Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
den päätöksen, on velvoittanut Aänekosken Osakeyhtiön Juho Kauppiselle, joka ajopalkasta jo oli saanut kaksisataa kahdeksankymmentäkahdeksan markkaa kymmenen penniä, heti kuittia vastaan maksamaan hänen jäännöosaamisensa kuusikymmentäkaksi markkaa kahdeksankymmentä penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen lainhakupäivästä 25 päivästä Marraskuuta 1908 sekä sen ohessa korvaamaan Kauppisen oikeuden käyntikulut Kihlakunnanoikeudessa sadalla markalla ja Hovioikeudessa viidelläkymmenelläviidellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Aanekos ken Osakeyhtiö anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Aänekosken Osakeyhtiö ole esiintuanut syytä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden ylempä nä mainittua tuomiota, kuin että, korkJuho Kauppinen on ollut muutoksen kukijana Hovioikeudessa, Aanskosken Osakeyhtiö vapautetaan maksamasta Hovi oikeuden Kauppiselle määräämää koivausta hänen kustannuksistaan Hoviahans Palmias keudessa viittäkymmentäviittä markkaa, joten oikaistuna Korioikeuden tuomio muulen jää pysyväksi. Sata kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen SenaattiJ Wahlunnan. Johannes Peltonen J. W. Kuluniem. (bomärkeimäki) Alfred Kiksiala. B. Amberg. H. R. Helanen. 187
Sokakuun 28. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleen sa, sukulunastusta koskevassa asiassa, jossa Wiipurin pitäjän Lihaniemen kylässä asuvat Talollisenpojat Karl August Israelin poika Koskelainen ja Anton Isoelinpoika Koskelainen ovat hakijoina sekä sanotun pitäjän Talikkalan kylässä asuva Kuoma ajuri Salomon Skyttä ja hänen vaimonsa Karoliina Israelintytär Koskelainen sekä Iihaniemen kylästä kotoisin olivat Talollisenpojat Aleksanteri ja Filip Inaelinpojat Koskelainen, vastaaIinas Annettu Oikeusorastossa 28. päivänä Lokakuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli enää on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Karl August Korbelaisen ja Talollisenlesken Anna Juhanantytär Koskelaisen, silloin vielä Läsnä: D. H. A. - A.ik. - t. l. - J. P. J. F. Pros 188 No 1503. Pag. 296. R. B. 1910.
alaikäisenä olleen poikansa Anton Koskeläisen holhoojana, Wiipurin pitäjän karajäkunnan Kihlakunnan oikeuteen ovat Salomon skyllä ja hänen asiakumppaninsa siillä lausuneet, että Anna Koskelainen joka oli Salomon Åkijtän anoppi ja muiden asianosaisten äiti, oli kauppakirjalla 5. päivältä Marras kuuta 1907. myynyt vanhemmiltan a perimänsä 1/12 perintötaloita No 1. mainitussa Tihaniemen kylässä kuoltugust ja Anton Koskelaiselle 2000. markan kauppahinnasta, joka oli maksettava elinkautisella eläkke ta; ja kun mainittu kauppa ei olelut laillistettu ja tila siis ole vielä sukuunlunastuksen alainen, muttalomon Skyttä ja hänen asiakumppaninsa, tallettaan Kihlakunnanoikeuteen kaksituhatta markkaa, anoneet että heidät oikeutettaisiin siikuunlunastamaan puheenaoleva tila tahi ainakin kolme viidennastä siitä. Karl August ja Anna Koskilaijen vastustettua hannetta, on Kihlakunnanoikeus 22. päivänä Joulukuuta 1908. julistamallaan päätöksellä, koska Anna Koskelainen oli edellä mainitulla välikirjalla Karl August ja Anton Koskeläiselle luovuttanut neimansa kahdennentoista osan puheenaolevasta talosta elinkautista läkettä vastaan ja tuo luvutus niin ollen oli lahjan luontoinen, katsonut