Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kolan kyläkunnan vesialaessa sijoitsevaa kalastuspaikkaa, vaikka asianmukaisessa järjestyksessä perustetun Alapaakkolan kalastus kunnan, johon kuuluivat kaikki Alapaakkolan kylän yhteisen kalaveden osakkaat, sääntöjen mukaan kaikki kalastaminen sajotussa vesialuessa oli toimitet tava kalastuskunnan yhteiseksi hyödyksi, Juho Aarro Piippola ja Olli Kaarakka velvoitettaisiin kalastuskunnan yhteisesti kaitettäväksi ja omistettavaksi luovuttamaan sanottu kalastuspaikka Rantusen vastalin ovat Juho Aapro Suppola ja Olli Kaurakka väittäneet yksityisesti omistavansa kysymyksessä olevan kulastuspaikan sekä siis vastustaneet kannetta ja anoneet korvausta oikeus denkäyntikulungeistaan Kihlakunnanoikeus on Huhti kuun 13 päivänä 1910. julistamaltaan päätöksellä ratkaiset jutun, ja koska Alapaakkolan jakokunnan osakkaat olivat päättäneet että jekokunnan kalavesi, jota ei oltu laillisessa järjestyksessä jaettu jakokuntalaisten kesken oli käytittävä ainoastaan jakokunnan yhteiseksi hyödyksi ja kysymyksesja oleva Pekka Höyryn Kalastuspaikka sijaitsi jakokunnan rajain sisällä eikä ylimuistoinen nautin te voinut kyläkunnan orakkaalle perustaa yksityistä oikeutta kalaveten samassa kyläkunnassa, sentähden ja kun Juho Aappo Piirrola ja Olli Kaarakka uvilolleet näyttäneet heillä olevan yhnityistä omistusoikeutta vieläsänet tuun kalastuspaikkaan eikä muu takaan oikeutta yksinomaan har joittaa kalastusta siinä, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Juho taara Piirrelan ja Olli Kaarakan Alapaakkolan kalastuskunran varaasien hallintaan luovuttamaan mainitun kalastuspaikan levioikeus, jonka tutkittavaksi 431
Juho Aappa Piippola ja Olli Kaarakka olivat vetoamalla saattanut jutun, on 30 päivänä Kesäkuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Juho Aappa Piippolan ja Olli Räarakan suorittamaan Alapaakkolan kalastuskunnalle lunastuksen ja muut maksut tämän kappakesta Hovioikeuden tuomiotä kuusitoista markkaa kahdeks jankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Aapre Piippola ja Olli Kaarakka hakeneet muutosta perustelmalla, johon Alapaakkolan kalas tuskunnan puolesta on vastattu. Keisarillinen Keneatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei vät Juho Aappo Piippola ja OlliKaarakka oli esiintuoneet syytä nuuttaa Hovioikeuden tuomiola, joka siis jää pysyväksi; ja nelvoitetaan Juho Aapro Piippola ja Olli Raurakka suorittamaan että paakkolan kalastuskunnalle sillä ajasta täällä olkiden kulujen korvaukuksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Santen Saarinen Alfred Liuksiala Johannes Pesonen. A. J. Alluscudala Johannes Pesonen. A. J. Alluscudala 432
Huhtikuun 21. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa saatavaa koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Arvid Haavikko, Ylitornion pitäjän Nuotionnan kylästä, hakijana sekä toiminimi Iin och Spirituosahandeln A. F. Hagström Kungsorin kaupungista Ruotsin kuningaskunnassa, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21. päivänä Huhtikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirat ja niistä saanut tietää Ylitornion pitäjän sekä Turtolan ja Kolarin kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on toiminimi Vi och Spirtuosahan eln A. F. Hagström Arvid Haavikelle toimitetun kirjallisen haasteen nojalla vaatinut Arvid Haavikkoa velvoitettavaksi lasken noalla toiminimen vuonna 1902. Haavarannan kaupunkiin Ruotsin kuläsnä: RS 4 A- Bek - E N - RitU. S. 37 No 699. Pag ers.
