Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
å ängfartyget varande reserviprop eller, hade bolaget den 16 i sagda månad å sin på " Emullero" benämnda holme invid Nikolaistad befintliga stip upptagit sagda fartyg så högt, att dess äktenskapp kommit ofvan vattnet, samt påbegyntar betet med pupillerns löstagande, men hade Handlanden Hedman, innan detta arbete, som bekrifvits med största möjligg skyndsamhet, hunnit slutföras, påföljande dag låtit inställa arbetet. Nu som Handlanden Hedman icke kunnat förmås att i godo ersätta bolaget de kostnader, beläget förestående måtto tillskyndats, har å bolagets vägnar yrkats Handlanden Hedmans åläggande att i sådant afseende till bolaget utgifva ett belopp af 127 mark 42 penni jämte ränta. I saken hörd har Handlanden Hedman genmält, att han, då arbetet med propetterns löslagande bekrifvits oskickligt och icke synts leda till åsyftadt resullat samt oskäligt ehöjsmål med arbetets utförande i anseende till den långt framskrifna årstiden icke kunnat tillåtas, att sig nödsakad att uppgifna dag låta afbryta arbetet; och har Handlanden Hedman förty emotsett häromälets förkastan de. Rådstufvurätten, hvarest parterne å omse sidor tagit i anspråk godtgörelse för sina umgälder i rättegången, har medels den 5 Maj 1911 afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att ofvannämnda bolag efter med Handlanden Hedman träffadt aftal därom, att bolaget skulle å sin blip låta upplaga Hedman tillhöriga ängfar tyget Finland så högt, att fastygets propeller kunde löstagas, samt därefter utföra pupillernes löstagande och utlyta den samma emot en ombud å fartyget befintlig resoropropiller, utan att beläget därvid förbundit sig att inom viss bedömd tid utföra detta arbete, den 16 Oktober 1905 tätit å berörda stop upptaga förtyget samt därefter utföra arbete med löslagning af dess pupiller ända till på följande dag, då arbetet på Handlanden Hedmans befallning inställts och förty get åter sjösältes; fördenskull och då bolagel behörigen styrkt befogenheten af sitt i saken framställda ersättnings anspråk, 131
men Handlanden Hedman däremot icke kunnat visa, att bolaget gjort sig skyldigt till kontrakts brott genremot Handlanden Hedman eller att något del vid arbetets utförande förekommit, har Rådstufvurätten ålagt Handlanden Hedman att till bolaget emot kvitto erlägga fordra de fyrahundra tjugusju mark fyratiotväpenni jämte fem procents ränta därå, räknad från rättegångens början den 29 Juli 1910, tills full betalning följde, samt att med tvåhundra sjuttiofem mark ersätta bolaget dess rättegångskostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Hedman i väderlig dragit målet, har genom den 26 Juli 1912 gifven dom lätit vid Rådstufvurättens utslag bero äfven som skyldigkänt Handlanden Hedman ett med femtio mark godtgöra Aktiebola get Melvikens Alekuniska Herkstad Onki lahden Konopaja Osakeyhtiö dess i Hofrätten för målet hafda umgälder Uti Hofrättens dom har Handlanden Hedman anhållit om ändring medels deduktion, den Aktiebolaget Metoikeus Alexaniska Werkstad Onkilahden KempaOsakeyhtiö sedermera bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Handlanden Hedman icke hafva anfört skäl till än ding uti Hofrättens dom, vid hvilken lörty skall förblifva; och ålägges Handanden Hedman att till Aktiebolaget Metvikens Mekaniska Weikstad Onkilahden Kenipaja Osakeyhtiö, i ersättning för bölagets härstädes i målet hafda kostna der utgifva femtio mark. Det alla, som vederbör till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Eric Saavikoski B. Anneberg Alfred Luuksiala K. P. Helanen Ruonlahannan 35
Helmikuun 12 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Tuun Hovioikeudesta tulleessa, velkomusta koskevas sa jutussa, jossa Talollinen Viktor Eliaksenpoika Isotalo, Hollolan pitäjän Noitalan kylästä on hakijana sekä samassa kylässä asuva Talollinen Enokki Kaarlenpoika Tuomaala vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 12 päivänä Helmikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellun sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ä niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Enokki Tuomaalalle toimitetun haasleen nojalla on Viktor Isolato Hollolan, lassilan ja Kärkölän pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lauminut, että hän oli välikirjalla 31 päijättä Joulukuuta 1902 myynyt omistamastaan Isotalen verotalosta Noitalan kylässä "Kotipalsta -nimisen maa-alueen nokki Tuomaalalle 3,200 markan kauppaLäsnä: N. 3 1. 2. R. B. A. K. N. S. 13612 Pag. 106 R. T. 1912.
