Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
le vakuudeksi puheena olevan kontrahdin pysyväisyydestä, Kauppaneuvos Bergbom jo sen kautta, huolimatta mahdollisista puutteellisuuksista vastineessa kosketelluissa siirroissa, oli tullut kontrahdin lailliseksi omistajaksi. Kihlakunnanoikeus on 23 päivänä Tammikuuta 1905 julistanut asiasta päätöksen ja koska niistä siirroista joitten kautta kysymyksenalainen kontrahti sen alkuperäiseltä omistajilta H. Pihlströmiltä ja N. Erkströmiltä oli joutunut Kauppanenvos Bergbomille, eivät muut kuin Aaprami Aapraminpoika Ylikorra ja hänen asiakumppaninsa olleet muistuttaneet ja asiakirjoista käri selville että kontrahdin antaja Aaprami Kaarlenpoika Ylikorva, suostuen edelläkerrottuun 17 päivänä Helmikuuta 1887 myönnettyyn kiinnitykseen, oli siten hyväksynyt Kauppaneuvos Bergbomin kontrahdissa kerrottujen etujen omistajaksi ja että sanottu kontrahti sen jälkeen oli laillisessa järjestyksessä siirtynyt Kauppaneuvos Bergbomilta toiminimelle G. 4. C. Bergbom Aktiebolag, sen vuoksi ja kun tuo kontrahti, jonka vakuudeksi myönnetty vastamainittu kiinnitys oli vielä silloin voimassa kun Aaprami ja Kaarle Robert Aapraminpojat Ylikorra ostivat Sipolan talon, siis oli sitova ei ainoastaan Aaprami ja Kaarle Robert Aapraminpojat Ylikorvaa, vaan myös viimemainitun perillisiä eikä kontrahti ve ronmakseen laiminlyönninkään kautta ollut tullut arvottomaksi, ja kun sen ohessa selvitetty oli että kontrahtiin sisältyvää metsää oli mainitulta ulkometsäpalstalta kolmannelle henkilölle myyty ylläkerrotsee määräharkitsi Kihlakunnanoikeus oikeaksi velvoittaa taprami Aapraminpoika Ylikorvan ja hänen asiakumppaninsa, joko yhteisesti tai sen heistä, jolla varoja oli, korvaamaan toiminimelle G. C. Bergbom Aktiebolag siten syntynyt vahinko, laskettuna kahdeksi markaksi puulta, ja siis maksamaan toiminimelle seitsemäntoistatuhatta neljäsataa kaksikymmentäkahdeksan 360
markkaa, minkä ohessa Aaprami Ylikouvan ja hänen asiakumppaniensa tuli samallaisella vastuuvelvollisuudella suorittaa toiminimelle oikeudenkäyntikustannusten korvausta seitsemänsataa seitsemänkymmentäviisi markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi muitten muassa Aaprami, Matti Aukusti ja Juho Aapraminpojat Ylikorva ynnä Priita Matilda Castrén ja Kaarlo Tillman vanhempi olivat veteamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 13 päivänä Maaliskuuta 1907 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen: Hovioikeuden tuomioon on Aaprami Aapraminpoika Ylikorva ja hänen viimeksi mainitut asiakumppaninsa anoneet muutosta tänne toimituttamallaan perustelomalla, johon toiminimi G. H. Bergbom Aktiebolag on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Aaprami, Matti Aukusti ja Juho Aapraminpojat Ylikorva sekä Priita Matil361 da Castrin, jotka ainakin Aaprami Kaarlenpoika Ylikorva vainajan perillisinä ovat vastuunalaisia puheenaolevan kontrahdin täyttämisestä, ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden edelläkerrottua tuomiota, jota vastoin ja kun ei ole näytetty, että Kaarlo Tillman vanhempi olisi ollut osallisena Aaprami Kaarlenpoika ja Kaarle Robert Aapraminpoika Ylikorvan jälkeen jääneessä pesässä eikä myöskään että hän muutenkaan olisi nyt kysymyksessä olevasta kontrahdista vastaara, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion siinä kohden, vapauttaa Kaarlo Tillman vanhemman kaikesta maksurelvollisuudesta asiassa; joten oikaistuna Hovioikeuden tuomio siis muuten jää voimaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bde. A. Wickman Fredr. Lundenius. Andvard Pardani. Fredr. Lundenius. Andvard Pardani. Esaiaklander. A.1. lautavaara
Den 22 Juli 1908. Pag. No 8 R. D. mod Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsätta revisionsskillingar, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Vicehäradshöfdingen Gunnar Sahlstein, från Helsingfors stad i egenskap af sysslomän uti Statsrådet Julius Rudolf Ösbergs konkurs, å enasamt Statsrådet Osbergs hustru Adde Therise Osberg, jämväl från Helsingfors, på andra sidan, ömsom sökande och svarande angående fastställande af i konkurs bevakadt stridigt anspråkGifven uti Justitiedopartementet den 22 Juli 1908 Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af som, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Å inställelsedagen den 20 September 1904 i Statsrådet Ösbergs vid Rådstufverätten i Helsingfors anhängiggjorda konkurs hade Statsrädinnan Ösberg, som jämlikt ett emellan makarna Osberg den 21 September 1873 upprättadt Jde: G. W: F. L. E. P. W. K. A. G. A. L. No 1758.
