Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
vausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Konttoristi Pyhälä että Kihlakunnantuomari Möller olivat vetoamalla saattaneet jutun on tuomiossa 24 päivänä Lokakuuta 1908 antanut lausuntonsa asiasta; ja sen ohessa että Maistraatin ylempänä mainittuun päätökseen päivältä Elokuuta 1904 sisällyvä määräys, jolla Konttoristi Pyhälän Maistraatissa tekemä valitus saman vuoden Tammikuun 30 päivänä toimitetusta ulosmittauksesta oli siirretty Oikeuden tulkittavaksi ja päätettäväksi, samoin kuin Raastuvanoikeuden päätöksessään antama lausunto sanotun ulosmittauksen peräytymisestä, koska U. L.n. 4 luvun 10 SS: mukaan Oikeuden oli ratkaistava vain kysy mys omistusoikeudesta ulosmilat tuun tavaraan, lain vastaisina kumottiin, sekä Hovioikeus, kun Raas tuvanoikeuden ei olisi pitänyt tämän jutun yhteydessä ottaa tutkit tavakseen Kihlakunnantuomari Möller in vaatimusta, että hänet oli oikeutettava Berndt Jafet Knuutiselta omistamansa 7000 markan saamisen vakuudeksi aikanaan yllä sanottuun, Knuutisen silloin omistamaan taloon myönnetyn kiinnityksen perustuksella saamaan ulosmitatusta korvausmäärästä maksua tuosta saatavastaan mikäli sitä ei oltu suoritettu taloa pakkohuutokaupalla myytäessä saadulla hinnalla, on poistanut Raastuvanoikeuden kerrotun lausunnon oikeettomana, on Hovioikeus, koska Konttoristi Pyhälä oli edellämainitulla 12 päivänä Joulukuuta 1901 tehdyllä välikirjalla Berndt Jafet Knuutiselta ostanut kysymyksessä olevan, Keisarillisen Senaalin 14 päivänä Joulukuuta 1903 antamalla tuomiolla Kuopion kaupungilta Knuutiselle tuomitun yhdekanteckannen kahdensadan markan saamisen, eikä Kihlakunnantuomari Möller ollut näyttänyt että sanottu luovutus oli vatekaup 404 846
pa, määrännyt että puheenalainen saaminen oli pidettävä Konttoristi Pyhälän omaisuutena, joten oikaistuna Raastuvanoikeuden päätös muuten jäi pysyväiseksi; ja oli Hovioikeuden tuomio esitettävä Maistraatille ulosmittaus ta koskevan valituksen edelleen käsittele mistä varten. Hovioikeuden tuomioon on Kihlakunnan tuomari Möller anonut muutosta tänne toimillamallaan perustelmalla, johon Konttoristi Pyhälä on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katso, ettei Kihlakunnantuomari Möller ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan sen ohessa Kihlakunnantuomari Möller suorittamaan Kontto risti Pyhälälle, korvaukaksi hänellä täällä jutussa olleista kustannuksista kuusikymmentä viisi markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakolKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Möld. 1. Herr huunanR. A. Möld. 1. Herr huunanC. J. Timgren Edala klyanen. Carl Ahuqvisti Isovomul. Toukokuun 25 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin. tuomio, nostorahalla, Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleus sa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa Kauppaneuvos Konstantin Aladin, Haminan kaupungista, on hakijana, sekä Karstulan seurakunta vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 25 päivänä Toukokuuta 1909 Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haminan kaupungin Raastuvanoikeudessa on Karstulan seurakunnan puolesta vaadittu että, koska Kauppanen vos Aladin, joka kauppakirjalla 30 päivältä Lokakuuta 1902 oli sovitusta 160,436. markan 90 pennin kokonaishinnasta seurakunnalta ostanut ennen 1. päivää Toukokuuta 1904 poisvietäviksi kaikki ne tukkipuut, mitkä asianomainen metsänhoitaja oli seurakunnan kirkkoherranvirkatalon metsästä leiman nut, oli jättänyt suostutusta kauppahinnasta maksamatta 10,886 markkaa Läsnä: J. N. G. W. F. L. A.G. 405 SS 89 No 1372. Säg. 131. R. D. 1908
