Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Pennaselle sekä ett eivät Lauri Kärkkäinen ja Aapo Lämsä olleet voineet näyttää, että he olisivat oikeutetut konkurssipirälle pidättämään sanotut niityt; minkä tähden Hovioikeus, kumoamalla Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on velvoittanut Lauri Kärkkäisen ja Aapo Lämsän, Matti ja Miina Tenhusen konkurssipesän uskottuina miehinä, Matti Pennasen vapaaseen hallintaan heti luovuttamaan puheena olevat niityt. Hovioikeuden tuomioon ovat Lauri Kärkkäinen ja Aapo Lämsä, jotka sillä välin ovat määrätyt Matti ja Miina Tenhusen konkurssipään toimitsijamiehiksi, alamaisesti anoneet muutosta. Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarillinen Senaatti ottanut tutkittavakseen, ja koska Matti ja Miina Tenhunen kysymyksessä olevan välikirjan mukaan Marraskuun 27. päivältä 1896. ovat Matti Pennaselle myyneet edellämainitut maatumaniityt eikä ole todistettu Matti ja Miina Tenhusen sekä Matti Pennasen tällä välikirjalla tarkoittaneen toisenlaista välipuhetta, kuin minkä sama kirja sisältää, eivätkä Lauri Kärkkäinen ja Aapo Väinsä muullakaan perustuksella ole näyttäneet olevansa oikeutetut, Matti ja Miina Tenhusen konkurssipesän toimitsijamiehinä, konkurssipesälle pidättämään sanotut niityt, katsoo Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Hovioikeus on ylläkerrotulla tuomiollaan johtunut " Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkeassa Simessä, Känen Suomen Senaattinsa: 1. W. Drengders - Henr. Berenius. 1. W. Kragders - Henr. Berenius. Nikard dertamLudvig Chreberg.  Vilhelm Blåfield
Den 14. Mars 1900. från Päijälä by i Kuhmois socken, gesökande, samt Mjölnaren Herman Ojanen, Bönderne Gustaf Heikkilä, eller Kuittinen, Johan Lapikäytävä Erik Mikkola och Gustaf Adolf Jaakkola, jemte Bondesonen Emil Mikkola, från Löytäne by i Längelmäki socken, Bonden Emanuel Wenttola, från Tupiala by i Kuhmois socben Bondeenkan Ida Mulkoila, från berörda Löytäne by, och Bonden Promas Jussila, från Sääskylä by i Längelmäki socken, svarande, angående rätt till en del af valtenkraften i Leppäkoski benämnda före inom Leppäkoski hemmans i Toijala by egor. Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Lars Juntila Departement i Helsingfors den 14. Mars 1900. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och Öfver: Aaf A. H. B. L. E. R. F. K S. No 303. Pag 210. R.D. 1898 I Hans Kejserliga Majestäls Kyr dem Finsk öfverDess Senats för Finland dom uti ett, sittning af på nedsatt reverssökilling, från Åbo Kejserliga Hofrätt inkommet mål emellan Bon Senatens dom den Johan Leppäkoski eller Korkinen, medföljer och ten Johan Leppäkosl eller Mockinen medföljer originala elpeditionen
af dem, bland annat, inhemtal: att sedan Guvernörsembet å Tavastehus län genom utslag den 17. Mars 1848. beviljat Leppäkoski hemmans dåvarande egare rätt att i Leppäkoski förs anlägga en tullmjölqvarn med ett par de nar samt Kejserliga Senatens Ekonen mie Departement, hvarest egarene till Ollelo och Mulkoila hemman i Löylä ne by besvärat sig öfver sagda utslag medelst utslag af den 4. December samma år fastståll Guvernörs embetets öfverklagade utslag i öfrigt, utom att näst berörda två hemmans egare lemnats opfet att vid vederbörlig domalol i laga ordning väcka särskild talan om före träderrätt till eller delaktighet i nämndagvarninrättning, så hafva Åldele och Mulkoila hemmans egare instämt uppå koski hemmans egare till Häradsrätten i Padasjoki sockens och Kuhmois bohells tingslag samt derstädes yrkat att enär Ollila och Mulkoila hemmans egare från urminnes tid haft uteslulande rätt till det qvarnställe, der till mjölqvarnen vare bestämd att inrättas. antingen framför Leppäkoski hemmans innehafvare, hvilka icke hade någon rätt till samma qvarnställe, få bygga sagde qvarn eller och, derest sådant icke kunde