Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
landen Lindgren att under en tid af fem år, räknadt från den 1. Januari 1886. hålla berörda ledningar i godt skick mot en årlig afgift af trehundrafemtio mark, som af Kommerserådet ällström borde den 1 Juli hvarje år till Handlanden Lindgren erläggas, samt med vilkor att derest Handlanden Lindgren icke uppfölde hvad han sålunda åtagit sig, Lindgren hade förverkat sina anspråk enligt kontrahtet och Kommerserådet Ahlström icke vidare vore bonden af detsamma, så har Handlanden Lindgren, efter stämning å Handelshuset A. Åhlström, i dess egenskap af Kommerserådet å Ahlströms rättsinnehafvane, vid Häradsrätten i Norrmark sockens tingslag yrkat att, emedan de för ifrågakomna ledningar den 1. Juli åren 1888, 1889 och 1890 till betalning förfallna desofgifterna fortfarande vore oguldna samt handelshuset dessutom vägrat att till Lindgren återlemna de till ledningarna hörande tvenne telefonapparakna, Handelshuset et. Ahlström nåtte förpligtas att till Handlanden Lindgren genast erlägga ej mindre sagda års efgifors sammanlagda belopp ettusenfemtio mark med sex procents ränta å desamma från förfallodagarna, än priset för sagda telof omapparater jemte fräkt, till och andra kostnader inalles tvåhundra sextio mark med ränta från den 1 Januari 1891, då kontraktiden för te lefonledningarna jemte till dem hörande upparator utgått. I saken hördt har Handelshuset AAhlström genmält, att ifrågakomna tillföre ledningar blifvit så vårdslöst uppsätta och sedermera så illa underhållits, att blifver na ofta varit för afsedt ändamål obrukbarn, hvarföre och då Handlanden Lindgren sålunda enligt bestämndsema i ofvanberörda kontrakt förverkat att rätt till erhållande af förenämnda, till Lindgren oguldna anende afgifter, handelshuset, med förmälan att de till ledningarna hörande opparaterna kunnat af Lindgren närsom hälst omhändertagas och fortfarande finnes å finnans kontor i Björneberg till Lindgrens förfogande, pastått käromälets förkastande; derå Häradsräten medelst den 14 November 1898 af kunnadt utslag deri sig utlåtit och unnit Handelshuset A. Ahlström så301
som Kommerserådel Åhlströms rättsinnehafvare icke hafva visat laga skäl till befrielse från fullgörandet af omförmälda af tal; i anseende hvartill bemälde handels hus skyldigkänts att emot qvitto till Hämä landen Lindgren genast utbetala fordrale ettusen femtio mark med så procents årlig ränta från de öfverenskomna betalningsteminerna eller således å trehundra femtio mark från den 1 Juli 1888, å summa belopp från den 1 Juli 1889 och å jemväl trehundrafemtio mark från den 1 Juli 1890, hvarhos och då i saken framgått att förenämnda tvänne telesenapparator, hvilka i samband med ledningarna öfverlemnats till Kommerserådet Ahlström, voro Handlanden Lindgren tillhöriga, Handelshuset A. Ahlström ålagts ett genast återställa desamma till Lindpen. Hofrätten under hvars pröfning parterne ömsesides i väderag dragit målet, har medelst dem den 22 Juni 1899 faststält Häradsrättens utslag Uti Hofrättens dom har Handelshuset A. Ahlström i underdånighet anhållet om ändring medelst ingifven deluktion, den Handlanden Lindgren i före skrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande och finner Handelskuset A. Ahlström icke hafva förebragt skältill ändring i Hofrättens omförmälda dem, vid hvilken fördenskull kommer att förblifva jemte det handelshuset kännes skyldigt att till Handlanden Lindgren, i ersättning för dennes härstädes i målet hafda kostnader utgifva sjuttiofem mark. Det ålle, som viderbor, till underdånig efterrättelse länder. Hans Kejserliga Majestäts Haga Namn Dess Senat för Finland Henr. Boremus A; Kantin Emed Artman Andersin. Vilhelm Blåfield. 102
