Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
vänä 1895. osakeyhtiöistä annetun lain15. SS:n nojalla maksamaan yhtiölle edellämainittujen osakkeiden määrä130. markkaa ja osakemaksuin ilmoituksesta 60. penniä, siitä vähennettyä osakkeiden huutokauppahinta, kuin myöskin 50. markalla korvaamaan yhtiön oikeudenkäyntikulut, sekä että Korhoselle itselleen oli kerrotusta asiasta koitunut 31. markan 55. rennin suuruiset oikeudenkäyntikulut, on Ananias Korhonen vaatinut Iivari Mykkästä ja hänen asiakumppaneitaan velvoitettaviksi korvaamaan Korhoselle heidän puheenaolevasta menettetystään oikeutunut vahinko 180. markalla 30. pennillä. Iivari Mykkäsen ja hänen myötäpuoltensa vastustettua kannettä, on Kihlakunnanoikeus, jossa alianosaiset molemmin puolin olivat anoneet korvausta oikeudenkäynti kuluistaan, Helmikuun 10. päivänä 1911. julistamallaan päätöksellä siinä esitetyistä syistä jättänyt Ananias Korhosen kanteen varteen ottamatta sekä velvoittanut Korhosen oikeudenkäyntikulujen korvauksena suorittamaan Olli Kauppiselle, Johan Aleksanteri Grönlundille, Heikki Savolaiselle, Antti Väänäselle Aretti Korho selle, Fredrik Röngälle, Heikki Korhoselle ja Heikki Saksmanille neljäkymmentä markkaa kullekin ja Sivari Mykkäselle viisitoista markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ananias Korhonen oli vetoomalla saattanut jutun, on Joulukuun 18. päivänä 1912. antanut siihen tuomion; ja koska Ananias Korhonen, joka edelläkerrotulla Hovioikeuden tuomiolla oli Maamies-kauppa- Osakeyhtiön Tuovilanlahdella osakkaana velvoitettu suorittamaan osakeyhtiölle sanotussa tuomiossa mainittu rahamäärä, ei ollut esittänyt mitään laillista perustetta kantielleen, on Hovioikeus jättänyt asiansen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus hyljätesään kanteen oli johtunut, sekä velvoit1140
tanut Korhosen neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Iivari Mykkäsellä, Olli Kauppisella, Johan Aleksanteri Grönlundilla, Keikki Savolaisella, Antti Väänöisellä ja Antti Korhosella Hovioikeudessa olleet kulut - Hovioikeuden tuomioon on Ananias Korhonen anonut muutostaKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Ananias Korhonen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää-pysyväksi. Piitä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tain Surinaski Alfred Kiuksiala. tain Surinaski Alfred Kiuksiala. K. Annebref. Samuli Koski. A. W. Rummala Alfre SarvaSokakuun 26. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Kauppa-apulainen jenny Seppänen, Kajaanen kaupungista, on hakijana sekä Konttöristi Helena Tuira, Oulun kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 26. päivänä Lokakuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensa esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli enää on kysymyksessä, saanut tietää: Maastatettuaan Jenny Seppäsen Kajaanin kaupungin Raastuvan oikeuteen on Helena Tuira lausu nut, että hän Jenny Seppäsen pyynnöstä oli Joulukuussa vuonna 1907. satunnoista tarvetta varten postisja lähettänyt Leppäselle irtonaisen hiuspalmikon lainaksi, mutta kun Jenny Seppänen Marraskuusja vuonna 1909. oli Tuiralle palanttanut lainaksi saamansa 300. Säsnä: W. A. J. P. B. - R. H. - K. et. SS: 3. No 2004. Pag. 14. R. D. 1912.