etteivat Salomon Skyttä ja hänen asiakumppaninsa ollut oikeutut Maakaaren 5. luvun 1. SS:ssä, huten tuo lainkohta eli Keisarillisesa asetuksessa 27. päivältä Kesäkuuta 1878., vastoin Karl August Korkelaisen ja Anna Korkelaisen mutta mistä sukulunastuksen kautta ilotteen voittamaan sanottua tilaa oka sen vuoksi hyljännyt kanteen, ja olivat Salomon Myttä ja hänen allakumppanensa asian näin päättyessä oikeutetut nostamaan Kihlakunnanoikeuteen tallettaman sa sukulunastusrahan Hovioikeus, jonka tutkettavaksi 89
Salomon Skyttä ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet julun, on tuomiossa 15. päivänä Elokuuta 1910. antanut lausuntonsa asiasta; ja koska siinä oli bäynyt selville, että Anna Koskelainen oli vanhemmiltansa perinyt kahdennentoista osan perintötalosta No 1. Sihaniemen kylässä ja että hän sittemmin kauppakirjalla 5. päivältä Maraskuuta 1907. oli myynyt sanotun lilanosan Karl August ja Anton Koskilaiselle kahdentuhannen markan kauprahinnasta, sentähden on Hovioikeus katsonut Salomon Skytän ja hänen asiakumppanensa, jotka lain saatu mässä järjestyksessä olivat kihlakunnanoikeuteen tallettaneet sukulunastusrahan oikeutetuiksi Maakaaren 6. luvun 1. ja 3. SS:n mukaan, kuten nämä lainpaikat olivat Keisarillisessa asetuksessa 27. päivällä Kesäkuun 1878., sukuunlunastamaan kolme viidettä osaa puheena olevasta talonosasta; ja on Hovioikeus velvoittanut Karl August ja Anton Koskeläisen, Maakaaren 5. luvun 12. SS:ssä mainitun tahloajan hyväkseen nautittuaan 14. päivänä Maaliskuuta 1911. Salomon Skytälle ja hänen asiakumpi panoillensa luovuttamaan viimekirmainitun talonosan, kuitenkin sillä ehdolla, että Karl August ja Anton Koskelainen sitä ennen olivat saaneet sen osan kauppahinnasta, kahdestatuhannesta markasta, joka jakaantui sukuunlunastukseen tuomitulle talonosalle. Hovioikeuden tuomioon ovat Karl August ja Anton Koskelainen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Salomon Skyttä ja hänen asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen ilmaalle on tuthinut tämän jutun ja harkitsee ikeaksi, beimaten Kovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunranoikeuden edellä mainitun päätöksen varaan. Wata kaikki asianomaiset kon490
dattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J W. Anmanen Akki Käpy J G. Aumanen Alki Käpy Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. Nans. Palmros Lokakuun 31. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa saatavaa koskevassa jutussa, jossa Tampereen kaupungissa asuva Kauppias Fredrik Björkqvist on hakijana ja Hämeenkyrön pitäjän Tuokkolan kylästä kotoisin olevat Maanviljelijä Viktor Wilhelm Raipala - vainajan oikeudenomistajat hänen leskensä Eufrosiina Wilhelmiina Taavetintytär Raipala ja täysiikäiset lapsensa Jalmari Wilhelm Rairala ja Syyli Raipala vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 31. päivänä Lokakuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kauppias Björkqvistille 27 päivänä Toukokuuta 1905 toimituttamansa haasteen noalla on Viktor Wilhelm Raipala Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut lesällä vuonna 1901. lähettäneensä Kauppias Björkqvistille 10,000. kappaletta tulia sovitusta 50. markan hinnasta tuhannetta eli siis 5000. markasta sekä vaativansa BjörkSäsnä: S.S. W. F. B. A. R. H. U. S. No 1510. Pag 17. R.D 1909.