Huhtikuun 3. päivänä 1901. Keisarillisen Majestodin Korkeassa Nimessä "Känen Suomen Senaattinsa tuomionostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, saamista koskevassa jutussa, jossa Tornion kaupungin Kunnallisraatimies Aksel Jaukkuri, samassa kaupungissa asuvan Kauppiaan Anders Kurt nuoremman oikeudenvalvojana, on hakijana sekä Asioitsija Uno J. Kurth, niinikään Tornion kaupungista, vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Huhtikuun 3. päivänä 1901Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kauppias Kurt nuoremmalle toimitetun haasteen nojalla on Asioitsija Kurtti, Tornion kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että Kauppias Kurt nuorempi asiallisten kesken Joulukuun 27. päivänä 1895. tehdyllä välikirjalla oli viiden vuoden ajaksi, luettuna Helmikuun 1. päivästä 1896., ottanut Asioitsija Kurthein Säsnä: H. B. E. F. A. K. E: A. - (Ch. Em af F. Sr 478. Pag 83 R. D. 1900
palvelukseensa hoitamaan Kauppias Kurtnuoremman liikeasioita sovitusta, viidentuhannen markan suuruisesta vuosi palkasta, sekä että Asioitsija Kurth tämän välikirjan nojalla oli palvellut Kauppias Kurt nuorempaa viimesanotusta päivästä Lokakuun 3. päivaan 1898., mutta koska Kauppias Kurt nuorempi ei ollut Asioitsija Kurthin kerrotusta toimesta suorittanut mitään palkkaa, on Asioitsija Kurth vaatinut Kauppias Kurt nuoremman velvoittamista Asioit sija Kurthille maksamaan palkkaa kahden vuoden kahdeksan kuukauden ja kahden päivän ajalta viidentuhannen markan jälkeen vuodelta sekä sitä paitse korvaamaan Asioitsija Kurthin oikeudenkäyntikulut jutussa Asiasta kuultuna, on Kauppias Kurtnuorempi kyllä myöntänyt edelläkerrotun välikirjan oikeaksi kuin myös että Asioitsija Kurth oli sen nojalla oli lut hänen palveluksessaan, vaan väittänyt, että koska Asioitsija Kurth, jokä sanotussa välikirjassa oli sitoutunut sellaiseen palvelukseen, josta puhutaan Maaliskuun 31. päivänä 1879 elinkä noista annetun asetuksen 34. SS:ssä kerrotun välikirjan kautta oli otettu Kauppias Kurt nuoremman palvelukseen pitemmäksi aikaa, kuin sanotun asetuksen 28. SS: myöntää, puheenalainen välikirja oli laiton; jonka vuoksi ja kun Asiritsija Kurth kohta sen jälkeen, kuin hän oli astunut Kauppias Kart nuoremman palvelukseen, oli ruvemmut konttoristiksi Toiminimi And. Kurtr. Cille Tornion kaupungissa, ja siis oli katsottava luopuneen Kauppias Kurt nuoremman palveluksesta, Kauppias Kurtnuorempi, ilmoittaen olevansa suostuvainen Asioitsija Kurthille maksamaan yhden kuukauden palkan, on anonut että kanne muuten kumottaisiin. Raastuvanoikeus on päätöksessä Tammikuun 16. päivänä 1899. julistanut selvitetyksi, että Asioitsija Kurto puheenalaisen välikirjan nojalla oli valikirjassa mainittuja toimia varten, ollut Kauppias Kurt nuoremman palveluksessa Helmikuun 1. päivästä 1896. Lokakuun 3. päivään 1898. eli siis kaksi vuotta, kah264
