Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
vaatimuksen, minkä jälkeen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vihtori Peltonen oli saattanut kerrotun konkurssijutun, on tuomiossa 23. päivänä Huhtikuuta 1903. oikeuttanut Vihtori Peltosen eri oikeudenkäynnissä näyttämään, että mainittu sitoumuskirja edelleen oli voimassa, jonka ohessa Hovioikeus määräsi että, jos Vihtori Pellonen pystyisi sanottuun toteennäyttöön, Aina Sainion naimaosa ja yksityinen omaisuus oli käytettävä Vihtori Peltoselle konkurssi resästä tuomittujen saatavien maksuksi ynnä korvaukseksi siitä rahamääriistä minkä Peltonen takausmiehenä yllämainitusta 35,000. markan kassakreditioila. nasta ehkä joutuisi suorittamaan. Sainion puolisoille sekä Lakitiedetten kandidaatti Mikkolalle ja Kruunun nimismies Stålhammarille toimitetun haasteen nojalla on Vihtori Peltonen sittemmin Kihlakunnanoikeudessa uusinutylläkerrotun vaatimuksensa Aina Sainion naimaosaan ja yksityiseen omaisuuteen nähden sekä samalla huomari tanut, että Tobias Willehad Sainio oli antanut suostumuksensa Aina Sainion kysymyksessä olevaan sitoumukseen ja ettei Aina Sainio ollut saanut takaisin sitoumuskirjaansa Peltosen tahdesta vaan vilpin kautta; jota paitsi Kihtori Peltonen on anonut korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan Asiasta kuulustelluina, ovat Sainion puolisot vastaneet, että Aina Sainio oli antanut puheena olevan sitoumuskirjan ehdolla, että Vihtori Peltonen seki Maanviljelijät Edvard Kerppola Kaarle Frjala, Heikki Sipilä, August Kagren, Kustaa Könkkölä ja Aleksis Regnell ynnä Apteekkari Simus Wängel olivat, konkurssin välttämiseksi Sainion puolisojen pesässä, ottaneet auttauksensa Tobias Willehad Suiniola suuremman rahalainan hankkimisessa, mutta että, kun tuota lainaa ei olla saatukaan, Edvard Kerppola, jonka talletettavaksi mainittu sitoumuskirja oli annettu, oli jättänyt sin Tobias Willehad Sainiolle annettavaksi takaisin Aina Sainiolle, minki vuoksi ja kun sitoumuskirja niinmuodoin oli tullut peruutetuksi, Sainion puo72
lisot ovat vastustaneet kannetta, jota vastoin Lakitiedettenkandidaatti Mikko la ja Kruununnimismies Stålhämmar ovat lausuneet, ettei Vihtori Peltosen puheenalainen vaatimus koskenut Sainion puolisojen konkussipesää. Sittenkun Vihtori Peltonen oli väittänyt, että kysymyksessä oleva sitoumus kirja oli annettu Peltoselle ynnä Edvard Kerppolalle, Kaarle Frjalalle Heikki Sipilälle, August Hagrénille, Kustaa Könkkölälle ja Aleksis Regnellille sekä Apteckkari Vängelille vakuudeksi näiden Tobias Willehad Sainion puolesta tekemistä vanhoista sitoumuksista on Kihlakunnanoikeus 10. päivänä Toukokuuta 1904. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Vihtori Peltosen asiassa ajaman kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vihtori Peltonen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 4 päivänä Huhtikuuta 1908. katsonut toteennäytetyksi, että Aina Sainio oli antanut kysymyksessä olevan sitoumuskirjan muiden nuassa Vihtori Peltoselle ja Edvard Korpolalle vakuudeksi siltä varalta, että he joutuisivat kärsimään vahin koa rupeamalla maksuvelvolliseksi Tobias Willehad Sainiolle hankittavasta lainasta, mutta ettei sellaista lainaa ltu saatu, sekä että Edvard Korppala, jonka haltuun sanottu sitoumuskirja oli annettu, oli sen johdosta, kun ai ottu laina oli jäänyt hankkimatta, Vihtori Peltosen suostumuksella jättänyt sanotun sitoumuskirjan takaisin Aina Sainiolle; minkä vuoksi ja koskei mainittu sitoumuskirja näin ollen perustanut Vihtori Peltoselle mitään saamisoikeutta, Hovioikeus on jättänyt asian sen lopputuksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtu nut, jonka ohessa Vihtori Peltonen velvoitettiin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Aina Sainiolle hänellä Hovioikeudessa jutun vuoksi olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Vihtori Peltonen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut 73