qvistin velvoittamista Viktor Wilhelm Kaipalalle suorittamaan sanotut 5000. markkaa korkoineen, kuitenkin vähentämällä 30. päivänä Joulukuuta 1904. maksetut 1021. markkaa 21. penniä. Kanteen johdosta on Kauppias Björkqvist myöntänyt vastaanottaneensa puheenalaiset tiitet edellämainitusta hinnasta mutta selittänyt että, sittenkun Viktor Wilhelm Raipalan pojan, Maakauppiaan Vihtori Adrian Raipalan omaisuus oli luovutettu konkurssiin ja konkiirssituomiolla 8. päivänä Elokuuta 1900. luovutelius ta varoista tuomittu Kauppias Björköqvistille SS,563. markkaa 64. penniä korkoireen, oli Viktor Wilhelm Raipala samara kesänä sitoutunut Kauppias Björkqvistille maksamaan sen osan Björkqvistin äskenmainittua saatavaa, joka i tulisi osingoilla konkurssipesasta suoritetuksi, sekä tämän sitoumuksensa täystämiseksi sittemmin Kauppias Björkqvist in suostumuksella lähettänyt kysymyksessä olevut tiitet Björkqvistille, joka sen jälkeen, koska tiilien hinta ynnä Vihteri Adrian Raipalan konkurssista hänelle suoritetut osingot nousivat 1021. marksaa 21. penniä suurempaan summaan kuin mitä hänelle edelläkerrotuin tavoin oli tuleva, oli äskensanotun rahamäärän palauttanut Viktor Wilhelm Kaipalalle 30. päivänä Joulukuuta 1904.; ja on Kauppias Björkqvist niin ollen anonut, että kanne hyljättäisiin. Viktor Wilhelm Kaipalan kiellettyä toutuneensa vastaamaan Vihtori Adrian Kaipalan edellämainitusta velasta, on Raastuvanoikeus 21. päivänä Kesäkuuta v05. julistamassaan päätöksessä, koska Kauppias Björkqvist oli myöntänyt ostareensä Viktor Wilhelm Kaipalalta kyseenä levat satatuhatta tiillä viidestäkymmenestä markasta tuhannen, voimalla todistaa vaitostänsä, että Viktor Wilhelm Kaipala oli sitoutunut poikansa velasta Kauppias Bjortqvistille vastaamaan, velvoittanut Kaupnäs Björkqvistin tuli maksamaan Viktor Vilhelm Kaipalalle vaaditut viisituhatta markkaa viiden prosentin vuotuisine korroineen haastunsaanti päivästä 27. päivasta Toukokuuta 1905. pääsummasta Luitenkin laillisessa järjestyksessä vähentämällä 492
Viktor Wilhelm Raipalan myöntämät tuat kaksikymmentäyksi markkaa kaksikymmentäyksi penniä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Kauprias Björkqvist että aktor Wilhelm Kaipalä vetoamalla olivat saattaneet jutun, on kiräivänä Huhtikuuta 1909. antamallaan luomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden edelläkerrotun päätöksen varaanHovioikeuden tuomioon on Kauppias Björkqvist anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmatta, johon sillä valin kuolleen Viktor Wilhelm Kaipalan edellämainitut oikeudenomistajat ovat saadetyssä järjestyksessä vastaneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tänän jutun ja katsoo siinä selville käyneen, että Viktor Wilhelm Raipala on 22. päivänä Tammikuuta 1901. Kauppias Björkqvistille lähettämässään kirjeessä tarjoutunut Björkqvistille toimittamaan sata tuhatta tiittä viidestäkymmenestä markasta tuhannen ehdolla, että tiihen hinta saisi jäädä Vihtori Adrian Kaipalan velan kuoletukseksi, sekä sittemmin täkistänytkin Björkqvistille sanotut liitet; sen lahden ja koska puheena oleva tulien hankinta, selvitystä puulluessa siitä eltä asianosaiset jälkeen äskensanotun raivan olisivat toisin sopineet, on katsottava tapahtuneen Viktor Wilhelm Kaipalan kerrotussa kirjeessään tarjoamilla ehdoilla, harkitsee Keisarittinen Senaalti oikeaksi, kumolen Hovioikeuden tuomion ja Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljälä Kauppias Björkqvistia vastaan asiasta ajelun kanteen. Tätä aikki asianomaiset noudattakootKeisarainen Suomen Senaalle. Linden Henricsson Kalter Andersinhonom Henriksson Kalle SöderötB Annberg K. R. Helanen. B Amberg K. R. Helan B Annberg K. R. Helanen. Uno Strömsten. 193
Lokakuun 31 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta saasan Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Johan Sarén, Saarijärven pitäjän Hannilan kylästä, on hakijana ja Kauppaneuves Carl Henrik Ahlqvist, Haminan kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 31 päivänä Loka kuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Johan Sarinille toimituttamansa haasteen nojalla on Kauppaneuvos Ahlqvist 14 päivänä Helmikuuta 1901 Saarijärven ja Uuraisten pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän oli välikirjalla 20 päivältä Lokakuuta 1884 ostanut Johan Sarinilta kaikki Sarénin omistaman Kantolan 1/12 manttaalisen perintötaloa No 30., sanotussa Hännilän kylässä, maalla olevat tervet ja virheettömät petäjä - ja kuusipuut, jotka kahdentoista kyynärän päästä kannosta, latvasta läpi Läsnä: A. K. W. A. J. P. B. t. J: B. H. af H. 494 No 1511. Pag. 53 R. D. 1909.
