Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kä että ylempänä sanotut myötäjäiset niinikään palautettaisiin pesän asianmukaisesti jaettaviksi; jota paitsi Emit Julius Numme on anonut härvars la oikeudenkäyntikulungeistaan Kanteesta kuulustettuina ovat Tven Fredolf Markula, Äga Malilda Puorala Olga Emerentia Fagerlund ja Suomas Augusta Bergroth sitä vastustuneet mutta Juho Kuveda ja Rubel. Bergroth ovat ole kuittaneet puhevaltua jutun su; minkä jälkeen Kihlakunnanoi keus on 21. päivänä Marraskuuta 1905 utistumessaan päätöksessä antanut asiasta luununtonsa, ja mitä ensin tuli Emil Julius Jumpaan vaatimukseen, että Sven Fridolf Markulalle ja ettu kuudennes pesän kiinteimistön myös utehinnasta kuusituhatta kuussi sataa kahdeksankymmentukolme markkaa kolmekymmentäkolme ja kaksi kolmannesta penniä palautettaisiin pesään, niin ja huolimatta se ta, että Sven Fridolf Markula oli todistuksessa 25. päivältä Marraskuuta 1882. luopunut kaikesta perintöosuudestaan, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt tämän vaatimuksen syystä, että sanettu summa oli Markulalle jaettu lain voiman saaneeksi tunnustetun testamentin nojalla eikä siis perintönä. Ali tä taas koski Emil Julius Jumpeen raalimasta, että hänelle jaossa velaksi laketut kahdeksantuhatta kaksisataa seit semänkymmentä markkaa olematto mana velkana poistettaisiin, on Kihlakunnanoikeus mainitsemillaan pevistoilla hyljännyt tämänkin vaa timuksen. Sitä vastoin on Kihlakun nanoikeus katsonut puheenalaisen perinnönjaon virheelliseksi siinä että oi naden anille Sven Fagerlundin kuolinpesän osukkaille annetuiksi myönnetyt myöläjäiset, joita ei ollu vaiMykään lahjoiksi, oli jäletty lukemalla resän omaisuudeksi ja niinmuodoin myös juhamalla, vaikka sanottujen myöläjäisten, A. Kn 16. luvun 1. SS:n mu kaan, olisi pitänyt. Sven Fagerlund in kuoltua minni jakoon, ja on Kihlakunnanoikeus senvuoksi velvoittanut asianomaiset lain määräämällä u144
kalla kolmen kuukauden kuluessa Kihlakunnanoikeuden päätöksen saatua lainvoiman toimittamaan uuden ja on, jossa sanottu virheelliseys oli korattava, mutta tuli Emil Julius tum neen asian luetuun nähden itsensä kärä oikeudenkäyntikustannuksensa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Emil Julius Lammi oli vetoamalla saattanut julun on tuomiolla 30. päi vänä Kesäkuuta 1909 jättänyt asian muulen Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan paitsi että, koska Emil Julius Numme oli kieltänyt pesälle oleviin hänellä saatuvan kahdeksan tuhatta kaksisataa seitsemänkymmentä markkaa, tämä saatava oli katsuttava riitaiseksi ja siis epävar maksi sekä Kihlakunnanoikeuden määräämässä uudessa poinnon nossa noudattuen määräyksiä yllä mainitun testamentin kolmannesa kohdansa, joka koski pesän irtaimiston jukoa, Emil Julius Jumpaan, Olga Madda Tuordan, Olga Emerentia Fager lundin ja Tuoma Augusta Bergrothin kesken tasan jaettava kuin myös toimitettu perinnönjako niittä kohdin joita tämä muutos mahdollisesti kosketti, sen mukaan oikaistava; ja oli se kolmen kuukauden aika, jonka kuluessa uusi jako oli toimitet lava, luettava Henriksuden tuomion antopäivästä Hovioikeuden tuomioon on Emil Julius Tumme anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, jonka kuksoiskappaleen Puutuomari Olavi Rasinen on Sven Fridolf Markulan, Juho Kuorelan, kuolleen vai nonsa oikeudenomistajain edustaja na, Olga Emerentia Fagerlundin sekä Robert ja Tuoma Augusta. Bergrothin puolesta perinyt valtakirjan nojalla oka sisäksi valtuutuksen ainoastaan muutokoukakemuksen kaksviskup paleen ulosottamiseen; minkä jäl keen Varatuomari Rusinen on län si antanut sanottujen henkilojen allekirjoituksella omistetun kirjoi tuksen, joka sisältää vastineen Emil Julius Tuopion muutoksenka- 113
