Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Frans Paavi oli vetoamalla saattanut jutun, on 22 päivänä Elokuuta 1908 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Frans Paavi anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Toiminimi Finska Trävaru Ägenturen H. Öqvist, 6o on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Frans Paivi ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Frans Taavi suorittamaan Toiminimelle Finska Trävaru Agenturen H. Öqvist & Colle, siltä täällä juttuun menneiden kustannusten korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Anteri Sagrinen Mannus Peltonen Heksi Käky. Alfred Liuksiala. man DahlbeelLokakuun 25. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, omaisuuden luovuttamista jakoon koskevassa nostojutussa, jossa entinen Talollinen Paavo Yrjönpoika Willa, Koiviston pitäjän Makslahden kylästä on hakijana sekä Paavo Willan poika Talollinen Matti Willa samasta kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 25. päivänä Lokakuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellun esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa Koiviston ja Johanneksen pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Matti Willa lausunut, että Paavo Willa ja hänen sisarensa Justiina Yrjöntytär Willa olivat eläin yhdyspesässä, 2. päivänä Helmikuuta 1883. ostaneet perinnöksi neljänneksen taloa No 10. edellä mainitussa Makslahden kylässä, sekä että Justiina Willa sittemmin 14. päivänä Heinäkuuta 1906. tehLäsnä: O. W. F. K. M. A.K. J. P. Å. L. 348 No 1602. Såg. 112. R. D. 1909.
dyllä lahjakirjalla oli Matti Willalle luovuttanut osansa mainittuun Paavo Willan hallussa olevaan yhdyspesään kuuluvasta niin kiinteästä kuin irtaimestakin omaisuudesta; ja kun Matti Willan perintö-osa äitinsä, Paavo Willan ensimmäisen vaimon, 12 päivänä Elokuuta 1872. kuolleen Brita Käkösen jälkeen niinikään vielä oli Paavo Willan pesäosuudesta erottamatta, on Matti Willa Paavo Willalle toimituttamansa haasteen nojalla vaatinut Paavo Willan velvoittamista luovuttamaan puheenalainen yhdyspesä jaettavaksi siten että Matti Willa sai niin hyvin Justiina Willan edellä mainitulla lahjakirjalla Matti Willalle antaman kuin myös äitinsä Brita Käkösen jälkeen perimänsä omaisuuden itselleen erotetuksi, minkä ohessa Matti Willa on anonut korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan Asiasta kuulustettuna on Paavo Willa ilmoittanut kyllä suostuvansa luovuttamaan Matti Willalle hänen perintö-osuutensa Brita Käkösen jälkeen, mutta vastustanut kannetta, mitä tuli Justiina Willan puheeksi tulleella lahjakirjalla Matti Willalle antamaan kiinteään omaisuuteen, koska Justiina Willa lahjakirjan tehdessään korkean ikänsä vuoksi jo oli täyttä ymmärrystä vailla ja Matti Willa siitä syystä oli saanut hänet viekoitelluksi tekemään sanotun lahjakirjan. Sittenkun Paavo Willan toisessa avioliitossa 9. päivänä Elokuuta 1885. kuolleen Beata Hytin kanssa syntyneitä tyttäriä Maria Matilda, Ida Maria ja Aina Alina Willaa sekä ensiksi mainitun miestä Matti Mikonpoika Hoikkalaa oli jutussa myöskin kuulustettu on Kihlakunnanoikeus 7. päivänä Helmikuuta 1907. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja koskei Paavo Willa ollut voinut kieltää jakoon vaaditun omaisuuden olevan hänen hallussaan eikä esittää mitään tukea asiassa tekemälleen väitteelle on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Paavo Willan hänelle määrätyn neljänkymmenen markan sa349
