Matti Nieminen, från sagde stad, svarande: Gifven "Justitiedepartementet den 14 Oktober 1914. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Åbo stad har Vicehäradshöfdingen Timgren så som för tiden godman i Handlanden Jonssons konkursbo anfört, att Jönesson hvilken den 4 Mars 1913 upplåtit sina tillgångar till sina borgenärers för nöjande, den 6 December 1912 till Nieminen öfverlämnat fem af fönsson utställda och af särskilda personer Närv: F. S. W. A: B. A. R. B. Å: A. P. A. Bek 739 No 1380. Pag. 11 R2. 1914.
såsom betalning för af dem utaf finsson köpta varor areepterade växlar, nämligen: en å 1284 mark 56 penni, augterad af Viktor Grefberg, en å 2500 mark auppterad af 7. Kjesik, enä 232 mark 95 penni, godkänd af Naima Widell, en å 75/5 mark 48 penni, aviopterad af J. Pasternack, samt en å 500 mark, god känd af R. Kracts, med anhållan att Nieminen ville endossera väklarna och disposkontera dem i bankinrättning i Åbo stad samt sedermera lämna de å västarna uppburna beloppen åt Jönsson, men hade Nieminen, som på sagda villkor omhändertagit nämnla växlar, icke endoserat desamma, utan lämnat dem åt Handlanden i sagde stad Edvard Åström, hvilken därpå endosserat väklarna och desken terat desamma i Åbo Aktii Bank, hvarom Jönsson adviserats den 20 förberörde December. Med anledning häraf hade Handlanden Jönsson i sina böcker debiterat Handlanden Abraham konto med vädarnas sammanlagda belopp 5268 mark 97 penni, men då Jönsson någon tid senare kräft Aström på sagda summa, hade Åström vägrat utgifva densamma Då Handlanden Jönsson icke häller efter det samtliga växlar blifvit af auppanterna inlösta af vare sig Handlanden Åström eller Handlanden Nieminen återbekommit ifrågavarande medel, har Vicehäradshöfdingen Timaren yrkat att Nieminen, hvilken icke varit berättigad att å annan person öfverlåta sagda växlar, måt te åläggas att till Timgren i hans förenämnda egenskap utgifva 5268 mark 99 penni, med afdrag af direkomräntarna 85 mark 91 penni, jämte 6 pv. cents ränta från förberörde 20 December 1912. Öfver käromålet hörd har Handlanden Nieminen väl medgifvit, att han af Handlanden Jönsson emottagit ifrågavarande växlar och sedermera öfverlåtit desamma å Handlanden Åström, men däremot bestridt att de å nästarna uppburna beloppen aftalsenligt bort tillhandahållas 740
Jansson personligen. Tvärtom hade Handlanden Jönsson, hvilken, sedan han af Handlanden Nieminen underrättats om att välfarna af Nieminen öfverlåtits å Handlanden Åström, godkänt Nieminens förfarande, hvilket framginge äfven däraf, att Jönesson i sina böcker debiterat Åström, men icke Nieminen för ifrågavarande 5268 mark 99 penni, anmodat Nieminen att insätta sagda summa å tvänne af Jönsson i Åbo Aktie Bank och Förenings Banken i Finland öppnade kassakreditiv. Då detta jämväl skett, i det att, efter det den senast till betalning förfallna växeln den 20 April 1913 blifvit af auscultanten inlöst, å kreditivet i Åbo Aktie Bank den 7 därpåföljande Maj inbetalts 300 mark och å det i Förenings - Banken 2218 mark 92 penni, hvarigenom de för väklarna uppburna beloppen kommit konkursboet till godo, har Handlanden Nieminen, anseende den omständigheten, att han med Handlanden Jömssons godkännande uppdraget åt Åström att direkontera meranämnda växlar, icke kunna grunda någon betalningskyldighet för Nio minen, emotsett käromålets förkas tande Rådstufvurätten, hvarest parter na å ömse sidor anhållit om ersättning för sina umgälder å rättegången, har medels den 23 Oktober 1913 afkunnadt utslag på däri anförda grunder ålagt Handlanden Niemi nen att mot kvitte till Vicehäradshöfdingen Timgren såsom syssloman i Handlanden Jömssons konkursbout betala omordade femtusen tvåhundra sextioåtta mark nittionio penni efter ofdrag af de åttiofem mark nittioen penni, som bankinrättningen efter beräkning af sju procent afkortat uti diskontränta å veelarnas belopp för tiden från diskonteringsdagen till de särskilda växlarnas förfalloela gar, eller femtusen etthundra åttio sju mark åtta penni med sex procents ränta från förenämnde 20 December 1912 tills full betalning följde741
