Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
maksetuksi, kuin Hjorth oli myöntänyt, on Kihlakunnanoikeus katsonut, että Kauppias Hjorthin konkurssissa valvomista määristä seuraavat olivat olleet teostaina: varoja, nimittäin: viisisataa markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 3 päivästä Tammikuuta 1906, tuhat kuusisataa markkaa samoine vuotuisine korkoineen 8 päivästä seurannutta Helmikuuta kaksituhatta markkaa myös kuudenprosentin vuotuisine korkoineen 12 päivästä viimesanottua kuuta ja tuhat viisisataa markkaa niinikään kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 7 päivästä seurannutta Huhtikuuta, sekä sen vuoksi julistanut Kauppias Hjörtkin oikeutetuksi, Kihlakunnanoikeuden 8 päivänä Lokakuuta 1906 antaman konkurssituomion mukaan saamaan edelläluetellut neljärahamäärää korkoineen tuomiossa mainitulla etuoikeudella sanotussa portteri - ja oluttettaassa konkurssen alussa olleitten irtaimien koneitten, raaka-aineitten, valmiitten ja puolivatmiitten teöksien ja tehtaaseen kuuluvien kapineitten arvosta; ja on Varatuomari Thureng ja Kauppias Lehtonen konkurssipesän toinitsijamiehinä velvoitettu Kauppias Isorthille korvaamaan hänen kulunsa jutussa sadalla viidelläkymmenellä markalla Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomari Thilling ja Kauppias Lehto nen vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiolla 4 päivältä Joulukuuta 1907 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, velvoll taen Varatuomari Thurengin ja Kauppias Lehtosen edellämainitussa toimersään viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Kauppias Hjorthille tämän Hovioikeudessa kärsimät kustannukset. Hovioikeuden tuomisen ovat Varatuomari Thining ja Kauppias Lehtonen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon 714
Kauppias Hjorth on vastannut "Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Varatuomari Tharing ja Kauppias Lehtonen ole esiintuoneet syytä muun puolesta muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota kuin että, koska Kihlakunnanoikeuden pöytäkirjoista ei näy että Kauppias Hjorth olisi anonut korvausta kulungeistaan asiassa, Varatuomari Tharing ja Kauppias Lehtonen vapautetaan maksamasta Isorthille Kihlakunnanoikeuden känelle myöntämää oikeudenkäyntikulun kiin korvausta sataaviittakymmentä markkaa, kuin myös asian näin päättyessä Hovioikeuden Kauppias Hjoithille tuomitsemaa samanlaista korvausta viittäkymmentä mark kaa; Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti. Lauten Karinen Walter Andersin. Alfred Luksiala. N. K. Helanen. Allan Dahlbeck Huhtikuun 17 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin. tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, talon luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat entinen Talollinen Kaarle Vihtori Juhonpoika Trenkku, Vompulan pitäjän Tampulan kylästä, hakijana sekä Talollinen Frans Vihtori Vihtorinpoika Ojala eli Kronkku, samasta kylästä, ja entinen Kansakoulunopottajatar Ida Ahl gren, Tampereen kaupungista, tulematta jääneinä vastaajina Annettu Oikeusosastossa 17 päivänä Huhtikuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Huittisten, Punkalaitumen ja Tampulan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kaarle Vihtori Kronkku haasteen nojalla lausunut, että Varatuomari Karl Edvard Collander 5 päivänä Tammikuuta 1903 pidetyssä julkisesja pakkohuutokaupassa oli ostanut KaarLäsnä: S.S.W. A. L. R. H A. D. bk No 577. Tåg. 2612 1909.
