Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Den 27 Juli 1915 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit fordrings näl emellan Handlanden Fretz Arthur Juselius, från Björneborgs stad jämte handelsfirmörna Arthur Bonden & Co från sladen London i Konungariket England, Landby Schiies, från staden Hamberg i Tyska riket, och G. Ödberg, från staden Bruxilles i Konungariket Pelgien, gemensamt sökande, samt Vicehäradshöfdingen Kyynös Tuomalainen och Handlanden Oskar Huttunen, såsom syss loman uti Gårdsegaren i Helsingfors stad Selim Koskinens till konkurs upplåtna bo, svarande: Gifven i Justitiede parlementet, den 27 Juli 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: 7de: R.S. A. L. J. P. - R. H. R. A J. F. 884 No 1389 å Pag 149 R. D. 1914.
Efter utverkad stämning å Vicehäradshöfdingen Suomalainen och Handlanden Huttunen har Handlanden Juselius vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att Aförsmannen Uno Köck, från samma stad, uti kontrakt af den 4 Januari 1912 förbundit sig att åt Juselius till försäljning under sagda år leverera omkring 750 standert trävaror under villkor, bland annat, att Kock skulle aflämna varorna fritt ombord å förtyg i Kotka stads hamnemot pris, som Juselius egde bestämmaatt Juselius i enlighet med detta kontrakt sålt, blånd annat, den 19 April 1912 åt firman Henri Deweert i staden Östende af Konungariket Pelgien 244 ståndert, den 12 September samma år åt firman Arthur Bonden & Co 130.rtändet och den 10 nästpåföljande Oktober åt firman Landby i Sockiias 207 standert; att bemälde köpare dock lämnat outtagna, ferman Henry Deweert 58 ståndert, förman Arthur Bonnin & Co hela det köpta beloppet 100 sländert och firman Landby behijes 43 standert, hvilka outtagna varupartier funnes upplagda å bolaget Kothan Ulosvienti Osakeyhtiös upplagsplats i Kotka hamn; att Gårdsegaren Koskinen, efter det Affårsmannen Kock någon af de första dagarna i September månad 1912 afvikit landet, uti ett till Handlanden Juselius aflåtit bref för den 16 i samma månad med delat all Koskinen omhändertagit alla Kocks trävaror, men att Koskinen dock komme att iakttaga det emellan Kock och Juselius ingångna leveransaftalet och ansvara för dess uppfyllande. samt att Handlanden Juselius sedan såväl Kocks som Koskinens bon blifvit till konkurs upplåtna, hos förvaltningen af Koskinens bo anhållit att för ofvannämnde köpares räkning utbekomma de af dem köpta, ännu enttagna trävarorna, men att konkursförvaltningen vägrat bifalla till Juselius anhållan. Då emellertid ifrågavarande trävaror af Handlanden Juselius på grund af åberopade kontrakt blifvit lagligen sålda och Gårdsegaren Koskinen, innan hans 585
bo kommit i konkurstillstånd, förbundet sig att ansvara för de köp Juselius enligt sitt med Affärsmannen Kock träffade aftal afslutat samt sagda trävaror vore nogrant specifieerade och förty med lätthet kunde särskiljas från Kroks öfriga trävaror, om sådana funnes å berörda upplagsplats har Handlanden Juselius, med erinran att han uti en den 15. Januari 1913 rörande sitt mellanhafvande med Kock uppgjord räkning, hvilken slutade med ett saldo af SS 42 mark 55 penni Juselius till godo, godtgjort Kock med approxematiot pris äfven för omordade, af köparene ännu icke omhänderfångna varor, yrkat Gårdsegaren Koskinens konkursbos skyldigkännande