och har Handlanden Nieminen därker skyldigkänts att med etthundra mark godtgöra Vicehäradshöfdingen Timgren dennes kostnader i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Nieminen i väderäg den git målet, har medels dom den 30. April 1914, enär icke styrkt blifvit det Handlanden Nieminen förbundit sig att endossera och i bank disposkontera i frågavarande växlar eller ansvara för de å desamma erhållna beloppen öfverlämnande åt Handlanden Femson personligen, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkortat det emot Handlanden Nieminen i saken utförda käromålet hvarjemte Handlanden Jönssons konkursso skyldigkänts att med ett hundra mark ersätta Nieminen dennes för målet vid Rådstufvurätten hafda kostnader. Uti Hofriittens dem hafva Vicehäradshöfdingarne Timgren och Stillström, hvilken sistnämnde jämte Timgren förordnats till syssloman i Handlanden Jönssons konkurs bo, anhållit om ändring medels deduktion hvilken Handlanden Nieminen bemätt Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Vicehäradshöfdingarne Timgren och Ståhlström icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och åläggas Vicehäradshöfdingarne Tingren och ståhlström att ur tillgångarna uti Handlanden Jömssons konkursku med juttiofem mark godtgöra Handlanden Nieminen dennes härstädes i målet hafda kostnader. Det alle som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Tuli Tuorikoski B. Amberg. A. T. Ruusmaara. Walter Andersin K. R. Helanen 742
Lokakuun 15. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, omaisuuden luovuttamista jakoon koskevassa jutussa, jossa ovat Iisalmen pitäjän Kilrisaaren kylästä kotoisin olevat Talolliset Lassi ja Matti Henrik Korolainen, yhtoisesti, hakijoina sekä samassa kylässä asuva Talollinen Aadam Korolainen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 15. päivänä Lokakuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Sittenkun Iisalmen pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus, asianosaisten isän Talollisen Lassi Korolaisen kuoltua 20. päivänä Huhti kuuta 1904., oli päätöksellä 20. päivänä Maaliskuuta 1906. Aadam Korolaisen vaatimuksesta velvoittanut, Lassi Korolaisen nuoremman ja Matti Henrik Korolaisen sekä heidän sitLäsnä: S.S. W. G. P. R. K. A. R M. S. No 1382. Säg 196 Rd 1911.
temmin kuolleen äitinsä Liisa Ryhäsen 3. kuukauden kuluessa viimek si mainitusta päivästä 50. markan sakon uhalla luovuttamaan Lassi Kerolaisen vanhemman pesän sellaiseen jakoon, että Aadam Korolaiselle siitä tuleva osa hänelle erotettaisiin, sekä sen ohessa määrännyt, että jaossa, minkä Aadam Korolaisen piti saada toimituttaa, Lassi Korolaisen nuoremman ja Matti Henrik Korolaisen tuli 50. markan sakon uhalla ilmoittaa vainajan jäämistö niin tarkkaan että he, jos vaadittaisiin, voisivat valallaan vahvistaa ilmoituksensa, niin on Aadan Korolainen Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Lassi Korolainen nuorempi ja Matti Henrik Korolainen, kun asianosaiset 8. päivänä Kesäkuuta 1906. olivat kokoontuneet toimittamaan Kihlakunnanoikeuden määräamää jakoa, olivat kieltäytyneet mitään omaisuutta jakoon luovuttamasta, koska Lassi Korolainen vanhempi 11. päivänä Heinäkuuta 1904. pidetyn perunkirjoituskirjan mukaan oli jälkeensä jättänyt ainoastaan 162. markan 50. pennin arveon nousseen irtaimiston, mikä ei pittänyt edes perunkirjoitukseen merkittyjen menojen peittämiseksi; mutta koska Lassi Korolainen vanhemri oli kuollessaan, paitsi mainittua