Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Piskanen förnekat, att hon iklädt sig ansvarighet för betalningen af ifrågavarande lån, samt förty motsagt färomålet. Rådstufvurätten, hvarest parterna ömsesides anhållit om godtgörelse för rättegångskostnaden, har medels den 20. Januari 1914 afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att Anna Matilda Niskanen genremot Mandi Svahn förbundit sig att ansvara för återbetalningen af omförmälda lån, samt föty ålagt Anna Matilda Niskanen att till Mandi Svahn emot kvitto utgifva å lånet ännu oguldna två tusen tvåhundra mark med fem procents årlig ränta därå från stamningsdagen den 5 December 1913 tills full betalning följde samt att därhos med etthundra mark ersätta Mandi Svahn hennes rättegångskostnader Höfätten, under hvars pröfning tuna Matilda Niskanen i vadeväg dragit målet, har medels dom af den 25 September 1916 låtit bero vid Rådstufvurättens utslag samt skyldigkänt Samuli Korki. Anna Matilda Niskanen att godtgöra Mandi Svahn hennes kostnader i Hofrätten med sextio mark I Hofrättens dom har Anna Matilda Niskanen anhållit om ändring medels hit ingifven deduktion, den Handisvahn bemätt Kejserliga Senaten finner skäl ej förekomma till ändring i Sofrättens domAnna Matilda Niskanen ålägges att till Mandi Svahn i ersättning för hennes i Senaten för målet hafda kostnader utgifva sextio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Alfred Liukkala. Johannes Pesonen Alfred Liukkala. Johannes Pesonen A. F. Minnunen. I. Auer. A. J. Brununen I. Auer. E. Thesleff 214
Helmikuun 28 päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatutuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomiojutussa, jossa Uudenkirkon pitäjän Metsäkylästä kotoisin oleva Talollinen Juhana Pekanpoika Tori on hakijana sekä saman pitäjän Enon kylässä asuva Talollisen poika Taavetti Susi vastaajana Annettu Oikeusosastossa 28 päivänä Helmikuuta 1917. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää Uudenkirkon pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Taavetti Susi kertonut, että Juhana Pöri, jonka kanssa Taavetti Susi oli harjoittanut heckanvientiluettä, oli asian osaisten myymästä piekasta kantamut Pietarin kaupungissa olevan hiekkalukkeen Gustadeksen konttorista Loka kuussa vuonna 1908 300 ruplaa ja senranneessa Marraskuussa 36 ruplaa 40 kopeekkaa eli siis yhteensä 336 ruplaa Läsnä: J. P. H. A. R. K. A-S. K: K. 225. 213 No 433 Pag 327 Rd 1916
40 kopeekkaa; ja kun Taavetti Susi tausta määrästä oli saapa puolet, mutta Juhana Pori ei ollut Sudelle maksanut muuta kuin 6 ruplaa, on Taavetti Susi vaatinut, että Juhana Tori velvoitettaisiin maksamaan Sudelle 162 ruplaa 20 kopeekkaa Kanteeseen vastaten on Juhana Pori myöntänyt harjoittaneensa Taavetti Suden kanssa yhteistä piekan vientiluidettä sekä nostaneensa Taavetti Suden ilmoittamat asianosaisille yhteisesti tulevat rahaerät, mutta väittänyt asianosaisten Lokakuus ja vuonna 1908 tehneen väleistään lopullisen tilin, jossa oli otettu huomioon myös äskenmainitut erät ja Taavetti Suoi oli jäänyt Juho na Pirille maksamaan 39 ruplaa 90 köpeekkaa. Sen vuoksi on Juhana Pöri, vastustaen Taavetti Suden kannet ta, Sudelle toimituttamansa haas teen nojalla vaatinut Suden velvoit tamista suorittamaan Pörille viimeksimainitun määrän