äktenskapsförord förbehållits ensam egenderätt till all den egendom, hvilken kunde genom arf eller testamente tillfalla henne, anfört, att hennes den 15 Februari 1845 aflidne fader Handlanden Ignats Schiefner enligt den 10 April 1875 förrättad bouppteckning efterlämnat, förutom annan egendom, gården och tomten No 4. vid Unionsgatan i Helsingfors stad, värderad till 25,000 mark, i penningar och värdepapper 149. 769 mark och i säkra utestående fordringar 145,946. mark 64 penni, hvaraf Statsrådinnan Osterg såsom enda barn till Handlanden Schigl: ner och dennes den 10 Februari 1898 hädangångna hustru Thérige Amalie Schiefner i arf tillfallit hälften eller, utom andelen i fastigheten, egendom i penningar, värdepapper och säkra fordringar till ett belopp och värde af 147,857 mark 17 penni; att sagda gård sedermera blifvit af enkan Schiofner och makarne Ösberg den 16 Juli 1881 försåld för 700,000 mark, af hvilket belopp Statsrädinnan Ösberg tillkommit hälften eller 350,000 mark; samt att Statsrådinnan Osberg efter sin moder ärft, utom annat, pennin, gar och värdespapper till ett belopp och Värde af 88,034 mark 87 penni; hvarför och då all den Statsrådinnan Osberg enligt för berörda äktenskapsförord sålunda enskildt. tillhöriga egendomen, sammanlagd 0,5858,92 mark 64 penni emellertid blifvit utan hennes samtycke förvandlad och därefter till stor del pantsatt, Statsrådinnan Ösbergs jämte det hon anhållit om boskillnad från sin bemälde man, tillika, med åberopadt stöd af SS: 10 i förordningen den 9. November 1868 om boskillnad under äktenskap, ur konkursmassan utsökt sistsagda belopp. Vid andra uppropet i konkursmälet den 27 Oktober 1904 hade emot Statsrädinnan Osbergs bevakning i nu nämnda del anmärkts af Politie borgmästaren Elias Öhman, som bevakat särskilda fordringar i konkursen dels i egenskap af utrednings man i aflidne Generalmajoren Julius af Lindfors bo dels å Helsingfors Sparbanks vägnar såsom ordförande i dess direktion att Stadsrädinnan Osberg, då behållningen af talsrådet Obergs personliga tillgångar enligt 363
staten utgjorde 531,279 mark och i själfva verket väsentligen understage detta belopp, ålåge, därest hon ville med fog beraka större belopp än boets verkliga behåll ning, styrka att det belopp hon därutöfver berakat icke blifvit till boets gemensamma nytta användt; och af Vicehäradshöfdingen Ivar Grundstroem, den där jämväl bevakat fordran i konkursen, att Statsrå, dinnan Osbergs anspråk på den del af kvarlåtenskapen efter Handlanden Schiefner, som bort i arf tillfalla henne, icke kunde godkännas, emedan det icke blifvit styrkt, att någon del af sagda kvarlåtenskap öfvergått i makarne Öbergs ego; att äfven om Staterådinnan Osberg tiller kändes fordringsrätt i konkursen för hälften af Handlanden Schrefners kvarlåtenskap i öfrigt, sådan rätt dock icke borde ifrågakomma beträffande hälften af priset för ofvanomförmälda stadsgård, enär, jämlikt åberopade lagrum, fordringsrätt tillkomme hustru, som sökt boskillnad, endast för penningar och lösören, men icke för fastighet, som utan hennes begifvande blifvit förvand, lad; samt att i boet efter Handlanden Schif ner funnits fjorton aktier i Föreningsban ken i Finland, värderade till sammanlagdt 0,350. mark, hvarför och då Statsrådinnan Ösberg jämväl yrkat att få undanskifta tjugusju enahanda aktier, fjorton sådana lyntes hafva blifvit dubbelt bevakade och nysangifna penningebelopp förty borde afdragas från summan af Handlanden Tehiefners efterlämnade penningars och ärdespappers värde 149, 769 mark, Sedan Rådstuvurätten den 22 December 1904 i konkursmålet afkunnat dom, som af Statsrådinnan Osberg underkastats Hofrättens pröfning, har Hofråtten medelst dom den 5 Maj 1905 förklarat totsrådinnan Osbergs anspråk på utbekommande af förenämnda 585,892 mark 64 penni till följd af de emot sagda anpråk gjorda anmärkningarna hafva blifvit stridigt, hvarför Statsrädinnan Öberg anvisats att genom särskild rätte gång styrka sin bevakning i denna deljämte det Hofrätten emellertid en de afträdda tillgångarna tilldömt Statsrädin nan Ösberg hvad uti omordade rättegång kunde varda henne tillerkändt, dock icke 364