kon uhalla, neljän kuukauden kuluessa luovuttamaan hänen hallussaan olevan yhdyspesän lailliseen jakoon, jossa Matti Willalle oli erotettava hänelle äitinsä Brita Käkösen jälkeen perintönä tuleva irtain omaisuus sekä Justiina Willan 14. päivänä Heinäkuuta 1906. tehdyllä lahjakirjalla hänelle antama kiinteä ja irtain omaisuus, minkä ohessa Matti Willa oikeutettiin yhdyspesän varoista päältäpäin saamaan kolmekymmentä markkaa oikeudenkäyntikulujensa korvaakseksi. - Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Paavo Willa oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 6. päivältä Maaliskuuta 1909. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, kuitenkin siten että se neljän kuukauden aika, jonka kuluessa Paavo Willan oli luovutettava puheenalainen pesä jakoon, oli luettava vastamainitusta päivästä, velvoittaen Hovioikeus samalla Paavo Willan neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Matti Willalle hänen asiasta Hovioikeudessa johtuneet kulunkinsa. Hovioikeuden tuomioon on Paavo Willa hakenut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Paavo Willa ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi, kuitenkin niin, että Paavo Willan tulee, Oikeuksien määräämän sakon uhalla, toimituttaa kysymyksessä oleva pesänjako ennen 1. päivää Kesäkuuta 1911. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Ylleman  Ako Malin Yllemnan  A:romalin Alksi Käpy. Alfred Kiuksiala. Mannes Seltonen. /: H; Juverkjelm 350
Lokakuun 26 päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa Kauppias Alfred Paavola, Pudasjärven pitäjän Kollajan kylästä, ja Varatuomari Antti Seppänen, Oulun kaupungista, viimeksi mainittu Kauppias Paavolan konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehenä, yhteisesti ovat hakijoina, sekä Toiminimi Chr. Margenstierne & Co, Nervistle - on - Tynen kaupungista Ison Britannian ja Irlan nin kuningaskuntaa, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 26 päivänä Lokakuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kauppias Paavolalle toimitetun haasteen nojalla on toiminimen Ehr. Mongenstierne & Coa puolesta Pudasjärven ja Taivalkosken pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuttu, että KaupLäsnä: D. W. A. K. M. - A.K. - J. P. - Å: 2. 351 No 1610. Pag. 133. R. D. 1910
nias Paavola oli 2 päivänä Tammikuuta 1909 tehdyn välikirjan mukaan sitoutunut hankkimaan toiminimelle kaksituhatta viisisataa kuutiosyltä propsi puita, joista puolet oli toimitettava ostajalle 15 päivään Kesäkuuta ja toi nen puoli 15 päivään Heinäkuuta 1909. uhalla että Kauppias Paavolan tuli, ellei hän täyttäisi hankintaansa, suorittaa toiminimelle kymmenen skilling englännin rahaa vahingonkorvausta jokaiselta puuttuvalta syleltä; ja koska Kauppias Paavola oli jättänyt hankintansa kokonaan täyttämättä, on toininimen puolesta vaadittu Kauppias Paavolan velvoittamista suorittamaan toiminimelle sanotun sopimuksen mukaan vahingonkorvausta tuhat kaksisataa viisikymmentä puntaa sekä Kaupnias Paavolan ennakkomaksuina toimitettavista puutavaroista kantamat haksisataa viisikymmentäseitsemän puntaa yksitoista skillinginkiä kymmenen paneeä englännin rahaa tahi vastaava määja suomen rahassa, jota paitsi toiminimi on anonut korvausta kuluistaan asiassa. Kanteesta kuultuna on Kauppias Paavola myöntänyt puheenalaista hankintaa vastaan saaneensa ennakkorahoja kaksisataa viisikymmentäseitsemän puntaa, mutta vastustanut kannetta muuten, koska kesän myöhäinen tulo vuonna 1909 oli estänyt häntä hankintasitoumustansa täyttämästä eikä toiminimelle hankinnan täyttämättä jättimisestä ollut mitään vahinkoa syntynytkään. Sittenkun Kauppias Paavola oli ilnoittanut oikeudenkäynnin kestäessä jättäneensä konkurssihakemuksen asian omaiseen paikkaan ja siitä syystä vaatinut kanteen jättämistä huomiotta, on Kihlakunnanoikeus väitepäätökussä 30 päivänä Syyskuuta 1909, koska Kauppias Paavolaa ei vielä oltu konkurssitilaan asetettu, kyljännyt Paavolan kerrotun vaatimuksen sekä samana päivänä julistamassaan pullisessa päätöksessä lausunut selville käyneen, että Kauppias Paavola 2 päivänä Tammikuuta 1909 tehdyn välikirjan mukaan oli sitoutunut hankkimaan toiminimelle Ehr. Margenstierne & 6te kaksituhatta viisisa352