hinnasta, josta Tuomaalan olisi ollut maksettava 200 markkaa viimeistään 1 päivänä Marraskuuta 1904; ja koska Tuomaala oli maksanut sanotut 200 markkaa vasta 12 päivänä Elokuuta 1909 eikä ollut suorittanut siitä korkoa, joka uljättä vuodelta ja yhdeksältä kuukaudet ta 5 prosentin mukaan teki 475 markkaa, en Viktor Isotalo vaatinut Enokki Tuomaalaa velvoitettavaksi maksamaan Isotalolle viimeksimainittu rahamääräsekä korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa. Jutussa kuulustettuna on Enokki Tuomaala väittänyt 1 päivänä Marraskuuta 1904 tarjenniensa Viktor Isotalolle 200 markkaa, mutta oli tämä kiittäytynyt ottamasta rahoja, arvotenkin siitä syystä että Isotalo samoihin aikoihin haki asianosaisten välistä palstatilan kauppaa piirettavaksi; sentähden ja kun Enokki Tuomaala oli suorittanut sanotut rahat, Viktor Isotalon tultua niitä hänellä vaatimaan, eikä Tuomaata niinmuodoin ollut velvollinen reheesta korkoa maksamaan, on Enokki Tuomaala vastustanut kannetta. Viktor Isotalon tämän johdosta huonauteltua, että Enokki Tuomaala oli Maaliskuussa vuonna 1909 pyytänyt taloa vartamaan puheenalaisen raharääran suorittamista on Kihlakunnanoikeus 19 päivänä Lokakuuta 1909 ulistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvittanut mikki Tuomaalan kuittia vastaan suorit tamaan Viktor Isotalolle vaadetut neljäsataa seitsemänkymmentäviisi markkaa kuin myös neljälläkymmenellä viidellä markalla korvaamaan Iso talon eikaudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Enokki hemaata oli velamalla saattanut tun, on 8 päivänä Maaliskuuta 1912 antanut luomion asiasta; ja koska Anokki Tuomaala oli näyttänyt mää1 päivänä 1 päivanä Marraskuuta 1904 arjunneensa Viktor Isotalolle kysymykissä olevia kahtaluhatta markkaa, joita Isotalo kumminkaan uollut tanut vastaan, sentähden ja kun oli luolettavasti todistettu, että Tuomaa137
la oli Maaliskuussa vuonna 1909. Isolahta pyytänyt maksuajan pitennystä mainiluille rahoille, on Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätistä, vapautta nut Enokki Tuomaalan suorittamasta Viktor Isotalolle enempää kuin viiden prosentin koron kahdelletuhannelle markalle 31 päivästä Maaliskuuta 12 päivään Elokuuta 1909 eli kolmekymmentäkuusi markkaa kuusikymmenläseitsemän penniä; ja sai Viktor Isatalo asian laatuun nähden itse kärsiä hänelle Kihlakunnanoikeudessa asiasta johtuneet kulut. Huivikuuden tuomioen on Viktor Isotalo anonut muutosta perustelmalla, johon Enokki Tuomaala on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julun ja katsee, ettei liktor Isotalo de esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka niis jääpysyväksi; ja velvoitetaan tikla Isatalo suorittamaan Enokki luomaalalle, korvaukseksi hänellä täällä jutun vuoksi olleista kuluista, seitsemänkymmentä markReian Lautaa kaa. Tätä kaikki asianomaiset naudalla kool Keisarillinen Suomen Senaattitius Saarikoski. Alfred Lillksiala tius Saarikoski. Alfred Lillksiala B. Anneberg. A. W. Brunuvaara. 138