att emedelbart vid lämpligt äfventyr till Juselius utlämna ifrågakomna till inalles 231 ståndert uppgående trävaror. I afseende å genmäle hafva Vicehäradshöfdingen Suomalainen och Handlanden Huttunen framhållit, att Handlanden Juselius såsom varande blott förmedlare af förberörda köp icke vore berättigad att fordra ifrågavarande tråvarors utlämnande åt sig och att dessa varor dessutom ej heller kunde särskiljas från konkursboets öfriga, å samma upplagsplats befintliga trävaror, hvarhos Tuomalainen och Huttunen, efter det förmorna Arthur Bennin 8 lu och Landby & Schises samt G. Ödberg, å hvilken frman Henry Dewert öfverlätit sin rätt på grund af ofvanberörda köp, förenat sig i den af Juselius utförda talan vidare gemält hufvudsakligast, att Handlanden Jussa lius, som genom ofvan omförmälda kontrakt af den 4 Januari 1912 åtagit sig att mot arfvode försälja ifrågakomna parti trävaror samt att emot af Afsänmannen Kock gifna arvexter och ställd säkerhet åt honom på leveransen förskottsvis utgifva ända till 10 mark för ståndert, sålunda icke af Kock köpt sagda varor, hvadan Kock varit oförhindrad att, på sätt han äfven gjort, genom köpebref af den 11 Juni 1912 försälja alla sina trävaror, däribland jämväl de nu ifrågavarande, åt Gårdsegaren Koskinen; 586
att Koskinen, som jämte en annan person iklädt sig proprieborgen för all den förlust Juselius kunde tillskyndas genom bristande fullgörande från Kocks sida af det den 4 Januari 1912 afslutade kontraktil och för de gifva förskotten, emellertid för att minska sin ansvarighet dels tillåtit Kock att afsända dels själf afsändt en del af ännämnda tavaror till utriksort i enlighet med Juselius order samt att Koskinens bref till Juselius af den 16 September 1912 äfven åsyftade Koskinens ansvarighet på grund af borgensförbindelsen. Och då således hvarken Handlanden Juselius eller förbemälda utländska femor tillhöriga trävara kunnes i Gårdsegaren Koskinens bo, hafva Vicehäradshöfdingen Suomalainen och Handlanden Huttunen emotsett käromålets förkastan. de Sedan Handlanden Juselius af gifvit bemötande i saken samt vittnen däri afhöits, har Rådstufvurätten, där parterne ömsesides framställt anpråk på ersättning för sin rätte gångskostnad, genom utslag den 21. Augusti 1913 funnit Handlanden Juselius, som genom det emellan honom och Affärsmannen Kock den " Januari 1912 ingångna kontraktet samt Gårdsegaren Koskinens i bref af den 16 därpåföljande September afgifna förbindelse icke förvärfvat sig eganderätt till några af Koskinens konkursmassa innehafvande trävaror, icke hafva visat laga stöd för sitt anspråk att ur Koskinens boutbekomma det fordrade varupas tiet, hvarför Rådstufvurätten förkastat, Juselius käromål. Vidkommande sedan den af firmorna Arthur pennin 8o Landby a Schius och G. Ödberg i målet utförda talan, så har densamma, enär de af sagda firmor med Handlanden Juselius ingångna lever ansaftalen icke utgjorde laga grund för förmorna att framställa några som helst anspråk emot Gårdsegaren Koskinens konkurs bo, lämnats utan 587