tämän jutun ja katsoo selvitetyksi, että Aina Sainio on antanut puheenalaisen sitoumuskirjan sillä edellytyksellä, että muiden muassa Vihtori Peltonen menisi uusiin velkasitou muksiin Tobias Willehad Sainion edestä, mutta kun ei Vihtori Peltonen ole näyttänyt menneensä sellaisiin setoumuksiin eikä mainittu sitoumuskirja niinmuodoin perusta hänelle mitään saamisoikeutta, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen loppupäätöksen, johon Hovioikeus tuomiossaan 4. päivältä Huhtikuuta 1908. on asiasta johtunut. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A: Bonde. - Wänt-huellanR. A: Bonde. - Wänt-huellanC. J. Timgren. Carl Stingårdt Asian Schauman Helmikuun 4. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulkeessa velkomusjutussa, jossa Kruununnimismies Frans Wikberg ja Poliisikonstaa peli Matti Toivonen, Manninen kaupungista, yhteisesti, ovat hakijoina sekä Turun kaupungissa asuva Kirjanpainaja G. W. Wilén vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 4. päivänä Helmikuuta, 1909. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kirjanpainaja Wilén on, Kruununnimismies Wikbergille ja Matti Toivoselle toimitetun haasteen nojalla, Haminan kaupungin Maan tuvanoikeudessa lausunut että, sitten kun Wilin velkakirjaa vastaan 9. päivältä Kesäkuuta 1898. oli Poliisiylikonstaapeli. Aleksander Nopaselle ja hänen vaimolleen Hanna Nopaselle velaksi antanut kahdeksanSäsnä: R. A. - H. S. - C. J. F. C. et. - W. K. J. B. F. M. No 143. Pag. 63. R. D. 1908.
toistatuhatta markkaa, joitten ynnä niistä määrätyn viiden prosentin koron takaisin maksamisen vakuudeksi Aleksander ja Hanna Nopasen omistama talo ja tontti No 63. äskensanotussa kaupungissa oli kiinnitetty, Pormestari Ivar Thoparus, Varatuomari Axel Gustaf lilius, Kenraalimajuri Alarik Jern ström ja Tarakonsuli Aklmer i Ahlqvist olivat, yksi kaikkiin ja kaikki yhden puolesta, sitoutuneet vastaamaan siitä vahingosta, minkä Wilén pääomaan nähden kuin myösehkä syntyvän oikeudenkäynnin kautta joutuisi kärsimään siinä tapauksessa, ettei velaksi annettua rahamäärää täydellisesti suoritettai si tuon kiinteistön arvosta, sitou tuen mainitut henkilöt samalla, mitä lainasta määrättyyn korkoon tuli, yhteisvastuulliseen ominaiseen takaukseen; minkä jälkeen ja tarakonsesti Ahlqvistin luovutettua omaisuutensa konkurssiin, Kruununnimismies Wikberg ja Matti Toironen takauskirjassa 4. päivältä Syyskuuta 1903. olivat Varakonsuli Ahlqvistin sijassa puheenaolevasta. velasta menneet yhtäläiseen takaukseen kuin Ahlqvist sekä Kirjanpoinaja Wilen sittemmin 9. päivänä senjälkeistä lokakuuta irtisanonut sanotun lainan; ja koska 9. päivänä Tammikuuta 1905. pidetyssä pakkohuutokaupassa, jossa yllämainittu talo ja tontti Kirjanpainaja Wilénin hakemuksen johdosta oli myyty, puheenalaisen silloin borkeineen kaksikymmentätuhatta jota yhdeksänkymmentä markkaa teberän lainan maksamiseksi oli barttunut ainoastaan neljätoistatuhatta yhdeksänsataayksi markkaa kolmekymmentäkaksi penniä sekä takausmiesten niinmuodoin tuli vastata viidentuhannen kahlensadan kahdeksankymmenenkahdeksan markan kuudenkymmenenkahdeksan pennin suuruisesta jäännösmäärästä, mutta Kirjanrainaja Wilén oli Pormestari Aloja. 75