markan arvoisen palmikon sijaan pienemmän kuuden markan arvoisen palmikon, on Helena Tuira vaatinut, että Jenny Seppänen velvoitettaisiin hänelle suorittamaan lainaksi annetun palmikon arvo300. markkaa kuuden prosentin korkoineen. Asiassa kuulusteltuna on senny Seppänen vastustanut kannetta, ilmoittaen samalla tarjouluneensa maksamaan Helena Tuiralle korvausta 350. markkaa, jos tämä suostuisi sopimaan asian ilman oikeudenkäyntiä; minkä ohessa senny Seppänen on vaatinut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Raastuvanoikeus on Lokakuun 3. päivänä 1910. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteirla hyljännyt jutussa ajetun hänteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Helena Tuira vetoamalla oli saattanut jutun, on 28. päivänä Marraskuuta 1911. antamassaan tuomioisa lausunut, että Helena Tuiran jenny Seppäselle lainaksi antama hinspalmikko asiassa todistajana kuulustellun Suotsimaimon Jenny Maria Huovisen todistuksen mukaan oli ollut kolmenradan markan arvoinen ja että jennij Seppäsen, tarjoamalla ilman oikeudenkäyntiä Helena Vuiralle suureminkin määrän, oli katsottava myöntäneen tämän arvon kohtuulliseksi; minkä vuoksi ja kun Seppäsen Tuiralle palauttaman palmikon arto on ainoastaan kaksitoista markkaa, Hovioikeus on, muuttaen Raastuvanoikeuden päätöstä, velvoittanut Jenny Seppäsen hoivaamaan sanottujen arvojen erotuksen ja siis Helena Tuiralle suorittamaan kakvisataa kahdeksankymmentäkahdeksan markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen, lukien Huhtikuun 23. päivästä 1910., jolloin Seppänen oli saanut haas1112
teen asiaan. Hovioikeuden tuomioon on Jenny Leppänen anonut muutosta perustelmalla, johon Helena Tuira on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei jenny Seppänen ole esittänyt syy tä muuttaa Hovioikeuden tuomiota muuten kuin että, koska Helena Tuiran Jenny Seppäselle lainaksi antaman hiispalmikon arvon ei ole katsottava, Seppäsen saadessaan sen haltuunsa, olleen sataa markkaa suuremman ja Seppäsen Tuiralle palauttama palmikko on näytetty kahdentoista markan arvoiseksi, Jenny Seppäsen Helena Tuiralle suoritettavaksi määrätty korvaus olemnetaan kahdeksaksaksikymmeneksikahdeksaksaksi markaksi, ollen Seppänen velvollinen tästä rahamääräistä maksamaan korkoa viisi sa dalta 23. päivältä Huhtikuu ta 1910. Tätä kaikki asianomaiTikljänen set noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer 1113
Sokakuun 26. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaalin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Kovioikeudesta tulleessa, tilintekoa koskevassa jutussa, jossa Nikolainkaupungissa asuva Kauppias Gustaf Svanljung, toimitsijamiehenä nyttemmin kuolleen, Wetelin pitäjän Ylivetelin kylässä asuneen Talollisen Matti Matin poika Vesisenahon konkurssissa, on hakijana sekä Matti Wesisenahon leski Briita Sofia Matintytär Wesisenaho, saman pitäjän Pulkkisen kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusorastossa 26. päivänä Lokakuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensa esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Haastateltuaan Kauppias Svanljungin Wetelin, Maustisen ja Perhon pitäjäin sekä Malsuan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Briita Sofia Wisisenaho, joka miesvainajansa Matläsnäs W. A. J. B.  R. H. - Knt. J. F. 3. No 2005. Pag. 122. R. D. 1914.
ti Kesisenahon tekemän testamentin perusteella omisti kaiken Matti Wesisenahon jälkeen jääneen omaisuuden, lausunut, että kauppias Svanljung, joka Lokakuun 30. päivänä 1902. Matti Wesisenahon konkurssissa toimitetussa valvonnassa oli määrätty konkurssipesän toiseksi toimitsijamieheksi, oli huolimatta siitä että tuomio henkurssissa oli annettu jo Helmikuun 20. päivänä 1903., laiminlyönyt tehdä Konkurssisäännössä säädettyä tiliä; ja on Briita Sofia Wesisenaho vaatinut, että Kauppias Svanljung sopivalla uhalla velvoitettaisiin antamaan täydellinen tili konkursipesän hoidosta ja tilasta. Sittenkuin Kauppias Svanljung, asiassa kuulusteltuna, oli vastusta