afseende. För öfrigt hafva Handlanden Juselius samt bemälda finner ålagts att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, med fyra hundra femtio mark ersätta Gårdsegaren Koskinens konkursto dess kostnader i rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Juselius, för sig, samt firmorna Arthur Bennin & Co, Landbyr Schius och G. Ödberg, gemensamt, i vadeväg dragit målet, har medels dem af den 30 Juni 1914 låtit bero vid Rådstufvurättens utslag samt ålagt Handlanden Juselius jämte medparter att med sextio mark godtgöra Vicehäradshöfdingen Suomalainen och Handlanden Huttunen för deras i Hofrätten för målet hafda kostnader Uti Hofrättens, dom hafva Handlanden Juselius och hans medparter anhållit om ändring medels deduktion, som af Vicehäradshöfdin gen Suomalainen och Handlanden Huttunen bemälts. Kejserliga Senaten har tagit det la mål i öfvervägande; och jämte det Kejserliga Senaten, jämlikt föreskriften uti Nådiga Förordnandet af den 28 Juli 1914 gamla sluten, angående de föreskrifter, som af Ryssland komma att iakttagas under kriget år 1914, och med hänsikt till sädiga Förordnandet, utfärdadt af Kejserliga Senaten för Finland den 22 Juli 1915, tillsvidare afbryter behandlingen af målet, såvidt angår lyska förman Landby o Schius däri utförda talan, såsom anhängiggjord före kriget, finner Kejserliga Senaten Handlanden Juselius och dennes öfriga ofvanbemälda medparter icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, hvarvid förty, i hvad dem angår, skall förblifva; och skyldigkännes Handlanden Juslius jämte sina sistnämnda medparter att med sextio mark godtgöra Vicehäradshöfdingen Tuomalainen och Handlanden Huttunen för deras härstädes i målet hafda umgäl338
der. Det alle, som vederbör, till efter rättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: teres Suorikoski. Afred Liuksiala. teres Suorikoski. Afred Liuksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. Heinäkuun 28. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa kuolleen Talollisen Kaarle Iisakinpoika Marjamäen leski Hilma Willentytär Marjamäki, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Johannes Wilhelm, Svante Herman ja Elli Lyydia Marjamäen holhoojana, hänen täysiikäiset poikansa Kaarle Kungo ja Lauri August Marjamäki, kaikki Suodenniemen kappelin Koivuniemen kylästä, sekä tyttärensä Wiviika Matilda Marjamäki, sanotusta kylästä, ja Anna Maria Marjamäki ynnä tämän mies Talollinen Erland Kietikko, Kämeenkyrön pitäjästä. yhteisesti ovat hakijoina sekä Talollisenleski Amanda Wilhelmiina Juhontytär Nissilä, Talollisenpoika Juho Vilho Vilhonpoika Nissilä ja Talollisentytär Maria Auruura Wilhontytär Nissilä, kaikki Ulvilan pitäjän Harjunpään kylästä, AmanLäsnä: F. A. B. H. K.t - A.K. /E. Th. 389 No 1441 Pag. 194. R. D. 1914.
prt No 9. Korpeda Wilhelmiina Nissilä sekä omasta puolestaan että alaikäisten lastensa Sulo Martta, Helmi Wilhelmiina, Lauri MarttiWäinö Ilmari ja Yrjö August Nissilän holhoojana, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Keinäkuun 28. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleensittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Turun ja Porin läänin Kuvernöösille antamassaan hakemuksessa josta Amanda Wilhelmiina, Juho Wilho ja Maria Aurunra Nissilä ovat saaneet tiedon Maaliskuussa vuonna 1910, ovat Kaarle ja Hilma Marjamäki lausuneet, että, sittenkuin Talollinen Wilho Matinpoika Heikkilä ja tämän vaimo Maria Abrahamintytär olivat Elokuun 23. päivänä 1880. tehdyllä kauppakirjalla pojalleen Wilho Wilhonpoika Nissilälle eli Heikkilälleen myyneet 1/4 manttaalin Keikkilän perintötalon No 