bifallas åtminstone erhålla rättighet att gemensamt med Leppä koski hemmans innehafvare deltaga, uti qvaranläggningen; hvarom Härads rätten medelst utslag den 28. Mars 1851. yttrat sig och funnit ådagalagdt vara att innehafvarene af Olleb och Mulboila hemman sedan arminnes tid å del ställe i Leppäkoski förs hvarest ifrågakomna tullmjölqvarn blifvit bestämd att antäggas oqvaldt innehaft och begag nal en qvarn för husbehofsmäld samt för densamma uti qvarnfull till kronan årligen skattat med en tunna fem lon kappar spanmål; hvarför och då Otila och Mulkoila hemmans egare således, jemlikt 1 och 3. SS: SS 15. kap. J. B. bade urminnes häfd äfven till sjelfva qvarnstället, men Leppäkoski hemmans innehafvare deremot icke visat annan rätt till sagda ställe än att detsamma vore beläget inom Leppäkoski hem51
mans egenmåde, Häradsrätten, med utestutande af Leppäkoski hemmans innehafvare från all rättighet till den omtvistade qvarnanläggningen, tilldömt Ollila och Mulkoila hemmans egare företrädesrätt till densamma; hvilket utslag Lagmansrätten i Nylands och Tavastehus lagsaga uti dom af den 15. Februari 1852 gillat och faststält; hvarvid Åbo Hofrätt medelst den 14. December 1852. gifven dom låtit bero: samt att en af Leppäkoski hemmans egare Bonden Jöran Leppäkoski senare emot Alek och Mulkoila hemmans egare vid nämnde Häradsrätt utfort talan om ej mindre klander af en utaf till landtmätaren Alexander Wilhelm Wahlroos den 5 December 1854. verkelald förrättning, hvarigenom ett tunnland af Leppäkoski hemmans mark blifvit utpålade till tomtplan för Alle och Mulkeila hemmans i Leppäkoski förs anlagda tillmjölqvarn, än nästsagda lägenheters egares förpligtande att samma mark till Jöran Leppäkoskis fria begagnande afträda; uti hvilket mål Lagmansvällen, sedan Häradsrätten godkänt Joran Leppäkoskes talan, medelst dom af den 5. November 1856, enär ur att till Lagmansrätten inlemnadt, af Landandt mätaren Henrik Johan Elmberg, den 28 November 1854. utgifvet bevis och ett emma dag utfärdadt utdrag ur den öfver Leppäkoski bys egor upprättade, af Häradsrätten den 21 Mars 1831. faststälda karla framginge, att ett stycke jord af ett tunnelands vidd funnes upptaget så som tomtplan för ifrågakomna qvarn ej mindre uti delningsinstrumentet öfverLeppäkoski hemmans egor, än å förenämnda karta, upphaft Häradsrättens mål vädjade utslag samt förkastat Jöran Leppäkoskis talan; hvilken dom blifvit af Åbo Hofrätt genom den 10. Juni 1857. gifven dom till efterrättelse fast stäld. Sedermera hafva Gustaf Heikkilä, såsom egare till Heikkilä kallade enfjerdedel af Olle hemman, Erik Mikkola såsom egare till Mikkola benämnla hälft af samma hemman, Gustaf Adolf Jaakkola, i egenskap af förmyn
dare för omyndiga Bondedottern Aina Maria Johansdotter, hvilken är egare till återstående, Tuomaala kallade, fjerdedel af Otila hemman, Johan Lapikäylävä, såsom egare till Lapikäylävä eller en tredjedel af Mulkaila hemman, samt Ida Mulkoila och Thomas Jussila för den öfriga Isotalo benämnda, andelen af Mulkaila hemman, hvilken eges af Ida Mulkoila och hennes omyndiga, under Thomas Juurilas förmynderskap stående barn, medelst af handling af den 21. April 1892. upplåtit Otila och Melkoila hemmans i Leppä koski fors befintliga qvarn på arrende åt Herman Ojanen för en tid af fjortan år samt uti en annan skrift af den 4. Maj 1894. erkänt, att de derfövinnan medgifvit Herman Ojanen till stånd och rättighet att å sagde qvarns mark uppföra en mindre väg och till dess drifvande leda vatten ifrån qvarnens ränna Emellertid har Herman Ojanen, för egen det och såsom ombud för Gustaf Heikkilä, Johan Lapikäylävä, Emil Mikkola och Emanuel Kenttola, uti en till Guvernören i Tavastehus län den 9. April 1894. ingifven skrift anhållit om tillständ att i gång sälla sin i Leppäkoski fors redan färdigbyggda vällensåg och att i sådant