mitaten, täyttivät kahdeksasta kahteentoista tuumaan määrälleen, välikirjassa lähemmin sovituilla ehdoilla sekä sellaisella valipuheella että puiden ulosottaaikaa kestäisi 4 vuotta siitä päivästä lukien, jolloin niitä olisi lupa metsästä poisottaa, ja että Johan Sarén oli Kauppaneuvos Ahlqvistilta saanut 3000 markkaa käsirahoina metsäkauppaa vastaan, kuitin kin velvollisuudella, välikirjan määräyksen mukaan, takasinmaksaa se osa käsirahoista, jonka arvosta puita metsästä ehkä ei saataisikaan, sekä että, kun Kauppaneuvos Ahlqvist sittemmin, Hännitän jakokunnassa siihen aikaan toimitetun isonjaanjärjestelyn päätyttyä vuonna 1895, oli sanotun välikirjan mukaan metsästä hakkuuttanut ja poisvenyt hänelle kuuluvat puut, ei metsäs sä ollutkaan oulut niin suurta määrääpuita, että niiden välikirjassa sovittu hinta olisi vastannut Ahlqvistin maksamia käsirahoja, vaan oli niitä puuttunut, konttokuranttilaskun mukaan, 905 markan 5. pennin edestä; minkätähden Kauppaneuvos Ahlqvist on vaatinut Johan Sarenia velvoitettavaksi Ahlqvistille maksamaan sanotun rahamäärän korkoineen. Asiassa kuultuna on Johan Saren vaittänyt, ettei Kauppaneuvos Ahlqvist konttokuranttilaskussaan ollut laisinkaan tehnyt tiliä niistä 12 kyynärän korkeudelta läpimitäten 1/12 uumaa täyttäneistä puista, jotka Johan Saren edelläkerrotulla välikirjatlä oli myynyt Kauppaneuvos Ahlqvistille, eikä myöskään lyvityistä puista, jommoisia Ahlqvist oli otattanut metsästä suuren määrän, minkätähden Johan Saren on vastustanut Kauppaneuvos Ahlqvisten kannetta sekä Ahlqvistille toimituttaman sa haasteen nojalla asiaa 4 päivänä Lokakuuta 1902 käsiteltäessä lausunut, että Kantolan talolle edellämainitussa isonjaonjärjestelyssä oli metsätilissä jaettu tukki huita muiden muassa Taikaleen, Alatalon Jänisniemen, Tilaahon, Kaidomäen ja Kallio mäen talojen maalla sanotussa Hännilan kylässä yhteensä 1313 betäjä - p:ssä kuusi huuta eli kaikkiaan 1897 riin saa, ja että Kauppaneuvos Ahlqvist, ajattaessaan vuosina 1895, 1896 ja 1897 yllämainitun välikirlän nojalta hänelle kuuluvia eiittiin 495
tolan talon alueelta, myöskin oli vedättänyt yllälueteltujen talojen maalta Kantolan talolle jaetut tukkipuut niin tarkoin että niitä oli jäänyt jälelle ainoastaan 98 kappaletta, ja kun Kauppaneuvos Ahlqvist siis oli hakkauttanut ja poisvedättänyt nöita asianosaisten väliseen kauppaan kuulumattomia tilikuuta 1799 kappaletta, joista Johan Sarin kuitenkin on myöntänyt hylkypuina vähennettäväksi 6 prosenttia puumäärästä eli 108 puuta, on Johan Sarénvaatinut, että Kauppaneuvos Ahlqvist velvoitettaisiin Sarenille korvaamaan nuo ottamansa puut, 10 markan jälkeen kappaleelta, 16 1910 markalla 5 prosentin korkoineen luettuna äskensanotusta 4 päivästä Loka kuuta 1902. Tämän johdosta kuultuna on Kauppaneuvos Ahlqvist väittänyt olleensa oikeutettu ottamaan kaikki ne välikirjassa määrätyn mitan täyttäneet puut, mitkä i sonjaonjärjestelyssä olivat Kantalan talolle jaetut, sekä siis vaatinut Johan Sarénin kanteen hylkäämistä, myöntäen kummin kin vaatimastaan summasta vähennet täväksi kaikkiaan 39:n metsästä otettujen puiden luvusta