le Vihtori Krenkun omistaman Arenkun perintötalon No 1 mainitussa Vampulan kylässä 7,000 markan kauppahinnalla, sekä että Varatuomari Collander kauppakirjalla 20 päivältä seuraavaa Helmikuuta oli myynyt sanotun talon samasta hinnasta Ida Ahlgrenille, joka vuorostaan keväällä vuonna 1904 oli luovuttanut sen Frans Vihtori Ojalalle; mutta koska kuitenkin Varatuomari Collander, joka kysymyksessä olevaan aikaan oli apulaisena palvellut Varatuomari OssianPäiöpän asianajotoimistossa TampereellaVaratuomari Procoponen ja Kaarle Vihtori Krenkun välillä tehdyn sopimuksen mukaan mainitussa huutokaupassa oli ostanut Krenkun talon Kaarle Vihtori Krenkun laskuun sekä Varatuomarit Procopö ja Collander siis olivat toimineet Kaarle Vihtori Krenkun asiamiehinä, on Kaarle Vihtori Krenkku vaatinut Frans Vihtori Ojalaa ja Ida Ahlgrenia velvoitettaviksi kohtuullisesta hinnasta luovuttamaan Krenkun talo Kaarle Vihte ri Krenkun omistettavaksi ja hallettavaksi. Frans Vihtori Ojalan ja Ida Ahlgrenin vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin myös olivat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 11 päivänä Syyskuuta 1905 julistamassaan päätöksessä koska puheenalainen pakkohuutokauppa, missä Varatuomari Collander oli ostanut Krenkun talon, oli saanut lain voiman, eikä Kaarle Vihtori Krenkku ollut muutenkaan esiintuonut laillista perustettu kanteensa tueksi Frans Vihtori Ojalaa ja Ida Ahlgrenia vastaan sanotusta talosta tehtyjen kauppojen purkamiseksi ja talon luovuttamiteksi Kaarle Vihtori Krenkulle, hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Kaarle Vihtori Krenkun maksamaan oikeudenkäynti kulujen korvaukseksi Frans Vihtori Ojalalle seitsemänkymmentäviisi markkaa ja Ida Ahlgrenille kaksisataa kaksikymmentäviisi markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Vihtori Vrenkku vetoamalla oli saattanut jutun, on 18 päivänä Joulukuuta 1908 antamallaan tuomiolla jättänyt a316
sian Kihlakunnanoikeuden jutussa ja listaman päätöksen varaan, velvoittain Kaarle Vihtori Krenkun suorittamaan frans Vihtori Ojalalle ja Ida Ahlgrenille maksut, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä, heidän yhteisestä kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Vihtori Krenkku anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kaarle Vihtori Krenkku ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. sata kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Santui Saarinen Walter Andersin. Alfred Kiuksiala. K. Helanen tyred Luuksiala. KK Helänein tyred Luuksiala. KK Helänein ala. K. R. Helanen. Huhtikuun 17. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisestu Turun Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa koskevassa nostojutussa, jossa Asioitsija JuhoWigell - Koronen, Helsingin kaupungista, on hakijana ja samassa kaupungissa asuva Eversti A. Otto Nordensvan vastaajana Annettu Oikeusosastossa, 17. päivänä Huhtikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Everti Nordensvanille toimittamansa haasteen nojalla on Juho Wigell-Koronen Helsingin Raastuvanoikeudessa lausunut, että Everti Nordensvan 5. päivänä Elokuuta 1906. oli kirjallisesti sitoutunut siinä tapauksessa, että hänen talonsa No 22 Pietarinkadun varrella Helsingissä tulisi Wigell - Korosen vähtyksellä saman vuoden kuluessa myydyksi, maksamaan Wigell-Koroselle palkkioksi yhden prosentin talon myyntihinnasta, jos se nousisi 9600. markkaan Läsnä: S.S. W. t. A. L. R. H. 217 No 578.