utöfver det berakade beloppet. Härå har Statsrådinnan Osberg, efter stämning å Borgmästaren Öhman och Ingeniören Knut Selin, hvilka utsetts till sysslomän i Statsrådet Ösbergs konkursbo, anfört, att af de i bouppteckningsinsteumentet efter Handlanden Schiofner såsom säkra upptagna utestående fordringar de hos Handlanden L. Wissing å sammanlagdt 89,000 mark icke influtit, hvarför sistnämnda belopp jämte den gäld och afkortning 12,490 mark 81 penni, som bouppteckning instrumentet efter Handlanden Schiefner utvisade, samt de 3,640 mark 40 penni, hvilka vore antecknade såsom gäld och afkortning efter Stalrådinnan Ösbergs moder, eller sammanlagdt 105,131 mark 21 penni af Statsrådinnan Osberg nu med gifvits till afdrag från det bevakade beloppet; och har Statsrädinnan Osberg vid sådant förhållande yrkat, att hennes fordran, som sålunda uppginge till 480.761 mark 43 penni, måtte med detta belopp fastställas till betalning ur konkursmassans till gångar. Efter det Borgmästaren Öhman på de utaf honom och Vicehäradshöfdingen Grundstioem i ofvanstående måtto emot krafvet anförda skäl anhållit om detsammas underkännande samt ytterligare framhållit, att Statsrådinnan Ösberg icke i någon händelse borde kunna till dömas mera, än behörig andel i den behållning, som vid konkursboets realisation uppstöde efter det den i konkursstaten omförmälda enskilda gälden 733,280 mark blifvit gulden, har Rådstufvurätten medelst den 1 Februari 1906 afkunnadt utslag förklaat utredt vara, att Statsrådinnan Ösberg såsom enda barn till makarna Schrefver erkillit i arf, efter sin fader Handlanden Schiofver icke allenast hälften af berörda gård och tomt, för hvilken sedermera vid försäljningen af densamma i makarna Östers bo influtit 350,000 mark, utan och hälften af boets lösegendom, utgörande behållna värdet af denna hälft, såvidt densamma hänförde sig till de i boet befintliga penningar, värdepapper och uteståen de, efteråt influtna fordringar, enligt boförteckningen minst 46, 366 mark 96 penni, äfvensom efter Therese Amalie Sekif365
ner penningar och värdepapper till ett behållet värde, enligt bouppteckningen, af 84,384 mark 47 penni; hvarför och som ifrågakomna, till sammanlagdt belopp och värde af 480,761 mark 43 penni uppgående pennin, gar och värdepapper, de där enligt förenämnda äktenskapsförord tillhört Statsrådinnan Åberg enskildt, blifvit under makarna Osbergs äktenskap förvandlade, utan att visas kunnat att detta skett med Statsrådin nan Osbergs bifall, Rådstufvurätten, med åberopadt stöd af änberörde 10 SS: i förordningen den 9 November 1868 om boskillnad under äktenskap, tilldömt Statsrädinnan Ösberg förberörde fyrahundraåttiotusen sjuhundrasextioen mark fyratiotre penni att utgå en de afträdda tillgångarna med samma rätt som andra icke förmånsrätte egande fordringar Hofrätten, under hvars pröfning Borgmästaren Öhman i väderäg dragit målet, har genom dom den 4 April 1908 fastställt Rådstufvurättens utslag i öfrigt utom att enär förberörda belopp af trehundrafemtiotusen mark, som af köpeskillingen för ofvannämnda gård och tomt belöpt sig å den Statsrädinnan Osberg enskidt tillhöriga hälften af sagda fastighet, måste antagas hafva kommit makarna Osbergs gemensamma bo till godo samt Statsrådinnan Oskers förty