ehkä poisjääneen, välikirjan mukaisen puun hinnan 39 markkaa, minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 25 päivänä Lokakuuta 1907 julistamassaan päätöksessä on katsonut selville käyneen, että Kauppaneuvos Ahlqvist yllämainitulla välikirjalla 20 päivältä Lokakuuta 1884 oli ostanut kaikki Kantolan talolle isonjaonjärjestelyssä tulevat, välikirjassa lähemmin määrä tyn mitan täyttävät puut eikä siis ainoastaan Kantolan talon maalla kasvavia vaan myöskin muilta, Hännilän jakokunnassa sijaitsevilta taloilta Kantolan talolle joutuneet telipuut; minkä vuoksi ja kun ei Johan Saren ollut voinut toteennäyttää, että Kauppaneuvos Ahlqvistin esittämä tililasku olisi virheellinen, eikä tukkipuiden jaossa laadi tusta toimituskirjasta käynyt selville, että Kantolan tilalle olisi joutunut enemmän välikirjassa määrätyn mitän täyttäviä tilipuita kuin mainittu tililasku osotti, sekä siihen nähden ettei metsässä löytynyt enempää kontrahdinmukaista puilla, joton Johan Saren siis oli kantunut yhdeksansataa viisi 496
markkaa viisi penniä enemmän kuin hänelle tilissä oli tuleva, Kihlakunnanoikeus, hylyäten Johan Sarinen kanteen ai heettomana, on velvoitta nut Johan Sarenin maksamaan Kauppanen vos Ahlqvistille vaaditut yhdeksänsataa viisi markkaa viisi penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen luettuna lainhakupäivästä 14 päivästä Helmikuuta 1901, siitä kuitenkin lyhentämällä kolmekymmentäyhdeksän markkaa, jotka Kauppaneuvos Ahlqvist oikeudenkäynnin kuluessa oli lyhennettäväksi myöntänyt; minkä ohessa Johan Sarin velvoitettiin kolmellasadalla kuudellakymmenellaviidellä markalla korvaamaan Kauppaneuvos Ahlqvistin oikeudenkäyntikustan nukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolin ja toisin olivat vetoamalla saat taneet jutun, on 30 päivänä Joulukuuta 1908 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muun puolesta paitsi että Kauppaneuvos Ahlqvistille tuomittu oikeudenkäyntikulujen korvausmää rä korotettiin seitsemäksisadaksi markaksi; ja tuli Johan Suronin vielä kuudellakymme nelläviidellä markalla korvata Kauppaneuvos Ahlqvistille hänellä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Johan Sarön hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppaneuvos Ahlqvist on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Johan Sarén, joka ei ole voinut toteennäyttää Kauppaneuros Ahlqvistia vastaan tekemään korvausvaatimuksia, ole esiintuonut syytä muuttaa, Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota muun puolesta kuin että, koskei Kauppaneuvos Ahlqvist ole Johan Särenin kieltää vastaan edes tahtonut näyttää oikeaksi kanteensa perusteena olevaa puheenalaista konttokuranttilaskua, Kauppaneuvos Ahlqvistin asiassa ajama kanne hyljätään ja Johan Sarén vapautetaan kaikesta hänelle jutussa määrätystä korvausvelvollisuudesta. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Ahlsi Käpp Mannes Peltonen. Johannes Pesonen. Walter Andersin. B. Anneborg. Häfstellen