tahi sen yli, sekä että Wigell-Koronen sen jälkeen oli sanomalehdissä ilmoittanut talon olevan myytävänä ja sen johdosta saanut tietoonsa useampia halullisia ostajia, jotka olivat talosta tarjonneet 96000. markkaa; mutta koskei Eversti Nordensvan ollut suostunutkaan myymään taloa vähemmästä kuin 110000. markan hinnasta, jota ei kukaan ollut ottanut maksaakseen, ja Nordensvän näin muodoin oli kieltäytynyt pysymästä asiallisten välipuheessa, vaikka Juho Wigell Koronen oli puolestaan sen täyttänyt, on Wigell-Koronen vaatinut Evers ti Nordensvania velvoitettavaksi Wigell - Koroselle suorittamaan hänelle palkkioksi kaupan välittämisestä luvatun yhden prosentin 96000. markasta eli 960. markkaa sekä sitä paitsi korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa. Asiasta kuulustettuna on Eversti Nordensvan vastustanut kannetta, minkä jälkeen Raastuvanoikeus on 2. päivänä Maaliskuuta 1907 juttuun julistamassaan päätöksessä katsonut, että Eversti Nordensvan puheena olevalla. kirjallisella sitoumuksellaan oli luvannut maksaa Juho Wigell - Koroselle siinä määrätyn toimituspalkkion ainoastaan sillä edellytyksellä, että talo tulisi vuonna 1906. Wigell. Korosen toimesta myydyksi; mutta kun niin ei ollut täpahtunut, on Raastuvanoikeus kyljännyt kanteen, oikeuttaen kuitenkin Juho Wigell-Korosen, jos hän luuli siihen syytä olevan, eri oikeudenkäynnillä vaatimaan Everti Nordensvanilta korvausta vaivoistaan ja niistä kustannuksista, jotka olivat Wigell- Koroselle syntyneet hänen toimestaan talon myymiseksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Wigell-Koronen vetoamalla oli saattanut jutun, on 28. päivänä Elokuuta 1909. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut JuhoWigell-Korosen neljälläkymmenellä viidellä markalla korvaamaan Everti Nordensvanille hänen Hovioikeudessa asian vuoksi kärsimänsä kustanmukset. 318
Hovioikeuden tuomioon on Juho WigellKoronen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Eversti Nordensvan on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Wigell - Koronen ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Wigell Koronen suorittamaan Eversti Nordensvanille, hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, viisikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Sentin Saarinen Wester Andersin. Anten Saarinen Wester Andersin. Aed Luksiala. K. R. Helanen. T. Jännefelt 11 Huhtikuun 18. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarilli sesta Wiipurin Hovioikeudes ta tulleessa, päätämistä koskevassa jutussa, jossa Joutsenen pitäjän Korvenkannen kylässä asuvat Talollinen Mikko Kauppinen ja hänen vaimonsa Sofia Kauppinen ovat hakijoina ja heidän vävynsä Talollinen Pekka Turtia, samasta kylästä, vastaajana: tunettu Oikeusosastossa 18. päivänä Huhtikuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itsellan esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraa. vaa: Joutsenen pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Mikko ja Sofia Kauppinen vaati neet että, joska Pekka Tuckia ilman laillista oikeutta asui Mikko ja Sofia Kauppisen rakennuksissa heidän omistamallaan kuudennes sella taloa No 1. mainitussa Korven Läsnä: D. W. I. J. P. B. A. Å. B No 579 319 Pag. 87. R. D. 1910.
kannan kylässä, Pekka Tuskia velvoitettaisiin häätämisen uhalla muut tamaan sieltä pois. Asiasta kuulusteltuna on Pekka Terkia väittänyt, että Mikko ja Sofia Kauppinen olivat 20. päivänä Toukokuuta 1902. tehdyllä välikirjalla lahjoittaneet Pekka Turtialle neljänneksen omistamastaan talonosasta, ja kun Pekka Tuckia siis oli oikeutettu asumaan talonosan raken nuksissa, on hän vastustanut kan netta Kihlakunnanoikeus on 20. päivänä Toukokuuta 1908. julistamallaan räätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Pekka Tukian he, ti häädon uhalla muuttamaan puheena olevista rakennuksista pois. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pekka Tuckia oli vetoamalla saatta nut jutun, on tuomiossa 24. päivältä Helmikuuta 1910. katsonut selvitetyksi, että Pekka Tuckia oli asianoraisten kesken tehdyn yllämainitun välikirjan nojalla oikeutettu anumaan puheenalaisella tilalla Mikko ja Sofia Kauppisen kanssa yhdyspesässä, sekä sen vuoksi, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljännyt Mikko ja Sofia Kauppisen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat MikEo ja Sofia Kauppinen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Pekka Tuckia on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, etteivät Mikko ja Sofia Kauppinen ole esiintuo neet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Mikki ja Sofia Kauppinen suorittamaan Pekka Turkialle, hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaarata kaikki asianomaiset noudattakoot. J. Keisarillinen Suomen Senaatti: Yllemnass 30 kännes Seitonen Yllemnass 30 kännes Seitonen R. Annberg. A. J. Lillis Wäärä 420
Påg 731. Rb. 1911. No 582 241 Huhtikuun 18 päivänä 1912. "Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa elkomusjutussa, jossa Rakennus mestari P. J. Pilkänen, Kuopion kaupungista, on hakijana sekä Kölli giassori Gustaf Ignatius, Helsingin kaupungista, saapuville tulleena, mutta niinikään Helsingis sä asuneen Ylitarkastajan Alfred Sjöström vainajan kuolinnesä pois jääneenä vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 18 päivänä Huhtikuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Rakennusmestari Pitkäselle toimitetun haasteen nojalla ovat Kollegiades sori Ignatius ja Ylitaakastaja Sjöström eläissään Kuopion kaupungin Raastuvan oikeudessa lausuneet että, sittenkun he takauskirjalla 28 päivältä Joulukuuta 1904 olivat, siltä varalta että Kirjanpoinaja K. F. Holmström. Pohjoismaiden Osakepankista Kauppaa ja Teollisuutta varten Säsnä: G. H. A. J. P. - A. L. - 75 P.
