Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
han Adolf Purhonen oli myöntä nyt jättäneensä hankkimatta itselleen kiinnitystä kysymyksessä ole van velan maksamisen vakuudeksi enempään kuin puoleen edellämainitusta talosta eikä koko taloa siis olta siinä järjestyksessä kuin säädettiin kiinteän omaisuuden myymisestä kiinnitetyn saatavan maksamiseksi käytetty sanotun velan suorittamiseksi, on Hovioikeus jättänyt asian puheena olevalta osalta Kihlakunnanoikeuden päätöksen vasraan Hovioikeuden tuomioon on Johan Adolf Purhonen anonut muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Pekka Rinkinen on perinyt asiaan sittemmin vastaamatta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Johan Adolf Purhonen ole esiintud nut syylä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Johan Adolf Purho nen suorittamaan Pekka Rinkiselle Alfred Sarva 614 maksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota kaksikymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset naudattakoot Keisarillinen Suomen Senaattituis Jooniboski B. Anneberg K. Auer. Alpen Luksiala. K. R. Helanen
Elokuun 6. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa ovat Talollinen Johan Adolf Purhonen, Kerimäen pitäjän Kulennoisten kylästä, hakijana sekä kuolleen Talollisen Jaakko Höökin oikeudenomistajat, hänen leskensä Miina Anna Katriina Höökomasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Helmi Maria, TiiriElviira ja Hilja Lyydia Höökin holhoojana, sekä täysi -ikäiset poikansa Emil Juhana ja Alekanteri Höök ja tyttärensä Hanna Höök ynnä viimemainitun mies Albin Ruuskanen, kaikki läämingen pitäjän Vuoriniemen kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusorastossa 6. päivänä Elokuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jestun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymylsessä, saanut tietää: Säsnä: F. F. A. f. - Brit.- R. H. - Rut A. S. No 1143 Pag. 227. R. D. 1912.
läämingin pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Johan Adolf Purhonen haasteen nojalla kertonut että, sittenkun Talollinen Antti Sairanen ja hänen vaimonsa Alviina Juuti olivat velkakirjalla 28. päivältä Toukokuuta 1900sitoutuneet Johan Adolf Purhoselle suorittamaan 8000. markkaa korkoineen, oikeuttaen Purhosen tuon saamisensa maksamisen vakuudeksi kiinnityttämään heidän omistamansa koko verotalon No 14. edellämainitussa Vuoriniemen kylässä, ja muiden muassa Jaakko Röök oli sitoutunut ominaiseen täytetakaukseen velkakirjan sisällön suorittamisesta, Alviina Juudille kuuluva puoli sanotusta talosta oli 7. päivänä Huhtikuuta 1902. kiinnitetty saman velhakirjan sisällön suorittamisen vakuudeksi ja, Alviina Juuden saatua pesäeron miehestään, Johan Adolf Purhosen hakemuksesta Mikkelin läänin Kuvernöörin 11. päivänä Marraskuuta 1902. antaman päätöksen nojalla 9. päivänä Helmikuuta 1903. toimitetulla pakkohuutokaupalla myyty puheenaolevan velan ynnä sille 1. päivästä Kesäkuuta 1900. maksettavaksi määrätyn 6. prosentin koron sekä lainhakukulunkaina tuomittujen 40. markan ja ulosottokustannusten suorittamiseksi. Tästä talonosasta oli 6. päivänä Huhtikuuta 1903. toimitetussa kauppahinnan jaossa velan lyhennyssuorituksi tullut ainoastaan 22 14. markkaa 57. penniä; ja kun ei talon toisestakaan puolisbosta, joka Antti Sairasen ja Alviina Juuden jouduttua bonkurssitilaan myös oli suurimmaksi osaki käytetty Johan Adolf Purhosen byymyksessä olevan saamisen maksamiseksi, eikä muustakaan velallisten omaisuudesta ollut tuota raumista vastaan kertynyt enempää kuin Antti Sairasen henkurssi pesästä 30. päivänä Syyskuuta 1907. maksettuna jako-osuutena 1423 markkaa 81. penniä ja Alviina Juuden 616