nut kannetta sillä perusteella, että riita oli vireillä eräästä konkurssipesän saatavasta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet holvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 15. päivänä Tammikuuta 1913. julistamassaan päätöksessä lausunut toteensaatetuksi, että Matti Wesisenahon konkurssi jo aikoja sitten oli joutunut niin selvitettyyn tilaan, että pesän toimitsijamiesten kauppias Svanljungin ja Pulkkisen by lästä olevan Talollisen Juho Vihtori Pulkkisen, jota Briita Sofia Wevisenaho myös oli vaatinut velvoitettavaksi tilintekoon, olisi pitänyt toimestaan antaa lopputili; minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus, nojautuen Konkurssisäännön 101., 105. ja 106. SS:äänsekä antaen lausunnon myös Juho Vihtori Pulkkista vastaan tehdystä vaatimuksesta, on velvoittanut Kauppias Svanljungin tuhannen markan sakon uhalla kahden kuukauden kuluessa siitä kun Kihlakunnanoikeuden päätös oli saanut lain voiman antamaan Briita Sofia Wesisenaholle täydellisen, kirjoihin ja kuitteikin perustuvan tilin ja sen ohessa yhteis1105
vastuullisesti Juho Vihtori Pulkkisen kanssa kuudellasadalla markalla korvaamaan Briita Sofia Wesisenahon oikeudenkäyntikulut Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Svanljung vetoamalla oli saattanut jutun, on 30. päivänä Huhtikuuta 1914. antamassaan tuomiossa jättänyt sen Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten, paitsi että Kauppias isvanljungin maknettavien oikeudenkäyntikulujen määrä alennettiin kolmeksisadaksi markaksi sekä että tilin antamiselle määrätty kahden kuukauden aika oli laskettava siitä, kun Hovioikeuden asiassa antama tuomio oli saanut lain voiman Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Svanljung anonut muutosta perustelmällä, johon Briita Sofia Wesisenaho on vastannut, minkä jälkeen täällä on tapahtunut suullinen kuulustelu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias isvanljung ote esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi kuitenkin siten, että Kauppias Svantjugin on annettava puheenalainen tili tuomioistainten määräämalla uhalla neljän kuukauden kuluessa, lukien tästä päivästtä. Muuten velvoitetaan Kauppias Svanljung suorittamaan Briila Sofia Wesisen. aholle korvaukseksi hänellä täällä olleista kuluista kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen K. Auer. K. R. Helanen K. Auer. Titl: Gröman 1116
Den 26 Oktober 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål imellan Handlanden Kapnar Kromer, från Helsingfors stad, sökande, samt handelsfinnan Måtager i Co, med hemort i Helsingfors, svarande: Gifven i sustitiedepartementet den 26 Oktober 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Efter Handlanden Kramer ägangen stämning här å firman No Fager & C:us vägnar inför Rådstufvurätten i Helsingfors anförts, att Handlanden framer enligt slutnota af den 29 Augusti /07/ förbundit sig att till firman leverera bland annat 4000 säckar råghjölsamt att firman, hvilken i anledning däraf att framer försummot att fullgöra denna bevarans lidit förlust, för utfående af skaSärs: Wil. J. P. R. H. - Rit. 1147 No 20006. Pag. 67. R.S. 1913.
destånd anhängiggjort rättegång emot Handlanden Kramer. På grund af en parterne emellan den 8 Januari 1909 träffad skriftlig förlikning, hvarigenom de förbundit sig, förman att åt Handlanden Kramer återställa omförmälda slutneta samt Kramer att till firman under förloppet af åren 1909 och 1910 erlägga 2000 mark med 1000 mark årligen, hade berörda rättegång af förman nedlagts. Enär Handanden Kramer emellertid brustit i fullgörandet af förlikningsaftalet, ity att han vägrat att till firman erlägga de 1000 mark, hvilka förfallit till betalning den 1 Januari 1910, har firman yrkat Handlanden Kramers förpliktande att till firman utbetala sagda belopp jemte laga ränta därå. Öfver käromålet hörd har Handlanden Kamer väl erkänt riktigheten af förlikningsskriften samt att i densamma omförmälda rattegång blifvit nedlagd, men enär firman icke till Kranur återställt