pauselta 5. päivänä Helmikuuta 1905. saanut nostaa ainoastaan puolet äskensanotusta rahamäärästä eli kaksituhatta kuusisataa neljäkymmentäneljä markkaa kolmekymmentä neljä penniä ynnä tästä määrästå 11. päivästä Tammikuuta 1905. sitä seu raavaan Helmikuun 5. päivään jaakka karttuneen koron kymme nen markkaa viisikymmentäkahdeksan penniä sekä puolet Wilinille lainan irtisanomisesta ja uloshakemisesta ynnä oikeutensa valvomisesta huutokauppatilaisuudessa johtuneista kustannuksista kuusikymmentäkaksi markkaa viisikymmentä penniä, on Kirjan painaja Wilin vaatinut, että Kruununnimismies Wikberg ja Matti Toivonen velvoitettaisiin yhteisesti tahi se heistä, jolla varoja oli, suorittamaan Kirjanpainaja Wilinille hänelle siis vielä tulevat yhteensä kaksituhatta seitsemansataa seitsemäntoista markkaa neljäkymmentäkaksi penniä ynnä kuuden prosentin korko mainitusta 5. päivästä Helmikuuta 1905, jonka ohessa Kirjanpainaja Wilin on anonut korvausta oikeudenkäyntikulungeistansa. Asiasta kuulustettuina, ovat Kruununnimismies Wikberg ja Matti Toivonen vastustaneet hannetta, minkä jälkeen Raastuvanoikeus on 29. päivänä Toukokuuta 1905. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt sanotun kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kirjanpäiväjä Wilén oli vetoamallä säättäneet jutun, on tuomiossa 8. päivänä Helmikuuta 1908. antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Kruununnimismies Wikberg ja Matti Toivonen 4. päivänä Syyskuuta 1903. laaditussa takauskirjassa olivät sitoutuneet yhdessä Pormestari Alopaeusen, Varatuomari tilinen ja Kemaalinajuri jernströmin kanssa yhteisvastuilliseen takaukseen kirjanpainaja Wilonen kysymykses76
sä olevan saamisen korkoineen ja kulunkineen maksamisesta, sekä Wilin, joka tosin vasta 13. päivänä senjälkeistä Lokakuuta lähetetyssä kirjeessä oli vastaanottanut sanotun takauskirjan, jo 9. päivänä mainittua Syyskuuta oli saanut siitä tidon ja sittemmin tuon takauskirjan perusteella uloshakeneet saamisensa Kruununnimismies Wikberg iltä ja Matti Toiveselta, on Hovioikeus, humoteen Raastuvanoikeuden päätöksen, velvoittanut Kruununnimismies Wihbergin ja Matti Toivosen yhteisesti tai sen heistä, jolla varoja oli, saadessaan puheenalaisen velkakirjan ja takauskirjan ynnä kuitin, suorittamaan Kirjanpainaja Wilivis le niinhyvin kaksituhatta kuusi sataa neljäkymmentäneljä markkaa kolmekymmentäneljä penniä kuuden prosentin vuotuisen koron hänna 11. päivästä Tammikuuta 1905. kunnes täysi maksu toimitettiin, kuin myös palkkioksi Wilinen edelläber rötuista irtisanomisesta ja lainhousta härsimistä kulungeista kuusikymmentäkaksi markkaa viisikymmentä penniä, minkä ohessa Kruununnimismies Wikbergin ja Matti Toivosen tuli sadalla holmellakymmenellä markalla korva ta Kirjanpainaja Wilinille hänellä Ruastuvanoikeudessa asian vuoksi olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon ovat Kruununnimismies Wikberg ja Matti Toivonen anoneet muutesta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon kirjanpainaja Wilin on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivat Kruununnimismies Wikberg ja Matti Toivonen ole esiintuoneet syystä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota muun puolesta paitsi että, koska Winberg ja Toivanen puheenalaisessa takanesitoumuksevaan ovat ottaneet vastatuksensa velkakirjassa 9. päivältä Kesäkuuta 1898. lainan määrästä asia 7