konkussipesästä 13. päivänä Syyskuuta 1910. suoritettuna orinkona 5/16. markkaa 47. penniä, on Johan Adolf Purhonen vaatinut, etta Miina Anna Katriina Höök, omasta puolestaan sekä edellämainittujen alaikäisten lastensa ja silloin myös alaikäisenä olleen Aleksanteri Möihin holhoojana sekä Emil Juhana Rook ynnä Alten ja Manna Kuuskanen, Jaakko Höök- vainajan oikeudenomistajina, velvoitettaisiin vainajan edelläkerrotun takaussitoumuksen perusteella yhteisesti tai se heistä, jolla varoja olisuorittamaan Johan Adolf Purhoselle 5000. markkaa 6. prosentin vuotuisine korkoineen 1. päivästä Kesäkuuta 1900. tukien, siitä kuitenkin vähentäen velkaa vastaan jo moitetut edellää tellut rahamäärät, sekä borvaamaan Purhosen oikeudenkäyntikulut. Miina Anna Katriina Möökin ja hänen asiakumppaniensa vastistettua kannetta on Kihlakunnanoikeus 4. päivänä Maaliskuuta 1911. julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Miina Anna Katrina Möökin, omasta puolestaan ja holhoojatoimessaan, Emil Juhana Möökin sekä Albin ja Manna Kuuskasen, Jaakko Kuok¬ vainajan oikeudenomistajina, yhteisesti taien heistä kellä varoja oli, alkuperäiseen velkakirjaan kirjoitettavaa kuittausta vastaan Johan Adolf Purhojelle suorittamaan velkakirjan sisällön kahdeksantuhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen lukien 1. päivästä Kesäkuuta 1900. täyden maksun tapahtumiseen asti, siitä kuitenkin laillisessa järjestyksessä lyhentäen velkaa vastaan 6. päivänä Huhtikuuta 1903. maksetut kaksituhatta kaksisataa neljätoista markkaa kahdeksankymmentäyhdekjan penniä, 30. päivänä Syyskuuta 1907. suoritetut tuhat neljäsataa kaksikymmentäkolme markkaa kahdeksankymmentäyksi penniä ja 13. päivänä Syyskuuta 1910. kuitatut viisituhatta seitsemänsataa kuusitoista markkaa neljäkymmentäseitsemän penniä kuin 617
myös Alviina Juadin konkurssissa uskotun ja toimitsijamiehen palkkionä viimeksimainittuna päivänä maksetut kaksisataa seitsemänkymmentäviisi markkaa kaksikymmentäkahdeksan penniä. sen ohessa ovat Miina Anna Katriina Höök ja hänen asiakumppaninsa niinikään yhteisesti velvoitetut viidelläkymmenella markalla korvaamaan Johan Adolf Purhosen kustannukset oikeudenkäynnistä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Miina Anna Katrina Röök asiakumppaneineen oli vetoamalla saattanut jutun, on 11. päivänä Heinäkuuta 1912. antanut asiaan tuomion, ja koska Jaakko Höök - vainajan oli katsottava sitoutuneen puheenalaiseen takaukseen sillä edellytyksellä, että koko talo No 14. Tuoriniemen kylässä kiinnitettäisiin kysymyksenalaisen elan maksamisen vakuudeksi ja, ennenkuin velkaa haettaisiin takoin miehiltä, käytettäisiin sen suorittamiseksi siinä järjestyksessä kuin äädetään kiinteän omaisuuden myymisestä kiinnitetyn saatavan maksuksi, sentähden ja kun Johan Adolf Purhonen oli myöntänyt jättäneensä hankkimatta itselleen kiinnitystä tuon velan maksamisen vakuudeksi enempään kuin puoleen mainitusta talosta eikä koko taloa siis oltu vastamainitulla tavalla käytetty saman velan suorittamiseksi, on Hovioikeus, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Johan Adolf Purhosen asiassa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon on Johan tilolf Purhonen anonut muutosta perustelemalla, jonka kaksviskappaleen Wiina Anna Katariina Roik ja hänen asiakumppaninsa ovat perivet asiaan kumminkaan vastamat ta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Johan Adolf Purhonen ote esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Johan Adolf Purhonen suo618
rittamaan Miina Anna Katrina Höökille ja hänen asiakumppanilleen maksut heidän kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota kahsikymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Tuis Saarikoski. Alfred Liuksiala H. Anneberg. B. Annberg. K. A. Helanen. B. Annberg. K. A. Helanen. K. Auer. Alfred Sarva Elokuun 7. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullessa saaren luovuttamista keskevassa nostojutussa, jossa ovat Suomen Kruunu, hakijana, sekä Talolliset August Mannila ja Kalle Karhila, Saarijärven pitäjän Saarijärven kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusoraston sä 7. päivänä Elokuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt asiaan kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Saarijärven ja Uuraisten pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kruunun puolesta August Mannilalle ja Kalle Karpitalle ynnä mainitussa Saari järven kylässä asuvalle Talolliselle Matti Karhilalle toimitetun haasteen nojalla lausuttu että he, jotka omistivat, ensiksi mainittu Mannilan sekä Kalle ja Matti Karhila Karhilan talol sanotussa kyläsnä: F. A. Wit. - Brit. — J. P. Skat/. 57. No 1124. Pag. 147. R. D. 1910.