saisi 110,000 markan suuruisen kassakirditiivilainan sovittua panttivakuutta vastaan, sitoutuneet pankille takaukseen sen osan mainitusta lainasta korkoineen ja kulunkineen takaisin maksamisesta, joka ei tulisi suoritetuksi lainan vakuudeksi annetun pantin arvosta, sekä Kirjanpainaja Malmström sitten oli 31 päivänä Joulukuuta 1904 sanotulta pankilta saanut 110,000 markan kassakodetuvilainan 12 kuukauden ajaksi, niinä olivat Kollegiasessori Ignatius ja Ylitarkastaja Sjöström, Kirjanpäiväjä Malmströmin jouduttua konkurssitilaan, Helsingin kaupungin Raastuvanoikeuden 23 päivänä maaliskuuta 1909 julistamalla päätöksellä velvoitetut mainitun takauksensa nojalla Pohjoismaiden Osakepankille Kauppaa ja Puollisuutta varten suorittamaan, paitsi korkoja, 54.434 markkaa 15 penniä, jonka määrän Ignatius ja Sjöström sittemmin 1 päivänä Toukokuuta 1909 olivatkin sanotulle pankille maksaneet; ja koska Rakennusmestari Pitkänen Präivänä Syyskuuta 1900. laaditussa lakauskirjassa oli sitou tunut korkeintaan 3000 markalla vastuuseen siitä vahingosta, jonka Kollegiassori Ignatuis ja Ylitarkastaja Sjöström takauksensa johdosta ehkä tulisivat Kirjanpainaja Malmströmin takia kärsimään, mutta Rakennusmestari Pitkänen oli kieltäytynyt tätä si toumustaan täyttämästä Kollegiassori Ignatius ja Ylitarkastaja Sjöström ovat vaati neet että Rakennusmestari Pitkänen velvoitet taisiin heille suorittamaan 3000 markkaa korkoineen sekä korvaamaan heidän oikeudenkäyntikustannuksensa. Kanteesta kuulustettuna on Rakennusmestari Pitkänen selittänyt että Kollegiasso ri Ignatius ja Ylitaakastaja Sjöström myöskin olivat olleet takauksessa siitä kassa kreditiivilainasta, jonka Kirjanpainaja. Malmström oli Pohjoismaiden Osakepankista Kauppaa ja Teollisuutta varten saanut 23 päivänä Lokakuuta 1900 12 kuukauden ajaksi ja että Rakennusmestari Pitkäsen puheenaoleva takaus tarkoitti ainoastaan sitä vahinkoa, jonka Kollegiassori Ignatius ja Ylitaakastaja Sjöström äskensanotun takauksensa nojalla ehkä tulisivat kärsimään; mutta koska Kirjanvainaja Malmströmin vastamainittu kassakreditiivilaina oli langennut maksettavaksi jo 23 päivänä 222
Lokakuuta 1901 ja sen jälkeen tullut uudistetuksi eikä Rakennusmestari Pitkänen ollut tarkoittanut olla takauksessa siltä kin varalla että Kollegiasseri Ignatius ja Ylitaakastaja Sjöström menisivät. Malmströmin puolesta takaukseen myöskin uudistetuista kassakreditiin lainoista, sentähden ja kun Kollegiäsessori Ignatiuksen ja Ylita kastaja Sjöströmin velkomus joka tanauksessa oli vanhentunut syystä ettei Pohjoismaiden Osakepankki Kauppaa ja Puollisuutta varten ollut Ignatiikselta ja sjöströmiltä eivätkä nämäkään Pitkäselle hakeneet 31 päivänä Joulukuuta 1905 maksettavaksi langennutta kassakreditiivilainaa 12 kuukauden kuluessa sanotusta päivästä, Rakennusmestari Pitkänen on vastustanut kannetta Raastuvanoikeus on 15 päivänä Maaliskuuta 1910 julistamallaan päätöksellä rakaissut asian; ja koska Rakennusmestari Pitkäsen puheenaolevan lakaussitoumuksen sananmuodosta kävi ilmi ettei täkaus koskenut mitään erityistä määrääjaksi myönnettyä kassakredituvitainaa, vaan että Rakennusmestari Pitkänen siinä oli sitoutunut korkeintaan 3000 markan määrällä takaukseen siitä vahingosta, jonka Kollegiasessori Ignatius ja Ylitarkastaja Sjöström ehkä tulisivat kärsi mään Kirjanpainaja Malmströmin edestä Pohjoismaiden Osakenankille Kauppaa ja Teollisuutta varten takaamastaan 11000 markan suuruisesta kassakredi tiivilainasta, sentähden ja kun Kollegiasessori Ignatius ja Ylitarkastaja Sjöström 28 päivänä joulukuuta 1904 päevätyssä takaussitoumuksessa olivat sitoutunut Kirjan vainaja. Malmströmin edestä ainoastaan täytetakaukseen ja he olivat näyttäneet tuon takauksensa perusteella 1 päivänä Toukokuuta 1909 suorittaneensa mainitulle pankkilai tokselle pääomaa 54. 