deksan kuukautta ja kaksi päivää; johon nähden ja koska Kauppias Kurtnuorempi tältä ajalta ei ollut Asioitsija Kurthille suorittanut mitään palkkaa, Raastuvanoikeus on velvoittanut Kauppias Kurt nuoremman kuittia vastaan Asioitsija Kurthille heti maksamaan Asioitsija Kurthille äsken sanotulta ajalta kysymyksessä olevan välikirjan mukaan tulevan palkan kolmetoista tuhatta kolmesataa kuusikymmentä markkaa seitsemänkymmentäkolme penniä, oikeastaan kolmetoistatuhatta kolmesataa kuusikymmentäyksi markkaa yksitoista penniä, jonka ohessa Kauppias Kurt nuorempi on määrätty sadalla markalla korvaamaan Asioitsija Kurtsin oikeudenkäyntikulut asiassa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Kurt nuorempi oli vetoamalla saat tanut jutun, on tuomiolla Helmikuun 15. päivänä 1900. vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Kunnallisraatimies Jaukkuri, edelläkerrotussa ominaisuudessaan, alamaisesti anonut 95 muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Asioitsija Kurth on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ett'ei Kunnallisraatimies Jaukkari ole esiintuonut syystä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, jonka varaan asia siis jääpi; ja velvoitetaan Kunnallisraatimies Jaukkuri maksamaan Asioitsija Kurthille korvaukseksi hänen kuluistaan täällä sata markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa, noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkeussa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Borenius. A; Nummin. Christ. Törmän a, Andersin. ob. hn. af Prosterus
Huhtikuun 3 päivänä 1901. Häradsägaren. Härstoden Urkamo SimonsHänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa sukulunastusasiassa, jossa ovat Osakeyhtiö H. Gutzeit & Co, Kotkan kaupungista, hakijana sekä Varamaanmittari Arvid Erik Cantor, Ylioppilas Ossian Aleksander Cantor, Syseolainen Aksel Johannes Cauton sekä Maanviljelijäntyttäret Agnes Aleksandra ja Sigrid Charlotta Lauten, kaikki Pieksämäen pitäjän kirkonkylästä, vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Huhtikuun 3 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Pieksämäen pitäjän ja Jäppilän kappelin käräjäkunnan 1899 vuoden lakimäaräisiin talvikäräjiin Osakeyhtiö N. Gutzeit & C: alle toimittamansa kirjallisen haasteen nojalla ovat SaraLäsnä: H. B. - C. F. - A. D. - Extra. SS: 484 p. 27 p. 1. 100
maanmittari Cantor ja hänen edellänimitetyt asiakumppaninsa käräjäin ensimmäisenä istuntopäivänä Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että heidän isänsä, nyttemmin kuollut Maanviljelijä Erik Gustaf Cantor oli eläessään Toukokuun 18 päivänä 1882 tehdyllä kauppakirjalla sadankahdenkymmenenviidentuhannen sadan seitsemänkymmenenneljän markan hinnasta myynyt Kauppahuone W. Gutzeit i Crilimiteretille omistamansa perintötalet No 14 ja 15 Kanajan kylässä, kolmanneksen Moision perintötaloa No 14 kirkonkylässä sekä Kumpusenmaa nimisen puolen perintötaloa No 3 Kontiomäen kylässä sanottua pitäjää, minkä jälkeen mainittu kauppahuone, saatuaan tälle omistuksellensa kaksi lainhuutoa, oli kauppakirjalla Elokuun 4 päivältä 1897. luovuttanut sanotut tilat Osakeyhtiö W. Gutzeit & C: olle, joka sittemmin oli saantonsa niinikään kahdesti laissa huudattanut, toisen kerran käräjäkunnan 1898 vuoden syyskäräjissä; ja koska ylläluetellut