20 penniä, Kauppaneuvos Aladin velvoitettaisiin Karstulan seurakunnalle suorittamaan vastasinottu rahamäärä ynnä viiden prosentin vuotuinen korko, lukien 5. päivästä viimeksimainittua kuuta. Asiasta kuulustettuna, on Kauppaneuvos Aladin selittänyt että, sittenkun Keisarillinen Senaatti päätöksellä 6. päivältä Marraskuuta 1897 oli oikeulla nut Karstulan seurakunnan papisten sa virkatalojen rakennuskassan hyväksi kirkkoherranvirkatalon metsästä myymään sellaiset tukkipuut, jotka 7 metrin korkeudella maasta täyttivät läpimitaten 25 sentimetriä tahi sitä enemmän, oli seurakunta 30 päivänä Lokakuuta 1902 toimitetussa julkisessa huutokaupassa, kuulutettuaan sitä ennen sanomalehdissä puiden luvusta ja laasusta, tarjannut myytäviksi yhteensä 20,311. mäntyjä kuusitukkipuuta, jotka olivat leimatut ja täyttivät yllä sanotun mitan sekä muutoin olivat sen laatuisia, että kaikista, yksin viellisistäkin reingoista, saataisiin aina kin yksi sahatukki; ja olivat seurakunnan valtuutetut hyväksyneet Kauppaneuvos Aladinin huutokaupassa tekemän korkeimman tarjouksen 7 markkaa 90 pen. niä rungolta. Mutta kun kaikki leima tut puut eivät olleet täyttäneet määrättyä mittaa eivätkä olleet olleen tarjouksessa ilmoitetun laadun mukairia, ja tästä oli ollut seurauksena, ett ei Kauppaneuvos Aladin ollut saanutkaan metsästä enemmän, kuin 18,933. tärjouksen mukaista tukkipuuta, jois ta Kauppaneuvos Aladin jo ole täyden hinnan suorittanut, on Kauppaneuvos Aladin vastustanut kannetta Raastuvanaikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 30 päivänä Lokakuuta 1905 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Karstulan seurakunnan asiassa ajaman kanteen, muttaa sian laatuun nähden sai KauppaneuvosAladin itse kärsiä häneltä asiaan men neet kulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi 406 240
asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 11. päivänä Huhtikuuta 1908 antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Karstulan seurakunta puheenalaisen, asianosaisten hyväksymän ja allekirjoittaman kauppakirjan mukaan, minkä nojalla heidän oikeussuhteensa elivat arvosteltavat, jo huutokauppatilaisuudessa oli myynyt kaikki metsässä leimatut puut sovitusta kokonaishinnasta, 160,436. markasta 90. pennistä; sentähden ja kun seurakuntaa ei voitu katsoa kauppakirjassa eikä sen nojalla, mitä asiassa muutoin ole ilmitullut, sitoutuneen minkäänlaiseen vastuunalaisuuteen puiden luvusta ja laadusta, on Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, velvoittanut Kauppaneuvos Aladinin, joka oli myöntänyt jättäneensä kauppa kirjassa määrätystä hinnasta suorittämatta jutussa velotun määrän, Kartulan seurakunnalle heti, kuitin saa dessaan, maksamaan vaaditut kymmenentuhatta kahdeksansataa kahdeksankymmentäkuusi markkaa kaksikymmentä penniä ynnä viidenprosentin vuotuisen koron 5 päivästä Toukokuuta 1904 kuin myös tuhanella kahdeksallasadalla markalla korvaa maan Karstulan seurakunnalle sille asiasta johtuneet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Kauppaneuvos Aladin anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Karstulan seurakunta säädetyssä järjestyksessä on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun ja katsoo, sama ten kuin Hovioikeuskin, asiassa käyneen selville, että hakkuusikeus kysymykseen tulleihin, Karstulan seurakunnan kirkkoherranviskatalon met sässä leimattuihin petäjä ja kuusipuihin oli 30 päivänä Lokakuuta 1902 pidetyssä huutokaupassa siirtynyt Kauppaneuvos Aladinille 160.456 markan 90 pennin kokonaishinnasta; mutta kun Kauppaneuvos Aladin ilmeisesti oli tehnyt hintataajouksensa noista puista sillä edellytyksellä, että puut luvultaan 407 841.