Marraskuun 1. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Moses Savolainen, Kuolemajärven pitäjän Paavolan kylästä, on hakijana sekä saman pitäjän Siprolan kylässä asuneen, nyttemmin kuolleen Talollisen Yrjö Siprosen leski Karoliina Sipronen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 1. päiväna Marraskuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niista, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Moses Savolaiselle toimitetun haasteen nojalla on Yrjö Sipronen Kuolemajärven pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Mooses Savolainen, joka Rannan kihlakunnan silloisen kruununvoudin Oscar Otto Algrénin 17. päivänä Joulukuuta 1904. toimittamassa pakkohuutokaupassa oli Yrjö Siprosen Läsnä: A. K. J. P. A. B. R. H O. S. 498 No 1517. Påg. 249. RD. 1909.
omistamasta, erinäisistä Siprosen veloista ulosmitatusta kuudennesta osasta perintötaloa No 1. edellämainitussä Siprolan kylässä tehnyt korkeimnan hyväksytyn tarjouksen 3038. markkaa, oli, 1. päivänä Helmikuuta 1905. täydellisesti suoritettuaan kauppahinnan. ottanut huutamansa tilan hallintaansa ja sen jälkeen nauttinut siitä kaiken hyödyn, kunnes Yrjö Sipronen, kuuWiipurin läänin Kuvernöörinvirasto Siprosen huutokaupasta tekemän valituksen johdosta oli päätöksellä 26. päivältä Elokuuta 1905. erinäisten virheellisyksien vuoksi kumonneet huutokauppatoimituksen, sitä seurannes sa Syyskuussa jälleen oli saanut tilan haltuunsa; ja koska Yrjö Sipronen, joka tällä välin oli maksanut ne velkansa, joiden suorittamiseksi tila oli ulosmitattu, oli tullut kärsimään vahinkoa sen kauttu, että Mooses Savolainen oli vienyt tilalta ja hyväksensä nauttineet kaiken siltä vuonna 1905. lähteneen sadon, joka 14. päivänä Elokuuta samana vuonna toimitetussa katselmuksessa ja arviossa oli havaittu tehneen 600. puutaa niittyja 400. puutaa peltohaivia, 260. kappaa ukiita, 12 1/2 tynnyriä kauroja, 120. puutaa rukiin rehuja sekä 150. puutaa kauran rekirja, on Yrjö Simonen vaatinut, että Mooses Savolainen, joka hyvin oli tietänyt, että huutokauppatoimituksesta oli valitettu, ja jonka sen vuoksi ei olisi pitänyt ryhtyä tilaa viljelemään ja siltä viedä pois kaikkia korjaamiansa viljoja ja rekija, velvoitettaisiin korvaamaan Siproselle sanottu sato käyvän rinnan mukaan, jättäen Yrjö Sipronen Kihlakunnanoikeuden harkittavaksi, missä määrin Mooses Savolainen oli saapa korvausta tilaa hallitessaan sillä tekemistäin töistä, minkii ohessa Yrjö Sipronen on anonut, että hänelle tuleva rahamäärä tuomittaisiin maksettavaksi laillisine korkoineen, kuin myös nyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Räntaistu kuulustettuun on Maalis Savolainen väittänyt, että kysymyksessä oleva tila 17. päivänä Joulukuuta 499
1904 toimitetussa pakkohuutokaupassa oli myyty, muun muassa, sillä ehdolla, että ostaja oli oikeutettu ottamaan tilan haltuunsa heti kun hän oli täyttänyt maksuvelvollisuutensa tilan kauppahintaan nähden; minkä vuoksi ja kun Moses Savolainen määjäaikana 1. päivänä Helmikuuta 1903. oli suorittanut täyden huutosumman, on Mooses Savolainen vastustanut kannetta. Sittenkun myöskin huutokaupan toimittajaa oli jutussa kuultu, on Kihlakunnanoikeus 27. päivänä Helmikuuta 1907. julistamallaan päätöksellä mainitsemillaan