ringaskunnassa Raavikolle lähettä mistä väkijuomista maksamaan by, esittio vastaan maksamään vaadimistä väkijuomista maksamaan boimittia vastaan maksami mistä väkijuomista maksamaan 6. SSinttia vastaan maksaman vaadisituhatta neljäkymmentäkaksi krua tut tuhat kuusisataa yhnua kymmenen äyriä ruotsin ra me haa, siitä poisluittua jo suoritetu nia joko r kolmesataa viisikymmentä kruunun eli siis tuhat kuusisataa yhdeksänkymmentäkaksi kruunun kymme tusine korkoineen 1. päivästä Helkymmentäkaksi kruunun kymme lukine korkoineen 1 päivästä Ikymmentäkaksi kruunun kymme lautine korkoineen 1 päivästä Inen äyriä korkoineen tikuluistaan, 12. päivänä Lokakuuta, men oikeudenkäymiskulut. 1908. julistamassaan päätöksissä olevioikeus, jonka tutkittavaksi sunut totunsaaleksi, että eroi Häävikko oli vetoamalla paitsa mainitut vakipuomal; missä saa olevan sekä velvoittanut Arvid vuoksi ja kun Arvid Kuovikko ai Härcken viidelläkymmenellä markalollut välijuomäen hintaja vastaan ja korvaamaan toiminimen 3/16 och mitään muistutusta tehnyt eikä seftertensa handeln I F. Hagströmin myöskärän väittänyt suorittaneen osan asian tukio Kulde marsa enempää kuin laskuun oli me tanut Arvid Haavikon toiminimelle situhatta neljäkymmentä kaksi kuin jat tuhat kuusisataa yhdeksänkymnentäkaksi kruunua kymmenen äyniä joko ruotsin rahassa tahi, maksuaikana käysän kurssin mukaan, än suomen rahassa viiden prosentin vuokymmentäkaksi kruunun kymme suisine korkoineen 1. päivästä Helkymmentäkaksi kruunun kymme lapsine korkoineen 1 päivästä Helmikuuta 1907., jolloin haaste jutussa Arvid Kaavikon vastustettua ra oli Haavikolle toimitettu, täyden Arvid Haavikon vastusteltua toi oli Kaavikolle toimitettu, täyden että on Kihlakunnanoikeus, joska maksun tapahtumiseen asti sekä asianosaiset molemmin puolin oli sitä paitsi kahdellasudalla kymmevät anonut korvausta oikeudensa jonlla markalla korsaamaan toimin Maavisko oli toiminimillä tie ostanut jutur, on 1. päivänä MaaliskuuPurituosahandelin A. F. Hagströmä ja 1910. antamallaan tuomiolla jättänyt tä saanut ylläsanotussa laskien asian Kihlakunnanoikeuden päätökmyöstään väittänyt suorittama on asian lakia Hovioikeudessa kärsimät kulungit etty Kihlakunnanoikeus on velko Hovioikeuden tuomioon on Arvid 435
Haavikko anonut muutosta perustetmalla, johon toiminimi sen och Spirituosahandeln A F. Hagström on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Arvid Haavikko ole esittänyt syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Arvias Haavikko suorittamaan toiminimile "lin och Spiritusahandeln A AHagströmille sillä täällä jutun vuosi olleiden kulujen korvaukseksi suosemänkymmentä markkaa Sätä kuin ki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Erita Jaavikoski B. Anneberg. K. Auer. Walter Andersin E Nyman Uno Strömsten Huhtikuun 21 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudestatutleessa häätämistä koskevassa nostajutussa, jossa Torppari Juho Samulinpoika Seppälän mi, Honkajoen pitäjän Lauhalan kylästä, on hakijana ja Talollinen Valentin Markuk senpoika Ylipaholuoma, samasta kylästä, poisjäänee na vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21 päivänä Huhtikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti metselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt en kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot. Kankaanpään, Karvian ja Honkäjoen pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Palentin Ylipaholuoma, Juho Leppälammille toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla lausunut, että hän oli 4 päivänä Lokakuuta 1904 tehLäsnä: F. S. W. t. - B. A. E. N. K.t V. T. 36 b No 700. Pag. 139 R. D.