ja laadultaan olivat sellaisia, kuin huutokaupasta tehdyissä tiedoksi annoissa ja itse huutokauppatilaisuudessakin oli ilmoitettu, ja jutussa on todistettu, että leimattujen puiden joukossa löytyi, paitsi sellaisia viallisia runkoja, joista ei voitu saada yhtään sahatukkia, noin tuhat kappaletta, jotka eivät täyttäneet määrättyä viiden kolmatta senttimetrin paksuusmittaa, eikä Kauppaneuvos Aladinia, joka ei ollut velvollinen niitä hakkaamaan, myöskään voida pitää velvollisenä niistä hintaa suorittamaan, harkitsee Keisarillinen Senaatti oi keaksi, muuttaen Hovioikeuden tuomiota, määrätä että siitä hinnantähteestä, jonka Kovioikeus on velvoittanut Kauppaneuvos Aladinin Karstu lan seurakunnalle maksamaan, on lyhennettävä tuhannen puun arvo, siitsemäntuhatta yhdeksänsataa markka; joten Kauppaneuvos Aladinin siis tulee Karstulan seurakunnalle suorittaa kaksituhatta yhdeksänsataa kahdeksankymmentäkuusi markkaa kaksikymmentä penniä viiden prosentin koron kanssa, lukien 5. päivästä Toukokuuta 1904, kun nes täysi maksu toimitetaan; ja sen ohessä että Kauppaneuvos Aladinin anomus saada korvausta hänellä asiasta olleista kustannuksista jätetään varteen ottamatta, vapautetaan Aladin asian näin päättyessä Hovioikeuden hänen maksettavakseen tuomitsemien oikeudenkäyntikulunkien suorittamisesta. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julius Nummelain. A. Winkman Julius Nummela. fr. Winkman Tredr. Lundenius A. H. Granström. Revan Lautma 408 84
Den 25 Maj 1909. Kejserliga Senatens för Finland. dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Wiborgs Hofrätt inkommet fördringsmål emellan Aktiebola get Hellstoff - fabrik Waldhof i Waldhof - Mannheim uti Storhertigdömet Baden, sökande samt Vicekonsuln Uno Musto nen, från Wiborgs stad, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 25 Maj 1909. Kejserliga Senaten har låtit handling garna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följanÅ Aktiebolaget Hellstofffabrik de: Wäldhofs vägnar har eller Vicekon veln Mustonen den 21 November 1905 ågången stämning vid Rådstufvu rätten i Wiborgs stad anförts att För valtaren Hugo I Grönlund, från Räisälä socken, medels leveranskon trakt af den 22 Mars 1904 åtagit sig att åt bemälda bolag till den 1 Juni 1904 leverera femhundra å sjuhunQde f. N. G. W. T. L. - A. G: A. L. 409 836 No 1382. Pag. 228 R. D. 1908.
tra engelska kubik famnar pappersved till ett pris af tjugufem mark för samnen att af bolaget mottagas senast inom utgången af sagda Juni månad samt å leveransen i förskott fått af bolaget uppbära samma dag kontraktet upprättats femtusen mark och den 17 därpåföljande April fyratu ren mark; men som Förvaltaren Grön lund af ifrågavarande parti pappersved levererat inalles endast tvåhundra tjugu hela och fyrationio hundradels engelska hubikfamnar, utgörande priset härför femtusen femhundra tolf mark tjugufem penni, och Vicekonsuln Mustonen, som uti förbin delseskrift af den 22 Mars 1904 iklädt sig proprisborgen för de förskölt, hvilka Sövaltaren Grönlund på grund af leve ranskontraktet kunde komma att lyfta, jämte ränta å desamma, undan dragit sig att fullgöra den honom härut innan åliggande skyldigheten, har å bolagets vägnar yrkats att Vicekonsuln Mustonen blefve ålagd att till bolaget erlägga hvad Grönlund utöfver priset för den af honom levererade papperse den i förskott uppburit med tretusen fyrahundra åttiosju mark sjuttiofem penni, tillökt med sex procents kontokuranta därå till dagen för kontokurantens afslutande den 30 Oktober 1905 sexhundra sextiosju mark fyratio tre penni äfvensom fem procents ränta i förstnämnda belopp från rättegångens början, hvarhos bolaget anhållit om ersätt ning för rättegångskostnaderna. Isaken hörd har Vicekonsuln Mustonen invändt att, emedan förberörda leverans kontraktsenligt bort af Törvalta ren Grönlund fullgöras inom utgången af Juni månad år 1904, men Vicekonsuln Mustonen icke inom ett år därelter lagligen träfts för ifrågavarande fordran, Vickonsuln Mustonen enligt 24 SS: i förordningen den 3. December 1895, angående införande af ny utsöknings läg, vore från sin löftesmänna - ansva righet fri, hvarför Vicekonsuln Mustonen motsagt käromålet. Rådstufvurätten har medels den 6 Februari 1906. afkunnadt utslag på däri anförda skäl förkastat Aktiebolaget Fell410 537