2. Koivuniemen kylässä 4000, markan kauppahinnasta, josta WilhoNissilän piti maksaa 1000. markkaa sisarellensa Hilena Marjamäelle saatuaan tilan hallinnan, niin oli Wilho Nissilä saanut tuon tilan haltuunsa Marraskuun 1. päivänä 1907. Mutta kun ei Wilho Nissilä, joka oli kuollut Marraskuun 4. päivänä 1908, ollut Hilma Marjamäelle suorittanut sanottua kiinteimistön hintaa, ovat Kaarle ja Hilma Marjamäki vaatineet, että Wilho Nissilän oikeudenomistajat Amanda Wilhelmiina, Juho Wilho ja Maria Auruara Nissilä, Amanda Wilhelmiina Nissilä omasta puolestaan ja mainittujen alaikäisten lastensa holhoojana, velvoitettaisiin Kaarle ja Kilma Marjamäelle maksamaan 1000. markkaa viiden prosentin korkoineen Marraskuun 1. päivästä 1907. Asiasta kuulustettuina ovat Amanda Wilhelmiina Nissilä ja hänen myötäpuolensa, myöntäen velkomuksen perusteeksi pannun kauppakirjan oikeaksi, anoneet hakemusta hyljättä390
prt No 9. Korpeväksi, koska Kaarle ja Hilma Marjamäen puheenalainen saatava oli vanhentunut ja kun Wilho Heikkilä oli Toukokuun 30. päivänä 1890. Kaarle Marjamäelle suorittanut kysymyksessä olivat 1000. markkaa, kuten Kaarle Marjamäen sanottuna päivänä antama kuitti osoitti. Sittenkuin Kaarle ja Hilma Marjamäki vastatessaan Amanda Wilhelmiina Nissilän ja hänen myötäpuoltensa selitykseen olivat väittäneet että, kun Wilho Nissilä oli Marraskuun 1. päivänä 1907. saanut Keikkilän tilan haltuunsa ja tilan hinta vasta silloin oli joutunut maksettuvaksi, heidän saatavansa vanhentumisaika oli luettava äskenmainitusta päivästä, sekä, mitä tuli Kaarle Marjamäen Wilho Keikkilästä saamiin 1000. markkaan, että Wilho Keikkilä oli ne antanut omista varoistaan Kaarle ja Hilma Marjamäelle korvaukseksi siitä, että Wilho Nissilä oli saanut halvalla Heikkilän tilan eikä suinkaan tilan kauppahinnan suoritukseksi, on Kuvernööri Toukokuun 17. päivänä 1910. antamallaan päätöksellä siirtänyt asian riitaisena tuomioistuimeen. Tämän jälkeen ovat Kaarle ja Hilma Marjamäki Ulvilan ja Nakkilan pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa uusineet Kuvernöörin luona tekemänsä vaatimuksen, johon, Kaar le Marjamäen oikeudenkäynnin aika ra kuoltua, Kaarle Kungo ja Wivicka Matilda Marjamäki, Erland ja Anna Muria Hietikko sekä Hilma Marjamäki ylempänä mainittujen alaikäisten lastensa ja siihen aikaan myös alaikäisen Lauri August Marjamäen puolesta ovat yhtyneet, sen ohessa vaatien korvausta heillä asian vuoksi olleista kustannuksista. Kanteesta kuulustettuina ovat Amanda Wilhelmiina Nissilä ja hänen myötäpuolensa niinikään toistaneet, mitä he Kuvernöörin luona olivat esittäneet, selittäen sen ohessa, että Wilho Heikkilä oli Wilho Nissilän puolesta Kaarle Marjamäelle suorittanut 801
puheeksi tulleet 1000. markkaa Toukokuun 30. päivänä 1890. kirjoitettua kuittia vastaan. Kihlakunnanoikeus on Syyskuun 13. päivänä 1911. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Wilho Heikkilä ja Maria Abrahamintytär olivat Elokuun 23. päivänä 1880. tehdyllä kauppakirjalla Wilho Nissilälle myyneet Heikkilän perintötalon neljäntuhannen markan kauppahinnasta ehdolla, muun muassa, että Wilho Nissilän tuli siitä, saadessaan tilan hallintaansa, maksaa Hilma Marjamäelle tuhat markkaa, sekä että Wilho Heikkilä ja Maria Abrahamintytär olivat kaupanteen jälkeen itse hallinneet mainittua tilaa aina Marraskuun alkuun vuonna 1907, jolloin he vasta olivat luovuttaneet sen Wilho Nissilälle, minkä vuoksi ja kun Amanda Wilhelmiina Nissilä ja hänen myötäpuolensa eivät olleet näyttäneet, että Wilho Heikkilän Kaarle Marjamäelle Toukokuun 30. päivänä 1890. tehdyn kuitin mukaan maksunut tuhat markkaa oli suoritettu Wilho Nissilän kysymyksenalaiseen kauppakirjaan merkityn kauppahinnan lyhennykseksi, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Amanda Wilhelmiina Nissilän omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa holhoojana sekä Juho Wilho ja Maria Auruera Nissilän isänsä Wilho Nissilä-vainajan jälkeen perimänsä pesän varoista yhteisesti Hilma Marjamäelle ja hänen edellämäinituille alaikäisille lapsilleen sekä Kaarle Kuugo ja Wiviika Matilda Marjamäelle ynnä Erland ja Anna Maria Hietikolle suorittamaan vaaditut tuhat markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna Marraskuun 1. päivästä 1907. kunnes täysi maksu tapahtui, mutta asian laatuun nähden saivat Hilma Marjamäki ja hänen asiakumppaninsa itse kärsiä heillä asian vuoksi olleet kustannukset. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolin ja toisin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on Syys892
kuun 18. päivänä 1914. antanut siinä tuomion; ja koskeivät Hilma Narjamäki ja hänen myötäpuolensa olleet edes väittäneet, että pe olisivat kymmenessä vuodessa Elokuun 23. päivästä 1880, jolloin heidän puheena oleva saatavansa syntyi, rakeneet sitä ulos tai siitä toteennäytettävästi muistuttaneet Wilho Nissilää taikka että tämä tai Amanda Wilhelmiina Nissiläja hänen myötäpuolensa olisivat sen jälkeen tunnustaneet sanotun velan, sentähden ja kun Hilma Marjamäki ja hänen myötäpuolensa siis määräajasta velkomisasioissa sekä vuosihaastosta Marraskuun 9. päivänä 1868. annetun Keisarillisen asetuksen 1. SS:n mukaan, olivat menettäneet yllämainittuun kauppakirjaan perustuvan puhevaltansa Amanda Wilhelmiina Nissilää ja hänen myötäpuoliaan vastaan, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Hilma Marjamäen ja hänen myötapuoltensa kanteen. Kovioikeuden tuomioon ovat Hilma Marjamäki ja hänen ylempänä luetellut myötäpuolensa anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden jutussa julistaman päätöksen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Erio Jaarikoski Johannes Peronen. Erio Jaarikoski Johannes Peronen. K. R. Helonen Samuli Koski. K. Auer. E. Thesleff 893
Heinäkuun 28. päivänä 1915. leessa velkomisjutussa, jossa Oulun kaupungissa asuva Kauppias Jaakko Illikainen on hakijana sekä Tyrnävän pitäjästä olevat Talolliset Heikki Lithovius, Olli Kaupta jääneinä vastaajina: Annettu Keisarillinen Senaatti on itselleen enikäli nyt on kysymyksessä, saanut Kauppias Illikainen on Limingan ja Tynnävän pitäjäin sekä Lumijoen, lemmeksen ja Kempeleen kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudeshonosta osuuskunnan kanssa, jonka aiwat osakkaat olivat Heikki Lithovius ja hänen myötäpuolensa Syyskuun 9. päivänä 1907 tekemänsä kauppasopimuksen perusteella oli seuranneen MarLäsnär F.  J. P. R. H. K.t - Ltt No 1442. Pag. 140. R.D. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulpi ja Jaakko Tuulikarju tulemat: Oikeusosastossa Keinäkuun 28. päivänä 1915. sittelyttänyt intun kirjat ja niistä, seuraavat tiedot: ka lausunut, että hän Tynävän jau/F. L. 1912.