kiinteistöt, lukuunottamatta taloa No 15 Vanajan kylässä, jonka talon Erik Gustaf Caxton oli itselleen hankkinut ostamalla, olivat olleet Erik Gustaf Cantonilla perimysmaata, ovat Varamaanmittari Lauten ja hänen asiakumppaninsa vaatineet, että puheenalaiset tilat tuomittaisiin heille sukuun Osakeyhtiö 11. Gutzeit v, trolle maksettava, edellämäinittua kauppahintaa vastaan, jota varten he ovat antaneet Oikeuteen todistuksen siitä että he olivat tallettanut Suomen Tankkiin satakaksikymmentäviisituhatta kaksisataa markkaa. Asiasta kuultuna on Osakeyhtiö W. Gutzeit & C:o väittänyt, että Kara. maanmittari Cantor ja hänen asiakumppaninsa eivät olleet täyttäneet. lain antamaa määräystä sukulunastusrahan tallettamisesta, koska heidän Kihlakunnanoikeuteen jättämänsä talletustodistus oli asetettu Varamaanmittari Lautonille ja hänen asiakungpanoillensa ja sillä siis ei voinut olla käypä voima joka miehen kädessä se867
kä talletettu lunastusraha oli suurempi edellämainittua, tiloista suoritettua kauppahintaa; ja sittenkuin Varamaanmittari Cantonen ja hänen asiakumppaniensa jutussa käyttämä asiamies tämän johdosta oli Kihlakunnanoikeuden edessä sanottuun talletustodistukseen päämiestensä puolesta kirjoittamallaan merkinnällä siirtänyt saman todistuksen Osakeyhtiö W. Gutzeit & E:olle sekä mainitun toimenpiteensä tuoksi antanut Oikeuteen Taramaanmittari Lautmin ja hänen asiakumppaniensa nimillä varustetun ja nimikirjoituksien puolesta todista. jien vahvistaman paperilehden, johon asiamies niinikään Oikeuden edessä kirjoitti valtuutuksen itselleen sanotun siirron toimittamiseen, on Osakeyhtiö H. Gutzeit & Eso huomauttanut, ettei Käramaanmittari Lautonen ja hänen asiakumppaniensa asiamiehen äskenkerrotulla tavalla käyttämä valtuutus ollut laillisesti pätevä, kun asiamies itse oli sen kirjoittanut hänen päämiestensä saapuvilla olematta, ja ettei siirtea, vaikkakin asiamies katsottaisiin olleen siihen oikeutettu, voitu hyväksyä ennenkuin se oli talletustodistukseen tehtävää asianmukaista merkintää varten ilmoitettu jossakin Suomen pankin konttorissa Edelläkerrotuista väliväitteistä on Kihlakunnanoikeus päätöksessä Maaliskuun 1 päivänä 1899 lausunut, että koska Taramaanmittari Cantor ja hänen asiakumppaninsa olivat antaneet Oikeuteen todistuksen siitä, että sanottu kauppahinta oli täyteen määrään. lattetettu Suomen Tankkiin, sekä Tärämaanmittari Gauten ja hänen asiakumpaninsa talletustedistukselle mitään siirtoa merkitsemättäkin olivat täyttäneet lain määräyksen sukulu nastusrahan tallettamisesta, sentähden hyljättiin Osakeyhtiö 1. Gutzeit: C:on mainitut vartteet; minkä jälkeen osakeyhtiö on kannetta vastustanut sillä perusteella, että Erik Gustaf Cantor myydessään Kauppahuone 1. Gutzeit & Co limiteretille puheenalaiset tilat ole siitä laaditussa kauppakirjassa nimenimään 308