korkoineen. Taavetti Suden puolestaan vastusteltua Juhana Pirin kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 29 päivänä Huhtikuuta 1912 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Juhana Pöri oli hänen ja Taavetti Suden yhteisesti omistamasta hiekasta kantanut yhteensä kolmesataa kolmekymmentäkuusi ruplaa neljäkymmentä kopeekkaa, joista Sudelle olisi pitänyt tulla puolet eli sata kuusikymmentäkahdeksan ruplaa kaksi kymmentä kopeekkaa, mutta sitä vastoin näyttämättä jääneen, että Juhana Peri oli Taavetti Sudelle suorittanut enempää kuin kuusi ruplaa tai että Porin kantamat kysymyksessä olevat rahat oli otettu huomioen asianosaisten välisessä tilissä, menkä vuoksi Kihlakunnanoikeus, hyljäten Juhana Porin Taavetti Sulta vastaan ajaman kanteen toteennäyttämättömänä on velvoittanut Juhana Sörin maksamaan Taavetti Sudelle sata kuusikymmentäkaksi ruplaa 216
kaksikymmentä kopeekkaa, joka Venajan rahassa tai maksuaikana käyvan kurssin mukaan Suomen rahassa, sekä sadalla kahdellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Taavetti Suden oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juhana Pöri oli vetoamalla saattanut jutun, on 17 päivänä Elokuuta 1916. antamallaan tuomiolla jättänyt asian muuten Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan paitsi että, koska Taavetti Susi oli myöntänyt jääneensä asianosaisten tilissä maksamaan Juhana Porille kolmekymmentäyhdeksän ruplaa yhdeksänkymmentä kopeekkaa, voimatta näyttää niitä Pirille suorittaneensa, Juhana Porin Taavetti Sudelle maksettavaksi tuomitus ta määrästä vähennettiin sanotut kolmekymmentäyhdeksän ruplaa yhdeksankymmentä kopeekkaa, joten Sörin oli Sudelle suoritettava kaikkiaan ainoastaan sata kaksikymmentäkaksi ruplaa kolmekymmentä kopeekkaa ynnä Kihlakunnanoikeuden määräämä oikeudenkäyntikulujen korvaus sata kaksikymmentäviisi markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Juhana Pöri anonut muutosta perustelmalla, johon Taavetti Siisi on vastannut. Keisarillinen Senaatti katsoo että ole aihettä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Juhana Pöri velvoitetaan maksamaan Taavetti Sudelle hänellä jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä mark kaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Johannes Pesonen. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. R. Helanen A. J. Lillmanie Z. Auer. A. J. Lillmanie Z. Auer. Samuli Koski. Valteroj. Parviainen 217
Helmikuun 28 päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa korvausjutussa, jossa Kauppias Edvard. Almqvist, Helsingin kaupungista, on hakijana sekä Talollinen Kaarle Talvisilta, Kärun pitäjän Riuttaskorven kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 28 päivänä 1917. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saa nut tietää Tampereen kaupungin Raastuvan oikeudessa on Kaarle Talvisilta lausu nut, että sittenkuin hänen Heinäkuun 25 päivänä 1882 syntynyt poikansa Kalle Jaakko Niemelä oli Tammikuun 18 päivänä 1903 tehdyllä, Talvisillan hyväksymällä välikirjalla ottanut hankkiaksensa Helsingin kaupungissa asuvalle Kauppiaalle John Aspelundille ja Kauppias Almqvistille yhteisesti ne kuutiosyltä paperipuita 25 markan hinnasta sylen ja Kaarle Talvisilta ynnä Läsnä: J. P. - R. H. A. R.A. -S. K. V. Opp. 218 No 434 Såg. 306 R. D 1916.