vore berättigad att för den försålda fastighetsandelen njuta vederlag endast till den del, hvarmed Stats rådet Osberg bort bidraga till bestridande af hvad som sålunda tillgodokommit bort, eller hälften af nyssnämnda belopp med etthundrasjuttiofemtusen mark, men Statsrådinnan Osberg, jämlikt 9 SS i ofvanåkropade förordning, icke egde tillgodonjuta dylikt vederlag, innan borgenärerna uti ifrågakomna konkurs blifvit förnöjda Hofrätten i nyssberördt afseende tilldömt Statsrädinnan Osberg endast etthundrasjuttiofemtusen mark med föreskrift att desamma skulle utgå ur Statsrådet Osbergs andel i den behållning, som i konkursboet möjligen funnes efter det samtliga öfriga i konkursen bevakade fordringar blifvit till fuljo guldna. Uti Hofrättens dom hafva såväl Vierhäradshöfdingen Sahlstein, hvilken, efter 366
det Borgmästaren Öhman emellertid aflidit, förordnats till syssloman i Statsrådet Osbergs konkursbo, som Statsrådinnan Osberg anhållit om ändring medelatingifna deduktioner; hvarefter parterne bemätt, hvarandras ändrings ansökningar Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt finner hvarken Vicehäradshöfdingen Sahlstein eller Statsrådinnan Osberg hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, hvarvid förty kommer att bero. Det al le, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: S. Winkman Fredr. Luudennil. S. Winkman Fredr. Luudennil. Vidvard Pardani. A. W. Granström warå kyander Alfres Lindström Elokuun 14 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa häätämistä koskevassa jutussa, jossa Kauppiaat Karl Lindén, Rauman kaupungista, ja Knut Wallin, Uudestakaupungista, ovat hakijoina sekä Porin kaupungissa asuva Kruununnimismies henleski Jenny Ståhlberg vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 14 päivänä Elokuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessa, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Euran pitäjän kirkonkylässä sijaitsevan Kyläpekan talon silloinen omistaja Mikko Mauri Eskola 21 päivänä Helmikuuta 1874 tehdyllä kontrahdilla oli Maakauppiaalle Gustaf Valdemar Silvanille tahi hänen oikeudenomistajallensa viidenkymmenen vuoden ajaksi vuokrannut kahdentoista kapanalan suuruisen maakappaleen sanotun talon RantavaiLäsnä: J. N. H. S. - C. J. T. C. A. /T. J. No 1820. 36 Sivu 101 R. D. 1907.
niosta sovitusta verosta, joka oli maksettava ennen 1 päivää Toukokuuta kunakin vuonna uhalla että kontrakti muuten olisi rikottu, olivat, Gustaf Valdemar Silvanin sillä välin kuoltua, hänen veljensä Kauppias August Vilhelm Silvan sekä sisarensa Ida ja Emilia Silvan, mainitun vainajan oikeudenomistajina, 8 päivänä Toukokuuta 1897 tehdyllä välikirjalla kauppatoiminimelle Linden 8. Wallin myyneet Gustaf Valdemar Silvanin vuokraoikeuden puheenalaiseen maakappaleeseen ynnä hänen siihen rakennuttamansa asuin - ja ulkohuoneet, minkä jälkeen Talollinen Juho Iisakki Kyläpekka ja hänen vaimonsa Karoliina Matintytär, Kyläpekan talon omistajina, olivat välikirjalla 1 päivänä Toukokuuta 1901 August Vilhelm Silvanille vuokranneet saman maakappaleen kahdenkymmenenviiden vuoden ajaksi, lukien viimeksi sanotusta päivästä; ja oli August Vilhelm Silvan 14 päivänä Elokuuta 1902 luovuttanut kerrotun vuokraoikeutensa Kauppiaanvaimolle Alma Eriksonille, joka taas 18 päivänä Kesäkuuta 1903 oli siirtänyt saman vuokraoikeuden Jenny Ståhlbergille. Sittemmin on Jenny Ståhlberg Euran, Köyliön ja Säkylän pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut että, koska edellämainitun toiminimen omistajat Kauppiaat Linden ja Wallin eivät olbet suosiolla muuttaneet pois asuin- ja ulkohuoneitansa puheenalaiselta maakappaleelta, he velvoitettaisiin heti jättämään maa Jenny Ståhlbergin nautittavaksi. Asiasta kuulustettuina, ovat Kauppiaat Lindén ja Wallin vastustaneet kannetta; minkä jälkeen ja Juho Iisakki Kyläpekan, Oikeuteen saapuneena, yhdyttyä Jenny Ståhlbergin häätövaatimukseen, Kihlakunnanoikeus, jossa Kauppiaat Lindin ja Wallin olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistansa, on päätöksessä 23 päivänä Huhtikuuta 1904 368