lässä, ilman mitään oikeutta hallitsivat samassa kylässä sijaitsevaa Karhilan saarta, jota Karhilan eli Kandolan lohkokunnassa, toimitetussa isossajuossa ei oltu merkitty lohkokunnan karttoihin eikä sen asiakirjoihin; ja kun mainittu saari 3. päivänä Syyskuuta 1886. annetun Metsälain 1. luvun 1. SS:n säännökjen mukaan oli Kruunun oma, on Kruumin puolesta vaadittu August Mannilaa sekä Kalle ja Matti Karhilaa velvoitettavaksi Kruunulle heti luovittamaan samainen saari. August Mannila sekä Kalle ja Matti Karhila ovat vastustaneet kannetta; minkä jälkeen ja kuultuaan asiasta Saarijärven kuntaa sekä Säärijärven seurakeintaa, muiden lohkokuntaan kuuluvien talojen omistajina, Kihlakunnanoikeus on 15. päivänä Lohakuuta 1908. julistamallaan päätöksellä, katsoen mainitsemillean perusteilla Karhilan saaren Kruunun omaksi, velvoittanut August Maarilan ja hänen asiakumppanen sa viimeistään 14. päivänä Maaliskuuta 1909. luovuttamaan saman aaren Kruunun vapaasen nautintoon ja hallintoon. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi August Mannila ja Kalle Karhila olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 29. päivänä Huhtikuuta 1910. antämässään tuomiossa katsonut asiassa käyneen selville, että Karhilan saari sijaitsi Karhilan lohkakunnan piirirajojen sisäpuolella ja että isojako oli sanotussa lehkohunnassa toimitettu, minkä tahden ja kun ei Kruunun puolesta ottu väitettykään, että mainittu saari olisi Kruunulle liikamaana erotettu, tahi Kruunun omistusoikeutta siihen muutenkaan toteennäytetty, Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt August Mannilaa ja Kalle Karhilaa vastaan asiassa ajetun kanteen. Hovioikeuden päätökseen on 330
Kruunun puolesta anottu muu tosta perustelmalla, johon August Mannila ja Kalle Karhila ovat vastannut; minkä jälkeen Maanmittauksen Ylihallitus on Keisa illisen Senaatin käskystä tänne toimittanut lausuntonsa asiasta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kruunun puolesta ole esitetty syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoi tetaan Kruvinu suorittamaan etu gust Mannilalle ja Kalle Karhilalle, heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, viisikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Ferr Laurikoski. Walter Andersin. B. Anneberg. Johannes Pesonen B. Annberg. Johannes Pesonen K. Auer. T. J. Jormfelt Den 8. Augusti 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt bevisions skilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet värdmål, emellan Rentieren Isarias Kaarlo Ilmari Gylling- Suorsi, från Helsingfors stad, sökande, samt sysslomännen aflidne Borgmästaren Lennart Cajanders till konkurs upplåtna bo, Vicehäradshöfdingarne John Grenman och Karl Viktor Holma, hägge jämväl från Helsingfors svarande: Gifven uti Justitiede, partementet den 5 Augusti 1914 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vicehäradshöfdingarne Grenman och Holma hafva, i deras ofvanomförmälda egenskap, vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad yrkat att Pentieren Gylling - Suorsi måtte förpliktas att på grund af en utaf Filosofiemagistern Yrjö Heilin den 16. Mars 1911 å 4000 finska mark utställd, tre Oudi: A. L. B.t. J. R. K. Ket. K. R. 651 No 1155 Pag 27/70 R. S. 1913.