taa kuutiosyltä propsipuita puolet 15 päivaksi Kesäkuuta ja puolet 15 päiväksi Heinäkuuta 1909, sitoutuen samalla suo rittamaan toiminimelle sovinnaissakkoa kymmenen spillinkiä englannin rahassa jokaiselta kuutiosyleltä, mikä määräaikana puuttui hankinnasta, sekä että Kauppias Paavola oli myöntänyt saaneensa ennakkorahoja kaksisataa viisikymmentäseitsemän puntaa; mihin nähden ja koskei Kauppias Paavola ollut hankintasopimusta täyttänyt, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Kauppias Paavolan kuittia vastaan toiminimelle Ehr. Margenstierne i Elle suoritta maan sovinnaissakkoa, kymmenen hallinkiä jokaiselta puuttuvalta syleltä, tuhat kaksisataa viisikymmentä puntaa ja ennakkomaksuna saamansa kaksisataa viisikymmentäseitsemän puntaa eli yhteensä tuhat viisisataaseitsemän puntaa englännin rahassa tahi maksupäivänä käyvän kurssin mukaan suomen rahassa, minkä ohessa Kauppias Paavolan tuli korvata toiminimen oikeudenkäyntikulut kahdeksallasadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Paavola ja, hänen 9 päivänä Lokakuuta 1909 tultua asetetuksi konkurssitilaan, hänen konkurssipesänsä uskottu mies Varatuomari Seppänen olivat vetoamalla valtaneet jutun, on tuomiolla 12 päivältä Huhtikuuta 1910 hyväksynyt Kihlakunnanoikeuden edellämainitun väitepäätöksen sekä jättänyt saman Oikeuden lopullisen päätöksen pysyväksi muuten paitsi että Kauppias Paavolan maksettavaksi tuomittu oikeudenkäyntikulujen korvausmäärä alennettiin kuuteenataan markkaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Kauppias Paavola ja Varatuomari Seppänen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon toiminimen Chr. Morgenstier ne e Co puolesta on säädetyssä järjestyksessä vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Kauppias Paavola ja Varatuomari Seppänen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoi353
tetaan Varatuomari Seppänen Kauppias Paavo lan konkurssipesän varoista suorittamaan toiminimelle Chr. Margenstierne & Cote, sillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: G. Cnerman. Alksi Käpy. Alfred Eriksiala. A. K. Malin Johannes Peltonen /:E; J; Juurikjelm Den 28. Oktober 1910. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Byggmästaren Anton Julius Hindström, från Åbo stad, sökande, samt Handlanden Rudolf Hamfeldt, från Helsingfors stad, i egenskap af syssloman uti Handlanden Karl Lagerströms, från Helsingfors, till konkurs upplåtna bo, svarande, angående förpligtande att afgifva redovisning: Sifven uti Justitiedepartementet den 28. Oktober 1910 - Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Handlanden Hamfeldt har vid Rådstufvurätten i Åbo stad yrkat att, emedan Byggmästaren Hindström, som med Handlanden Lagerström enligt den 26. Januari 1904. dagtecknadt kontrakt drifvit handel i öppet bolag under firma "Loimijoki brädgård - Loimaan lautapiha AJ. Hindström & C." från nästsagda dag intill den 1. Januari 1906. och därvid omOch J. N. R. S.V. V. A. R A. 5 354 No 1621. Pag 262 Rd 1910
händerhaft såväl all bolagets egendom som dess handelsböcker, måtte skyldigkännas att till Handlanden Lagerströms konkursförvaltning afgifva redovisning öfver bolagets tillgångar och gäld äfvensom ersätta konkursförvaltningens rättegångskostnader. I saken hörd har Byggmästaren Hindström motsagt käromålet på den grund att Handlanden Lagerström, hvilken det enligt förenämnda kontrakt ålegat att för anskaffande af nödiga penningemi del för affärens drifvande binda -sin kredit lika mycket som Byggmästaren Hindström, hvarken i bolaget insatt penningemedel eller personlig verksamhet eller iklädt sig förbindelser för detsamma samt Lagerström förty icke vore berättigad