antanut lausuntonsa asiasta; ja koska 21 päivänä Helmikuuta 1874 tehty, Kauppiaille Lindénille ja Wallinille 8. päivänä Toukokuuta 1897 siirretty vuokrakontrahti sisälsi määräyksen että vuokraajan oli ennen 1 päivää Toukokuuta kunakin vuonna maksettava kuluneen vuoden viiokra, uhalla että kontrahti muuten oli rikattu, sekä selvitetty oli että Kauppiaat Linden ja Wallin olivat laimintyöneet määräajan kuluessa suorittaa 1900 vuoden maksettavaksi joutuneen vuokran, on Kihlakunnanoikeus katsonut Kauppiaiden Lindenin ja Wallinin menettäneen mainittuun kontrahtiin perustuvan vuokraoikeutensa, minkä vuoksi ja kun Jenny Ståhlberg asianmukaisten siirtojen kautta oli joutunut 1 päivänä Toukokuuta 1901 tehdyn vuokrakontrahdin haltijaksi sekä vuokramaan omistaja Juho Isakki Kyläpekka myöskin oli yhtynyt senny Ståhlbergin päätämisvaatimukseen, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Kauppiaat Lindénin ja Wallinin määräajan kuluessa siirtämään rakennuksensa pois puheena olevalta maa-alueelta ja jättämään sen Jenny Ståhlbergin vapaasti nautittavaksi, uhalla että Jenny Ståhlberg muutoin oli oikeutettu Kauppiaiden Lindenin ja Wallinin kustannuksella toimittamaan rakennusten siirtämijen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppiaat Lindén ja Wallin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 29 päivänä Toukokuuta 1907 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, samalla määräten sen ajan, jonka kuluessa Kauppiaiden Lindénin ja Wallinin tuli siirtää pois rakennuksensa kysymyksessä olevalta maa-alueelta ja jättää se Jenny Ståhlbergin vapaåseen nautintoon, kolmeksi kuukaudeksi, lukien viimeksi sanotusta päivästä, Hovioikeuden tuomioon ovat Kauppiaat Linden ja Wallin anoneet muutosta tänne toimittamallaan 369
perustelmalla, johon Jenny Ståhlberg on säädetyssä järjestyksessä vastan nut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Kauppiaat Lindin ja Wallin ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, kuitenkin niinmuodoin, että se kolmen kuukauden aika, jonka kuluessa Kauppiaiden Lindenin ja Wallinin tulee niinhyvin Oikeuksien määräämällä uhalla siirtää rakennuksensa pois puheenalaiselta maa-alueelta kuin myös luovuttaa se Jenny Ståhlbergin hallittavaksi, luetaan tästä päivästtä, minkä ohessa Kauppiaat Lindén ja Wallin velvoitetaan suorittamaan Jenny Ståhlbergille, korvaukseksi hänellä täällä jutussa olleista kustannuksista, viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julius Nummelin C. J. Timgren Adam: Snellman Carl Vinqvist " T. funnebelt Den 1 September 1908. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Vasa Hofrätt inkommet må emellan Handlanden Axel P. Nielsen, från staden Amsterdom i konungariket Nederländerna, sökande, samt aktiebolaget Ryötön Paperitehdas Osakeyhtiö, med hemort i Etseri socken, svarande angående ersättning: Gifven uti Justitiedepartementet den 1 September 1908. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Häradsrätten i Virdois och Etseri socknars tingslag har Handlanden Nielsen anfört att, sedan bolaget Ryötön Paperitehdas Osakeyhtiö enligt ett den 26 November 1902 af Landlanden Nielsen och den 29 i samma månad af bolaget undertecknadt kontrakt förbundit sig att i början af sigNärv. J. N. H. S. - C. J.. T. C. A. E. Th. 370 Pag R. D. 1907. No 1852