kemuksiin. "Keisarillinen Senuutti on tutkinut tämän jutun; ja sen ohessa että Keisarillinen Simulle, kun Varatuomari Raninen ei ole näyt tänyt olevansa valtuutettu tuolli kuottamaan Sven Andolf Markulan ja hänen asiakumppaniensa puhe nettua, a ota huomioen mitä ksi dan puolestaan on edellämainitussa kirjoituksessa anetty, katsoo Keisarillinen. Januolli, ettei Emil Julius Numme elesiintuenut syntä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; eller Oikeuksien muunumme uusi jako toimille tava ennen 1 päivää Heinäkuuta 1912, ja ulvitetaan Emil julius tumme suorittamaan len Fredolf Hackulalle ja hänen asiakangpanoilleen maksut kaksikymmenteikahdekseen markkaa heidän kappalustaan tulee Keisarillisen huutin tuomista Seitä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen kuvattiSentin Saarinen Petter Andersin Sentin Saarinen Wolter Andersin Alfred Liuksiala. K. R. Helanen Alfred Luksiala. K. R. Helanen Alfred Lindström Helmikuun 22 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa vikomusjutussa, jossa Lappeen pitäjän Kourulanmäen kylästä kotoisin oleva Kanttori Isak Ketonen on hakijana ja Lappeenrannan kaupungissa asuva Rakentelija Johan Nissinen tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22 päivänä Helmikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellen ja esittelyttänyt juttusen kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää: että Johan Nissinen haasteen nojalla oli Lappeen pitäjän käräjåkunnun Kihlakunnanoikeudessa 26. päivänä Elokuuta 1905. vaatinut, että Isak Ketonen, joka useita vuosia oli Mut Johan Nissisen kanssa erilaisissa välityksissä, muun muassa Nissi ren kanssa suorittanut yhteisiä urakkatöitä, velvoitettaisiin Johan Nissisen esittämän konttokurantin mukaan Nissiselle maksamaan sen valdo 13743 markkaa 32 penniä korkoiLäsnä: D. W. A. J. P. B. t. R. H. T. Pros. No 272. Pag. 172. R. D. 1910.
neen viisi sadalta vuodessa oikeuden käynnin alusta. että Isak Ketosen vastustettua kannetta sillä perusteella että hän oli Nissiseltä saapa noin 30,000 markkaa, Kihlakunnanoikeuden määräyksestä tili asianosaisten välityksistä oli toimitettu 31. päivänä Lokakuuta 1905, jossa tilissä Johan Nissisen riidaten saaminen oli merkitty 2,108 markaksi 93. penniksi ja riitainen 10666 markaksi sekä Isak Ketosen riitainen saatava Nissisellä 28,210 markaksi 30 penniksi; että Kihlakunnanoikeus oli 1. päivänä Joulukuuta 1905. julistetulla päätöksella rätkaissut asian mikäli se koski Nissisen äskenmainittua riidatonta saamista, mutta siirtänyt asian muissa kohdin käräjäkunnan seuraavissa tahi aikaisissa talvikäräjissä edelleen käsiteltäväksi. että Johan Nissinen sitten oli Kihla kunnanoikeudessa 1906. vuoden talvikäräjissä vaatinut Isak Ketosen velvoittamista maksamaan Nissiselle jäännöksen hänen ensiksimainitus