månader därefter till betalning förfallen och af Gylling - Saorsi ochepterad växel, hvilken af Magistern Wilin endosserats och af Borgmästa ren Cajanders konkursmassa innehades, till konkursmassan utbetala växeloppet 4000 mark med sex procents ränta därå från förfullodagen, hvarjämte Grenman och Holma erinrat om ersättning för umgälderna i rättegången. Öfver käromålet hörd har Renturen Gylling - Saorsi väl erkänt sig hafva godkänt ifrågavarande växel, men framhållit att han för densamma icke erhållit valuta, utan att växeln lämnats såsom säkerhet för ett af Magistern Wiilin från Förenings - Banken i Finland erhållet lån å 3000 mark, hvarför och då Borgmästaren Cajander, hvilken såsom Heilins ombud inbetalt sig la lån och därvid erhållit växön af förbinande underlåtit att åter ställa denna till Keilin, GylliSaarsi emotsett käromålets förkasta. därå Rådstufvurätten medels den 1. Juli 1912 afkunnadt utslag enär Gylling- Saorsi erkänt riktigheten af ifrågavarande utaf honom ocepterade till betalning förfallna växel och densamma genom behörig öfverlåtelse kommit i Borgmästaren Cajanders hand samt Gylling - Saarsis emot krafvet gjorda invändning icke grundade sig på växelns beskaf fenhet och i själfva vändrätten eller hänförde sig till Gylling - Saorsis direkta förhållande till Vicehäradshöfdingarne Grenman och Holma såsom reprekanter för Cajanders konkursmassa i stöd af 35 och 85 SS: SS: i Kejserliga Taxolstadgan för den 29 Mars 1858 ålagt Rentieren Gylling- Saorsi att vid utmätningsäfventyr emot originala värdn behörigen kvitterad, till Vicehäradshöfdingarne Grenman och Holma i deras förenämnda egenskap utbetala vadns innehåll fyratusen mark med sex procents ränta från förfallodagen den 16 Juni 1911, tills 332
full betalning följde hvarhos Gylling - Laarsi ålagts att med fyratioåtta mark ersätta Grenman och Holma deras rättegångskostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Rentiaren Gylling - Saorsi i vadeväg dragit målet, har genom dom den 31. Oktober 1913 sig utlåtit; och jemte det Rentieren Gylling - Laorsis i Hofrätten gjorda framställning om Filosofiemagistern Heilins hörande såsom vittne i målet af Hofrätten, enär Heilin kunde vänta nytta eller skada af sakens utgång och förty, jemlikt stadgandet i 7 SS. 17. kap. R. B, vore jäfvig att i saken vittna lämnats utan afseende har Hofrätten funnit GyllingSaarsi icke hafva anfört skäl till annan ändring i Rådstufvurättens utslag än att, enär Vicehäradshöfdingarne Grenman och Holme icke ens påstått att ifrågavaranse vänd tidigare företetts GyllinSaorsi till inlösen den af Rästufvurätten å växelbeloppet utdo da räntan, enligt 37 SS: i förenämnda säxdstadga, borde beräknas från stämningsdagen den 29 Juni 1912 Uti Hofrättens dom har Rontieren Gylling - Saorsi anhållit om ändring medels deduktion, den Vicehäradshöfdingarne Grenman och Holma bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Rentiern Sylling- Saarsi icke hafva anfört skältill ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och skyldigkännes Rentieren Gyllingsaorsi att till Vicehäradshöfdingarne Grenman och Holma i rättning för deras härstädes i målet hafda kostnader utgifva fyratio mark. Pet alle som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Alfred Luuksiala. B. Annberg. Alfred Luuksiala. B. Annberg. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. /H. R. Ehrng. 633