dennes i samma skrift omnämnda slutnota af den 28 Augusti 1907, hvilket firman egt iakttaga för att Klander betalningskyldighet skulle kunna anses hafva inträdt, har Krämer, som medgifvit att honom visserligen erbjudits en annan slutnöta af den 29 Augusti 1907, ansett sig icke vara skyldig att till firman utgifva fordrade 1000 mark, hvarför Kramer, som förklarat att han omedelbart efter det ifrågakomna villkor af firman blifvit uppfyldt, vore villig att utbetala det äskade beloppet, emotsett förkastande af käromålet. I anledning af svaromålet har för firman M. E. Fager i C:o uppgifvits att Handlanden Kramer som till firman återställt sitt exemplar af slutnötan, vid upprättandet af omförmälda förbindelseskrift begått det skriftel, att han angifvit datum för slutnetan till den 25 i stallet för den 29 Augusti 1907, hvil1118
ket del af förman vid emottagandet af förlikningsskriften icke åberverats. Rådstufvurätten, hvarest parterna å ömse sidor gjort anspråk på ersättning för umgälderna i målet, har medels den 11 Augusti 1910. afkunnadt utslag sig utlåtit; och som Handlanden Kramer medels ofvanberörda förbindelse af den 8 Januari 1909 utfäst sig att under förloppet af år 1909 till firman M. E. Fager R. utbetala ettusen mark på villkor, bland annat, att en af Handlanden Kramer lämnad slutneta af den 28 Augusti 1907 skulle till Handlanden Kramer återställas, alltså och då Rådstufvurätten funnit utredt vara, att den i målet ingifna slutnoton af den 29 berörda tugusti vore densamma, som förbindelseskriften afsäges, och Handlanden Kramer medgifvit att den na nota blifvit honom erbjuden, för Rådstufvurätten ålagt Handlanden Kramer att emot återfående af nämnda slutneta till händelsförman M. E. Fager i bo genast utbetala ettusen mark jämte därå från den 1 Januari 1910 löpande sex procents ränta, hvarhos Handlanden Kramer ålagts att med etthundra trettio mark ersätta firman M. E. Fager i Co dess rättegångskostnader. Höfrätten, under hvars pröfning Handlanden Krömer i vädeväg dragit målet, har medels den 30. Januari 1913 gifven dem låtit vid Rådstufvurättens utslag bero samt ålagt Handlanden Kramer att med sextio mark ersätta handelsförmanM. E. Fager å 6:o dess i Hofrätten för målet hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Handlanden Kamer anhållit om ändring genom deduktion, som å handelsförman M. C. Fager C. or vägnar bemölts Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande; och jämte det afseende icke fastes vid hvad uti 1129
firman M. E. Tagerstos hit ingifna bemötande anförts enär tillhäradshöfdingen Harald Munck, som inlämnat sagda bemötande, icke visat sig hafva varit därtill befullmäktigad, finner Kejserliga Senaten Handlanden Krömer icke hafva anfört skäl till ändring af Hofrättens dom, hvarvid förty skall förblifva; och ålägges Handlanden Krämer att till handelsförman No 6. Fager & C:o erlägga afgifterna för för mans exemplar af denna Kejserliga Senatens dom med tjuguåtta mark Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland. Walter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. Tihl. Grönden Lokakuun 26 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisputussa, jossa entinen Kauppias Frans Fredrik Grönroos, Porin kaupungista on hakijana sekä Talonomistajat Erland Tuiskula ja Oskari Rekola, molemmat Lahden kaupungista soisjääneinä vastaajina Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 26 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kauppias Grönroos on Erland Tuiskulalle ja Oskari Rekolalle toimitetun haasteen nojalla Lahden kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut että hän oli kauppakirjalla Heinäkuun 2. päivältä 1900 Tuiskulalle ja Rekolalle myynyt Marttilan pitäjän Siipilän kylässä omistamansa Marttilan perintötilan ja vuokraoikeuden samassa kylässä olevaan Lammin sotilasvirkataloon niillä Läsnä: A. L. B A. A. R.  S. K. B. F. M. No 2007. Pag 192. R. D. 1913