afseende författningsenlig syn på stallet måtte föranstaltas samt att synesäfven skulle omfatta samma vallen brefts användande för ett mejeri hvilhet Herman Ojanen, Gustaf Heikkilä, Johan Lapikäylävä, Emil Mikkola och Emanuel Wendtola i bolag ämnade anlägga. I anledning häraf har Guvernörsen betet i sagda lån anmodat tillrekts ingeniören i Westi Tavastlandshu dertiktet att försätta den af Herman Ojaren begärta synen, hvarefter Ingemären AAhonen, på förordnande af Lietriktnings nioren August Fredrik Hildén den 22. Maj 1824 verkställ ifrågavarande syn, och har Herman Ojanen vid syntillfället återhemlat sin ansökning med anhållan tillika att få i mjölqvarnen inrätta att annat denför och ett grenverk samt att i sägen, utom sågramen, anbringa en ickelsag och en pertingfvel; hvaremot
Johan Leppäkoski, såsom egare till Loppäkoski hemman, metsagt Herman Ojanens ansökning på den grund, att vattenkreften i forsen blefve otillräcklig att samtidigt drifva en på motsätta eller sedan sidan af försen befintlig, till Leppakoski hemman hörande såg, hvilken inrättning såsom holigen äldre än qvarnen, borde hafva företrädesrätt till vattnets nyttjande, jemte det Johan Leppäkoski äfven anmärkt att Herman Ojanens såg och till en del också det dåmera uppförda mejerist vore bygda på sjelfva vällendraget och icke på qvarntomten, ehuru Ojunen icke egde rätt att utstäcka sina emott ningar längre än till en långs qvarn husets mot vattendraget vittande vägg dagen linie. Sedan Ingeniören Ahonen i förrättningsinstrumentet antecknat, bland annat, att vattnet såväl till qvarnen som till Leppäkoski hemmans såg leddes medelst rännor, som lage sin början från en gemensam, hvars öfver hela vallendraget lyget dam samt innehade en bredd, qvarnrännan af 1/52 meter och sågrannan af 2.d meter, jemte det qvarn rännans körkethöjd vore SS 99 mela och sågrännans SS. 75. meter öfver komparations lanen äfvensom att från qvarnrännans redre ända en särskild ränna vore ledel till Herman Ojanens sagimrättning hvar emot någon valtenledning till myöriet icke funnes, utan detsamma komme att blifvas med antingen från sägen eller qvarnen ledd vattenkraft, har Ingeniören thonen afgifvit utlåtande i saken och alldenstund samtlige delegare uti före nämnde qvarn skriftligen gifvit tillstånd till inrättande af ifrågakomna såg och mejeri samt till deras derfvande med vatten från qvarnens ranna, utan att densamma på något sätt ändrades eller förstorades samt derigenom hvarken någon skada tillskyndades öfver eller rågivättnings rättigheter kranktes, helst wärmännen vore 0:34 mela emalare en nyssberörda sågimrättningsränna och lemnas bröskel åter 1,24. under lagre än qvarnrännans fördenskull och då hvar ken kungsådan komme att stängas eller 54 underbyggare eller Leppäkoski hemmans
af ålder bestående förhållanden i af seende å valtnets uppdämning att förändras genom de tillämnade vatten veken samt såväl sågen som mejeriet vore belägna inom qvarn tomtens råg och med afseende å sitt låge till sjelfva vattendraget ej heller förorsakade något förfång, har Ingeniören Ahonen förstagit det måtte åt Herman Ojanen med gifvas tillstånd att drifva sågen och mejervit samt att derlill taga vatten. på sätt betningarna redan vore inrätta de äfvensom att utvidga qvarnen med ell par stenar; hvarhos Ingeniören Ahonen tillstyrkt att Herman Ojanen, då nu tilligt vore att qvarnen, såsom varande en tidigare inrättning än Johan Leppäkoskis såg, borde hafva åtminstone likarätt till vallnet i förren som sågen, jemväl måtte förunnas rätt att göra qvarnrännan lika bred och dess tioskel lika hög som Leppäkoski sågs ränna och höskel, om Ojanen eller qvarnegarene ansäge sin fördel sådant för dra, dock på särskilda af Ahonen närmare angifna vilkor. Derefter har Johan Leppäkoski den 13. September 1894. Ell Guvernören inkommit med en skrift, hvari