Talollinen Manu Kotamäki olivat sanotun Tammikuun 16 päivänä laaditussa takauskirjassa sitoutuneet yhteisesti vastaamaan siitä, että Kalle Jaakko Niemelä toimitti mainitun puumää rän sovittuun paikkaan, niin olivat Kauppiaat Aspelund ja Almqvist, väittäen kärsineensä vahinkoa Kalle Jaakko Niemelän laiminlyönnin takia hankintävälipuheen täyttämisessä, hakeneet ja saaneet Hämeen läänin Kuonnöörinvirastolta määräykset asianomaiselle nimismiehelle panemaan takavarikkoon muun muassa niin paljon Kaarle Talvisillan omaisuut ta, kuin vastasi sanottua, 598 markkaan 96 penniin nousiseeksi ilmoitettua vahinkoa; sekä että Kruununni mismies Arthur Waldemar Alarik Frnelius oli sitten Heinäkuun 28 ynnä Syyskuun 2 päivänä 1902 pannut Kaarle Talvisillalta takavarikkeen: massa puita 340 kuutionitrisyltä, propsiputa 35 kuutionetrisyltä, tukkeja ja puomeja 219 kappalella, halkoja 89 syltä ja varppeja 5 kappaletta, joka omaisuus oli jäänyt Aspelundin ja Almqvistin haltuun ja heidän hoidettavaksensa minkä jälkeen Kurun ja Teiskon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus Kauppiaitten Aspelunden ja Amqvistin kanteen johdosta oli päätöksessä Lokakuun 10 päivältä 1902 velvoitta nut Kaarle Talvisillan, Kalle Jaakko Niemelän ja Manu Kotamäen yhteisvastuullisesti suorittamaan Aapelundelle ja Almqvistille mainitun vahingon korvaukseksi 1810 markkaa 3 penniä viiden prosentin korkoineen Syyskuun 1päivästä 1902 sekä 300 markalla korvaamaan näiden oikeudenkäyntikustannukset, mutta Keisarillinen Turun Hovioikeus oli Kaarle Talvisillan vetokanteen johdosta Toukokuun 5 päivänä 1905 annetussa, lain voiman saaneessa tuomiossa vapauttanut hänet maksamasta sanottua korvausta enempää kuin Salviselta oli hyvällä suostunut suorittamaan eli 34 mark kaa 94 penniä. Näin ollen ja koska siis Kauppiaat Aspelund ja Almqvist oli vat oikeettomasti panettaneet takavarik 219
koon yllä luetellun omaisuuden, jonka tspelund ja Almqvist olivat antaneet huonon hoidon takia mennä hukkaan ja osaksi myyttäneet pakkohuutokaupalla sanotun Kihlakunnanoikeuden päätöksen suoritukseksi, on Kaarle Talvisilta vaatinut että Kauppias Aspelund joka oikeudenkäynnin alussa oli asunut Tampereella, ja Kauppias Almqvist velvoitettaisiin korvaamaan Talvisellalle mässäpuut 44 markalla ja propsipuut 22 markalla kuutiosyleltä, tukitja puomit 4 markalla 60 pennillä kappaleelta, halot 10 markalla 50 pennillä syleltä ja varpit 4 markalla kappaleet ta, nämä kaikki erät korkoineen Kauppiaat Aspelund ja Almqvist ovat vastustaneet kannetta; minkä jälkeen Raastuvanoikeus, jossa asianosa set molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikulungiä taan, on Elokuun 22 päivänä 1913 ja listamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi: että sittenkuin Kaarle Salvi sillan poika Kalle Jaakko Niemelä Tammikuun 18 päivänä 1902 tehdyllä viilikirjalla, jonka Kaarle Talvisilta silloin alaikäisen Kalle Jaakko Niemelän holhoojana oli hyväksynyt, oli ottanut hankkiaksensa Kauppiaille Aspelundille ja Almqvistille yhteisesti kolmesataa metristä kuutiosyltä papi ripuita Tampereen kaupunkiin välikirjassa mainitusta hinnasta sekä Kaarle Talvisilta yhdessä Manu Kotamäen kanssa oli saman kuun 16 päivänä sitoutunut vastaamaan siitä, että Niemelä toimitti puut määräpaikkaan, niin olivat Kauppiaat Aapelund ja Almqvist Hämeen läänin Kuvernöörille jättämissään hakemuskirjoissa, väittäen Kalle Jaakko Niemelän lyöneen lainin hankintasopimuksen täyttä misen ja sen vuoksi kärsineensä vahinkoa, vaatineet Niemelän ja hänen lakauomiestensa omaisuutta pantavaksi takavarikkoon mainitun vahingon korvaamisen vakuudeksi ja Kuvernöörinviraston annettua takavarikkomääräykset, Kurun ja Teiskon piirin nimismies oli Heinäkuun 28 päivänä 1902 sekä seuranneen Syyskuun 220