sä olevan saamisen korkoineen ja kulunkineen maksamisesta, sekä Wilin, joka tosin vasta 13. päivänä senjälkeistä Lokakuuta lähetetyssä kirjeessä oli vastaanottanut sanotun takauskirjan, jo 9. päivänä mainittua Syyskuuta oli saanut siitä tiedon ja sittemmin tuon takauskirjan perusteella uloshakenut saamisensa Kruununnimismies Wikberg iltä ja Matti Toivaselta, on Hovioikeus, humalen Nuastuvanoikeuden päätöksen, velvoittanut Kruununnimismies Wihbergin ja Matti Toivosen yhteisesti tui sen heistä, jolla varoja oli, saadessaan puheenalaisen velkakirjan ja lakauskirjan ynnä kuitin, suorittamaan Kirjanpainaja Wilimile niinhyvin kaksituhatta kuusisataa neljäkymmentäneljä markkaa kolmekymmentäneljä penniä huudaprosentin vuotuisen koron hanna 11. päivästä Tammikuuta 1905. kiinnes täysi maksu toimitettiin, kuin myös palkkioksi Wilinin edelläbernotuista irtisanomisesta ja lainhousta härsimistä kulungeista kuusikymmentäkaksi markkaa viisikymmentä penniä, minkä ohessa Kruununnimismies Wikbergin ja Matti Toivosen tuli sadalla kolmellakymmenellä markalla korvata Kirjanpainaja Wilinille hänellä Raastuvanoikeudessa asian vuoksi olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon ovat Kruununnimismies Wikberg ja Matti Toivonen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon kirjanpainaja Wilin on sääditys sä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivat Kruununnimismies Wikberg ja Matti Toivonen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota muun puolesta paitsi että, koska Wihberg ja Toivanen puheenalaisessa takaus doumuksessaan ovat ottaneet vastataksensa velkakirjassa 9. päivältä Kesäkuuta 1898. lainan määrästä ma "
suostutun viiden prosentin koron suorittamisesta, sekä Kirjanpoinaja Wilinin saatava huutokauppatilaisuudessa 9. päivänä Tammikuuta 1905. ynnä silloin maksamatta ollut viiden prosentin korko 1. päivästä Tammikuuta 1903. teki yhdeksantoistatuhatta kahdeksansataa kaksikymmentäkaksi markkaa viisikymmentä penniä, jota velkaa huutokaupassa on haettunut neljätoistatuhatta yhdeksänsataayksi markkaa kolmekymmentäkaksi penniä ja Pormestari Alopaeus maksanut kaksituhatta kiinnisataa neljäkymmentäneljä markkaa kolmekymmentäneljä penniä, Kruununnimismies Wikbergin ja Matti Toivosen tulee tässä tarkoituksessa suorittaa kirjannoinoja Wilinille vaksituhatta kaksisataa seitsemänkymmentä keusi markkaa kahdeksankymmentäneljä penniä viiden prosentin koron kanssa sanotusta 9. päivästä Tammikuuta 1905 kunnes täysi maksu toimitetaan. Niin oikaistuna jää Hovioikeuden tuomiomuuten, eli mikäli Kruununnimismies Wikberg ja Matti Toivonen sen kautta ovat velvoitetut suorittamaan Kirjanpainaja Wilenille edellämainitut kuusikymmentäkaksi markkaa viisikymmentä penniä ja oikeudenkäyntikulunkien korvausta jata kolmekymmentä markkaa, pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Börde. - 1. Hushuunan. R. A. Börde. - 1. Hushuunan. C. J. Tingren Wasa klander. 1 Al. Kungistr 78
Helmikuun 5 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen. Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, pesänjakoa koskevassa jutussa, jossa Talollinen Matti Kärki, Pielisjärven pitäjän Wiekin kylästä, on hakijana ja hänen samassa kylässä asuva veljensä Talollinen Antti Kärki vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 5 päivänä Helmikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Antti Kärjelle toimitetun haasteen nojalla on Matti Kärki Pielisjärven pitajän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että asianosaiset, jotka ostettuaan vanhemmiltansa kaiken näiden kiinteän ja irtaimen maisuuden olivat 1 päivästä Kesäkuuta 1870 eläneet yhdyspesässä tilalla No 3. yllämainitussa Wiekin kylässä, omistaan kumpikin samalla yksityistäkin omaisuutta, olivat 17 ja 18 päivänä Kesäkuuta 1903 toimitutSäsnä: R. A. W. H. S. C.S. B.G.S - C. F. /A. L. 79 No 144. Pag. 68. R. D. 1908.