han icke allenast återhemtat sitt påstående om att vattenmassan i Leppäkoski fors genom de tillämnade två nya valtenverken blefve till den grad tagen i anspråk, att Leppäkoski såg knappart kunde hållas i gång utan och vidare anmärkt, att då Atteli och Mulkoila hemmans egare endast på grund af urminnes häfd fätt rätt till qvarnställe inom uppäkoski hemmans egor, sagde rätt borde lokas ytterst inskränkt och således icke anses innelåtta befogenhet för qvarnigarene att använda forsen till andra ändamålän för qvarnen; hvarför Johan Leppäkoski notagt ej mindre vattenkräftens i förrenbegagnande till drifvande af Herman Ojunens såg och förberörda bolagsmejeri än den af Herman Ojanen begärda utreda ningen af qvarnen, jemte det Johan Leppäkoski anhållit att få vid veder förlig domstol i bevis luda sina uppgifter; derå Guvernören medelst resa lution af den 2. Oktober 1894 i ärendet 155
utlåtit sig att emedan Johan Leppäkoski förvägrat Herman Ojanen rätt till ifrågavarande vattenkräft samt yrkat att få lagligen bevisa sin bättre rätt dertill, ty förvisades saken i detta afseende med stöd af stadgandena uti 31 SS. af förordningen den 23. Mars 1868. angående vallenledningar och vattenverk, till handläggning och afgörande af vederbörandes Häradsrätt. Med anledning häraf hafva Herman Ojanen Gustaf Heikkilä, Johan Lapikäytävä, Emil Mikkola och Emanuel Wenttola till Häradsrättens i Kuhmois och Padasjoki socknars tingslag samman träde den 2 April 1895. instämt Johan Leppäkoski samt derstädes under åberopande af sin hos Guvernören gjorda ansökning yrkat, att den bestridda rättigheten till omförmälda strömfall måtte dem tillerkännas; hvarhos Erik Mikkola, Gustaf Adolf Jaakkola Ida Mulkoila och Thomas Jussila äfven för Rätta kommit samt till alla delar samtyckt till och förenat sig i Herman Ojarens och dennes medparters talan. I afseende å genmäle i saken har Johan Leppäkoski äfven återhemtat hvad han förut i saken anfört; hvarhos Johan Leppäkoski under rättegångens förlopp vidare framhållit: att den ursprungliga kungsådran i Leppäkoski fors framgått der egarenes till Otteli och Malkoila hemman qvarn vore uppförd men att de af Herman Ojanen för sen bygda såg - och mejerikusen åtmin stone till en del sträckte sig infå Johan Leppäkoskis söder om den gamla kungsådran belägna område af försen hvarför och då Johan Leppäkoski dessutom erfarit att Alek och Melkola hemmans egare i sjelfva verket ej ens hade eganderätt till annan del af förberörda qvarstanut än den plats, der qvarnen blifvit bestämd att uppföras, Johan Leppäkoski väckt särskild rätte gång angående qvarntandens afträdan se åt honom; samt att Ingemären Ihonens åsigt att qvarnen, såsom varande en tidigare inrättning än Johan Leppäkoskis såg, borde hafva och minstone samma rätt till försen
som gälde för sågen, icke vare riktig, enär qvarnens egare icke hade annan rätt till vattnet i förren än den som nämndes i qvarnens findations utslag eller rätt att begagna forsens vattenkraft till drifvande af en qvarn med ett par stenar; hvarutom Johan Leppäkoski anmärkt, att Kejserliga Senatens Ekonomie Departement redan genom utslag den 18. Oktober 1839. gifvit tillstånd till anläggande af Johan Leppäkoskis såg, men meddelat utslag angå ende qvarnens grundläggning först den 4 December 1848, samt att Guvernörsumbetets redan omnämnda utslag af den 17. Mars 1848 innehille, bland annat, ett qvarnrämnan borde vara 31. alnar lång samt vid öfre ändan 3 alnar och vid qvarnen 1. aln bred samt att väll net i forsen icke finge höjas öfver deri berörda fispunkt, hvadan qvarnämnan, hvars längd för närvarande utgjorde 41. alnar och bredd äfven i nedra andan vore 1.32 mela, redan nu befunne sig i dagligt skick och blefve det ännu mer, om rännan, på sätt Ingeniören Ahonen föreslagit, skulle utvid gas till 2.06. metors bredd. På grund af alla