2 päivänä pannut takavarikkoon 340 kuutiosyltä massapuita, arvoltaan 44 markan mukaan syleltä 1490 markkaa, 35 kuutiosyltä propsia, arvoltaan 22 markkaa syli eli yhteensä 770 markkaa, 219 tukkia ja puomia, arvoltaan 4 markkaa kappaleelta, 876 markkaan, 89 syltä sekahalkoja, joiden arvo oliollut 10 markkaa 50 penniä syleltä eli yhteensä 934 markkaa 50 penniä, ja 4 lautanvarppia arvoltaan yhteensä 16 markkaa; että tuo omaisuus oli takavarikkojen tapahtuessa ollut Kaarle Talvisillan, koska osa siitä oli jo alkujaan ollut hänen ja muun osan hän oli ostanut Kalle Jaakko Niemelä tä ennen ensimäistä takavarikkoa eli Heinäkuun 25 päivänä 1902 tehdyllä kauppakirjalla, mikä oli pidettä vä pätevänä, Niemelä kun oli itse hankkinut sillä myymänsä omaisun den; että Kauppiaat Aspelund ja Alm qvist, saatuaan näin takavarikkoon edelläluetellun omaisuuden, joka kohta oli joutunut heidän hoitoonsa, oli vat Kurun ja Teiskon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaati neet Kaarle Talvisillalta, Kalle Jaakko Niemelältä ja Manu Kotamäeltä korvausta kerrotuin tavoin oikeutunees ta vanhingostansa ja Kihlakunnanoikeuden päätöksellä Lokakuun 10 päivältä 1902 voittaneetkin sellaista korvausta Talvisillalta, Niemelältä ja Kotamäeltä yhteensä 1810 markkaa 3 penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen Syyskuun 1 päivästä 1902 lukien ja sitäpaitsi kulujen palkkiota 300 markkaa, minkä päätöksen Aspelund ja Almqvist olivat panettaneet täytäntöön siten, että Kaarle Talvisillalta oli seuranneen Joulukuun 2 päivänä ulosmitattu 160 kuutiosyltä marsopuita ja ne sitten pakkohuutokaupalla myyty Kauppiaiden Aspelundin ja Almqvistin hyväksi; että muu osa takavarikoitua puutavaraa ja varpit olivat Kauppiaiden Aspelundin ja Alm qvistin hoidossa hävinneet tietämät tömiin; sekä että Hovioikeus oli lainvoimaisella tuomiolla Toukokuun 5 päivältä 1905 kumonnut mainitun 221
Kihlakunnanoikeuden päätöksen mikäli se Kaarle Talvisittaa koski muu toin, paitsi että hänet hänen suostu muksensa mukaan oli velvoitettu maksamaan Kauppiaille Aspelundille ja Almqvistille vahingonkorvauksena Kalle Jaakko Niemelän heiltä nostamien ennakkomaksujen ja Niemelän heille toimittamien puiden hinnan erotuksesta puolet eli 34 markkaa 94 penniä. Koska siis Kauppiaat Aspe lund ja Almqvist näin olivat oikeuttaneet, että Kaarle Talvisilta oli menet tänyt puutavaraa ynnä varppeja kaikkiansa 17556 markan 50 pennin arvon, Raastuvanoikeus on velvoittanut Aspelunden ja Almqvistin yhteisvas tuullisesti maksamaan Kaarle Talvisillalle tuon vahingon korvauksek si seitsemäntoistatuhatta viisisataa viisikymmentäkuusi markkaa viisikymmentä penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen haastepäivästä Lokakuun 21 päivästä 1905 täyden makseen tapahtumiseen sekä niinikän yhteisvastuullisesti tuhannella kahdellasadalla markalla palkitsemaan Talvisillan oikeudenkäyntikustannukset Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppiaat Aspelund ja Almqvist vetoamalla olivat saattuneet jutun, on Heinäkuun 31 päivänä 1916 antamal laan tuomiolla jättänyt sen Raastuvan oikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Almqvist anonut muutosta perustelmalla, johon Kaarle Talvisilta on vastannut. Keisarillinen Senaatti katsoo ettei ole oiheltä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Kauppias. Almqvist velvoitetaan maksamaan Kaarle Talvisillalle maksut seitsemänkymmentäyksi markkaa viisikymmentäkaksi penniä hänen kappaleestaan Keisarillisen Senaatin päätöstä Tätä kaikki asianomaiset noudattakastKeisarillinen Suomen Senaatti Johannes Pesonens A. J. Huusmaara. Samuli Koski. K. R. Helanen K. Auer Valterö, Parviainen 222