Läsnä: Elokuun 17. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaaran Hovioikeudesta tulleessa testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Talollisen poika Vihtori Oikarinen Uuraisten pitäjän Höytiän kylästä, hakijana sekä Talollinen Juho Alattila, saman pitäjän Kangaskäkin kylästä alaikäisten lastensa Paul Ahti ja tilja Maria Liisa Mattilan holhoojana ja ulkomailla oleskelevan edellämainitusta Högtiän kylästä kotoisin ole van Talollisenpojan Oskari Oikarin eli Oikarinen valtuuttamana saapuville tulleena ynnä Torppari Juho Oikari eli Oikarinen, umissanotusta Högtiän kylästä, ja Maakaupaias Aleksander Rutanen Saarijärven pitäjän Lanneve den kylästä vaimonsa Rosa Rutanen edusmiehenä tulemat ta jääminä, vastaajina B. 41. J. F. A. R. N: 1847. Tåg. 192 R. D. 1912
Annettu Oikeusosastossa 17. päivänä Elokuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraa vaa Sittenkun Vihtori Oikarinen sekä Juho ja Oskari Oikarin Rosa Rutasen ja Juho Mattilan kuolleen vaimon Rosina Mattilan isä Talollinen Juho Joonaanpoika Oikari 7. päivänä Huhtikuuta 1902. oli kuollut olivat hänen edelläluetellut oikeutensa omistajat Saarijärven ja Uuraisten pitäjäin käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa penranneen Kesäkuun 19. päivänä valvoneet: Juho ja Oskari Oikari sekä Aleksander Riitanen ja Juho Mattila Juho Joonaanpoika Oikarin ja hänen 2. päivänä Joulu kuuta 1907 kuolleen vaimonsa Maija Liisa Aleksanterintyttären 19 päivänä Tammikuuta 1899. tekemän kirjallisen testamentin, jossa lähemmin määrättiin heidän onaisuutensa jakamisesta heidän kuolemansa jälkeen ja jonka tertamentin Vihtori Sikarinen, Oskari Oikari Aleksanteri Wiitanen ja Juho Mattila siihen 16. päivänä Maaliskuuta 1908 kirjoitetun todistuksen mukaan olivat hyväksyneet, sekä Vihtori Oikarinen Juho Joonaanpoika Oikarin hänen hyväkseen syystalvella vuonna 1908 tekemän suullisen testamentin, jonka mukaan Vihtori Oikarinen tuli Juho Joonaan poika Oikarin kuoltua päältäräin pesän varoista saada kolmekymmentätuhatta markkaa, minkä ohena Vihtori Oikarinen vielä 6 päivänä Huhtikuuta 1910. oli valvonut Juho Joonaanpoika Oika rin Syyskuussa vuonna 1907. tekemän toisen saman sisältöisen suullisen testamentin Haastatettuaan Vihtori Oikarisen mainittuun Kihlakunnanoikeuteen ovat Juho Oikari ja hänen asiakummaninsa siellä lausuneet: että Vihtori Oikarisen testamenttina 655
valvomia määräyksiä ei oltu tehty siinä muodassa kuin laki säätää, vaan olivat ne ainoastaan tilapäisiä keskustelunheita Juho Joonaanpoika Oikarin niillä tarkoittamatta tehdä uutta testament tia tahi muuttaa ennen tekemään ja kirjallista testamenttia, ettei siinä tilaisuudessa syystäluvella 1908 jossa riidanalainen testamentti olisi tehty, ollut edes ollyt kahta todistajaa saapuvilla; että Vihtori Oika rinen kun hän 6. päivänä Maalis kuuta 1908 oli hyväksynyt, edellä mainitun kirjallisen testamentin, ei ollut ollit oikeutettu valvomaan sitä ennen hänen eduksen tehtiä nullista testamenttia sekä ettei hän ollut kuudessa kuukaudessa sen jälkeen kun hän oli saanut Syyskuussa vuonna 1907 tehdyn toitamentin tiedoksensa sitä valvo nut, minkä vuoksi Juho Oikari ja hänen asiakumppaninsa ovat vaatineet, että Vihtori Oikarinen valvomat testamentit julistettai siin arvottomiksi ja Vihtori Oikari nen velvoitettaisiin korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa Kannetta on Vihtori Oikarinen vastustanut muun muassa väittäen että hän oli 19. päivänä Kesäkuuta 1909 tapahtunella valvannalla tarkoittanut valvoa ei ainoastaan Juho Joonaanpoika Oikarin syystalvella 1908 tekemän testamentin vaan kaikki ne määräykset, joilla Juho Joonaanpoika Oikari oli määrännyt että Vihtori Oikarin tuli pesästä päältäräin saada kolmikymmentätuhatta markkaa, sekä että hän oli saanut Syyskuunä vuonna 1907 tehdyn määräyksen tiedoksensä vasta 10 päivänä Marraskuuta 1909 ja siis laissa määrälissä ajassa sen toistamiseen valvonut Kihlakunnanoikeus on 10 päivänä Huhtikuuta 1911 julistamallaan päätöksellä ratkaisuut jutun ja katsonut siinä selvitetuksi että Juho Joonaanpoika Oikari oli syystalvella 1908 kahden todistajan yhtaikaa 656