till andel i bolagets vinst; därå Rådstufvurätten medels den 16. Mars 1908. afkunnadt utslag funnit utredt vara att Handlanden Lagerström och Byggmästaren Hindström den 26. Januari 1904. ingått förenämnda öppna bolag och att bolaget egt bestånd till den 1. Januari 1906; hvarför och då Byggmästaren Hindström erkänt att bolaget härunder utöfvat verksamhet och att han omhänderhaft bolagets egendom och förestått dess rörelse, Rådstufvurätten ålagt Byggnästa, ren Hindström att inom två månader därefter vid vite af tvåhundra mark åt Handlanden Hamfeldt i hans uppgifna egenskap afgifva redovisning öfver bolagets tillgångar och gäld under berörda tid och att därhos med etthundratio mark godtgöra Hamfeldt kostnaderna i målet. Hofrätten, under hvars pröfning Byggmästaren Hindström i vadeväg dragit målet, har genom dom den 26. Juli 1910. låtit bero vid Rådstufvurättens utslag, dock sålunda att den tid af två månader, inom hvilken Byggmästaren Hindström egde afgifva förenämnda redo visning, skulle räknas från dagen för Hofrättens dom; och har Byggmästaren Hindström därjämte ålagts att med femtiofem mark godtgöra konkursmassan kostnaderna för svarandetalans bevakande i Hofrätten. Uti Hofrättens dom har Byggmästaren 355
Hindström sökt ändring medels ingifven deduktion, den Handlanden Hamfeldt i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Byggmästaren Hindström icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, hvarvid förty kommer att bero sålunda, att Byggmästaren Hindström eger att vid utsatt äfventyr afgifva ifrågakomna redovisning innan den 1. Mars 1911; och ålägges Byggmästaren Hindström att till Handlanden Hamfeldt, i ersättning för konkursförvaltningens härstädes i målet hafda kostnader, utgifva sextio fem mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: J Nämdund Walen Andersin. Lautui Saarveen B. Annberg Alfred Lindström Lokakuun 29. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta vesijättömaihin koskevassa jutussa, jossa Haukivuoren pitäjän Haukivuoren kylästä kotoisin olevat, Talollisen Taneli Kohvakka - vainajan leski Ida Kohvakka, omasta puolestaan ja avioliitossa Taneli Kohvakan kanssa synnyttämäinsä alaikäisten lasten holhoojana, sekä hänen toinen miehensä, Loismies Otto Wilhelm Svensk ovat hakijoina ja sanotussa kylässä asuva Talollinen Asarias Kohvakka vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 29. päivänä Lokakuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haukivuoren pitäjän käräjiäLäsnä: D. W. A. K. M. - A.K. 7. P. - Ad. ./. E. Th. 356 No 1622. Pag. 63. R. D. 1909.
kunnan Kihlakunnanoikeudessa on Ida Kohvakka, ilmoittaen lastensa kanssa omistavansa 24. päivänä Lokakuuta 1859. vahvistetussa halkomisjaossa eroitetut 2/9 osaa perintötalosta No 9. ylempänä mainilussa Haukivuoren kylässä, josta Asarias Kolivakka omisti 1/6 osan, lausunut että, kun muun muassa Kyyvesi nimisen järven laskemisesta syntyneet vesijättömaat oli Komisionimaanmittari C. J. R. Tornellis toimittamassa, 6. päivänä Loka kuuta 1873. päättyneessä jaossa jaittu sanotun järven laskemiseen osuuottaneiden tilallisten kesken, oli jokaiselle hankkeeseen kuuluneetle talolle ja laillisesti eroitetulle tilalle määrätty se alue vesijattemaista, joka sijaitsi kunkin talon tahi tilan rantojen kohdalla; mutta kun Asarias Kohvakka tartä huolimatta Komisionimaanmittari A. Gustafssonin toimittamassa, 10. päivänä Heinäkuuta 1901. päättyneessä osakasjaossa, josja talon No 9. Haukivuoren kylässä. osakasten kesken oli uudelleen jaettu taloon kuuluvat verijättömaat, oli saanut osan siitä alueesta, joka Komisionimaanmittari Tornellin toimittamassa jaossa oli lopullisesti eroitettu kuuluvaksi Ida Kolivakan ja hänen lastensa nykyään omistamalle edellämäinitulle tilalle, on Ida Kohvahka vaatinut, että Asarias Kohvakka, joka viimeksi toimitetun jaon jälkeen oli hallinnut hänelle näinmuodoin oikeudettomasti jaettua vesijättömaa-aluetta, velvoitettaisiin luovuttamaan se Ida Kohvakan ja hänen lastensa vapaasti hallittavaksi. Asiasta kuultuna, on Asarias Kohvakka väittänyt vuonna 1873. toimitetun vesijättömaiden jaon perustuneen sellaiseen järven laskemiseen osaanttaneiden tilallisten sopimukseen, että jokainen kokonainen talo tuli saamaan ne vesijättömaat, jotka olivat ta357