Den 12. Februari 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsätt revisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Sandthushållaren Ernst Holtheiszen, från Kirkko by i Borgå socken, sökande, samt Sakföraren Axel Alanders, från Helsingfors stad, konkursmassa, uti blifven svarande: Gifven uti sustlidepartementet den 12 Februari 1915 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: På Landthushållaren Matthuszen den 14 November 1912 ågången stamning har Sanföraren Flander vid Häradsrätten i Borgå och Borgnäs teknars tingslag anfört att Matthelsson jämlikt kontrakt af den 7. Augusti 1911 åt förman Ärsd, Handers sakförarekontor öfverlåtit ensamförsäljningsrätten till Matthrisgen tillhöriga Tirttilä och dermed i sambruk varande halfva TunOch: J. Y.t. B.S. K. A. R. t. S. 139 No 183. Pag 121. R. S 194.
kila hemman i Kerkko by, intill den 1 Januari 1912 under villkor, bland annat, att i händelse lägenheterna före sagda dag medels köp, som genom Landthushållaren "Hästheiszen själf komme till stånd blefve försålda Matthuszen borde till Aksel Alanders sakförarekontor utbetala i provision en procent af köpeskillingen; och som Sandthushållaren Matthusien sedermera enligt salubref af den 30. December 1911 för 60500 mark försått nämnda lägenheter, men underlåtit att till Aksel Alanders sakförarekentor erlägga den öfverenskomna provisionen, har Sakföraren Alander såsom innehafvare af Aksel Alanders sakförarekontor yrkat Sandthushållaren Matthussons förpliktande att till Alander utgifva 665 mark jämte ränta. Efter det Sakföraren Alander upplåtit sitt botill konkurs, hafva sysslomännen i konkursen förre Senatorn Kaarlo Carlrén och Vicehäradshöfdingen Linnart Aspegren å konkursmans vägnar återhämtat omförmälda yrkande. af saken hörd har Landthushållaren Matthuszen, som medgifvit att han undertecknat ifrågakomna hontrakt, framhållit, att Agerton Hjalmar Theodor Calais eller Calas, med hvilken Matthlisson någon dag under sommaren 1911 ingått mantligt aftal om försäljning af ofvannämnda hemman, tillika af Matthijen begärt och erhållit dennes underskrift under en tyckt men icke på något sätt ifylld flankett till försäljningskontrakt, hvilken blankett sedermera blifvit antingen af Agerton Calais eller Sakföraren Alander ifylld med bland annat ofvanstående villkor utan att Matth. von godkänt detsamma eller öfriga i kontraktet intagna bestämmelser. På grund häraf och enär något vitrörd förty icke kunde tillerkännas kontraktet, har Landthushållaren Matts 110
heiszen, som bestridt att han skulle öfverlämnat försäljningen af hemmanen åt Aksel Alanders sakförarekontor, emotsett käromålets förkastande Efter det Agerton Calais blifvit såsom vittne i målet hörd, har Landthushållaren Matthusgen anhållit att, enär Calais tillkom andel i den utsökta provisionen och han förty varit jäfvig att i saken vittna, Calais blefve förklarad för återgångsvittne samt att målet måtte uppskjutas till annat rättegångssammanträde där Matthlisson komme i tillfälle att styrka berörda uppgift, har Häradsrätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på godtgörelse för rättegångskostnaden, medels den 5 September 1913 afkunnadt utslag i saken sig utlåtit och, utan afseende å Landthushållaren Matthussons anhållan om uppskof i målet enär Mattshelsson redan vid Häradsrättens sammanträde nyssberörda dag bortförete den erbjudna