dessa skäl och då i utslaget af den 17 Mars 1848. för öfrigt förordnats, att Leppäkoski hemmans egare icke alle nast borde noga iakttaga alla deri meddelade föreskrifter rörande qvarnens anläggande så kärt dem vore all begagna sig af dem genom utslaget förunnad förmon, utan och att de i möjligaste måtte borde söka undan födja de hinder, som för sågverhets gång på de tider, som sådant vore tillåtet, kunde uppstå, har Johan Leppäkoski anhållit om förkastande af Herman Ojunens och hans medparters talan i dess helhet, jemte det Johan Leppäkoski förbehållit sig rätt att sår skildt få söka sine mölpartens förplig tande att försätta qvarnrannan i sådant skick, som i utslaget rörande tillstånd till qvarnens anläggning funnes utsatt talan målet haft den omgång handlingarna deri utvisa, har Häradsrätten hvarest parterne ömsesides anhållit om ersättning för sina kostnader i rättegån
gen, medelst den 11. September 1897 afkunnadt utslag utlåtit sig i saken; och jemte det Häradsrätten väl funnit hemledes tre i målet afhörde vittnen intygat, att kungsådran i Leppäkoski för äfven efter det ofvanomförmälda qvarntomt om ett sumlands vidd afrösats från Leppäkoski hemmans mark, gått emellan det nya såghuset och mejerat hvilka vittnesmåls beviskraft dock min skades derigenom, att andra i målet hörda vittnen icke kunnat laga på sin ed, att förhållandet varit sådant utan tvärtom vidgått att vattnets i forsenlopp äfven förut haft samma riktning som nu, har Häradsrätten, som annett sig ej heller eljest kunna vid denna omständighet fasta något större afseende, förklarat utredt vara att de af Olkte och Mulkoila hemman tildade lägenheten egare, enligt Hofrättens omförmälda domar af den 14. December 1852 och den 10. Juni 1857. på grund af urminnes häfd såsom sagda lägenheten tillhörighet egde det å nämnsidan af Leppäkoski förs befintliga qvarnställe med en dertill afskild ofvanom försen börjande tomt längs försens norra strand samt att till nämnda lägenbeter alltså, jemlikt 1. SS: 20 kap. R. B. hörde hälften af den vattenkraft, som å sagda qvarnställe kunde tillgodonjutas; i anseende hvartill och då Johan Leppäkoski icke giltat visa, att de af Herman Ojunen och hans medparter tillämnade vattenverken komme att tränka den rätt till andra hälften af vallnet i försen, som tillhörde egaren af forsens södra sida Herman Ganen och hans medparter berättigades att bygga och drifva sagda vattenverk, likväl med iakttagande af de föreskrifter Ingenio ren Ahonens synentlåtande i sådant afseende innehölle; och blef Johan Leppäkoski derhos ålagdt att med trehundra mark ersätta sine motparter för deras kostnader i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Johan Seppäkoski i väderag dragit målet, har genom den 25 Juli 1898 deri gifven dom funnit Johan Leppäkoski hafva förebragt skäl till ändring uti Häradsrättens utlag hvarken beträffande den innehafvarene 159
af de utaf Ollele och Mulkoila hemman bildade lägenheter tillerkända rätt att, såsom egare af omförmälda å norra sidan af Leppäkoski fors belägna qvarnställe med dertill hörande strandomräde, använda hälften af vattenkräften i försen, eller såvidt sagda utslag innefattade att ifrågavarande vid qvarnstället tillämnade nya vattenverk ej ådagalagts komma att med händigt till deras lage och beskaffenhet i någon mån göra intrång uti den rättighet till andra hälften af forsens vatten kraft, som å dess södra sida finge tillgodo njutas; hvarför och då Johan Leppäkoskis vederbehöll ej heller föranledde rättelse i berörda utslag, hvad angick den honom af Häradsrätten åhvälfda rättegångskost nadsersättning, vid utslaget i dessa delar skulle bero. Deremot vardt Häradsrättens derutöfver sträckta utlåtande, såsom opåkalladt af Hofrätten undanröjde Uti denna Hofrättens dom har Johan Leppäkoski i underdånighet anhållit om ändring genom ingifven