dyllä kauppakirjalla Juho Leppälammin veljeltä Iisakki Samulinpoika Leppälammilta ostanut tämän sitä ennen hallitseman puoliskon Lauhalan kylässä sijaitsevaan Ylipaholuoman verotaloon kokonaisuudessaan alkuaan kuuluneesta, mutta Syyskuussa 1903 päättyneessä Ylipaholuoman ja siitä erotetun Uusipa holuoman talon välijaossa puoleksi kummallekin mainitulle tilalle jag tusta Leppälämmin torpasta; senvuoksi ja kun Juho Leppälammi, joka hullitsi toista puollu samasta torpasta, oikeudettomasti piti hallussaan myös puheenalaista Valentin Ylipahotuoman ostamaa ja kosketellussa välijaossa Valentin Ylipaholuoman taloon kuuluvaksi määrättyä torpanpuoliskaa ön Kalentin Ylipaholuoma vaatinut, että Juho Leppälammi velvoitettaisiin Ylipaholuoman vapaaseen hallintaan luovuttamaan viimeksimainittu torpanpuolisko. Juho Leppälammi ja hänen jutussa puhevallan ottanut isänsä Torppari Samuli Leppälammi ovat vastustaneet kannetta. Kihlakunnanoikeus, jossa Valentin Ylipaholuoma ja Juho Leppälammi sitäpaitsi ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 6 päivänä Syyskuuta 1905 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että, sittenkuin Samuli Leppälammi 27 päivänä Joulukuuta 1872. tehdyn, aikaisemmin nykyiset Ylipa hotuoman ja Uusipaholuoman tilat käsittäneeseen Ylipaholuoman taloon kiinnitetyn välikirjan nojalla oli hallinnut Leppälammin torppaa, mutta sittemmin 3 päivänä Marraskuuta 1903 tehdyillä välikirjoilla luovuttanut puolet torpasta Juho Leppälammille ja toisen puolen toiselle pojalleen Iisakki Leppälänimille, mihin luovutukseen Samuli Leppälammi oli Maakaaren 16 luvun 3 SS:ssä ilmenevan periaatteen mukaan ollut oikeutettu, vaikkeivät Juho ja Iisakki Leppälammi olleet ilman talojen omistajain suos437
tumusta olleet oikeutetut muodosta maan torpasta kahta eri torppaa, oli Iisakki Leppälammi sittemmin 4 päivänä Lokakuuta 1904 tehdyllä kauppakirjalla myynyt kerrotulla tavalla saamansa torpan puoliskon Valentin Ylipaholuomalle; ja koska tilojen välijaossa puoli kyseessäö levasta torpasta oli tullut kuulumaan Valentin Ylipaholuoman omistamaan Ylipakoluoman ja toinen puoli Uusipakoluoman tilaan ja torppa siten oli tullut todellisuudessa jaetuksi kahtia, senvuoksi ja kun Juho Leppälämmi, joka oli myöntänyt Iisakki Leppä lammille kuuluvia tiluksia olevan hallussaan olevalla, Valentin Yliraholuoman omistamaan tilaan kuuluvalla puoliskolla Leppäläm min torppää, ei ollut voinut näyt tää olevansa oikeutettu hallitsemaan hänen hallussaan olevia muita osia sanotusta torpan puolikkaasta eikä myöskään toteensaattaa Valentin Ylipaholuoman suostuneen siihen että viimemainitun tilan puolella oli vaa osaa torpasta saataisiin asua kahdessa osassa, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Juho Leppälämmin viimeistään 14 päivänä Maaliskuu ta 1907 luovuttamaan Talontin Yliraholuoman vapaasti hallittavaksi Ylipaholuoman tilan puolella hallitsemänsä osan Leppälammin torpan tiluksista, minkä osan Valentin Ylipakoluoma oli 4 päivänä Lokakuuta 1904 tehdyllä kauppakirjalla saa nut omakseen, mutta asian laatuun nähden kuitannut oikeudenkäynti kulut asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho ja Samuli Leppälammi vetoa malla olivat saattaneet jutun, on 24 päivänä Maaliskuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Juho ja Samuli Leppälammin yhteisesti taisen heistä jolla varoja oli kuudella kymmenellä markalla korvaamaan Salentin Ylipaholuoman kulut Ho438
vioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Juho Seppälammi anonut muutosta tän ne toimittamallaan perustötmalla, Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Leppälammi ole esittänyt syytä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden tuomiota kuin että, koska Juho Leppälammi 27 päivänä Joulukuuta 1872 laaditun, Ylipaholuoman talonosuuteen kiinnitetyn vuokravälikirjan ja 3 päivänä Marraskuuta 1903 tehdyn kauppakirjan nojalla on oikeutettu hallitsemaan puotta Leppälämmin torppaan mainitun vuokravälikirjan mukaan kuuluvista tiluksista ja näytöstä puuttuu siitä että Ylipaholuoman ja Uusipakoluoman talonosien välillä vuon na 1903 toimitetussa välijaossa sanotun torpan tilukset olisivat tulleet jaetuiksi tasan kummankin talon osan välillä, vaan sellainen jako on selvitetty tapahtuneen Varamaanmittari Kristian Nordensvain vuonna 1907 toimittamassa torpan maiden halkaisujaossa, Juho Leppälammi velvoitetaan luovuttamaan Talentin Ylipaholuoman hallintaan ainoastaan ne Leppälammin torpan tilukset, jotka mainitussa Varamaanmittari Nordensvanin toimittamassa halkaisujaossa tulivat kuulumaan Valentin Ylipaholuoman estamaan Leppälämmin torpan puoliskoon sitä vastaan, että Juho Leppälammi saa hallintaansa muut torpan titukset, jos nämät tilukset eivät vielä ole Juho Leppälämmin hallinnassa, ja Juho Leppälammi vapautetaan suorittamasta Talentin Ylipaholuomalle Hovioikeuden tälle tuomitsemaa oikeuden käyntikulujen korvausta kuuttakymmentä markkaa. Tätä kaikki asiano maiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti teles Saarikoski. Waller Anders teles Saarikoski. Waller Anders H Annberg. E Nyman. H Annberg. E Nyman. K. Auer. Näinö Säk. 139
Huhtikuun 21 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa määriidassa, jossa Orimattilan pitäjän Niinikosken kylässä asuva Talollinen Konstantin Juhon poika Koivisto on hakijana ja Talollinen Kaarle Ilmari Kaarle - Kustaanpoika Koivisto samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21. päivänä Huhtikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Kemesienmaanmitta ri Selix Edelmann, joka oli saanut toimitettavakseen halkomisjaan Konstäntin Koivisten ja Kaarle Ilmare Koivisten isän Talollisen Kaarle Kustaa Koivisten omistamalla 2/3:llaNikulan taloa Niinikosken kylässä, oli valmistanut jakoehdotuksen, oli Kaarle Kustaa Koivisto ilmoittanut tyytymättennyyttä toimitukseen ja, Läsnä: S.S. A. L. J. P. A: R. J. B. F. M. No 702. lag 290 R. D. 1911.
asian tämän johdosta tultua lykätyksi Orimattilan pitäjän Maanjakooikeuden käsiteltäväksi, Maanjakooikeudessa lausunut, että hän 23 päivänä Huhtikuuta 1896 tehdyllä kauppakirjalla oli omistamastaan 2/3:sta Nikulan taloa myynyt osan Kiutantin Koivistolle sekä pidättänyt itsellään Hyödyn eli Hyörin maiksi kutsi tun ja Tuomalan talon länsipuolella olevan lohon; mutta kun Komisionimaanmittari Edelmann u ollut puheeksi tulleessa toimituksessa lohkomisella erottanut Kaarle Kustaa Keivistolle noita maita, vaan toimittanut tilalla halkomisen, jossa Konstantin Koivistolle oli jaettu myöskin osa Hiidyn lohosta, oli Kaarle Kustaa Koivisto vaatinut että toimitus siltä kohden oikaistaisiin, johon vaatimukseen Kaarle Ilmari Koivisto, kauppakirjalla Marraskuun 30 päivältä 1901 ostettuaan vanhemmiltansa Kuule Kustaa Koivistolla ja tämän vamolta Amaalia Tobiantyttäreltä hulän osuutensa Nikulan taloa, oli yhtynyt. minkä jälkeen Maanjako-oikeus kuulustettuaan Konstantin Koivisto ja toimitusmaanmittaria jutussa oli päätöksessä 22 päivältä Elokuuta 1903 katsonut selville käyneen, että Kaarle Kustaa Koivisto kauppakirjalla 23 päivältä Huhtikuuta 1896, myydessään Konstantin