100 No 436. Pag. 364 R. D. 1916. Maaliskuun 1 päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, aviolapseksi julistamista ja lapsenelatusta koskevassa julussa, jossa Kauppias Taavi Juho Kauppinen, Pielisjärven pitäjän Lieksan kylästä, on hakijana ja Talollisentytär Hanria Mustonen, saman pitäjän Kolin kylästä, poisjääneenä vastaajana Annettu Oikeusosaston sa Maaliskuun 1 päivänä 1917. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää Pielisjärven pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeus on Hanna Mustosen kanteesta Maaliskuun 10 päivänä 1916 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Taavi Juho Kauppinen oli hevattalvella vuonna 1915. aviolupauksin maannut Hanna Alus tosen sellaisin seurauksin, että Hanna Mustonen oli Joulukuun 9 päivänä samana vuonna synnyttänyt poikalan Läsnä J. P. - R. H. - A. R. - K. A. S. K.
sen, joka oli saanut nimekseen Armas Kalevi; minkävuoksi Kihlakunnanoikeus on P. K. 8 luvun 2 SS:n nojalla julistanut tuon lapsen Taavi JuhoKauppisen aviolapsi ja velvoittanut Kauppisen ottamaan osaa sen elatus - ja kasvatuskustannuksiin se kä sitä varten Hanna Mustoselle maksamaan kolmesataa markkaa vuodessa, lukien lapsen syntymästä kun nes se täytti viisitoista vuotta ja siitä kin edelleen, ellei se voinut itseänsä elättää, ollen sanottua maksua suori tettava puolervuosittain etukäteen sata viisikymmentä markkaa kunkin Toukokuun ja Joulukuun 1 päivänä Sen ohessa Taavi Juho Kauppisen tuli sadalla viidelläkymmenellä markalla korvata Hanna Mustosen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Taavi Juho Kauppinen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Lokakuun 26 päivältä 1916 nyt kysymyksessä olevassa osassa jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Taavi Juho Kauppinen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti katsoo, että ole oiketta muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Johannes Pesonen. K. R. Halanen Johannes Pesonen. K. R. Halanen. A. W. Brunsimäki K. Auer A. W. Hunsimäki K. Auer. Samuli Korki. 224
223 No 446 Råg. 381. R. Pihl. Den 2. Mars 1917. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsöktling från Kejserlige Wasa Hofätt inkommit mål angående fastställelsi af vexdrätts upphörande emellan Handlanden Lennart Harberg, från Helsingfors stad, sökande och Wasa Aktie Bank benämnda lankbolag, med hemort i Nikolaistad svarande: Gifven i Justitudepärtamentet den 2 Mars 1917. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter Hasa Aktu Bank ågången stämning har Handlanden Arnberg vid Rådstufvurätten i Sikolaistad anfört, att han medels Magistratensi Nikolaistad den 12 Juni 1915 gifna utslag ålagts att på grund af en utaf honom den 5 nästföregående Maj utställd, af förre Handlanden Alfred Rengs accesterad, den 19 i sistsagda månad till betalning förfallen och vederbörligen protocolerad växel till HäraIktie Bank, såsom innehafvare af veSarv. J. P. R. B.  R. K.t - G.