irtaimistoa, omistanut ison määrän saamisia ja arvopaperaita, on sadam Korolainen vaatinut, että lassi Korolainen nuorempi ja Matti Henrik Korolainen velvoitettaisiin soseliaan sakon uhalla jakoon jättämään niin hyvin perunkirjoituksessa mainitun omaisuuden kuin myöskin vainajan arvopaperit ja saamiset. Kanteeseen vastaten ovat Lassi Korolainen nuorempi ja Matti Henrik Korolainen sitä vastustaneet sillä perusteella, että he edellä kerrotussa jukovityksessä olivat jaettavaksi tarjenneet kaiken Lassi Korolaisen vanhemman jälkeensä jättämän omaisuuden, jota ei ollutkaan enempää
kuin hänen jäämistöstään tehtyyn perunkirjoituskirjaan oli merkitty; minkä jälkeen ja sittenkun asiasta oli kuulustettu myös asianosaisten kanssaperillisiä, heidän veljiään Talollisia Juho Bernhard ja Juoseppi Korolaista ja sisaria Reetta Stiina ja Maria Ulriikka Korolaista ynnä naiden miehiä Talollisia Eero Kiiskistä ja Ville Nissistä sekä sisarta Anna Loviisa Korolaista sekä asianosaiset myös anoneet korvaus ta oikeudenkäyntikuluistaan, Kihlakunnanoikeus on 6. päivänä Joulukuuta 1909. julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska oli selville käynyt, että Lassi Korolaisen vanhemman jälkeen oli jäänyt raitsi perunkirjoituskirjaan merkittyä omaisuutta myös rahaa ja arvopaperoita, jotka Lassi Korolainen nuorempi ja Matti Henrik Korolainen olivat huostaansa ottaneet, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Lassi Korolaisen nuoremman ja Matti Henrik Korolaisen, kummankin kahdensadan markan sakon uhalla, Aadam Korolaisen toimesta kolmen kuukauden kuluessa päätöksen julistamispäivästä pidettävässä jaos sa, jonka ajasta ja paikasta heille oli hyvissä ajoin annettava tieto, ilmoittamaan mainitut rahavarat ja arvopaperit niin tarkkaan, että he voisivat valallaan vahvistaa ilmoituksensa oikeiksi, sekä jakoon luovuttamaan saman omaisuuden, minkä ohessa Kihlakunnanoikeus on määrännyt, että jakokustannuk, set oli suoritettava jaettavasta pesästä päältäpäin sekä että Lassi ja Matti Henrik Korolaisen tuli kolmellasadalla markalla korvala J Adam Karolaisen oikeudenkäyntikulut, Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Lassi ja Matti Henrik Korolainen veteamalla olivat saattaneet jutun, on 18 päivänä Toukokuuta 1911. antanallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen vavaan, määräten kuitenkin että aika, jonka kuluessa puheenalainen jäämistö 745
oli luovutettava jakoon, oli luettava Hovioikeuden tuomion antopäivästä Hovioikeuden tuomioon ovat Lassi ja Matti Henrik Korolainen anoneet muutosta perustelmalla, johon Adam Korolainen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Lassi ja Matti Henrik Korolainen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioiskeuden tuomiota muulla tavoin kuin että Lassi ja Matti Henrik Korolainen asian epäselvään laatuun nähden vapautetaan suorittamasta Audam Korolaiselle edellä mainittua oikeudenkäyntikulujen korvausta kolmea sataa markkaa; jääden asia siis muutoin Hovioikeuden tuomion varaan kuitenkin siten että aika, jonka kuluessa kysymyksessä ole va omaisuus on luovutettava jakoon, on huettava tästä päivästa. Tätä kaikki asianomaiset noudattavoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Santeri Saarinen Walter Andersin. Johannes Pesonen K. Relanen Johannes Pesonen K. Relanen A. K. Huusuvaara. Lokakuun 15 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Nikolainkaus pungista oleva Kirjapainonomistaja Antti Hautala on hakijana ja Tehtailija Sulo Salmelin, Tampereen kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Lokakuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut seuraavat tiedot Nikolainkaupungin Raastuvanoikeudessa on Tehtailija Salmelin laurunut, että hän Kirjapainonomistaja Hautalan 30 päivänä Toukokuuta 1910 tekemästä tilauksesta oli Hautalalle Nikolainkaupunkiin lähettänyt, paitsi muuta, kynärvässiateräskyniä ja lyyykyniä kaikkiaan 2703 markan 33 pennin arvon kuin myös Kokkolan kaupunkiin erään E. Huiman vastaanotettavaksi 55 klagrannmaa marmoripaperin, jonka Särnä: P. 4. l. B.t - R. A. A-A. /49/ 746 No 1386. Pag: 155. R. T. 1912