Koivistolle osan Nikulan talosta, oli pidättänyt itsellänsä talosta muun muassa koko Hyödyn lohon eli Tuomalan talon länsipuolella olevan lohon ja että Konstantin Koivistolle niinmuodoin oli tuleva ainoastaan määrä-ala Nikulan talosta; minkä vuoksi ja kun Komisionimaanmittari Edelmann, toimittaessaan puheenalaista osittamista, siis oli neudottanut väärää jakoperustettu, Maanjako-oikeus oli kumonnut kerrotun ehdotusjaon ja määrännyt että tilan osittelem oli tehtävä lohkamisena Maanjako-oikeuden kauppakirjasta näin tavoin antaman selityksen nojalla, jota vastoin Keisarillinen Senaatti, jonka tulkittavaksi Konstantin Koivisto oli saattanut Maanjako oikeuden päätöksen 441
19 päivänä Syyskuuta 1906 annetulla päätöksellä, koska riita oli syntynyt siitä, oliko Konstantin Koivistolle useinmainitun kauppakirjan nojalla 2/3:sta Nikulan talosta tuleva ainoastaan määräätä vaiko manttaalin perusteella määrättävä osuus eikä sellaisen riidan ratkaiseminen ollut Maanjako oikeuden asiana, oli poistanut Maanjako-oikeuden päätöksen ja neuvonut asianosaisia Kihlakunnanoikeudessa riitelomaan asiasta; ja oli asianosaisten, sittenkun tuo riita oli lopullisesti ratkaistu asianomaiselle Kuvernöörille ilmoittaminen asia sen aiheuttamaa toimenpidettä varten Tämän johdosta on Kaarle Ilma ri Koivisto Konstantin Koivistolle toimituttamansa haasteen nojalla, Orimattilan ja Artjärven pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa jatkenut edelläkerrottua Maanjako-oikeudessa nostamaansa kannetta, vaatien että Komisionimaanmittarin Edelmannin jakoehdotus kumottaisiin ja jako määrättäisiin toimitettavaksi Maanjako-oikeuden osatuksen mukaan. Kanteeseen vastaten on Konstantin Koivisto kieltänyt että Kaarle Kustaa Koivisto 23 päivänä Huhtikuuta 1896 tehdyssä kaupassa olisi pidättänyt itsellään Hyödyn lahon eli siis määrä-alan maata 2/3:sta Nikulan taloo ja väittänyt että Kaarle Kustaa Koivisto oli, kulen kauppakirja ja kaupan johdosta erikseen laadittu kauppakontrahti osottivat, Konstantin Koivistolle myynyt nimenomaan ne talonosat, joita vanhuudestaan ole kutsuttu Yläkeivistoksi ja Alakoivistokse ja jotka olivat yhteensä 1/16 manttaalia, pidättäen itsellään 1/18:n manttaalin suuruisen osan eli sen, joka ennen oli muodostanut Hyödyn tilan. Ja koska vastamainittuun tilanosaan ei niittiin kaan ollut kuulunut keko se tiluslohkojota nyttemmin sanottiin Hyödyn loheksi, vaan osa tästä aina ole kuulunut juuri Ylä ja Alakeivisten tilan osuuksiin, niin ja kun Komisionimaan442
mittari Edelmann toimittamassaan halkomisjaossa oli Hyödyn lohkoon nähden noudattanut niin hyvin Hyödyn sekä Ylä- ja Alakoiviston tilanosuukseen on tisiä nautintoja kuin myös kauppakirjaa 23 päivältä Huhtikuuta 1896, eikä kinteimistön kauppaan nähden saatukaan ottaa huomioon muita ehtoja ja määräyksiä kuin ne, joista oli kirjallisesti suostuttu, on Konstantin Koivisto anonut kannetta hyljättäväksi. Sittenkun Kaarle Ilmari Kuivisto oli todistajaksi juttuun nimittänyt, paitsi muita, Maanviljelijän Juho Alastalon on Konstantin Koivisto estääksensä Alastaloa todistamasta ilmoittanut että Juho tastalo oli Kaarle Kustaa Kuivisten rakku, ja kun Kaarle Kustaa Koivistolla, joka asui yhdyspesässä poikansa Kaarle Almari Koiviston kanssa, lästä syystä kuin myös sen johdosta että hän oli kaupan vastuussa saattoi olla hyötyä tai vahinkoa jutun päättymisestä, on Konstantin Koivisto katsonut Juho Alatalon esteelliseksi jutussa todistamaan minkä estemuistutuksen johdosta Kihlakunnanoikeus on väitepäätöksessä 18 räivältä Huhtikuuta 1907 katsonut