stoff - talrik Waldhors i saken förda talan. Hofrätten under hvars pröfning Aktiebolaget Hellstoff - Fabrik Waldhof i vadevåg dragit målet, har uti dom den 4 Juli 1908 sig däri utlåtit; och emedan Förvaltaren Grönlund enligt föreskrifterna uti ifrågavarande leverenskontrakt bort, däreot bevaränsen icke af honom i behörig ordning fullgjordes, ofördröjligen till Aktiebola get Fallstoff talrik Utaldhof återbära därå uppburna förskott jämte upplupen ränta samt berörda åt Förvaltaren Grönlund förskottsvis erlagda belopp niotusen mark, såvidt datum ma icke betäckts af den inom den utsatta tiden eller senast den 30 Juni 1904 af Grönlund Severa de pappersvedens pris, sålunda varit sistsagda dag till betalning förfallet, har Hofrätten låtit berg vid det slut, hvarvid Rådstufvurätten i erken stannat, jämte det bolaget ålagts att med tjugufem mark godtgöra Vicekonsuln Musto nen för hans i Hofrätten hafda kostnader. Uti Hofrättens dom här Aktiebolaget Fell stoff - Fabrik Wäldkoff sökt ändring medels ingif ren deduktion, den Vicekonsuln Mustonen i före skrifven ordning bemätt. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervä gande och finner Aktiebolaget Hellstoff - Fabrik Wilhelm hof, hvars åt Förvaltaren Grönlund beviljade förskoltsmedel, såvidt de skolat af denne återbäras vait till betalning förfallna den 1 Juli 1904, icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer all berooch ålägges bemälda bolag att till Vicekonsuln Mustonen, i ersättning för hans härstädes i målet hafda kostnader, utgifva sjuttio mark Det alle som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Julius Nummelin Fredr. Lundenius A. W. Kman - A. W. Granström Alfres Lindström 411 838
Toukokuun 26 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, omistusoikeutta maaalueeseen koskevassa jutussa, jossa Talollinen Anton Randén - Penttilä, Teiskon pitäjän Asuntilan kylästä, on hakijana ja samassa kylässä asuva Itsellinen Juho Myllymäki vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 26 päivänä Toukokuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Talollinen Adolf Penttilä ja hänen vaimonsa Hilma Penttilä 31 päivänä Maaliskuuta 1894 tehdyllä kauppakirjalla olivat omistamastaan Penttilän verotalosta No 4 Asuntilan kylässä myyneet Juho Myllymäelle erään rajoiltaan määrätyn maa-alan ja Penttilän talo sen jälLäsnä: J. N. S. W. T. L. A. G. A. L. 412 222 No 1383. No 1383. Pag. 270 R. D. 1908.
keen oli Adolf Penttilän velan maksuksi pakkohuutokaupalla 12 päivänä Tammikuuta 1895 myyty Herastuomari Kustaa Seppälälle, jolloin yllämainit tu kauppakirja oli julkiluettu ja kuutokauppapöytäkirjaan otettu, sekä Anton Randen sittemmin kauppakirjalla 27 päivältä Elokuuta 1895 oli Kustaa Seppälältä ostanut mainitun talon, niin oli Komisionimaanmittari Johan Turhonen asianomaisesta määräyksestä 23 päivänä Lokakuuta 1899 Penttilän kantatilasta lohkomalla erottanut Juho Myltymäen ostaman maa-alan itsenärksi Ahvenlampi nimiseksi tilaksi; minkä jälkeen Hämeen läänin Kuvernööri päätöksessä 10 päivältä Toukokuuta 1900 oli vahvistanut sanotun lohkomisen, mutta Keisarillisen Senaatin Talousosusta, jonne Anton Randén eli saattanut asian, 7 päivänä Maaliskuuta 1902 antamassaan päätöksessä, katsoen Juho Myllymäen oikeuden erotettuun maa-alaan olevan riitaisen, julistanut puheenalaista lohkomistoimitusta koskevan kysymyksen olevan jätettävän ratkaisematta, kunnes asianosaiset olivat tuomioistuimessa riidellut Juho Myllymäen oikeudesta mainittuun alueeseen, sekä määrännyt että Juho Myllymäen tuli, jos hän asian voitti, kuuden kuukauden kuluessa sen jälkeen Kuvernöörin luona