ta saamisestaan 11,634. markkaa 39 penniä korkoineen sekä kertonut olevansa jääpä alempana luetellut saamiserät seuraavista syistä, nimittäin: 1810 markkaa sen vuoksi, että Nissinen oli 1903 vuoden kuluessa eri aikoina pienem missä erissä antanut sanotun rahamääan Isak Ketoselle velaksi; 150 markkaa, mitkä Isak Ketonen eräässä 28. päivänä Huhtikuuta 1904. asianosaisten välityksistä laatimassaan ja Johan Nissiselle antamassaan konttakurantissa itse oli myöntänyt olevansa maksava Nissiselle vanhaa velkaa; 150 markkaa sillä perusteella, että Johan Nissinen oli Isak Ketosen puolesta ja hänen hyväkseen lunastanut eräällä Kauppias J. V. Jalolta sen velkakirjan, josta Ketonen oli 15. päivänä Tammikuuta 1903. saanut mainitun rahamäärän Jalalta velaksi; 155. markkaa sen johdosta, että Isak Metonen, joka, Johan Nissisen ostettua Elokuussa vuonna 1901. Kauppias, Julius Tallbergitta, Helsingin kaupungissa, rautapalkkeja 367 markan 40 pennin hin147
nasta oli maksanut Tallbergille palkkien hinnan, sittemmin oli Lokakuussa samana vuonna omaan lukuunsa myynyt toiminimelle Ehr. Haikalalle, Lappeenrannan kaupungissa, kaksi mainituista, palkoista, vaikka Nissinen oli tilissään hyvittänyt Ketosta palkkien koko hinnasta. 2,601 markkaa siitä syystä, että Isak Ketonen, joka 11. päivänä Tammikuuta 1901. toimitetussa urakkahuutokaupassa oli ottanut tehtäkseen erinäisiä rakennustöitä Lappeenrannan vonalaisen seurakunnan kirkossa ja seuraavan Huhtikuun 12. päivänä tehdyllä sopimuskirja,lla oli siirtänyt sanotun urakan Johan Nissiselle, oli sanotusta urakkatyoslä kontanut 17,540 markkaa 92 penniä, kuten hänen 9. päivänä Syyskuuta 1903. Johan Nissiselle antamansa tili osoitti mutta vastoin mainittua sopemusta kieltäytynyt Nissistä siitä hyvittämästä enemmällä kuin 16,939 markalla 92 pennillä; ja 5,200 markkaa sillä perusteella, että Isak Ketonen, joka niinikään oli Johan Nissiselle siirtänyt erään veräläiselle sataväelle Wiipurin kaupungissa urakalla tehtäväkseen ottamansa saunarakennuksen, oli tästä urakkatijosta kantanut 21,440 markkaa, mutta kuitenkin Nissistä siitä hyvittä nyt ainoastaan 16,240 markalla. että Isak Ketonen, kanteesta kuultuna, on kieltänyt olevansa Johan Nissiselle maksava ilmoitetuista raha eristä 1810. markkaa ja 150 markan suuruista vanhaa velkaa" ja väittänyt että Kauppias talolle maksetut 150. markkaa sisältyivät Johan Nissisen 31. päivänä Lokakuuta 1905. toimitetussä tilissä riidattomaksi myönnettyyn saamiseen ja että Nissinen itse oli toiminimeltä Chr. Haikalalla saanut maksun 155. markkaa edellämäini. tuista kahdesta rautapalkista ja niin ikään itse kantanut asianomaisilta sotilasviranomaisilta kaipaamansa jaunarakenmistyöstä tulevat 5,200 markkaa, sekä vihdoin, mitä tuli kirhonrakennustöistä vaadittuihin 2601 markkaan, selittänyt Nissisen tulleen siitä hyvitetyksi sillä tavoin, että hän 148