että Juho Alastalolla saattanut kysymykessäolevan jutun päättymisestä olla hyötyä tai vahinkoa odotettavana sekä senvuoksi pitänyt Juho Alastaloa eshettömänä todistamaan jutussa Kuulusteltuansa Juho Alastaloa sekä muita lodistajia jutassa, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin myös ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 1 päivänä Marraskuuta 1907 julistetussa päätöksessä mainitsemillaan perusteilla, katseen ettei Komisioni maanmittarin Edelmannin jakoehdotuksen hyväksyminen tai hylkääminen kuulunut Kihlakunnanoikeuden toimivallaan, hyljännyt Kaarle Ilmari Keiviston jutussa ajaman kanteen oikeettamana, mutta kuitannut kulunget jutussa asianosaisten kesken Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Ilmari ja Konstantin Koivisto kumpikin, olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 28 päivänä Heinäkuuta 1911 443
annetussa tuomiossa katsonut, ettei Juho Alastalo Konstantin Koivisten mainitseman syyn takia ollut estullinen jutussa todistamaan sekä siis hyväksynyt Kihlakunnan oikeuden ylläsanotun väitepäätöksen Mitä sitten tuli pääasiaan on Haioikeus lausunut selvitetyksi, että Kaarle Kustaa Koivisto edelläkerrotussa 23 päivänä Huhlikuuta 1896 Konolanlin Koiviston kanssa tekemässään tilankaupassa oli Konstantin Koivislen tieten ja hänen suostumuksel laan pidättänyt itsellänsä ei ai noastaan entisen Hyödyn talon vaan myös kaikki muutkin Tuomalan talon rajan länsivuolella sijaitseväl 2/3:een Nikulan taloon kuuluvat ja yhdessä Hyödyn talon kanssa Hyöden lohon muodostavat tilukset, vaikka tämän mukaan jälelle jäänyt kauraksi mennyt osa 2/3 Nikulan talosta oli kaupan johdosta tehtyihin asiakirjoihin tullut enhdyttävästi manttaatiluvalla määritellyksi; minkä vuoksi Hovioikeus, muultaan Kihlakunnanoikeuden päätöstä, on julislanut ellei Kemisionimaanmittaus Edelmannin kysymykseen tulleessa toimituksessa Konstantin Koivistolle määräämä osa Hyödyn lohosta ollut ollut äskenmainitun tilankaupan esineenä, jota vastoin Kihlakunnanoikeuden päätös muuten jäi voimaan. Hovioikeuden luimioin on Konslän tin Koivisto anonut muutosta perustetnalla, johon Kaarle Ilmari Koivisto en vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jälun ja katsooella Kontantin Koivisto de esiintuenut syytä muuttaa Koroikeuden tuomiola, joka siis jää pysyväksi ja velvoitetaan Konstantin Koivisto suorittamaan Kaarle Ilmari Koivistolle hänellä julen vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa tätä kaikki asianomaiset naulattakool Keisarillinen Suomen Senaatti. Kanten Saarinen Alfred Luksiala Kanten Saarinen Alfred Luksiala Johannes Pesonen. A. J. Olluskvaan O. F. hölle 444
Huhtikuun 21 päivänä 1914 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulluna velkomisjutussa, jossa Talollinen Maurits Hakalainen Merikar vian pitäjän Lauttijärven kylästä, on hakijana ja Tampurun kauhungissa asuva Talollisenleski Hilma Turvia Kirsimäki vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21 päivä vä Huhtikuuta 1914 Keisarillinen Senaatti on itullun vittelyslänyt jutun asiakirjat ja mistä mekyli nyt on kysymyksessä, saanut tutää seuraavaa Hilma Severia Hirsimäki on, hvartetettuaan Maurits Aikalaisen, Merikarvian ja Siikaisten pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden istunnossa 3 päivänä Joulukuuta 1909 vaatinut että Aikalainen, joka oli 12. päivänä Syyskuuta 1904. ja 1. päivänä Tammikuuta 1905 kirjoitetuissa kahdessa eri velkakirjassa sitoutunut Hilma Teresia HassiLämä: S.S. 15. Sr. R. G. A. B. F. M. No 203. Tag. 318 R. I 1911.