edelleen ajaa lohkaisuhakemustaan, jos hän tahtoi oikeuten sa säilytetyksi. Juho Myllymäki on sittemmin Anton Randenille toimitetun haasteen nojalla Kurun ja Teiskon pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että Juho Myllymäellä julistettaisiin olevan omistusoikeus kysymyksessä olevaan maa-alaan ja siis oikeus saada se eri tilaksi erotetuksi. Asiasta kuulustettuna on Anton Rander, koskei hän ollut hyväksynyt sitä luovutusta, mihin Juho Myllymäki perusti oikeutensa edellämainittuun maa-alaan, eikä tuo luovutus siis ollut Randeriia sitova, vastustanut kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus 6 päivänä Syyskuuta 1904 113 834
julistamassaan päätöksessä on mainitsemillaan perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Myllymäki oli vetoamalla saat tanut jutun, on tuomiossa 14 päivänä Syyskuuta 1908 sen ratkaissut; ja koska Juho Myllymäki ylläkoski tellulla 31 päivänä Maaliskuuta 1894 tehdyllä kauppakirjalla, jonka oikeellisuutta ei oltu kiistetty, oli ostanut edellämainitun maa-alan ja sen lohkaiseminen oli toimitettu 23 päivänä Lokakuuta 1899 eli viiden vuoden kuluessa siitä kun 12 päivänä Kesäkuuta 1895 annettu asetus maatilojen osittamisesta 1 pinivänä Tammikuuta 1896 astui voimaan, sentähden ja kun tuo kauppa mainitun asetuksen 42 SSn sään nöksen nojalla niin muodoin oli Anton Randonia sitova, Hovioikeus, kumolen Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on julistanut omistusoikeuden kysymyksessä olevaan maa-alueeseen kuuluvan Juho Myllymäelle. Hovioikeuden tuomioon on Anton Randén anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juho Myllymäki on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Anton Randén ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Anton Randén suorittamaan Juho Myllymäelle, hänellä jutusta täällä olleilen kustannusten korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Julim Klemmelin Hildman Julim Klemmelin Hildman Fredr. Lundenius. A. L. Granström. Alfred Lindström 114 335
Den 26. Maj 1909. 4,50 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit revisionmål, angående klander af testamente, emellan Förmänsenkan Emma Kristina Lindroos, från Borgå stad, sökande, och Inhyseskarlen Jeremias Thomasson Sax, från Monnby by i Askola kapell, svarande: Elfven uti Justitiedepartementet den 26. Maj 1909. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Sedan Emma Kristina Lindroos den 9. November 1903. vid Rådstufverätten i Borgå i afseende å besökning anmält att HandlandeJohan Maria Lovisa Raidaloff, som den 18. Juni 1903. aflidit i Kejsardernet Byssland, men haft sitt rätta bo och hemvist i sagde stad, dere gånger och särskildt vid ett tillfälle under år 1885. eller 1836. mant Odde J. A. E. W. - F. S. - A. G. ./. A. L. No 1385. Pag. 278. R. D. 1908.
ligen uttalat såsom sin yttersta vilja att Emma Kristina Lindroos skulle af hennes hvarlåtenskap till full ego erhålla Maria Lovisa Kaidaloff till höriga gården och tomten No 29. i första hvarteret af Borgå enligt stadens gamla plan, har Jeremias itax, såsom Maria Lovisa Kaidaloffs faderbroder och närmaste arfvinge, efter Emma Kristina Lindroos ågången stämning vid Rådstufvurättens sammanträde den 14. November 1904. anfört att Maria Lovisa Kaidaloff visserligen yttrat att hon ämade skänka omförmälda fastig het åt Emma Kristina Lindroos, men att Maria Lovisa Kaidaloffs yttranden, med afseende å det sätt hvarpå hon genom dem gifvit sin vilja tillkänna, icke kunde tillerkännas vitsord af testamente, utan vore att betraktas endast såsom löfte om gåfva; och har Jeremias Tax förty yrkat att ifrågakomna såsom testament te bevakade yttranden måtte förklaras ogiltiga. 