perusteilla kyljännyt Yrjö Siprosen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Yrjö Sipronen oli vetoamalla saattanut sutun, on 19. päivänä Kesäkuuta 1909 siinä antamallaan tuomiolla ratkaissut asian; ja koska edellämainittu, 17. päivänä Joulukuuta 1904. toimitettu huutokauppa, jossa Yrjö Siirrosen omistama osa perintötaloa No 1. Siprolan kylässä myytiin Moses Savolaiselle 3038. markan kauppahinnasta, oli Kuvernöörinviraston ylläkosketellulla, lain voinan saaneella päätöksellä kumottu ja sanotun tilan ulosmittauskin, Siprosen maksettua ne velkansa, joiden suoritukseksi ulosmittaus oli toimitettu, oli peräytynyt, on Hovioikeus katsonut Yrjö Siprosen olevan Moses Savolaiselta, joka, täydellisesti suoritettuaan kauppahinnan, oli 1. päivästä Helmikuuta 1905. saman vuoden syksyyn saakka hallinnut ja viljellyt puhanalaista tilaa saapa korvauksen Savolaisen mainittuna aikana tilalta saamasta puhtaasta tulosta; jonka vuoksi ja kun Mooses Savolainen 8. päivänä Elokuuta 1906. toimitetun, kiistämättä jätetyn arvion mukaan oli hallinta-aikanaan tilalta korjanneet heiniä 297. markan 20. pennen arvosta, Siprosen tekemästä ruiskylvöstä rukiita, olkia ja ruumenine yhteensä 171 markan 60. pennin arvosta sekä toimittamustaan toukoriljankylvöstä kauroja, olkia ja ruumenia yhteensä 112. markan 76. pennin arvosta 500
eli siis heiniä, eloja, olkia ja ruumenia kaikkiaan 581. markan 56. pennin arvosta, mutta Savolaiselle sitä vastoin oli hyväksi luettava korjuukustannuk sina kolmannes tilalta saatujen heinien arvosta, 99. markkaa 7. penniä, kuudennes rukiin ynnä ruisolkien ja ruumenien arvosta, 28. markkaa 60. penniä, kauran siemenistä kylvöstä ja korjuusta kaksi kolmannesta kauransadosta, 7. markkaa 18. penniä, Mooses Savolaisen tilan veroina suorittamat 26. markkaa, kuudesta tilan tientekovelvollisuuden täyttämiseen menneestä työräivästä, 5. markkaa päivältä, 30. markkaa sekä viiden prosentin korko huutokauppahinnalle, 3038. markalle, 1. päivästä Helmikuuta 1905. saman vuoden Syyskuun 25. päivään, jolloin Kuvernöörinviraston päätös mainitun huutokaupan kumoamisesta oli saaneet lain voiman ja Savolaisen oli katsottava saaneen kantaa takaisin huutokauppahinta, eli 234 räivältä 98. markkaa 73. penniä, joten tilalta saatujen ratojen rahamäärästä oli lyhennettävä kaikkiaan 357. markkaa 58. penniä, Hovioikeus, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on velvoittanut Mooses Savolaisen heti kuittia vastaan suorittamaan Yrjö Siproselle kaksisataa kaksikymmentäkolme markkaa yhdeksänkymmentäkahdeksan penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien oikeudenkäynnin alusta, 9. päivästä Maaliskuuta 1906, kunnes täysi maksu toimitettiin, sekä sen ohessa sadalla kymmenellä markalla korvaamaan Yrjö Siprosen Kihlakunnanoikeudessa asiasta johtuneet kulutHovioikeuden tuomioon on Moses Savolainen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon, Yrjö Siprosen sillä välin kuoltua, hänen leskensä Karoliina Sipronen on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Mooses Savolainen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja vel301