bevisningen och densamma ej heller vore å sakens utgång verkande, tagit målet under slutligt öfvervägande; och alldenstund Sandthushållaren Matthris gen emot Sakföraren Alanders konkursmassas bestridande icke visat att ifrågavarande kontrakt, efter det Matthörigen försett detsamma med sin underskrift blifvit på något rätt förändradt samt Aksel Alanders sakförarekontor genom kontraktet erhållit ensamförsäljningsrätten till Perttilä och halfva Sunkila hemman intill den 1 Januari 1902 och berättigats att af Matthörigen erhålla i försäljningsprovision en procent af köpeskillingen om försäljningen skedde genom Matthris gen själf, fördenskull och då Landthushållaren Matthusen själf därefter inom den i kontraktet nämnden tiden eller den 30 December 1911 försålt berörda lägenheter för sex tiösextusen femhundra mark, har Häradsrätten ålagt Landthushålla41
ren Matthussen att emot kvitto till Safföraren Alanders konkursmassa genast betala fordrade sexhundra sextiofem mark jämte därå löpande femprocents ränta från den 14 November 1912 till dess full betalning skedde samt med tvåhundra mark ersätta konkursmassan kostnaderne å rättegången. Höfrätten, under hvars pröfning Landthushållaren Matthlisson i vadeväg dragit målet, har genom dom den 15 Maj 1914 afgjort detsamma; och jämte det Landthushållaren Matthussons vid Häradsrätten framställda och i Hopatten upprepade anhållan att Agenten Oalais på af Haltheiszen vid Häradsrätten framhållna skäl måtte förklaras för återgångsvittne, hvarom Häradsrätten underlåtit att meddela yttrande, såsom obefogad förkastades, har Hofrätten beträffande själfva saken låtit bero vid Häradsrättens utslag samt därhos ålagt Landthushållaren Matthuszen att till Sakföraren Alanders konkursmassa gälda afgifterna för konkurs massans exemplar af Hofrättens dom med sexton mark åttio penni. Uti Hofrättens dom har Landthushållaren Matthlisson sökt ändring. hvarefter, jämlikt af Kejserliga Senaten meddelad föreskrift, å Sakföraren Alanders konkursmassas vägnar hit i original ingifvits förenämnda den 7 Augusti 1911 upprättade kontrakt. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Sandthushållaren Matthusgen icke hafva anfört skäl till ändring i Hepättens dom, vid hvilken förty skall förblifva. Det alle som vederbörtill efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Herr Jaanboski H. Anneberg A. J. Lillsumma Walter Andersin K. R. Helanen Alfres Sarva 12
No 184. Pag. 100. R. D. 1913. Helmikuun 12 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, takaisinvoittoa koskevassa jutussa, jossa ovat Rustitilallisentytär Oiga Aleksandra Kustaantytär Mattila eli Järnström, Heinlammin yksinäiseltä rustitalta Hollolan pitäjässä. ynnä Tehtailija Kustaa Adolf Lindqvist ja hänen vaimonsa Ida Emilia Kustaantytär, Keuruun pitäjän Ampialan kylästä, hakijoina sekä Pektaanisännöitsija Selim Wuorinen, viimeksimainitun pitäjän Suolahden kylästä, tamitsijana ja saamamiehenä Kustaa Adolf Lindqvisten konkurssiin luovutetussa pesässä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 12 päivänä 1915 Keisarillinen Senaatti on jutun kirjat itselleen esittelyttänyt läsnä: P. A. J. P. - A. R. - Kut. A. S.
ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Olga Aleksandra Mattilalle sekä Kustaa Adolf ja Ida Emilia Lindqvistille toimitetun haasteen nojalla on Selim Wuorinen edellämainitussa toimessaan Hollolan, Tastolan ja Kärkölän pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Kustaa Adolf ja Ida Emilia Lindqvist olivat 26 päivälle Kesäkuuta 1910 päivätyllä kauppakirjalla Ida Emilia Lindqvisten sisarelle Olga Aleksandra Mattilalle myyneet kahdeksanneksen edellämainittua Heinlämmin rustitilaa irtaimistoineen 2000 markan hinnasta, joka oli kuitattu maksetuksi siten, että kauppahintaa vastaan meni kuittaukseen myyjien tuosta tilanosasta Olga Aleksander Mattilalle suoritettava perintöosuus 6000 markkaa sekä viimeksi mainitun sisarelle Rustitilallisentyttärelle Hulda Olivia Kustaantytär Järnströmille samasta tilanosasta tuleva samansuuruinen perintöosa, jonka Olga Aleksandra Mattila oli ottanut suorittaakseen Hilda Olivia Järnströmille, sekä että kauppahinnan jäännös Otto markkaa oli suoritettu kätellä kaupantekotilaisuudessa; mutta koska mainittu kauppakirja oli todellisuudessa tehty vasta jonakin päivänä seuranneessa Syyskuussa ja Ida Emilia Lindqvist, joka ei viimeksi sanotussa tilaisuudessa edesollut ollut saapuvilla, oli vasta jälkeenpäin allekirjoittanut kauppakirjan, sentähden ja kun kauppakirjan toinen todistaja Kirjuri Axel Weckman ei ollut oflut paika. la kaupantekijain kauppakirjaa allekirjoittaessa ja toinen todistaja bel Weckmanen tytär Hynmi Wekman oli todistanut Olga Aleksandra Mattilan nimikirjoituksen oikeaksi ennenkuin muiden kaupantekijäin allekirjoituksia oli olut kauppakirjassa, on Selim Wuo144
rinen, katsoen ettei kauppa ollut syystynyt lain säätämässä järjestyksessä ja väittäen ettei mainittuja 8000 markkaa oltu maksettu kaupantekotilaisuudessa eikä jälkeenpäinkään, vaatinut että puheeksi tullut kauppa julistettaisiin mitättömäksi ja että sen esineenä ollut omaisuus määrättäisiin Kustaa Adolf Lindqvisten konkurssipesään kuuluvaksi; minkä ohessa Selim Wuorinen on anonut korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Olga Aleksandra Mattila sekä Kustaa Adolf ja Ida Emilia Lindqvist ovat väittäneet edellämainitun tilankaupan tulleen laillisesti tehdyksi, selittäen että kauppa oli lopullisesti sovittu 26 päivänä Kesäkuuta 1910, vaikka kauppakirja oli vasta seuraavassa Elokuussa laadittu ja allekirjoituksilla todistajain läsnäollessa varustettu, minkä vuoksi ja kun kauppahinta oli kaupantekotilaisuudessa tullut täydel leen suoritetuksi siten että Olga Aleksandra Mattila oli kuitannut saamisiaan Kustaa Adolf Lindqvisteltä kauppahintaa vastaan, Olga Aleksandra Mattila sekä Kustaa Adolf ja Ida Emilia Lindqvist ovat vaatineet kannetta hylättäväksi tahi että, jos kauppa kuitenkin julistettaisiin pitemättömäksi, Kustaa Adolf Lindqvisten konkussipesä velvoitettaisiin Olga Aleksandra Mattilalle takaisin maksamaan mitä tämä oli myydystä omaisuudesta maksanut. Kihlakunnanoikeus on 6 päivänä Heinäkuuta 1911 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, ettei siinä tilaisuudessa, jossa Kustaa Adolf Lindqvist oli myynyt kysymyksessä olevan rustitilan Olga Aleksandra Mattilalle, ollut ollut saapuvilla kumpainenkaan siinä tehtyyn kauppakirjaan merkityistä todistajista, vaan että nämä olivat eri tilaisuuksissa, kuupantekijain olematta saapuvilla, kirjoittaneet nimensä kauppakirjaan, 145
minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus, kun kysymyksessä oleva tilankauppa niin muodoin ei ollut tapahtunut siten kuin M. K. 1 luvun 2 SS:ssä säädettiin, on julistanut tuon kaupan kaikkine ehtoineen ja siis myöskin irtaimistoon nähden mitättömäksi sekä puheenalaisen talonkahdeksanneksen Kustaa Adolf Lindqvistin konkurssipesään peruutetuksi. Näin ollen ja koska Olga Aleksandra Mattila ei ollut edes väittänytkään mainitusta tilanosasta mitään puhtaussa rahassa maksaneensa, vaan ainoastaan kuitanneensa erinäisiä saatavaan kauppahintaa vastaan, Kihlakunnanoikeus on jättänyt varteen ottamatta Olga Aleksandra Mattilan vaatimuksen saada puheenalainen kauppahinta takaisin konkurssipesän varoista, sekä velvoittanut Olga Aleksandra Mattilan viidelläsadalla markalla korvaamaan Selim Wuorisen kustannukset jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Olga Aleksandra Mattila sekä Kustaa Adolf ja Ida Emilia Lindqvist vetoamalla olivat saattuneet jutun, on 10 päivänä Maaliskuuta 1913 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Olga Aleksandra Mattilan sekä Kustaa Adolf ja Ida Emilia Lindqvisten viidelläkymme. nellä markalla korvaamaan SelimKuorisen kulut Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon ovat Oiga Aleksandra Mattila sekä Kustall Adolf ja Ida Emilia Lindqvist hakeneet muutosta perustelmällä, johon Selim Wuorinen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteiåt Olga Aleksandra Mattila sekä Kustaa Adolf ja Ida Emilia Lindqvist de esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota muulla tavoin kuin että Olga Aleksandra Matti la oikeutetaan voimassa olevan Konkurssisäännön 48 SS:n mukaan asianomaisessa Kihlakunnanoikeu146
dessa viimeistään tämän vuoden lakimääräisissä syyskäröjissä valvomaan puheenalaisessa talonkaupassa kuittaamikseen väittämänsä saatavat, jos katsoo syytä siihen olevan. Tätä kaikki asianomaiset noudatta. koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. A. J. R. Lillelilmaara K. Auer. Helmikuun 12 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarille sesta Turun Hovioikeudesta tulleessa oikeutta torpantilusten kantatilasta erottamiseen koskevassa jutussa, jossa ovat Torpparinleski Maria Sofia Jaakontytär Westergård, omasta puolestansa ja alaikäisen tyttären sä Lempi Lydia Eerikintyttä ran holhoojana, Torpparinpojat Juho Kustaa Westerlund eli Westergård, Erik Anton Wester gård ja Frans Emil Höstergärd, Itsellismiehet Juho Iitim Tuominen ynnä hänen vaimonsa Emma Eerikintytär ja Isak Nikolai Wenesmäki ynnä hänen vaimonsa Maria Julia Eerikintytär, kaikki Pomarken kappelin kirkonkylästä, Työmies Johannes Kustaanpoika Nordlund ja hänen vaimonsa Ida Sofia Eerikintytär, Svarmarkan pitäjän Finpyyn kylästä, ja Ahlaisten kappelin Alakylästä T.S. - A. L. B. K. U. S. 187 No 191. Pag. 92 R. D. 1911.