tanut yhteisen omaisuutensa jaon; mutta kun tuossa jaossa ei oltu otettu huomioon kaikkea yhteispesän omaisuutta ja pesän velat, niihin laskettuna erinäisiä suorituksia, joita asianosaiset yhteisen pesän hyväksi olivat yksityisillä varoillaan tehneet, niinikään oli jätetty jakamatta, on Matti Kärki anonut, että Oikeus määräisi jaon toimitettavaksi asianosaisten pesässä, mikäli yhteistä omaisuutta ja velkoja ei vielä oltu jaettu, jota paitsi Matti Kärki on pyytänyt korvausta oikeudenkynlikustannuksistaan. Antti Karjen vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus 25 päivänä Syyskuuta 1905 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla kyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aatti Kärki oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 22 päivänä Kelmikuuta 1708 antanut lausuntomia asiasta, ja koska Matti Kärki ei ellut toteensaattanut, että asianosaisten pesässä oli semmoista yhteistä omaisuutta, josta ylläsanotussa jaossa ai oltu tehty määräystä, sekä Antti Kärki jakotilaisuudessa oli sitoutunut ottamaan osaa puoleksi pesän yhteisten velkojen maksamiseen, on Hovioikeus vahvistanut sen loppupäätelmän, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli asiasta johtunut, minkä ohessa Matti Kärki velvoitettiin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Antti Kärjelle hänellä Hovioikeudessa jutun vuoksi olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Matti Kärki anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Antti Kärki on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Matti Kärki ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, ja velvoitetaan Matti Kärki suorittamaan Antti Kärjelle, hänellä täällä asiasta olleiden kulunkien korvauksek80
si, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti" R. A. Noed. - A. N.ens. Inemman. R. A. Noed. - A. N.ens. Inemman. C. J. Tingren Alla klander Carl Kungvist : Alfred Lindström. Den 5 Februari 1909. Kejserliga Senalens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommit mål emellan Bankdirektören Elis Oskar Söderström, från Nikolai stad, sökande, och Bonden Anders Levälä, från Ytterjeppo by i Nykarleby socken, uteblifven warande, angående ersättning: Gifven uti Justiliedopartementet den 5. Februari 1909. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, in hämtal följande: Wid Häradsrätten i Nykarleby och Munsala socknars tingslag har Bankdirektören Söderström, efter Anders Svälä ågången stämning, anfört. att Anders Tevala åtagit sig att som maren år 1906 emot ersättning af trehundra mark aflägga Söderholms andel af Lippo benämnda äng i Nykarleby sockens kyrkoby, men vid fullgörandet af omordade åtagande insett het i rätt tillstånd uti ladorne, gden R. B. - Al. - C. J. F. - Cl - K. A. S. No 145. Pag. 100. R. D. 1908.