hinta oli 82 markkaa 50 penniä että Kirjapainonomistaja Hautala oli kieltäytynyt vastaanottamasta kynänväksia, teräskyniä ja lyijykyniä sekä palauttanut ne Tehtailija Salmelinille, joka uudelleen oli lähettänyt ne Nikolainkaupunkiin Hautalan vastaanotettaviksi, mistä Salmelinille oli hoitunut kustannukria 54 markkaa 50 penniä; sekä että Kirjapainonomistaja Hautala, kun hänen hyväkseen luettiin suorittamansa rahti tavarain lähettämisestä ensi kerran Nikolainkaupunkiin ja Kokkolaan 26 markkaa 5 penniä, niinmuodoin oli Salmelinille velkaa 2514 markkaa 28 penniä; ja on Tehtailija Salmelin esittaen laskun ylläsanotuista, Kirjapainonomistaja Hautalalle myylyistä tavaroista, vaatinut Hautalaa velvoitettavaksi hänelle maksamaan vastamainittu rahamaarä 2814 markkaa 28 penniä korkoineen. Kanteesta kuultuna on Kirjapainonomistaja Hautala vastannut että hänen ostaessa puheenaolevaan aikaan Tampereen kaupungissa Tehtailija Salmelinilta muita tavaraa Salmdin oli Hautalalle tarjennut kynanvarsia, teräskyniä ja lyykyniä sekä niistä Hautalalle antanut hintaluettelon; ettei Hautala kuitenkaan ollut tahtonut tehdä kauppaa noista tavaroista, ennenkuin hän oli ehtingt ottaa selkoa niiden käyvästä hinnasta; että Salmein, vaikki Hautala ollut kynänvärsiä, teräskyniä ja lyijykyniä tilannut, oli lähettänyt niitä Hautalalle ja samalla toimittanut hänelle niistä laskun; että Hautala verrataan laskua sanottuun hintaluetteloon oli huomannut sen sekä tavarain määrään että hintoihin mahden monissa kohdissa eroavan hintaluettelosta, minkä vuoksi ja kun Hautala oli havainnut, että Salmelinin vaatimat hinnat olivat ylen korkeut, Hautala oli rautatutse lähettänyt kynänvarret, terärkynät ja 747
lyijykynät takaisin Salmelinille, joka oli perinyt ne Tampereen asimalta ja siis, joskin kauppa olisi niistä tehty, suostunut sen purkamaan; sekä että Hautala nyttemmin oli Salmelinille maksanut marmoripaperin hinnan siten että hän, vähennettyään siitä 5 prosenttia ynnä kustannuksensa äskenmainittujen tavarain palauttamisesta Salmelinille eli yhteensä 11 markkaa 2 penniä, oli 24 päivänä Tammikuuta 1911 postitse Salmelinille lähettänyt 30 markkaa 48 penniä; ja on Kirjapainonomistaja Hautala näin ollen anonut kanteen kylkäämistä, huomauttaen sen ohessa että hänelle tavaralahtyksen kera toimitetussa laskussa oli kynärvarsten, teräskyniin lyijykyniin ja marmoripaperin hinnasta luettu hänen hyvaksensa 5 prosentin alennus 139 markalla 22 pennillä, jota alonnusta ei oltu huomioon otettu Tehteilija Salmelinin kanteen perustuna olevassa laskussa. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset myös ovat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan on 26 päivänä Toukokuuta 1911 julistanut päätöksen asiaan; ja koska oli näytetty, että Kirjapainonomistaja Hautala oli Tehtäilija Salmelinilta tilannet kaikki puheenalaiset, Salmelinin Hautalalle lähettämät tavarat, eikä Hautala ollut voinut saattaa toteen, että Salmelinin näistä tavaroista, rahoista ja muista kyluista vaatimat määrät olivat kohtuuttomia, sen vuoksi ja koskei tehtailija Salmeliniä, siihen nähden "Kirjapainonomistaja Hautala ollut Salmelinille ennen tämän oikeudenkäynnin alkua maksunut Hautalalle lähetetyn, puheenalaisia tavaroita koskevan laskun saldoa enää voitu katsoa velvolliseksi Kautalalle myöntämään hinnan alenmesta, sekä kun Hautalan väitetty vastasvatava 46 markkaa 2 penniä oli perusteeton, on Ruastuvanoikeus velvoittanut Kirjapainonomistaja Hau748