den, utgifva dess innehåll 3500 mark förutom ränta, provision och lagsökningskostnader; att å detta utslags innehåll genom utmätning af honom och förre Handlanden Rengs tillhörig gemensam egendom den 27 September 1915 influtit 25555 mark 43 penni, hvarefter Wasa Aktie Bank genom en den i påföljande November dagtecknad förbindelse emot utfäst och sedermera erhållen godtgörelse fritagit aagtanten från betalningskyldighet för det återstående beloppet af den till grund för utslaget liggande vardn; samt att kanken sedermera då Handlanden Åkerberg icke, tröts uppmaning af vederkärande notarius publicus, inom åtta dagar därefter guldit förenämnda viedutslags innehåll, velat göra sin förmentä fordringsrätt mot Handlanden Åkerberg gällande genom att söka försätta honom i konkurs, ehuru, då bonken emellertid fritagit concepten från vidare betalningskyldighet för den Karl å hvilken förberörda utslag grundade sig, detta frikallande jemlikt de grundsätter som frångingo ur SS 24 och 9 i gällande värdstadga, måste anses gälla äfven senare öfverlåtare af vederln; hvarför och då bankens fordringsrätt på grund af meranämnda vid upphört genom dess eftergifvande Handlanden Åkerberg yrkat att Rådstufvurätten måtte fastställa det Wasa AotieBank blifvit till fullo godtgjord för den rätt banken i grund af ofvannämnda vårdutslag innehade och att dess på samma utslag grundade fördringsratt genremot Handlanden turberg såsom senare öfverlåtare af varda upphört, eller att därest sagda talan icke ansåges å lag grundad, Handlanden Åkerberg, som jämte aduptänten stått i solidarisk betalningssyldighet för ifrågakomna veril, skulle förklaras fri åtminstone från hälften af sagda gäld Käromålet har å Wasaittio Rands vägnar emotsagts; hvarefter Rådstufvurätten, där parterna ömsesides gjort anspråk på ersättning för sina umgälder å rättegången, medels utslag af den 226
23 Februari 1916 afgjort målet; och enär Kasa Aktie Bank uti afhandlingen af den 8 November 1915 icke befriat förre Handlanden Rengs från all betalnings skyldighet på grund af ifrågavarande protesterade vexd, utan i sagda afhandling endast förklarat sig för sin del fretaga förre Handlanden Rings från betalningskyldighet till banken för den återstående delen af nämnda vexels belopp, och Handanden Åkerberg icke heller gittat visa, att vardas belopp blifvit till Wasa Aktie Bank till fullo guldet, samt berörda fritagande icke grundade något lagligt hinder hvarken för Wasa Aktie Rauk att af Handlanden treberg, såsom öfverlåtare af förenämnda vedel till banken, fordra betalning af vexdens återstående belopp eller för Handlanden Åkerberg att i händelse han nödgades till Wasa Aktie Bank erlägga sagda belopp, af förre Handlanden Bengs såsom varehus deexptant utkräfva hvad han sålunda nödgats gälda, i händelse han enligt det emellan honom och förre Handlanden Bengs rådande rättsförhållandet Sjes egde en slik rätt, har Rådstufvurätten förkastat Sandlanden Åkerbergs i målet utförda talan hvarhos Åkerberg ålagts att med femtio mark ersätta Wasa Aktie Bank dess kostnader i målet. Hofrätten under hvars pröfning Handlanden Åkerberg i vadeväg dragit målet, har medels den 24 Oktober 1911 gifven dom på af Rådstufvurätten åberopade grunder