lämnat " nemror, kilar och stränder dör gade samt ofullständigt uppsamlat höet och därigenom tillskyndat Söderström en förlust af tjugusjutusen femhundra kitegran hö; och har Bankedirektören Söderström förty yrkat Anders Leväläs förpliktande att godtgöra Söderström nämnda förlust med tvåtusen alhundra mark, hvarhos Söderröm anhål let om ersättning för sina rättegångsumgälder. Socken hörd, har Anders Levälä naställ, att han behörigen fullgjort till ifrågavarande åtagande, samt på genstämning yrkat Bankedereklaren Söderströms åläggande att till Anders Svala erlägga ofvansagda trehundra mark. Efter det Bankdirektoren Södersbom motsagt Anders Leväläs förenämnda yrkande på den grund, att Anders Serätä brustit i sitt omförmälda åtagande, har Häradsrätten medels utslag den 22 Mars 1907 på upptagna skäl alaet Anders Levälä att i fordrad skades sättning till Bankdirektören Söderström utbetala femhundra tjugufem mark, likväl med afdrag af den Anders Levålä för höbärgningen tillkommande ersätt ningen behundra mark; hvarhos Anders Svälä förpliktats all med etthundra tjugu mark godtgöra Bankdirektören söderström hans rättegångskostnader. Hofvällen, under hvars pröfning par terne ömsesides i väderag dragit målet, har uti dem den 26 Februari 1908 funnit del icke vara tillförlitligen styrkt, att Anders Sevalie vid bärgningen af ifrågavarande äng tillskyndat Bankdirek laren Söderström skada, samt förty för kastat Söderströms i saken utförda talan och ålagt Söderström att till Anders Levälä emot kuitto utbetala den för höbergningen öfverenskomna ersättningen trehundra mark Uti Hofrättens dem har Bank direktören Söderström sökt undring Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Bank direktören Söderström icke hafva anfart skäl till ändring i befullens panberörda dom, vid hvilken förty 82
skall förblifva. Det alle, som aderbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland R. A. Bonde. - M.kens. hwarinnanR. A. Bonde. - M.kens. hwarinn. C. J. Tingren Malttungörtt C. J. Tingren lahlangåth Ettolaajander Alfres Lindström. Helmikuun 5. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa asiassa, jossa ovat Talokkaanleski Kaisa Järvenpää ynnä hänen miesvainajansa Olli Ollinpoika Järvenpään muut oikeudenomistajat Itsellinen Aappo Keskitalo eli Syväjärvi ja tämän vaimo Eveliina Ollintytär Talollisentytär Karoliina Eufrosyne Ollintytär Järvenpää sekä Itsellinen Paavo Fredrik Ollikainen ja hänen vaimonsa Hilda Mintytär ynnä Talokkaanpoika Ulrik Ollinpoika Järvenpää, Kittilän pitäjän Kallon kylästä, hakijoina sekä Kauppias Karl Kivijärvi - vainajan leski Majken Kivijärvi ja poika Filosofianmaisteri Karl Erik Kivijärvi Oulun kaupungista, ynnä Pehtori Johan Oskar Kivijärvi vainajan oikeuden omistajat hänen leskensä Maria Fredrika Juhontytär Kivijärvi sekä hänen poikansa Kestikievari Johan Kivijärvi ja Kauppias Karl Wilhelm Kivijärvi, Säivin kylästä Alatornio pitäjissä Ruotsin kuningaskuntaa, vastaaLäsnä: skt. S. W. Ed. A. G. O. K. No 148. Pag 14/7 R2 1908.