raskuun 5. päivänä rautateitse lähettänyt osuuskunnalle 18,000. kilogrummaa "Karhu" merkillä varustettuja ruisjauhoja sovitusta 23. markan hinnasta 100. kilogrammatta; ja kun Heikki Lithovius ja hänen myötäpuolensa eivät suosiolla olleet suorittaneet jauhojen hintaa, on Kauppias Illikainen vaatinut heitä velvoitettaviksi yhteisvastuullisesti maksamaan Illikaiselle 4,140. markkaa 6. prosentin korkoineen Marraskuun 5. päivästä 1907. sekä korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa. Kanteeseen ovat Heikki Lithovius ja hänen asiakumppaninsa vastanneet, että Kauppias Illikainen edellämainitussa välipuheessa oli sitontunut Lokakuussa sanottuna vuonna hankkimaan osuuskunnalle 1000 kilogrammaa mainituulaisia jauhoja rautatievaunuihin pantuina Toppilan rautatieasemalla sekä että, kun Kauppias Illikainen oli osuuskunnalle tiimittanut ainoastaan 1800. kilogrammaa jauhoja, Waasan Hovioikeus oli Heikki Lithoviuksen ja hänen myötäpuoltensa kanteesta 25. päivänä Elokuuta 1910 antamallaan tuomiolla velvoittanut Kauppias Illikaisen, kun jauhojen hinta sillä välin oli noussut 4. markalla 100. kilogrammalta, Heikki Lithorukselle ja hänen myötäpuolilleen vahingonkorvauksena suorittamaan markkaa jokaiselta puuttuvalta 100. kilogramman määrältä eli yhteensä 3280. markkaa 5. prosentin korkoineen lukien Joulukuun 20. päivästä 1907. täyden maksun tapahtumiseen; ja kun Heikki Lithovius ja hänen myötäpuolensa olivat oikeutetut lyhentamään tämän saamisensa Kauppias Illikaisen saatavasta ja he jo Syyskuun 21. päivänä 1910. olivat Illikaiselle tarjenneet näiden saatavain erotuksen 1000. markkaa 80. penniä, jonka he vieläkin olivat suostuvaisia maksamaan, ovat he anoneet kannetta muussa osassa hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on Marraskuun 23. päivänä 1910. julistamassaan päätöklessä katsonut selvitetyksi, että sittenkuin 895
Heikki Lithovius ja hänen myötäpuolensa Joulukuun 20. päivänä 1907. vireille panemassaan oikeudenkäynnissä, jota nostettaessa jauhojen hinta, oli ollut 4. markkaa 100. kilogrammalta korkeampi kuin mitä asianosaisten välisessä jauhakaupassa oli hinnaksi sovittu, olivat vaatineet Kauppias Illikaista velvoitettavaksi heille heti joko antamaan hankinnasta väille jääneet 82.000. kilogrammaa ruisjauhoja kaupassa sovitusta 23. markan hinnasta 100. kilogrammalta tahi suorittamaan silloisen hinnanerotuksen 4. markkaa kultakin 100. kilogrammalta rahassa, oli Waasan Hovioikeus edellämainitulla tuomiolla velvoittanut Kauppias Illikaisen Heikki Lithoviukselle ja hänen myötäpuolilleen "heidän vaatimuksensa mukuisesti heti "joko toimittamaan sanotun jauhomäärän tahi suorittamaan vähingonkorvausta rahassa 3280. markkaa 5. prosentin korkoineen Joulukuun 20. päivästä 1907. sekä että Kauppias Ilikainen, siitä 15. päivänä Syyskuuta 1910. Heikki Lithoviekselle ja hänen myötäpuolilleen ilmoitettuaan, oli saman kuun 16. ja 17. päivänä, jolloin jauhojen hinta oli Mut noin 16. markkaa 100. kilogrammalta, sanotussa tuomiossa määrätyn suoritusvelvollisuutensa täyttämiseksi rautatievaunuihin lastauttanut siinä mainitun jouhomäärän luovuttaakseen sen Heikki Lithoviukselle ja hänen myötäpuodilleen 23. markan hinnasta 100. kilogrammalta, mutta että Heikki Lithovius ja hänen myötäpuolensa sanottuun ilmoitukseen välittömästi antamansa vastauksen mukaisesti olivat kieltäytyneet ottamasta tarjottua suoritusta; ja koska tämän, vasta kolmatta vuotta edellämainitussa vaatimuksessa tarkoitetun ajan jälkeen ja hintaseyteiden muututtua päinvastaisiksi tehdyn suoritustarjouksen ei ollut katsottava tapahtuneen Heikki Lithoviuksen ja hänen myötäpuoltensa vaatimuksen mukaisesti, eivätkä he siis otteet olleet velvolliset hyväksymään tuota tarjousta korvausoikeutensa suoritukseksi, sentähden, ja kun Kauppias Illikainen niin ollen oli 396