434 markkaa 15 pen niä, joten Kollegiasessori Ignatuksen ja Ylitarkastaja Sjöströmin kysymyksessä oleva velkomus ei ollut vanhentunut, Raastu vanoikeus on velvoittanut Rakennusmes tari Pitkäsen Kollegiassori Senatukselle ja Ylitarkastaja Sjöströmille maksa maan kolmetuhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisella korolla oikeudenkäynnin alusta 4 päivästä. Maaliskuuta 1910 323
sekä sen ohessa neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Kollegiassori Ignatukselle ja Ylitaakastaja Sjöströmille asiasta oikeutuneet kustannukset Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Raken nusmestari Pitkänen oli vetoamalla saatta nut jutun, on 16 päivänä Maaliskuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että Rakennusmestari Pitkäsen maksettavaksi tuomittu korko Kauppakaaren 9 luvun 8 SS:n mukaan olennettiin viideksi sadalta vuodessa. Hovioikeuden tuomioon on Rakennus mestari Pitkänen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kollegiassori Ignatius on vastannutKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo että Rakennusmestari Pitkänen on Syyskuun 1 päivänä 1901 antamassaan takauskirjassa sitoutunut takaukseen korkeintaan kolmestatuhannes ta markasta siitä vahingosta, jonka Kollegiassori Ignatius ja Ylitaakastaja Sjöström joutuisivat kärsimään Kirjanpäinä ja Malmströmille takaamastaan sadankymmenentuhannen markan kassakredituvilainasta Pohjoismaiden Osakepankista Kauppaa ja Teollisuutta varten, jollaiset lainat yleensä myönnetään ainoastaan vuodeksi, että pankin Kuopion konttori on sitten Lokakuun 23 päivänä 1900 tehdyn kontrahdin nojalla samana päivänä myöntänyt Kirjanpainaja Malmströmille yhden vuoden ajaksi sadankymmenentuhannen markan kassakreditiin, vakuutena muun muassa Kollegiasessori Ignatiuksen ja Ylitarkastaja Sjöströmin antama täytetäkaus; että tuo kassakredituvilaina on sen jälkeen vuosittain uusilla kassakredituvikontrahdeilla, viimeksi Joulukuun 31 päivä nä 1904 kahdeksitoista kuukaudeksi uudistettu, vakuutena kulloinkin uusi Kollegi asessori Ignatiuksen ja Yhtarkastaja Sjöströmin antama täytetakans, viimeinen Joulukuun 28 päivältä 1904, sekä että Kollegiassori Ignatius ja Ylitarkastaja Sjö ström ovat viimeksi mainitun takaussitoumuksensa perustuksella joutuneet maksa maan mainitulle pankille siitä Joulukuun 31 päivälle 1904 päevättyä kassakredituvi kontrahtia vastaan Kirjanpainaja Malm324