1 saken hörd har Emma Kristina Lindroos motsagt käromålet; därå Rådstufvurätten medels den 5. Juni 1905. afkunnadt utslag, på upptagna häl, förkastat Jeremias Sax i saken utförda talan. Hofrätten, under hvars pröfning Jeremias Sax i vadeväg dragit målet, har uti dom den 24. September 1708. funnit väl utredt våra att Maria Lovisa Kaidaloff vid särskilda tillfällen för flere personer yttrat att Emma Kristina Lindroos skulle rhålla ifrågavarande gård; men alldenstund dessa yttranden så mycket mindre kunde tilläggas betydelsen af muntligt testamente, som af vittnes målen ej med visshet framginge att Maria Lovisa Raidatoffs afsigt med dessa yttranden varit att vid berörda tillfällen förordna om sin hvarlåtenskap, fördenskull har Hofrätten, med ändring af Rådstufvurättens utslag, förklarat ifrågavarande yttranden siisom testamente ogiltiga. Uti Hofrättens dom har Emma Kristina Lindroos anhållit om ändring 416 SS 32
medels ingifven deduktion, hvilken Jeremias lax i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Emma Kristina Lindroos icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att lero, jämte det Emma Kristina Lindroos ålägges att till Jeremias Sax gälda af gifterna för hans exemplar af Kejserliga Senatens dom i målet med tjugutvå mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Julius Nummelin Fredr. Lundenius J. Wilckman A. V. Granström. Alfres Lindström Kesäkuun 8 päivänä 1909 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, omistusoikeutta ulosmitattuun tavaraan koskovassa jutussa, jossa Maanviljelijä Johan Henrik Koponen, Leppävirran pitäjän Haapamäen kylästä, on hakijana sekä Helsingin kaupungis ja oleva Asianajotoimisto Castren d Snellman saapuville tulleena, mutta Johan Henrik Koposen poika Kesitohtailija Ferdinand Koponen tulematta jäänelnä vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 8 päivänä Kesäkuuta 1909 Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Johan Henrik Koponen Joensuun kaupungin Maistraatille annetussa kirjoituksessa oli anonut, ltä se ulosmittaus, jossa Kaupunginvouti Albert Paqvalén 27 päivänä Syyskuuta 1904 oli Ferdinand Koposelta Läsnä: R. A. B. C. J. T. C.) A. A.- A. G. 117 No 1428. Siv. 173. N. 9. 1908.
ulosottoon kirjoittanut erinäisiä huone tuon kaupan nojalla julistetle kaluja sekä kaksi mainitussa kaupan hunalaisen omaisuuden omisisen kaluja sekä kaksi mainitussa kaupan hunalaisen omaisuuden omisaisen gissa sijaitsevaa virvoitusvesien myymäläpäviljonkia ynnä Ferdinand jotoimisto Castrén C. Snellm mälsäpäviljonkia ynnä Ferdinand Ejolainisto Castrén C Snellmanposen samassa kaupungissa käyttämään virvoitusjuomatehtaaseen kun luvaa kalustoa eli omaisuutta yhtensä 1,662 markan arvosta, Asianajotoi miston Castrén & Snellmanin Ferdinand Koposelle saaman, Joensuun kaupungin Raastuvanoikeuden 5 päivänä sanottua Syyskuuta julistaman veksilituomion sisällön suorittamisen si, peruutettaisiin syystä että Johan Henrik Koponen 26 päivänä Toukokuuta 1904 tehdyllä kauppakirjalla oli Ferdinand Koposelta ostanut koljotun ulosmitatun omaisuuden, sekä Maistraatti oli päätöksessä 17 päivänä Huhtikuuta 1905 lykännyt usian riitaisena Oikeuden päätettäväksi, on Johan Henrik Koponen Asianajotoimistolle Castrén b Snell manille ja Ferdinand Koposelle toimitetun haasteen nojalla, Raastuvanoikeudessa vaatinut, että hänet sekä kaksi mainitussa kaupan hunalaisen omaisuuden omisAsiasta kuulustettuna, on. bd bd tanut kannetta, mutta Ferdinand ponen myöntänyt Johan Henrik sen ilmoitukset oikeiksi; minkä jäiRaastuvanoikeus, jossa asianosaiset lemmin puolin ovat anoneet korvausii oikeudenkäyntikulungeistaan, on 6 päivänä Marraskuuta 1905 julistamassaan räätöksessä katsonut, ettei Johan Henrik Koponen ollut esittänyt luotettavaa ning töstä hänen ja Ferdinand Koposen välisen kaupan todellisuudesta, semminkään kun täyttä selvitystä puuttui siitä, että Johan Henrik Koponen olisi kysymyksessä olevasta omaisuudesta suorittanut kauppakirjassa määrätyn hinnan sekä vesitehdastukettä vielä ulosmittauksen jälkeen oli jatkettu Ferdinand Koposen nimessä; jonka vuoksi Raastuvanoikeus on kyljännyt Johan Henrik Koposen asiassa ajaman kanteen sekä määrän nyt, että alotettu ulosmittaus oli lop puun saatettava, minkä ohessa Johan 118