löytyvine irtaimistoineen 100,000 markan kauppahinnasta, joka oli maksettava siten että Tuskula ja Rekola ottivat vastatakseen Kihlakunnantuomarin lesken Vendla Kiviika Erlundin sanot tuun perintötilaan kiinnitetystä 10,000 markan saatavasta korkoineen sekä suorittivat kauppakirjaa alle kirjoitettaessa jäännöksen 0,000 markkaa mitkä myöskin kauppakirjaan kuitattiin lopullisesti maksetuiksi. Koska Erland Tuiskula ja Oskari Rekola kuitenkin olivat viimeksi mainitusta erästä suorittaneet erinäisillä sitoumuksilla ainoastaan 40,500 markkaa, on Kauppias Grönroos vaatinut Erland Tuiskulaa ja Oskari Rekolaa velvoitettaviksi jo ko yhteisesti tahi kenellä heistä väräjä oli Kauppias Grönroosille maksamaan suorittamatta ole van jäännöksen 19,500 markkaa kuuden prosentin korkoineen sanotusta Heinäkuun 2 päivästä 1909. Kanteesta kuultuina ovat Erland Tuiskula ja Oskari Rekola vastaneet että, sittenkuin Kauppias Grönroos kauppakirjalla Kesäkuun 7 päivältä 1909 oli myynyt Marttilan perintötilan ja Lammin sotilasvirkatalon vuokraoikeuden ynnä mainituilla tiloilla olleen irtaimiston Kavintolaitsija Karl Salmiselle, Porvoon kaupungista, 10,000 markan kauppahinnasta, joka oli si ten maksettava että Salminen sitoutui vastaamaan edellämäini tusta 40000 markan kiinnitystainasta ja eräästä 7,500 markan velasta Talolliselle Akseli Höllilälle ja hänen vaimollensa, antoi Kauppias Grönroosille velkakirjan 17,500 markasta ja toisen velka kirjan 23,000 markasta, suoritti kaupantekotilaisuudessa rahassa 1000 markkaa sekä sitoutui Kesä kuun 25 päivänä 1909 maksamaan 10,000 markkaa, niin olivat Grönroos ja Salminen kun viimeksi mainittu ei ollut kauppaan tyytynyt, väittäen Grönroosin 1151
talmista siinä pettäneen sopineet asian niin, että Grönroos oli kauppahinnasta helpottanut 17,500 markkaa siten että Grönroos oli kauppakirjaan kuitannut maksetuiksi. kesäkuun 25 päivänä 1909 suoritettavat 1000 markkaa sekä ylempänä kerrotut 7,500 markkaa. Kun Kauppias Grönroos sillä välin oli Oskari Rekolalta ostanut tämän Lahden kaupungissa omistaman kaupungin talon jättäen kauppahinnan suoritukseksi Rekolälle edellämainitut 17500 ja 23,000 markan velkakirjat ja Rekola siten oli joutunut Salmiselta saamaan viimeksimainittujen velkakirjojen nojalla yhteensä 40,500 markkaa oli Rekola Salmisen esityksestä, saatuaan Erland Tuiskulan yhtiömiehek seen, ostanut Salmiselta Marttilan tilan ja Lammin virka talon vuokraoikeuden irtaimistoineen samasta hinnasta, mittä Salminenkin oli sen lopullisesti Grönroosilta ostanut, eli 8,500 markasta, joka oli suoritettava siten että Tuiskula ja Rekola sitoutuivat Salmiselle maksamaan tämän Grönroosille suorittamat 2000 markkaa ottivat vastatakseen edellämainitusta 4,000 markan kiinnitystainasta ja jättivät Salmiselle kuitattuina takaisin Rekolan haltuun ylempänä kerrotuin tavoin joutuneet yhteensä 10,500 markan velkakirjat, minkä ohessa asialliset, jotta pääsisivät kartoittamasta kaksinkertaisia kauppakirjoja olivat sopineet niin että Tuiskula ja Rekola tekivät kauppakirjan suoraan Kauppias Grönroosin kanssa ja että Grön roosin ja Salmisen välinen kauppakirja samassa tilaisuudessa tehtäisiin mitättömäksi, jota paitsi asianosaiset Kauppias Grönroosin esityksestä jättä ei mieka näyttäisi siltä kuin Grinroos olisi myynyt talonsa Tuiskulalle ja Rekolalle halvenmasta hinnasta kuin Salmiselle, olivat suos1152
tuneet että kauppahinta, joka niinmuodoin tuli todellisuudessa sovituksi 80,500 markaksi, kauppakirjaan merkittiin 10,000 markaksi, josta kauppakirjaan kaupantekotilaisuudessa kuitattiin maksetuiksi 60,000 markkaa eli Salmisen Grinroosil le antamain velkakirjojen sisällykset 40,500 markkaa ja olematon kauppahinta 19500 markkaa. Näin ollen ja kun todellinen kauppa hinta 10,500 markkaa siis oli täysin maksettu ovat Erland Tuiskula ja Oskari Rekola vaatineet kannetta hyljättäväksi. Kuulusteltuaan asiassa todistajia, niitten joukossa Erland Tuiskulan ja Oskari Rekolan esittämää edellä mainittua Karl Salmista on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan Maaliskuun 6 päivänä 1911 julistanut asiaan päätöksen; ja nojautuen jutussa