oli Lappeenrannan kaupungissa asuvan Kauppiaan N. Taskinin välityksellä saanut 525 markkaa ja Ketonen Nissisen puolesta maksanut tämän Kauppias Julius Tallbergilta tilaamien rautapylväiden hinnan 2076 markkaa; joten ollen ja kun Isak Ketonen sitä paitse oli Johan Nissiseltä saapa äskensano, tun asianosaisten välisen tilin mukaan yhteensä 28,210 markkaa eli, kuten Retonen jälkeenpäin oli huomannut, oikeastaan 27,846 markkaa 18. penniä sekä sen lisäksi 6000. markkaa Ketoselle tulevana osuutena edellämäini tusta saunanurakkatijosta saaduista rahoista ja 3,562 markkaa 83 penniä, jonka rahamäärän Isak Ketonen oli 20. päivänä Kesäkuuta 1902. Johan Nisjisen puolesta suorittanut toiminimalle Chr. Haikalalle, eli siis kaikkiaan 37,409 markkaa 1 pennin, Ketonen on vastustanut kannetta; ja että Kihlakunnanoikeus, jossa asian osaiset kumpikin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, on 31. päivänä Lokakuuta 1907. julista massaan päätöksessä katsonut selvitetyki, että Isak Ketonen oli Johan Nissisen vuonna 1903 annetuiksi ilmoittamista, mutta Ketosen 31. päivänä Lokakuuta 1905. toimitetussa tilissä kiistään panemista rahaeristä saanut yhteensä airakin 968 markkaa ja että Johan Nissisen sitä paitse oli Isak Ketoselta saapa samassa tilissä mainitut vanhaksi velaksi merkityt 150 markkaa, Kauppias talolle maksetut 150 markkaa, Isak Ketosen Johan Nissisen puolesta kantamat 2661. markkaa edellämainituista kirkonrakennusurakkatoista ja 5,200 markkaa saunanrakennusurakkatyöstä, joten Nissinen oli Ketoselta saapa kaikkiaan 9,069 markkaa, kuin myöskin että Johan Nissinen, joka oli yllämainitun 12. päivänä Huhtikuuta 1901. tehdyn sopimuksen mukaan ottanut suorittaaksensa äsken sanotut kirkonrakennusurakkätyöt kaikkine niistä johtuvine etuineen ja velvollisuuksineen sekä sitoutunut maksamaan Isak Ketoselle koron kaikista hänen urakun johdosta Nis49
sisen hyväksi suorittamistaan rahaeristä, siis oli velvollinen Ketoselle korvaamaan samoista urakkatoista oikeutuneet ja Isak Ketosen 13. päivänä Toukokuuta 1902. Johan Nissisen hyväksi suoritta mat kunnallismaksut 84 markkaa ja Betoselle maksamaan korkoina hänen urakalle ottamansa työn suorittamisen vakuudeksi veräläisille viranomaisille toimittamastaan takaussummasta 742 markkaa 50. penniä, joiden maksujen määrää Johan Nissinen ei ollut kiistänyt, ja että Isak Ketonen sitä pait se oli saapa Johan Nissiseltä 2076 markkaa, jonka rahamäärän Ketonen oli suorittanut Kauppias Tallbergilta Nissisen hyväksi tilatuista rauta pylväistä sekä asianosaisten välisen erityisen sopimuksen mukaan 3000. markkaa sen johdosta, että Isak Ketonen oli Johan Nissiselle siirtänyt erään venäläiselle sotaväelle Wiipu rin kaupungissa tehtäväkseen otta mansa vajanrakennusurakkatjon; mehin nähden ja kun Johan Nissisen yllämainitusta saamisesta siis oli Ketosen hyväksi vähennettävä vastaluetellut rahamäärät, yhteensä 5902 markkaa 50 penniä, Kihlakunnanoikeus, kyljäten Johan Nissisen, kanteen muissa kohdin ja samaten Isak Ketosen muut kuittausvaatimukset toteensaattamattomina, on velvoittanut Ketosen maksamaan Nissiselle kolmetuhatta sata kuusikymmentäkuusi markkaa viisi191 kymmentä penniä viiden prosentin vuotuisella korolla 26 päivästä Elokuuta 1905. täyden maksun tapahtumiseen asti, minkä ohessa Ketosen tuli kolmellasadalla markalla korvata Johan Nissisen nyt kysymyksessä olevassa ojassa asiaa kärsimät oikeudenkäyn tikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johan Nissinen ja Isak Ketonen kumpikin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 28. päivänä Huhtikuuta 1910. antamallaan tuomiolla ratkaissut asian; ja koska Isak Metosen 28. päijana Huhtikuuta 1904. Johan Nissiselle antamasta, Kihlakunnanoikeuden pöytäkirjaan jäljennetystä konttakuran150