vakuuttanut, etteivät hänen lapsensa lunastaisi sukuun näitä kiinteistöjä, sekä mainittu kauppahuone Kihlakunnanoikeudessa myöskin oli anonut kolmatta lainhuutoa sanotuille kiinteistöille sitä kuitenkaan saamatta syistä, jotka eivät johtunut mistään laiminlyönnistä kauppahuoneen puolelta; minkä ohessa osakeyhtiö sen tapauksen varalle, että Varamaanmittari Cautonen ja hänen asiakumppaniensa sukulunastusvaatimus kuitenkin katsottaisiin oikeutetuksi, on vaatinut heidän velvoittamistansa lunastamaan myöskin talo No 15 Kanajan kylässä, joka oli Erik Gustaf Cautonen hallussa ollut, niin kuin ylempänä mainittiin, ensiomaaMaaliskuun 15 päivänä 1899 julistata. massaan lopullisessa päätöksessä on Riklakunnanoikeus katsonut jutussa selvitetyksi, että Erik Gustaf Carltonin edellämainitulla kauppakirjalla Toukokuun 18 päivältä 1882. Kauppahuone K. Gutzeit 6:o limiteretille sadan kahdenkymmenen viidentuhannen sadan seitsemänkymmenenneljän markan kauppahinnasta myymät tilat, perintötalot No 14 ja 15 Vanajan kylässä, kolmannes Moision perintötaloa No 14. kirkonkylässä ja puoli perintötalosta No 3 Kontiomäen kylässä Pieksämäen pitäjää, jotka kiinteistöt kauppahuone oli sittemmin Elokuun 4 päivänä 1897 myynyt Osakeyhtiö W. Gutzeit e, Erolle, ovat kaikki muut paitsi perintötalo No 15 Vanajan kylässä elled Erik Gustaf Cautinen kädessa peringsmäätä; mihin nähden ja kun Varamaanmittari Cantor ja hänen asiakumppaninsa olivat lain säätämässä ajassa tallettaneet sukulunastusrahaksi koko ylempänä mainitun kauppahinnan, Kihlakunnanoikeus, hyljäten Osakeyhtiö W. Gutzeit & Cozen asiassa esiintuomat vastasyyt perustettomina ja katsoen myöskin siihen vaatimukseen, minkä osakeyhtiö oli tehnyt Sanajan kylässä olevan perintötalon No 15 suhteen, on velvoittanut Osakeyhtiö H. Gutzeit & E:en edelläkerrotulla tavoin Oikeuteen talletettua sukulunastusrakaa sataakaktakymmentäviittatuhatta sataa seitsemää: 369
kymmentäneljää markkaa vastaan viimeistään Maaliskuun 14 päivänä vuonna 1900 Varamaanmittari Lautonille ja hänen asiakumppaneillensa luovuttamaan puheenalaiset tilat ynnä sanotusta sakulunastusrahasta, jonka osakeyhtiö oli saanut nostaa Maaliskuun 6 päivänä 1899, suorittamaan Varamaanmittari Cautonille ja hänen asiakumppaniillensä viiden prosentin koron siihen saakka. kuin he saivat samat tilat haltuunsa minkä ohessa Varamaanmittari Cauten ja hänen asiakumppaninsa oikeutettiin lukemaan hyväkseen Osakeyhtiö W. Gutzeit & 6: olle annetut lainhuudet. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Osakeyhtiö H. Gutzeit & Co oli vetoamalla saattanut asian, on tuomiella Joulukuun 16. päivältä 1899, nojaten M. St.n 5. luvun 1, 4, 11 ja 12 SSään sekä 6 luvun 1 SS ään, seilaisina kuin 5 luvun 1 SS: ja 6 luvien 1 SS. ovat asetuksessa. Kesäkuun 27 päivältä 1878, vahvistanut niin hyvin edellämainitun, oikeudenkäynnissä annetun päätöksen kuin Kihlakunnanoikeuden lopullisenkin päätöksen jutussa. Hovioikeuden tuomioon on Osakeyhtiö W. Gutzeit &, Co alamaisesti anonut muutesta tänne toimittamallansa perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Saramaanmittari Lautonen ja hänen asiakumppaniensa valtuuttama asiamies, Sakitieteontohtori Carl Allan Serlachius on ottanut ulos, minkä jälkeen Varatuomari Carl Georg Jägerhorn en Tohtori Serlachiuksen antaman valtakirjan nojalla Varamaanmittari Lautonen ja hanen asiakumppaniensa puolesta tänne tuonut alamaisen vastuun asiaan. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja sen ohessa että äskenmainittu, Varatuomari Jägerhornin tänne tuoma vastuu, koska Jägerhorn ei ole näyttänyt olevansa valtuutettu täällä käyttämään Varamaanmittari Cautonin ja hänen asiakumppaniensa puhevaltaa asiassa, siitä syystä jätetään huomioen ottamatta, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Osakeyhtiö W. Gutzeit a Co:o ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden kysymyksessä olevaa tuomiota, joka siis pysyy voimassa. Tätä 770