kuultujen todistajien lausuntoihin jotka täydellisesti olivat sopusoinnussa toistensa kansla, sekä sen ohessa kiinnittäen huomiata siihen seikkaan että kauppa Heinäkuun 2 päivänä 1909 oli tapahtunut välittömästi 7 päivänä edellistä Kesäkuuta salmitun kaupan purkamisen yhteydessä, missä jälkimäisessä luovutuksessa Marttilan perintötilan Lammin sotilasvirkatalon vuokraoikeuden ynnä näihin tiloihin kuuluvan irtaimiston lopullinen hinta riidattomasti oli ollut kahdeksan kymmentätuhatta viisisataa markkaa kuin myös siihen, että Karl Salmisen tarjattua naita varallisuusarvoja Erland Tuiskulalle ja Oskari Rekolalle kaupaksi samas ta hinnasta, sanottu tarjoumus sitten oli och anttanut 2 päivänä Heinäkuuta 1909 salmiitun kaupan on Raastuvanoikeus katso met selville käyneeksi että kauppasumma sanotussa luovutuksessa oli ollut kahdeksankymmen1153
tätuhatta viisisataa markkaa, vaikka se kauppakirjaan oli merkitty sadaksituhanneksi markaksi, minkä vuoksi ja kun Kauppias Grönroos oli myöntänyt Erland Tuiskulalta ja Oskari Rekolalta saaneensa enseksi sanotun rahamäärän Raastuvanoikeus on hyljännyt kantien aikeettomana sekä velvoittanut. Kauppias Grönroosin kuudellasa lalla markalla korvaamaan Eiland Tuiskulalle ja Oskari Rekolalle heidän oikeudenkäyntikus tannuksensa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Grönroos oli vetoa malla saattanut jutun on 27 päivänä Kesäkuuta 1913 antamalan laan tuomiolla, hyljäten Kauppias Grönroosin siellä tekemän anomuksen Karl Salmisen julistamisesta peräytystodistajaksi, jättänyt asian Kaastuvanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Kauppias Grönroosin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Erland Tuiskulan ja Uskari Rekolan kulut Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on kaupsias Grönroos anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja sen ohessa että Karl Salminen, jolla on katseltava olevan jutun päättymisestä odotettavana hyötyä tai vahinkoa, julistetaan peräytystodistajaksi ja hänen todistuksensa voimattomaksi, katsoo Keisarillinen Senaatti, mitä itse asiaan tulee jääneen näyttämättä että kaupvahinta kysymyksessä olevassa kaukassa olisi, toisin kuin kauppakirjassa sanotaan sovittu Tuisku lan ja Rekolan väittämäksi määsäksi ja että kauppakirja siinä kahden olisi erehdyttävä minkä vuoksi ja M. K. 1 luvun 2 SS:n säännöksiin nähden Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi kumoten Hovioikeuden tuomion ja Raastuvanoikeuden päätöksen velvoittaa Erland Tuiskulan ja 1151
Oskari Rekolan, jotka ovat myöntä. neet puheenalaista kauppahintaa suorittaneensa ainoastaan kahdeksankymmentätuhatta viisisataa markkaa, yhteisvastuullisesti kuittia vastaan maksamaan Kauppias Grönroosille vaaditut yhdeksäntoistatuhatta viisisataa markkaa kuuden prosentin korkoineen kaupantekopäivästä 2 päivästä Heinäkuuta 1909, kunnes täysi maksu tapahtuu; muttaa sian laatuun nähden saa Kauppias Grönroos kuitenkin itse kärsiä oikeudenkäyntekulunsa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakselKeisarillinen Suomen Senaatti: Afred Luksiala. B Amberg Afred Luksiala. B Amberg A. W. Ollmessaara Samuli Koski. D. F. Mölä Den 26 Oktober 1915 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt varsionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit sjörattsmål emellan firman Segereränta & C. från Helsingfors, stad, sökande samt betälhafvaren å ryska segelfartygat Salme Sjökaptenen Jost Padimeister, svarande: gifven Justitiedapartementet den 26 Oktober 1915 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig företragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Helsingfors har Sjökaptenen Padimeister efter stämning å förman Segercreutz i Co anfört, att fartyget Salme genom certeparti af den 13 Augusti 1912 betraktats att från staden Liibeck i Tyska riket öfverföra en last murtegel dels till Hästö - Huso i Ekenäs landsförsamling dels till Helsingfors stad emot vilkor bland annat, att Ofnde: F. S. A. L. B. A - A. R.G. K. L. 1155 No 2008 Pag 174 R. D. 1913.