tista näkyi, että Ketonen oli vuosina 1903 ja 1904. saanut Nissiseltä rahassa aina kin 5,038 markkaa eli siis 1,268 mankkaa enemmän kuin Ketosen 31. päivänä Lokakuuta 1905. asianosaisten kesken toimitetussa tilissä Nissiseltä mainittu na vuosina saamikseen myöntämät, yhteensä 3.770 markkaa tekevät raha" erät, ja Johan Nissisen saaminen Isak Ketoselta, Kihlakunnanoikeuden Nissisen hyväksi lukemat muut erät siihen luettuina, näin ollen teki kaikkiaan 9,360 markkaa, sentähden ja kun Johan Nissinen oli asiassa myöntänyt jääneensä Isak Ketoselle maksamaan 300 markkaa korvaukseksi eräästä Ketosen hänelle vuonna 1903. siirtämästä metsäkontrahdista, voimatta vastoin Isak Ketosen kieltoa toteensaattaa suorittaneensa Ketoselle tätä rahamää rää, joten Ketosen saaminen Nissi seltä, kun sanottu erä laskettiin Kihla kunnanoikeuden Ketosen hyväksi lukemaan määrään, teki yhteensä 6,202 markkaa 50 penniä, Hovioikeus on jättänyt asian sen loppupäätöksen hans Palmros araan, johon Kihlakunnanoikeus oli nitusta johtunut. Hovioikeuden tuomioon on Isak Ketonen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän pitun ja katsoo ettei Isak Ketonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Wirkonmari. Manius Peltonen R. Anneberg. K. R. Helanen. 31.
Helmikuun 22 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusasiassa. jossa Pastorinapulainen Artur Piira, Helsingin kaupungista, on hakijana ja Kauppias J. L. Grönroos, Wiipurin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22 päivänä Helmikuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itrellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Pastorinapulaiselle Piiralle toimituttamansa haasteen nojalla on Kauppias Grönroos Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, ttä asianosaiset, ryhdyttyään hieromaan kauppaa Piiran omistamasta talosta No 25. Aleksanterinkadun varrella Wiipurin kaupungissa, olivat 4 päivänä Elokuuta 1906 tehneet sellaisen sopimuksen, että Piira kahden viikon kuluessa Läsnä: J. P. B. t. J. T. - A. R. F. Pros 132 No 273. Pag. 146. R. D. 1910.
senjälkeen Grönroosille myisi ja tämä Piiralta ostaisi sanotun talon 25,000 markan hinnasta, sekä että sen asianosaisista, joka mainitun ajan kuluttua ei tahtonut täyttää kerrottua sopimusta, tuli toiselle vähingonkorvaukseksi maksaa yhden prosentin kauppasummasta eli 2,500 markkaa; ja koska Pastorinapulainen Piira oli kiilläytynyt Kauppias Grönroosille suostutusta hinnasta myymästä mainittua taloa, on Grönroos vaatinut Pastorinapulaista Piiraavelvoitettavaksi Grönroosille kerrotun sopimuksen johdosta maksamaan 2500 markkaa korkoineen sekä palkilsemaan Grönroosin oikeudenkäynlikustannukset asiassa. Pastorinapulainen Piira on vastustanut kannetta; minkä jälkeen Raastuvanoikeus on 21 päivänä Toukokuuta 1907 julistetussa päätöksessä lausunut selvitetyksi että sittenkuin Pastarinapulainen Piira oli AkselAlanderin asianajotoimistolle jättänyt puheena olevan talon myytäväksi kahdensadanviidenkymmenentuhannen markan hinnasta sekä Kauppias Grön roos, kun tiedonanto talon myymi estä oli ollut sanomalehdissä, oli ilmoittanut haluavansa ostaa tuon kiinteimistön, oli 4 päivänä Elokuuta 1906 sanotun asianajotoimiston