kaikki asianomaiset alamaisuudessa mendattakoot. Keisarillisen Majesteten Korkeassa SimessäHänen Suomen Senaattinsa: And. Forsman. Henr. Förenius. Knut. Forsman. Henr. Förenius. Knut. Forsman. A. F. Henric. Andersin. A. F. Henric. C. Andersin. A. F. Henric. C. Andersin. Vilhelm Blåfield Huhtikuun 3 päivänä 1901. "Keisarillisen. Majesteetin Koroassa Simossä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahatta Wiipurin Haioikeudesta tulleessa, häätämistä koskevassa jutussa, jossa Talollinen Heikki Klutas ja hänen vaimonsa Maria Klutas, Jaakkiman pitäjän Tervajärven kylästä, yhteisesti ovat hakijoina sekä Meijerinhoitaja Kristian Päffli, Lahden kauppalasta, on tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Huhtikuun 3. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on juttuun kuuluvat kirjat Itsellensä esityttänyt ja niistä saanut tietää, että Kristian Päffli on haasteen nojalla Jaakkiman pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että koska Heikki ja Maria Klutas kauppakirjalla Helmikuun 26 päivänä 1894 olivat Kristian Päfflille myyneet sanotussa Tervajärven kylässä omistamansa Kuokkalan perintötalon No 21, mutta siitä huolimat Läsnä: H. B. - C. F. - A. K. - E. A. Pag. 50 p. 3, 1900
ta kieltäytyneet muuttamasta pois mainitulta tilalta, Heikki ja Maria Klutas velvoitettaisiin häätämisen uhalla jättämään sama tila Kristian Ifäfflin vapaasti hallittavaksi ja sen ohessa korvaamaan Päfflin oikeudenkäyntikustannukset. Asiassa kuultuina ovat Heikki ja Maria Klutas vastannut, että edellämainittu välikirja Helmikuun 26 päivältä 1894 ei käsittänyt asianosaisten kesken tehtyä kiinteistönkauppaa, vaan tarkoitteainoastaan kysymyksessä olevan tilan panttaamista velan vakuudeksi Kristian Päfflille; jonka vuoksi ja kun aviopuolisot Klutas siis edelleen omistirat sanotun Ruokkalan talon, he ovat kannetta vastustaneet. Kihlakunnanoikeus on päätöksellä Huhtikuun 4 päivänä 1899 ratkaissut asian, lausuen että koska Kristian Päffli oli Kihlakunnanoikeuden 27 päivänä Huhtikuuta 1897 hänelle antamalla kiinnekirjalla näyttänyt omistavansa puheenalaisen kiinteistön, eivätkä Heikki ja Maria Klutas olleet teteensaattanut väitettään, että asianosaiset olivat ylläkerrotulla välikirjalla tarkeittanat ainoastaan tilan panttaamista, sentähden ja kun Heikki Klutas oli Huhtikuun 19 päivänä 1895 kirjallisesti sitoutunut saman vuoden Kesäkuun 1 päivänä luopumaan useinmainitulta tilalta, Heikki ja Maria Klutas, joilla siis ei ollut minkään laista oikeutta edelleen asua Kuokkalan talossa, velvoitettiin sieltä heti, haatamisen uhalla, tavaroineen poismuuttamaan, jeta paitsi heidän tuli kolmellasadalla kahdellakymmenellä markalla Kristian Tfäfflille korvata hänen kustannuksen. sa jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki ja Maria Klutas olivat veteamalla saat taneet asian, on tuomiolla Joulukuun 16 päivänä 1899 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen muuten, paitsi että edellämainittu, Kristian Stafftille maksettava kulunkien korvaus alennettiin kahteensataan seitsemäänkymmeneenviiteen markkaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Heikki ja Maria Klutas alamaisesti anoneet 372
muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ett eivät Heikki ja Maria Klutas ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden kysymyksessä olevaa tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset atamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkeassa Timasta, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Storening. Emil Forsman. Henr. Storening. Emil Forsman. Henr. Storening. Emil Forsman. A; Mannin. ex, Andersin. Vilhelm Blåfield. Den 11. April 1901. 1o Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Blockola. garemästaren Anders Alfred Nyman, från Helsingfors stad, sökande, samt Timmermansenkan Helena Holmberg, Sjömans. Enkan Gustava Malmström, Fältskärs. enkan Henrika Kondratjeff, född Siljeroth, Rutikbiträdena Wilhelmina tiljeström och Anna Emilia Löfman, Studeranden Julius Liljeström, Musikants. enkan Maria Sofia Renqvist, född löfman, förra Småbarnskolelärannan Ottilia Wilhelmina Löfman och Tim mermannen Simon Eriksson Rauhajärvi, såsom målsman för sin hustru A. malia Karolina Rauhajärvi, född Löfman, alla dessa äfven från Helsingfors, Inhyseskarlen Anders Löfman och Torparen Gustaf Adolf Sönn, bägge från Esbo socken, Spanmålskarlen Karl Fredrik Bergman, jemväl från Esbo socken, i egenskap af målsman för sin hustru Ida Karolina Bergman, född Lönn Skogsvatten Johan Emil Löfman, från På tof. V. R. B. - Ej - Ef - Jak. A. K. E. A. S. H. 43 No 492 Tag R. N. 9. 1900
Mäkkylä militieboställe i sagda socken, Inhyseskarlen Karl August Lönn, från Sjundeå socken, Skräddaren Gustaf Adolf Enholm, från Kyrkslätt socken, såsom målsmän för sin hustru turora Wilhelmina Enholm, född Sönntabetaren August Fredrik löfman, från Konala by i Helsinge socken, Tjenarinnan Maria lönn och Abetskarlsen. kan Erika Riikonen, född Forsström bägge från residenstaden St Petersburg i Kejsaredömet Ryssland, Ronsarbeta ren August Ferdinand Lindqvist från nästsagde stad, i egenskap af målsman för sin hustru Fredrika Sofia Lindqvist, född Asp, Borgaren Georg Wickman, från staden Wladivostok uti Amerprovinsen i Össibirien, Bonden Gustaf Wäärmänn, från guvernomen. tet Ingermanland i Kejsaredömet Rysstånd, såsom målsmän för sin hustru Maria Waurmann, född Wickman Bönderne Matts Anders Tuppana, Gustaf och Wilhelm Gustaf Adolfssöner Forsström samt Alexander Gustafsson Forsström jemte Inhyseskarlen Magnus Mattsson Tiippana, de fem sistbemälde från Iimes by i Hiitala socken, Banvakten Johan Larsson Roivanen samt Bondesönerne Gustaf och Wilhelm Larssöner Koivanen, från samma sockens kyrkoby, Bonden Johan Eliasson Siira, från Kannesaari by i Kronoborg socken, gift med Karolina Mattsdotter Tiippana Bönderne Albert Forsström, Johan Wilhelm Tiippana och Gustaf Tiippana, från Rautjärvi socken, äfvensom Arrendatorn Frans Isotalo, från Ilmes kapell, i egenskap af lagligen tillförordnad förmyndare för sinnessvage Karl August Forsström, uteblifne svarande, angående giltigheten af testamente och egendoms upplåtande till skifte: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 11. April 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlin garna i målet Sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande Den 16 Maj 1887. har Gårdsegaren Erik Johan Lemström låtit genom befullmäkti. 74