loon kuuluvien rantojen kohdalla, ja että ne silloin jäivät yhteisiksi kaikille talon osakkaille heidän keskensä sittemmin jaettaviksi; jonka tähden ja kun riidanalainen alue vuonna 1901. toimitetussa, lain voiman saaneessa jaossa tämän mukaisesti oli jaettu talon No 9. Haukivuoren kylässä osakasten kesken ja Asarias Kohvakka siitä lähtien oli häiritsemättä hallinnut hänelle eroitettua aluetta, Asarias Kohvakka on vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on 8. päiväna Maaliskuuta 1906. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Asarias Kohvakan heti luovuttamaan kysymyksessä olevat vesijättömaat Idä Kohvakan vapaaseen hallintaan, minkä ohessa Asarias Kohvakan tuli sadalla kahdellakymmenelläviidellä markalla korvata Ida Kohvakalle hänen oikeudenkäyntikulunkima. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Asarias Kohvakka oli vetoamalla saattanut jutun, on puheenalaisessa tuomiossaan lausunut toteensaatetuksi, että Komisionimaanmittari Tornellin toimittamassa edellämainitussa jaossa oli osa silloin jaettua vesijättömaata jätetty yhteiseksi koko talolle No 9. Haukivuoren kylässä sekä että Komisionimaanmittari Gustafssonin sittemmin toimittamassa jaossa, jossa Taneli Kohvakkakin oli ollut saapuvilla ja siihen tyytynyt, sama yhteinen vesijättömaa oli sovintojaolla toistaiseksi jaettu talon No 9. osakasten kesken; minkä vuoksi ja kun ei oltu väitettykään, vielä väkemmin näytetty, että viimeksi sanottu jako oli saatettu voimattomaksi, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Ida Kolivakan asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Ida Kohvakka ja Otto Wilhelm 358
Svensk anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Asarias Kohvakka on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkenut tämän jutun; ja koska ei ole väitettykään, että Komisionimaanmittari Gustafssonin toimittama edellä kerrottu jako, jota puheenalaisen talon osakkaiden, ja niiden joukossa Taneli Kohvakan, tekemän sopimuksen mukaan oli toistaiseksi noudatettava, on saatettu voimattomaksi, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen loppupäätöksen, johon Hovioikeus ylempävä mainitussa tuomiossaan on asiasta johtunut; ja velvoitetaan Ida Kohvakka ja Otto Wilhelm Svensk suorittamaan Asarias Kohvakalle maksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota, kaksikymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J G. Gllernad Altsi Käpes. Alfred Luksiala. A.K. O. Malin. Mannes Seltonen 359
No 1623. Pag. 57. S. 1909 Lokakuun 29. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta vesijättömaihin koskevassa jutussa, jossa Kaukivuoren pitäjän Kaukivuoren kylässä asuvat, Talollisen Taneli Kohvakka-vainajan leski Ida Kohvakka, omasta puolestaan ja avioliitossa Taneli Kohvakan kanssa syntyneiden alaikäisten lastensa holhoojana, sekä hänen toinen miehensä, Loismies Otto Wilhelm Svensk ovat hakijoina ja samasta kylästä kotoisin oleva Talollinen Albin Nykänen poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 29. päivänä Lokakuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haukivuoren pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Ida Kohvakka lausunut, että hän lapsineen omisti 24. päivänä Lokakuuta 1859. vahvistetussa halkomisjaossa eroitetut 2/9. Säsnä: D. W. A. K. J. P. - A. L.