katsottava velvolliseksi, Heikki Lithoviuksen ja hänen myötäpuoltensa vaatimuksen mukaisesti, nyttemmin täyttämään mainitussa Hovioikeuden tuomiossa määrätty korvausvelvollisuutensa rahassa, on Kihlakunnanoikeus, hyväksyen Heikki Lithoviuksen ja hänen myötäpuoltensa kuittausvaatimuksen, velvoittanut heidät suorittamaan Kauppias Illikaiselle ainoastaan myöntämänsä tuhatmarkkaa kahdeksankymmentä penniä, johon sisältyi myös Kauppias Illikaiselle oikeudennukaisesti tuleva korko, jotavastoin, koska Illikainen oli kieltäytynyt tätä rahamäärää tarjottuesja ottamasta, hänen vaatimuksensa jatkuvasta korosta ja oikeudenkäyntikuluista hyljättiin. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kuuppias Illikainen oli vetoamalla saattanut jutun, on Huhtikuun 23. päivänä 1912. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Kauppias Illikaisen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Heikki Lithovinksen ja hänen myötäpuoltensa kulut Kovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Ylikainen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Ulikainen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Jul Saaribock. Johannes Pesonen. Jul Saaribock. Johannes Pesonen. K. R. Helanen Samuli Koski. K. Auer F. E. Lilius. 897
Heinäkuun 31. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleusa, eläkevälikirjan vahvistamista koskevassa jutussa, jossa Kurikan pitäjästä kotoisen olevat Talolliset Rikhard Kaistila ja hänen vaimonsa Aliina Juhontytär Kaistila, Iisakki Vierikho ja hänen vaimonsa Edla Toviisa Viirikko, Juho Opas ja hänen vaimonsa Maria Mathilda Opas, Kaarlo Kaistila ja hänen vaimonsa Eliina Antintytär Kaistila sekä oikeudenkäynnin aikana kuolleen Talollisen Matti Kananojan leski Amalia Joelintytär Kananoja, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Tameli Vihtorin, Eemelin, Anni Serafiinan, Olga Marian ja Helmi Sofian holhoojana, ynnä täysi-ikäiset pojat Iisakki, Juho, Matti Iivari ja Herman Valentin Matinpojat Kananläsnä: A. L. J. P. R. H. Knt. ./.4. O. L. P. No 1910. Pää222 R. D 1915.
oja ovat yhteisesti hakijoina sekä Teuvan pitäjän Kirkonkylässä asuva Talollinen Eenok Eenokinpoika Yrjänäinen, omasta puolestaan ja vaimonsa Maria Juhontytär Yrjänäisen edusmiehenä, vastaajana: Annettu Oikeusorastossa Heinäkuun 31. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksestä, saanut seuraavat tiedot: Kauppakirjalla Marraskuun 13. päivältä 1909. olivat Eenok ja Maria Yrjänäinen myyneet omistamansa 5/48 manttaalisen osuuden Yrjänäisen verotalosta, No 16. Tuuvan pitäjän Kirkonkylässä, pojilleen Eenok Benjamin Yrjänäiselle ja hänen vaimolleen Hilma Rosinalle sekä Juho Arvid Yrjänäiselle ja tämän vaimolle Hilda Marialle tasan kummallekin pojalle heti vastaanotettavaksi kauppakirjassa likemmin mainituilla ehdoilla ja pidättäen itselleen erityisessä kirjassa mainitun elinkauti sen eläkkeen, minkä jälkeen Juho Arvid ja Hilda Maria Yrjänäinen olivat Huhtikuun 9. päivänä 1910. myyneet osuutensa samasta talostä eli 5/96 manttaalia edellisen veljelle Yrjö Sylvester Eenokinpoika Yrjänäiselle ehdolla, muun muassä, että ostaja ottaisi vastattavakseen ulosteot ja kaikki talosta menevät rasitukset kaupantekopäivästä lähtien, sekä Yrjö Sylvester Yrjänäinen oli vuorostaan Elokuun 18. päivänä 1910. laaditulla kauppakirjalla myynyt saman osuuden Rikhard ja Aliina Koistilalle, jotka kauppakirjassa olivat samoin suostuneet vastaamaan kaikista talosta menevistä ulosteoista ja rasituksista. Tämän jälkeen olivat Eenok ja Maria Yrjänäinen Tuvan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa Marraskuun 14. päivänä 1910. vireillepaneet hakemuksen Rikhard ja Aliina Kaistilan 399