lationstiden påföljande år fritt i Vasklot hamn vid sidan af färtyg, som Handlanden Nislsen egde befrakta, levere ra omkring ettusen fyrahundra ton brun vät trämassa med en vattenhalt af omkring femtio procent, dock ej öfver eller under tio procent däraf, emot ett pris af trettioen frånes för toneller ettusen sexton kilogram, bolaget på grund häraf i Maj månad 1902å öfverenskommen plats aflämnat ettu sen tvåhundra femtiosex ton eller en mijon tvåhundrasjuttiosextusen nittiosex kilogram våt trämassa, som därefter med ängfartyget "Ung" frambefordrats till Amsterdam för att af firman De förenade Kungliga Pappersbruken, van Geldertonen, till hvilken Handlanden Nielsen emellertid försålt varan, emottagas, samt att vid särskilda af bemälda firma sedermera föranstaltade andelser framgått, att trämassan innehållit endast trettioåtta och sjuttiotvå etthundradedels procent torr massa eller sextioen och tjuguåtta etthundradedels procent vatten, i följd hvaraf Handlanden Nielsen, som vid försäljningen till firman uppgifvit att trämassan innehölle högst femtiofem procent vatten, nödgats vidkännas motsvarande minskning i det för varan betingade priset; och enär Handlanden Nielsen sålunda bort af bolaget Ryötön Papertehdas Osakeyhtiö erhålla minst femhundrasjuttio fyratusen tvåhundra fyratiotre och tjugu etthundradedels kilogram torr trämasja, men bekommit endast fyrahundra nittiofyratusen etthundra fyra och trettiosju etthundradedels kilogram sådan vara och på grund häraf tidit en förlust, utgörande för åttiotusen etthundra trettioåtta och åttiotre etthundrade dels kilogram torr trämassa, efter beräkning af det i kontraktet öfverenskomna och till bolaget erlagda friset sex och sextiosju etthundradedels penni för kilogram, femtusen trehundra fyratiofem mark tjugu penni, samt Handlanden Nielsen dessutom i traktafgift för den vattenmängd, 371
som i stället för nästsagda parti torr trämassa blifvit till honom loverad, guldit femhundranittiosju mark fyratiotvå penni, har Handlanden Nielsen yrkat bolaget Ryötön Papari tehdas Osakeyhtiös åläggande att till honom utgifva sammanlagdt femtusen niohundra fyratiotvä mark sextiotvå penni med ränta. I afseende å genmäle har å bolaget Ryötön Paperi tehdas Osakeyhtiös vägnar framhållits, att den om trämåssans vattenhalt i kontraktet ingående bestämningen, som återgifvits med uttrycket circa 50 % - 10/. mer eller mindre, afsåge, att vatten hälten finge öfver - eller understiga femtio procent af massans vikt med högst tio procent af denna vikt, samt att trämåssan, efter det densamma af bolaget levererats och innan den af förmån De förenade Kungliga Pappersbruken, van Gelder Lönen vakställda andelsen egt rum, påtagligen varit utsatt för väta, hvilket framginge däraf, att partiets vikt, som vid förstnämnda tidpunkt uppgått till en miljon tvåhundrasjuttiosextusen nittiosex kilogram, vid tiden för omförmälda analys utgjort en miljon trehundratvåtusen åttahundraen och femtiondedels kilogram; och som förberörda af ökad vattenmängd förorsakade skillnad i partlets tetalvikt eller tjugusextusen sjuhundra fem och femtiondedels kibgran, motsvarande två och nio etthundradedels procent af partlets vikt vid severansen i Wasklothamn, borde afdragas från det genom andlysen för vattenhålten angifna procent. talet, hvarigenom erhölles såsom resultat en vattenhalt af sextio och två etthundradedels procent eller således två etthundradedels procent mera än i kontraktet faststälda sextio procent, har kolaget förklarat sig villigt att till Handlanden Nielsen återbära priset för sålunda uppkommen brist i leveransen af tråhundra femtiofem och tjugutvå etthundradedels kilogram tor trämasPesolan 3/16. m prt No 9. Korpeprt No 9. Korpeprt No 9. Korpe372