läsnä ollessa täydellä ymmärryksellä ollessaan ja vapaasta tahdosta tarkoituksessa tehdä testamentin suullisesti määrännyt, että Vihtori Oika risen tuli pesän varoista päältäpäin saada kolmekymmentätuhatta markkaa; minkä vuoksi ja kun ainoas taan tämä testamentti oli Vihtori Oikarisen puolesta 19. päivänä Kesäkuuta 1909 laillisesti valvottu Kihlakunnanoikeus, hyljäten Juho Oikarin ja hänen asiakumppaniensa tästä testamentista tekemät muistu tukset osaksi toteennäyttämättöminä osaksi oikeettomina, on julistanut tämän testamentin pysyväksi; mut ta koska Vihtori Oikarinen ei ollut laissa määrätyssä ajassa sen jälken kun hän oli saanut Syyskuus sa vuonna 1907 tehdyn testamentin tiedokseensa, sitä valvonut julistettiin tämä testamentti arvottomaksi; min kä ohessa oikeudenkäyntikustannuk set kuitattiin asiallisten kesken Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Oikari, Aleksander Rutanen ja Juho Mattila yhteisesti sekä Vihtori Oikarinen erikseen vetoamalla oli vat saattaneet jutun on 12. päivänä Kesäkuuta 1912 antamallaan tuomiolla sen ratkaisut ja katsonut ettei Vihtoai Oikarisen muutoksenhakemus antanut aihelta muuttaa Kihlakunnan oikeuden päätöstä. Mitä sitten tuli Juho Oikarin ja hänen asiakumppaniensa muutoksenhakemukseen on Hovioikeus katsonut ettei Vihtori Oikarinen ollut näyttänyt että hänen 19. päivänä Kesäkuuta 1909, valvomansa Juho Joonaanpoika Oikarin hänen hyväksensä syystalvella 1908 tekemä suullinen määräus oli tehty siinä muodossa kuin laki testamen tista säätää tahi edes että Juho Joonaanpoika Oikari olisi tarkoittanut sillä muuttaa 12. päivänä Tammikuuta 1899. tekemäänsä kirjallista testamenttia, minkä vuoksi Hovioikeus, kumolen Kihlakunnan oikeuden päätöksen tällä kohden, on julistanut kysymyksenalaisen syystalvella 1905 tehdyn suullisen testaSS 57
mentin arvottomaksi; mutta asian laatuun nähden oli asianosaisten itsensä kärsittävä oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeuden tuomioon on Kihtori Oikarinen anonut muutesta pirustolmalla johon Juho Mattila on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän juten; ja koskei jutussa ole todistettu että Juho Joonaanpoika Oikari olisi sillä tavoin kuin Pirintökaaren 16. luvun 1 SS:nä sääde tään Vihtori Oikarinen mainitsemis sa tilaisuuksissa Syyskuussa vuon na 1907. tai syystäksellä vuonna 1905. määrännyt että Vihtori Oikarisen hänen kuoltuaan tulisi pesän varoista päältäpäin saada ylempä na mainittu rahamäärä, katjos Keisarillinen Senaatti ettei Pihtori Oikarinen ole esiintuonut syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus on jutussa johtunut ja velvoite taan Vihtori Sikarinen suorittamaan Juho Mattilalle hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi sata mark kaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen SenaattiSentin Saarinen Walter Andersson Sentin Saarinen Walter Andersson Johannes Pesonen. A. W. Kullisavan. H; Pakkala 658
Elokuun 18. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa velkomusjutussa, jossa Kuhmalahden kappelin Vehkapuntarin kylästä kotoisin oleva Talollinen August Ruuha lahti ja hänen vaimonsa Fanny Rauhalahti ovat hakijoina sekä Suomen Hypoteekkiyhdistys vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 18 päivänä Elokuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Pulkineen ja Sahalahden pitäjien se kä Kuhmalahden kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Suomen Hypoteekkiyhdistys, joka August ja Fanny Rauhalahden antamaa, 23. päivälle Syyskuuta 1907. pöivättyä ja Vehkapuntarin kylässä olevan Kinkkalan perintörustitilan Rauhalahti eli Fransberg nimiseen neljännekseen kiinnitettyä velkakirjaa vastaan oli August ja Fanny Rauhalahläsnä: RS. W. F. 92. Ä R 359 No 1185. Såg 188 Rd 1912.