osaa perintötalosta No 9. edellä mainitussa Haukivuoren kylässä, josta talosta Albin Nykänen omisti 5/18. osaa, ja että Komisionimaanmittari C. J. R. Tornellin vuonna 1873. toimittamassa ja 6. päivänä Lokakuuta samana vuonna päättyneessä jaossa, jossa muun muassa Kyyvesi nimisen järven laskemisen kautta syntyneet vesijättömaat oli jaettu sanotun järven laskemiseen osaaottaneiden tilallisten kesken, oli jokaiselle hankkeeseen kuuluneelle talolle ja laillisesti eroitetulle tilalle määrätty se alue vesijättömaista, joka sijaitsi kunkin talon tahi tilan rantojen kohdalla; mutta koska Albin Nykänen oli Komisionimaanmittari A. Gustafsonin talon Nöyosakkaiden kesken toimittamassa ja 10. päivänä Heinäkuuta 1901. päättyneessä vesijättömaiden jaossa saanut itselleen eroitetuiksi eräitä osia siitä alueesta, joka ensiksi mainitussa jaossa oli lopullisesti eroitettu kuuluvaksi Ida Kohvakan ja hänen lastensa nykyään omistamaan tilaan, on Ida Kohvakka vaatinut, että Albin Nykänen, joka viimeksi toimitetun jaon jälkeen oli hallinnut hänelle niin muodoin oikeudettomasti jaettuja vesijättömaita, velvoitettaisiin heti luovuttamaan ne Ida Kohvakan vapaasti hallittaviksi. Asiasta kuultuna on Albin Nykänen väittänyt, että vuonna 1873. toimitetussa lietteiden jaossa oli tehty sellainen sopimus, että jokainen kokonainen talo oli tullut saamaan ne vesijättömaat, jotka olivat taloon kuuluvien rantojen kohdalla, ja että ne silloin jäivät yhteisiksi kaikille talon osakkaille heidän keskensä sittemmin jaettaviksi; mihin nähden ja kun riidanalaiset vesijättömaa-alueet olivat vuonna 1901. toimitetussa, lainvoiman saaneessa osakasjaossa jaetut Albin Nykäselle ja Nykänensiitä lähtien oli niitä häiritsemättä hallinnut, Albin Nykänen on vaatinut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on 8. päivänä Maaliskuuta 1906. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Albin Nykäsen heti luovuttamaan kysymyksessä olevat vesijättömaat 361
Ida Kohvakan vapaasti hallittaviksi sekä sen ohessa sadalla kahdellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Ida Kohvakalle, hänen oikeudenkäyntikustannuksensa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Albin Nykänen oli vetoamalla saattaneet jutun on tuomiossa 30. päivältä Tammikuuta 1909. lausuneet toteensaatetuksi, että Komisionimaanmittari Tornellin toimittamassa edellämainitussa jaossa oli koko talon No 9. Haukivuoren kylässä yhteiseksi jätetty osa silloin jaettua vieijättömaata sekä että Komisionimaanmittari Gustafssonin toimittamassa jaossa, jossa myöskin Taneli Kohvakka oli olleet saapuvilla ja siihen tyytynyt, sama yhteinen vesijättömaa oli jaettu sanotun talon osakasten kesken, jonka tähden ja kun ei oltu väitettykään että viimeksi sanottu jako, joskin se osakasten jakotilaisuudessa keskenään tekemän sopimuksen mukaan tulisi ainoastaan toistaiseksi pysymään voimassa, oli saatettu voimattomaksi, Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Ida Kohvakan asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Ida Kokvakka ja Otto Wilhelm Svensk anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut täman jutun; ja koska ei ole väitettykään, että Komisiniomaanmittari Gustafsonin toimittama edelläkerrottu jako, jota puheenalaisen talon osakkaiden, ja niiden joukossa Taneli Kohvakan, tekemän sopimuksen mukaan oli toistaiseksi noudatettava, on saatettu voimattomaksi, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen loppupäätöksen, johon Hovioikeus ylempänä mainitussa tuomiossa on asiasta johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKejsarillinen Suomen Senaatti: Klyttemman Aleksi Käpy. Alfred Luksiala. A: O; Malin. j Mares Peltonen E. Thelleff. 362