haarakonttorissa Wiipurissa asiallisten kesken tehty semmoinen välipuhe, ttä Pastorinapulainen Piira, joll´ii hän kahden viikon jälkeen sanotusta päivästä tahtoisi myydä vielä-mainittua taloa Kauppias Grönroosille kahdestasadastaviidestäkymmenestä. tuhannesta markasta, suorittaisi yhden prosentin kauppasummasta eli kaksituhattaviisisataa markkaa hyvitykseksi Grönroosille, joka taas, ellei hän saman ajan kuluttua tahtoisi ostaa taloa mainitusta hinnasta, maksaisi Piiralle yhtä suuren määrän. Tähän nähden ja kun Pastarinapulainen Piira, kuten hän itse oli tunnustanut, mistintöajan kuluttua oli kieltäytynyt kahdestasadasta viidestäkymmenestätuhannesta markasta 153
myymästä taloa, vaikkapa Kauppias Grönroos oli tarjoutunut ostamaan sen puheenalaisesta määrästä, on Raastuvanoikeus velvoittanut Pastorin apulaisen Piiran kuittia vastaan Kaupras Grönroosille suorittamaan sanotun antingonkorvauksen kaksituhattaviisisataa markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen 5 päivästä Helmikuuta 1907, jolloin asia oli ollut ensi kerran Raastuvanoikeudessa käsiteltävänä, kunnes täysi maksu tapahtui sekä sen ohessa kahdellasadallayhdeksälläkymmenellä markalla palkitsemaan Grönroosin oikeudenkäyntikustannukset asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pastorinapulainen Siira oli vetoamalla saattanut jutun, on 29 päivänä Huhtikuuta 1910 antamassaan tuomiossa jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan ja sen ohessa velvoittanut Pastorinapulaisen Piiran suorittamaan Kauppias Grönroosille viisikymmentä markkaa korvaukseksi hänellä asian vuoksi Hovioikeudessa olleista kustannuksista. Hovioikeuden tuomioon on Pastorinapulainen Piira anonut muutosta. tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppias Grönroos on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Pastorinapulaista Piiraa laillisesti sitovaa välipuhetta kysymyksessäolevan rahamäärän maksamisesta ole näytetty tehdyksi; minkä vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoton Hovioikeuden tuomion ja Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljätä Kauppias Grönroosin asiassa ajaman kanteen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Janius Suonen B. Amberg. Janius Suonen B. Amberg. Johannes Pesonen. A. F. K. LillS. Wäraen. Frans Palmros
Helmikuun 22. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostrahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, tilan kaupan purkunnista koskevassa julus sa, jossa ovat Rustitilallinen Frans Ananias Anamianpoika Tustell, Träkmäen pitäjän Roukon kylästä hakijänä sekä Pihlaunkassi Adolf Tuhman, saman pitäjän Walkio kosken kylästä, entisen Rustitilallisen Ananias Poistellen ja hänen vaimonsa Wilhelmiina Pastellin avioliitos ta syntymäiden alaikäisten lasten Hilja Maria ja Yrjö Edvard Purlellen holhoojana sekä sanotun pitäjän Ylenjoen kylässä asuva Talollisenpoika Frans Johannes Näskali, vaimonsa lina Wilhelmina tuunionalytär Suolellin alusmielänä, vastaajina: Amettu Oikeus osastossa 22 päivänä Helmikuun ta 1912. Keisarillinen Amuatti on itsellen sii sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat neistä, mikäli nyt on kysymyksesja saanut tietiä seuraavaa Läsnä: A. B. - Wol - Å 1/2 — Ja 1 B. F. M. No 274. Pag. 343. R. 1909.