jina: Annettu Oikeusosastossa 5. päivänä Helmikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Kontrahdilla 12. päivältä Helmikuuta 1891. on Olli Järvenpää määrääjaksi, siitä lukien kuin Kullon kylän isojakotoimitus joutuisi vahvistetuksi; luovuttanut Johan Oskar Kivijärvelle hakkanoikeuden kaikkiin hallitsemänsa mainitussa kylässä sijaitsevan Järven pään kolmen - kuudestoista osan manttaalin kruununtalon maalla kasvaviin mänty ja kuusipuihin kontrahdissa määniittyä suuruutta sekä sen ohessa kans pakirjalla samalta päivältä neljäntuhannen markan kauppahinnalla myynyt usakas oikeutensa sanottuun Järvenpään kun nuntilaan Johan Oskar Kivijärven veljelle yllämainitulle Karl Kivijärvelle joka taas niinikään samana päivänä tehdyllä eri välikirjalla on oikeuttuna Olli Järvenpään yhtä suurella kauppa hinnalla takaisin ostamaan tuon talon sittenkun se oli lunastettu perinnöksi mutta kumminkin pidättänyt itselleen hakkuuoikeuden talon metsään. Karl Kivijärven sen jälkeen kuoltua ja Keisarillisen Senaatin Kamaritoimituskunnan 18. päivänä Helmikuuta 1899. annittua Karl Erik Kivijärvelle perintökirjan Järvenpään taloon, ovat Majken Kivijärvi ja Karl Erik Kivijärven silloinen holhooja kauppakirjalla, 9. päivältä Huhtikuuta 1900. neljäntoistatuhannen markan hinnalla myyneet Järvenpään talon Kauppias Uno J. Kurthille ja tämä taas 22. päivänä Huhtikuuta 1904. neljäntoista tuhannen seitsemänsadan kahdenkymmenenviiden markan kauppahinnalla luovuttanut talon Trävaruaktiebolaget Torneå nimiselle toiminimelle Tällä välin on Olli Järvenpää Kittelän pitäjän käräjiäkunnan Kihlakunnanoikeudessa nostunut kanteen siitä että edellämainittu 9. päivänä Huhtikuuta 1900. tehty kauppa, jonka kautta Myken Kivijärvi ja Karl Erik Kivojärven holhooja olivat myyneet Järvenpään talon, kumottaisiin ja että talo hänelle tuomittaisiin, mikä kanne kumminkin on hyl
jätty Kihlakunnanoikeudessa päätöksellä " päivältä Lokakuuta 1900. sekä Waasan Hovioikeudessa, jossa Olli Järvenpää oli hakenut muutosta äskenmainittuun päätökseen, tuomiossa 21. päivältä Toukokuuta 1901, lauseen Hovioikeus tuomiossaan, että Hovioikeus, koska kysymyksessä oleva talo, sittenkun se oli perinnöksi ostettu, laillisen saannon kautta oli joutunut Kauppias Kurthin omaksi, joitti asian sen lopputuksen nojaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut. Haastalettuaan sittemmin Majken Kivijärven ja hänen asiakumppaninsa mainittuun Kihlakunnanoikeuteen ovat Olli ja Kaisa Järvenpää siellä, ilmoittaen ettei Olli Järvenpään ja Karl Kivijärven välinen talonkauppa ollut todellinen, vaan että se ainoastaan oli oleva vakuutena Johan Oskar Kivijärven Olli Järverpäälle ylläkerrottua hakkunoikeutta vastaan suorittamista ennakkorahoista, sekä että talonkauppa oli tehty Karl Kivijärven kanssa syystä ettei nyttemmin kuollut Johan Oskär Kivijärvi Ruotsin alamaisena ollut oikeutettu hallitsemaan kiinteää omaisuut ta Suomen maassa, vaatineet, että Majken Kivijärvi ja hänen asiakumppaninsa, Karl ja Johan Oskar Kivijärven oikeudenomistajina, velvoitettaisiin Olli ja Kaisa Järvenpäälle toimittamaan omistusoikeus Järvenpään taloon sellaisin ehdoin kuin edellämainittu Karl Kivijärven Olli Järvenpään hyväksi tekemä sitoumuskirja 12. päivältä Helmikuuta 1891. sisäksi taikka, elleivät he sitä voisi, yhteisesti tai se heistä, jolla varoja oli, korvaamaan Olli ja Kaisa Järvenpäälle siten koituva vahinko sekä siinä suhteessa heille maksamaan katselmuksen ja arvion mukaan seitsemänkymmentäkahdeksantuhatta seitsemänkymmentä kahdeksan markkaa kaksikymmentäyhdeksän penniä korkoineen, pidättäen Olli ja Kaisi Järvenpää sen ohessa itselleen avoimen puhevallan vastedes vaatia lisää korvausta, jos voisivat näyttää vastapuoliensa menetetyn kautta kärsineensä suurempaa vahinkoa. Kanteeseen vastatessaan ovat Majken Kivijärvi ja hänen myöläpuolensa muun 85