strömille myönnetystä kassakreditiivistä viisikymmentäneljätuhatta neljäsataa kolmekymmentäneljä markkaa viisitoista penniä pääomaa; mutta kun Kollegiasessori Ignatius ja Ylitarkastaja Sjö ström eivät ole suorittaneet mitään Loka kuun 23 päivänä 1900 laaditulla kontrahdilla myönnetystä kassakreditävistä, ja kontrahdilla Joulukuun 31 päivältä 1904 myönnetty kassakreditiivi on kontrahdin sisällön mukaan pidettävä uutena kassakreditiivilainana eikä Rakennusmestari Pitkäsen kieltämistä vastaan muutenkaan ole todistettu että Pitkäsen mainittu lakaussitoumus Syyskuun 1 päivältä 1900 asian näin ollen tarkoittaisikaan sen vahingon korvaamista jonka Kollegiassori Ignatius ja Ylilarkastaja Sjöström ovat joutuneet kärsimään sanotun 28 päivänä Joulukuuta 1904 antamansa uuden takaussitoumussen johdosta, niin Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Honoikeuden tuomion ja Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljätä Kollegiassori Ignatiuksen ja Ylitarkastaja Sjöströmin jutussa ajaman kanteen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti Yttermark. Alfred Luuksiala. Sökännes Peltonen Johannes Pesonen. Frans Salmro 325
Kuhlikuun 18 päivänä 1912. "Töisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudes la tulleessa velkomusjutussa, jos sa Rakennusmestari Oskar Flink Kuopion kaupungista, on hakijana sekä Helsingin kaumingissa asuva. Kollegiassa jeri Gustaf Ignatius saapuville tulleena, mutta niinikään Helsingissä asuneen Ylitan kastajan Alfred Sjöström vainajan kuolinpesä reisjäärme na vastaajana: Annettu Eiuusosastossa 18. päivänä Huhti kuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirat ja niistä saanut tietää seuraa vaa: Rakennusmestari Flinkille toimi tilun raasteen nojalla ovat Kalle giassesori Ignatius ja Ylterkastaja Tjenkim eläessään Kuopion kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut että sittenkun he takauskirjalla 28 päiLäsnä: 2. WilSS: 583 Pag. 135. R. D. 1911.
rättä Joulukuuta 1904. olivat, sittä varalta että Kirjanpainaja K. R. Malm. ström Pohjoismaiden Osakepankista Kauppaa ja Teollisuutta varten saisi 1800 markan suuruisen kassaksediliivilainan sovittua ranttivakuut ta vastaan, sitoutuneet rankille takaukseen sen osan mainitusta lairasta korkoineen ja kulunkineen takaisin maksamisesta, joka ei tulisi suoritetuksi lainan vakuudeksi annetun pantin arvosta, sekä Storjanrainoja Malmström sitten oli 31. päivänä Joulukuuta 1904 sanotulta pankilta saanut 11,000. markan kassa violitiivilainan 12 kuukauden ajaksi, niin olivat Hollegiasseri Ignatius ja Ylitarkastaja Sjustein, Kirjanvainaja Malmströmin jouduttua hinkuoritilaan, Helsingin kaupungin Raastuvanoikeuden 23 päivänä Taaliskuuta 1909. julistamalla päätöksellä doitetut mainitun takauksensa nojalla Tohjoismaiden Osakepankille Kauppaa ja Tollisuutta varten suorittamaan, raitsi korkoja, 54,434 marktaa 15. penniä, jonka määrän Tynanius ja Sjöström sittemmin 1. päivänä Toukokuuta 1909 olivat sanotulle rankille maksaneet; ja koska Rakennusmestari Flink 3 päivänä Syyskuuta 1900. laaditussa takauskirjassa oli sitoutunut korkeintaan 3000. marjalla vastuuseen siitä vahingosta, jonka Holhoiasessari Ignatius ja Ylitarkastaja Sjösköm takauksensa johdesta ehkä tulisivat Kirjanraivaja talmströmin takausmiehinä karsimään, mutta Rakennumerlastari Flinkoli kieltäytynyt tätä sitoumustaan täyttämästä, ovat Kollegiassari Taratius ja Ylilackastaja Säström vaatineet Rakennusmestari Flinkiä velvoi tettavaksi heille suorittamaan 5000 markkaa korkoineen ja korvaamaan viidän oikeudenkiintikustannuksen 8. Kanteesta kuulusteltuna on Rakonnusnestari Flini selittänyt että Totteriassori Ignatius ja Ylitaikas taja Sjuström olivat ollut takauksessa myöskin siitä kanakieditiivilal327