Frans Ananias Pastellille 2. päivänä Heinäkuuta 1906 toimituttamansa kirjat lisen kuusteen nojalla on Kumoäri kirman, edellämainittujen Hilja Maria ja Isoja Edvard Pastellin kuin myöskin silloin naimattoman alaikäisen.tena Wilhelmiina Fastellin holhoojana, Paickmäen ja Kalvolan pitäjien käräjäkun nan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että Frans Ananias. Postellin 25. päivä nä Tammikuuta 1903. kuollut veli Rutitilallinen Kaarle Kustaa Ananiian poika. Pastell oli 15. päivänä viimeksi sanottua kuuta tehdyllä välikirjalla luovuttanut Frans Ananias Pastellille ylläsanotussa Roukon kylässä omista mansa puolen Mäenpäin rustitilaa ynnä tilaan kuuluvan irtaimiston mutta koska kerrottu luovutus ei oi lut puleva, muun muussa siitä syys tu, ettei Frans Ananias Prustell kuupan-lekotilaisuudessa vielä ollut ollut täysiikäinen oika hänen holhoojansa Wilhelmiina Pastell silloin el lut kauppakirjaa allekirjoittanut, on Kiassööri Tehmän vaatinut, että kysymykseen tulleet luovutus julistettaisiin voimattomaksi. Asiasta kuulusteltuna on Fransit nimies Pastell viiittänyt että, koska niin hyvin Wilhelmiina Tustell kuin Seppä Kustaa, Adolf Forsman, joka 3 päivä nä Syyskuuta 1903 oli määrätty Frans Ananias Pastellin holhoojaksi, olivat ollut läsnä kysymyksessä olevaa kauppaa lehtäessä ja sen silloin hyväksy neet sekä kauppakirjan myös jälkeen piin allekirjoittaneet, jos kohta tämä oli tapahtunut vasta Kaarle. Kustaa Pastillen kuoltua, Frans Ananias Postetlin saanto puheenalaiseen. Mienpoiin vistitilan puolistoon, johon Frans Ananias lastell Tammikuun 31. päivänä 1900 oli saanut kiinnekirjan oli paterä huolematta siitä että Frans Ananias Fastell kauppaa tehtäessä vielä oli ollut alaikäinen; minkä vuoksi ja kunsitä paitsi kanne Frans tuanias Pastell in mielasta oli myökään nostettu, Frans luanius Fastell on anonut kannetta kyljuttuvaksi ja korvausta oikeuden käyntikulungastaan 100
Kuultuaan jutussa myös Wilhelmi na Pasteltia ja Kustaa Adolf Forsman in, on Kihlakunnanoikeus 8. päivänä Syyskuuta 1906 julistamallaan päätöksellä ratkaisut asian, ja koska kans Ananias Pastell kysymyksessä olevua kauppaa 15. päivänä Tammikuuta 1903. tehtäessä oli ollut alaikäinen ja siis oikeudelen yhtymään sellaiseen oikeustoimeen, eikä se seikka, ettei Frans. I nanias Fastellin holhoojat Wilhelmina Pastell ja Kustaa Adolf Forsman olivat alkanpoin Kaarle Kustaa Pastellin kuoltua kirjallisesti hyväksyneet tuon kaupan, voinut tehdä sitä lailliseksi sentähden ja kun siis mitään laillisesti pitevää kauppaa ei ollut syntynyt sekä Aina Wilhelmina, Hilja Maria ja Yrjö Edvard Pastell olivat oikeutetut perintöön Kaarle Kustaa Pustellin jälkeen, on Kihlakunnan oikeus julistunut puheenalaisen kaupan olevan voimaa ja vaikutusta vailla, mikäli on koski Aina Wilhelmiina, Hilja Maria ja Yrjö Edvard Pastellin oikeutta ylläsanotussa kauppakirjassa mainittuun omaisuuteen sekä määrännyt että Frans Anani as Pastellin oli luovutettava sanot ta omaisuus sellaiseen jakoon että tina Wilhelmiina, Helja Maria ja Yrjo Edvard Pastell suisivat heille perintöoikeutensa nojalla siitä tulivat osuudet Härioikeus, jonka tutkittavaksi Frans Ananias Postell oli vetoamalla saat tanut jutun on tuomiossa 22. päivältä lokakuuta 1909. katsonut ettei Fransetnanias Pastell, joka Kihlakunnanoi keuden päätöksessä mainituilla perusteilla ei voinut nojautua vilpittö massa mielassa tapahtuneeseen saan teen puheeksi tulleesen kiinteimistöön nähden, jolen hänen väilleensä, että Kassiori Pekamänen asiassa ajama kanne olisi myökään nostettu, ei sen saannut huomista, ollut esiintuonut syytä. Kihlakunnanoikeuden päätöksen muuttamiseen, jonka päätöksen vardan asia niis jäi; minkä ohessa Frans Ananias Pustell velvoitettiin kovaamaan. Kasjööri Pehrmanille ju157