oleva Itsellinen Erik FerdinandsKrinnark omasta puolestansa ja alaikäisten tytärtönsä Fanny Jasefina, Lempi Kristina ja Marti ta Elisabet Trömmarkin holhoo jana, yhteisesti hakijoina sekä toiminimi. Räfsö Ängsågs i Akto bolag, Porin kaupungista, vastaa jana: Annettu Oikeusosastossa 12 päivänä Helmikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mekäli nyt on kysymyksessä, saanut tietaa: Maria Sofia Jaakontyttären miehen sekä Juho Kustaa Westerlundin, Erik Anton Westergårdin, Frans Emil Westergårdin, Emma Eerikintyttären, Maria Julia Eerikintyttären, Ida Sofia Eeri kintyttären ja Eerik Ferdinand Trönmarkin Marraskuun 24 päivänä 1902 kuolleen vaimon Kristina Josefina Eirikintyttären isän Torppari Eerik Juhonpoika Westergårdin hakemuksesta on Turun ja Porin läänin Kuvernööri Huhtikuun 22 päivänä 1897 mäännyt maanmittarin erottamaan Mäkiossin-nimisestä kolmestatusta kahseksaskolmattaosasta Rossin perintöraloa Pomarken kaprelin kirkonkylässä Westergårdin torpan tilukset, minkä torpan, Eerik Westergårdin esi tyksen mukaan, Maria Sofia Jaakon tyttären Lokakuun 14 päivänä 1867. kuollut isä Torppari Jaakko Juhonpoika Westergård oli aikanaan välikirjat sa Huhtikuun 21 päivältä 1849 saanut perintöosansa vastikkei ikuisiksi ajoiksi ja jonka tämä sittemmin päivänä Huhtikuuta 1867 tehdyllä välikirjalla oli antanut Maria Sofia Jaakontyttärelle ja Eerik Westergårdille Sitten on, Eerik Westergårdin kuoltuu 27 päivänä Sekakuuta 1906, asianmainen maanmittari Syyskuun 26 päivänä 1907 pitämässään kokouksessa, jossa Mäki Hassin talonosuu den omistaja Puutavarakauppias pihe Wilhelm Norrgård en vastustunut toimituksen jatkamista, keskyttäen toimituksensa naimonut Maria Sofia Jaakontytärtä ja hänen asiakuin se18
panaitaan hankkimaan tuomioistuimen päätöksen siitä, että he olivat oikeutetut erilleen otattamaan Westergårdin torpan tilukset Mäkiissin talonosuudesta. Kauppias. Föregårdille tämän johdosta toimituttamansa haastun nojalla ovat Maria Sofia Jaakontytär, Juho Kustaa Westerlund, Erik Anton Westergård, Frans Emil Westergård, Juho Selim Suominen, Emma Eerikintytär, Isak Nikolai Wenännä ki, Maria Julia Eerikintytär, Johan nes Nordlund, Ida Sofia Eerikintytär ja Erik Ferdinand Frönmark, Eerik Westergårdin oikeudenomistajina, Norrmarkan pitäjän ynnä Pomärken ja Alaisten kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa niillä perusteilla, mitkä Eerik Westergård oli Kuvernöörille esittänyt, vaatineet Norrgårdin velvoitettavaksi Maria Sofia Jaakontyttärelle ja hänen asiakumppaniillensa luovuttamaan Westergårdin torpan maat joko lohkomisella tai palstoittamisella erotettaviksi Mäkijossin talonosuudesta. Asiasta kuultuna on Kauppias Förrgård huomauttunut, että Erik Vestergård oli Kihlakunnanoikeuden Maaliskuun 16 päivänä 1903 julistamalla päätöksellä, koska Erik Westergård oli laiminlyönyt viitenä vuotena suorittaa torpasta veron ja siihenkin nähden että Kihlakunnanoikeus lainvoiman saaneessa päätöksessä 13 päivältä Syyskuuta 783/32 oli sittänyt Huhtikuun 21 päivänä 1849 tehdyn välikirjan kestävän viisikymmentä vuotta sen tekopäivästä tahi korkeintaan Maria Sofia Jaakontyttären äidin Kaisa Kreeta Eerikintyttären elinajan ja se aika oli umpeen kulunut, velvoitet tu luopumaan Kertagårdin torpasta ja jättämään se 14 päivänä Maalis kuuta 1904 Mäkiiössin talonosuuden silloisen omistajan vapaaseen nautin loin, ja kun Hovioikeus oli kenotun häätiämispäätöksen vahvistanut 16 päivänä Marraskuuta 1905 annetulla tuomiolla, joka oli saanut lain voi man, sekä mainittu välikirja siten 149