och enär Wasa tulee Bank genom sin förenämnda förbindelse af den 8 November 1915 icke eftergifvit ifrågavarande värdgäld utan endast afstått ifrån att indrifva densamma af förre Handlanden Bengslåtit vid Rådstufvurättens utslag bero, jämte det Handlanden Åkerberg ålagts att med femtio mark godtgöra Wasa Aktie Bank dess kostnader i Sopattiin Uti Lopatens dom har Handlanden Åkerberg sökt ändring medels deduktion den Wasa Aflie. Bank lemotta Kejserliga Senaten finner slut ej förekomma till ändring i Jopartens dom227
Handlanden Åkerberg ålägges att till Nära Aktie Bank i ersättning för dess i Senaten för målet hafda kostnader utgifva åttio mark Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Johannes Pesonens K. R. Helanen A. W. Kinnimäia K. Auer A. W. Kinnimäia K. Auer Samuli Koski. 228 No 447. Pag 350 Rd 1916 1. Härry Bergrotte Maaliskuun 2. päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa ovat Sandvaldin Tehdas Osakeyhtiö, jonka aikaisempi nimion ollut Sanduddin Tapettitehtään Osakeyhtiö, Helsingin pitäjästä, hakijana sekä toimi nimi Rautakauppa Osakeyhtiö Carlsson, Kuopion kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeuso sastossa Maaliskuun 2. päivänä 1917. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tulaa Sandudelin Pupellitektaan Osakeyhtiön puolesta on Kuopion kaupungin Raastuvanoikeudessa haasteen nojalla lausuttu, että Rautakauppa Osakeyhtiö Carlsson oli tilauslistan mukaan Tammikuun 20. päivältä 1911. tilannut Sandudden Tupettitettuun Osakeyhtiöltä 100. Läsnä: sel R. H. - Ä R. K.S - S. R H. R.
astiaa veroissaa 1. markan 23. pennin hinnasta kilon sellaisin välipuhein, että koko vermissämäärä oli toimitettava Rautakauppa Osakeyhtiö Carlsonille 1911. vuoden kuluessa sen mukaan kuin viimeksi mainittu osakeyhtiö tarpeensä mukaisesti lähemmin määräisi sekä hinta suoritettava Rautakauppa Osakeyhtiö Carl sonin tunnustettavilla, kolmen kuukauden kuluttua tavaran lähettamisestä eriäntyvilla vekse leillä; ja että Sanduddin Tapetti tehtaan Osakeyhtiö, ilmoitettuaan Rautakauppa Osakeyhtiö Carlsonii le lähetetyssä kirjeessä sanotun Tammikuun 23. päivältä hyväksyneensä tilauksen, oli asettanut välipuheen mukaisesti viimeksi muinitun osakeyhtiön käytettäväksi varastoon Helsingin kaupungissa 100. astiaa voimissaa. Mutta kunRautakauppa Osakeyhtiö Carlsson oli 1911. vuoden kuluessa ottanut vastaan ainoastaan 33. astiaa tilaamaansa vernissaa, on Sanduddin Tapottitektaan Osakeyhtiön puolesta vaadittu, että Rautakauppa Osakeyhtiö Carlsson velvoitettaisiin ulosottamaan jälellä olevat 6 SS astiaa voimissaa sekä Sanduldin Papettitektaan Osakeyhtiölle maksamaan vernissämäärän hinta- 1374. markkaa 4. penniä, minkä ohessa Sanduldin Tapettitektaan Osakeyhtiö on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Rautakauppa Osakeyhtiö Carlsonin vastusteltua kannetta, on Raastuvanoikeus Huhtikuun 25 229 päivänä 1912 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Rautakauppa Osakeyhtiö Carlsson oli tilauslistan mukaan Tammikuun 20. päivältä 1911. siinä mainitusta hinnasta tilannut Sundaddin Tapettitektaan Osakeyhtiöltä sata astiaa vernissaa jonka tilauksen viimeksi mainittu osakeyhtiö oli RautakauppaOsakeyhtiö Carlsonille lähetetyssä