mäen sittemmin kuolleelle miehellä Talolliselle Heikki Hirsimäelle suorittamaan edellisessä kymmenen vaiden kuluttua 4000 markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen ja jälkimäisessä velkakirjassa vaadittaessa 500 markkaa kuuden prosentin korolla, velvoitettaisiin sanottujen esikakirjojen nojalla, jotka 18. päivänä Elokuuta 1909 Heikki Hirsimäen ja kun toimitetussa perinnönjaossa on livat siirretyt Hilma Teusiä Hilsimäelle, tälle maksamaan 4000 markasta kasvanut ja maksettavaksi sen gennut viiden prosentin korko det kakirjan antopäivästä 12 päivastä Syyskuuta 1904 ja 50 markkaa kuuden prosentin korkoineen mainitusta 1 päivästä Tammikuuta 1903. Ranteen johdosta on Mausit Kikalainen myöntänyt mainitut velkakirjat oikeiksi, mutta väittänyettä Heikki Hirsimäki oli eläes sään antanut niiden sisällykulalle kalaiselle anteeksi, minkä vuoksi sen rits Rikalainen on vastustaneet kan melta. Sittenkun Heikki Hirsimäen pesän muita osakkaila hänen alaikäisten tyttäriensä Maria Tervia ja Kaarina Helena Hirsimäin holhooja oli jutussa kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus 22 päivänä Huhtikuuta 1910 julistetulla päätöksella mainitsemillaan perusteilla velvoitta nut Maurits Rikalaisen asiamme laista kuittia vastaan Hilma Tesessa Hirsimäille maksamaan viiten prosentin vuotuisen koron neljästätuhannesta markasta 12 päivästä Syyskuuta 1904 samaan räivään vuonna 1909 ja alkuperäistä kuitattua velkakirjaa vastaan viisisataa markkaa kuuden prosentin korkoineen 1 päivästä Tammikuuta 1905 täyden makseen tapahtuminen asti Hovioikeus jonka tutkittavaksi Maurits Aikalainen oli vetoamalla maattanut julun, on 22 päivänä Tynkuuta 1911 antanut asiasta tuomion, ja koskei Maurits Aikalainen olhet voinut laillisesti näyttää, että 446
Heikki Hirsimäki eläessään olisi hänelle antanut anteeksi kysymyksessä olevien velkakirjojen sisällykset. sen vuoksi on Hovioikeus jätti nyt asian sen loppuraätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus eli päätöksessään johtunut sekä velvoittanut Maurits Rikalaisen arkjälläkymmenellä viidellä markalla sevaamaan Hilma Arosia Herr mäelle asiasta Hovioikeudessa oli het kulungit. Hovioikeuden tuomioen on Maarik Rikalainen hakenut muutosla muolehmalla, johon Hilma Seresia Hirvimäki on valannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Aaurits Rikalainen ole esiintuonut syytiä muuttaa Hovioikeuden huomiata joka siis jää pysyväksi; evelvoitetaan Maurits Rikalainen murittamaan Hilma Sirevia fem mäelle hänellä jutun vuoksi tästä lä olleiden kulujen korvauksesta si kuusikymmentä markkaa B. F. böter Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Sentin Karinen Alfred Luksiala Sentin Karinen Alfred Liuksiälä Johannes Pesonen. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. R. Helanen A. J. Ollisavan 447