deduktion, hvilken Herman Ojanen, Gustaf Heikkilä, Johan Lapikylävä, Gustaf Adolf Jaakkola, Emil Mikkola, Ida Mulkoila och Thomas Jusvila i föreskrifven ordning bemält, Hvad sålunda förelupit och handlingarna i målet vidare innehålla har RGserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner Johan Leppäkoski icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens nyssberörda dom, vid hvilken fördenskull kom ma att förblifva; och kännes Johan Leppä koski derjemte skyldig att med åttatio mark godtgöra Herman Ojanen och dennes medparter för deras kostnader vil svarande talans bevakande härstädes. Det alle, som vederbör, till underdång efterrättelar länderHans Kejserliga Majestäts Köpe Namn Dess Senat för Finland A. af Nyborg. Hen. Berenius A. af Nyborg. Hen. Berenius Ludvig Chreberg. Derhard dertamLudvig Chreberg. Perhund Adertonen, 1/3 del Anderskjer
Maaliskuun 14 päivänä 1900. "Keisarillisen Majestetin Korkiassa Timvä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomiomaksuitta Turun Hovioikeudesta tulleeseen nostojuttuun, jossa Eläkemies Matti Matinpoika Seppälä, Sängelmäen pitäjän Eräslahden kylästä, on hakijana, sekä Talollinen samasta kylästä, Iisakki Vihtori Lindfors, vastaajana, ja joka juttu koskee talon luovuttamista: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Maaliskuun 14 päivänä 1900. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksenä, saanut seuraavat tiedot: Sängelmäen ja Nuoreveden pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Matti Seppälä, haastateltuaan Iisakki Vihtori Lindforsin, vaatinut että, koska Lindfors, jonka Kihlakunnanoikeus Joulukuun 5 päivänä 1887 oli määrän nyt nostamaan hannetta sen kaupan purkamisesta, millä Matti Seppälän vai Läsnä: A. af S. - G. L. - A. N. S. R. L. 6 No 305. Såg. 59. R. D. 1899
mo Henrika Kaarlentytär oli Tammikuun 8 päivänä samana vuonna, Matti Seppälän silloisena holhoojana, aivan tarpettomasti myynyt Seppälän aviopuolisoiden pojalle Kustaa Matinpojalle Matti Seppälän silloin omistaman, nyttemmen Iisakki Vihtori Lindforsille siirtyneen Sppälän perintötalon Eräslahden kylässä, oli laiminlyönyt sellaisen kanteen veroitle panemisen, mainittu kauppa parettaisiin ja Lindfors velvoitettaisiin. Mutti Seppälälle luovuttamaan sanottu talo. Asiasta kuulustettuna on Iisakki Vihtori Lindfors vastannut, että Kihlakunnanoikeus oli päätöksessään Toukokuun 10 päivänä 1887 vahvistanut edelläkerrotun talonkaupan sekä ettei Lindforsia oltu määrätty hakemaan sanotun kaupan purkamista vaan ainoastaan kuraattorina tutkimaan Henrika Kaarlentyttären holhoustoimia ja sitten nostumaan sellaista kannetta tahi hakua, mihin Lindfors huli syytä olevan, minkä vuoksi ja kun Lindforsilla ei ollut aiketta ryhtyä vaatimaan kaupan purkamista, Lindfors on anonut kannetta kumettavaksi ja Matti Seppälän velvoittamista korvaamaan Lindfersilla jutussa ollut kustannukset. Päätöksellä Maaliskuun 29 päivänä 1898. on tämän jälkeen Kihlakunnanoikeus asiesta antanut lausuntensa ja katsonut kanteelta puuttuvan laillista perustusta, jonka vuoksi se on kumottu ja Matti Seppälä jutun näin päättyessä velvoitettu korvaamaan Iisakki Vihtori Lindforsin siinä kärsimät belungit viidelläkymmenellä markalla Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Seppälä oli veteamalla saattanut asian, en tuomiella Helmikuun 9 päivänä 1899. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, minkä ohessa - Matti Seppälä on tuomittu velkapaaksi suorittamaan Iisakki Vihtori Lindforsille häneltä Hovi oikeudessa juttuun menneiden kulujen korvaukseksi neljäkymmentä markkaa. Tähän Hovioikeuden tuomioen on Matti Seppälä alamaisesti anonut muutesta tänne toimittamallansa perustelmalla, johan Iisakki Vihtori Lindfors en säädetyssä järjestyksessä vastannut. Mitä näin on tapahtunut ja asiakirjat sen lisäksi sisältävät on Keisarilli67