Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
den 11 och 18. Januari 1901, öfverlämnat af förandet af sagda uppdrag åt Städskamreraren Gestrin och i sådant afseende den 25 Februari samma år tillsändt strin berörda växlar jämte af finnan Lublin & Co till Studskamreraren Gestrin utfärdad fullmakt för uppdragets fullgörande samt att Rådstufvurätten, efter David Tinkko den 21 därförföljde Mars ågången stämning, i anledning af Stads kamreraren Gestins, för finnan Lullens 6o på grund af sagda fullmakt, utförda talan medels utslag den 1. April 1901 ångt David Sinkko att till finnan utbetala nämnda vastars innehåll tvåtusen tvåhundrasjutton mark tolf penni jämte ränta, vad provision och rättegångskostnadsersättning, efter afdrag af å varelbelofet guldne etthundra mark; därå Stadskumreraren Sestien uti bref för den 15 i sagde April månad underrättat Vicehäradshöfdingen Svanljung om nyssnämnda utslag och att detsamma komme att af Gestrin till vakställighet befordras, men därefter icke meddelat Svanljung några upplysningar angående omförmälla uppdrag förrän den 23 Januari 1902, lä Stadskamereraren Gestrin, med förmälan let honom ej lyckats att å ifrågavarande fordran hos David Tinkko indrifva mera än det å utslaget antecknade beloppe af sammanlagdt tvåhundra sjuttiosju mark trettio penni, tillsändt Svanljung tvåhundra fyratio mark jämte änsagda utslag, å hvilket vederbörande utmätningsman medels inteckning af den 8 Juli 1901 intygat, att letsumma lämnats till verkställighet den 6 i samma månad samt att David Finkko befunnits medelles; men som å ett annat den 15 Maj 1901 till utmätning öfverlämnadt utslag, hvarigenom David Sinkko äfven ålagts betalningsskyldighet, erhållits femhundra femtioen mark och förman Suklin & Eicke tillgodokommit andel i de medel, hvilka influtit vid verkställda enskutiva auktioner den 8 Juli 1901 å Daniel Sinkkos lösegendom och den 20 i summa månad å honom tillhöriga byggnader och skinnvaror samt Stadskameuren Sestrin, hvilken icke utverkat sig firmans bomyndigande att medgifva uppskof med verkställigheten af utslaget, således vid full51
görande af det honom såsom fullmäktig. förestående måtte ombetrodela uppdraget för summat sin hufvudmans rätt, hafva Handelsfinnan Suklin Poch tillhäradshöfdingen Svanljung yrkat Stadskamreraren Sestrins skyldigkännande att till finnan och Vicehäradshöfdingen Svanljung gälda det belopp af tvåtusen etthundra tjuguen mark sjuttiosex penni, som enligt af Svanljung uppgjord och Stadskammaren Gestrin tillstäld kontokuranträkning för den 13 Oktober 1902 återstode oguldet å finnans omförmälda tillgodahafvande hos David Tinkko, äfvensom sex procents ränta därå från nästnämnde dag och tvåhundra femtio mark ersättning för rättegångskostnaderna, hvarjämte Vicehäradshöfdingen Svanljung anhållit att, enär han i viss män kunde blifva finnan Sullin i 6 ansvarig för betalningen af det sålunda oguldna beloppet, honom måtte tillerkännas rätt att emot det rämma kvitta medel, som Svanljung på uppdrag af Stadskamreraren Sextrin genom lagsökning indrifvit af Trafikdirektörsasistanten Gustaf Niklander i Helsingfors och dem Svanljung fortfarande omhänderhade Sedan Karlskamreraren Sextrin, öfver hära målet hörd, motsagt detsamma såsom olofogadt, har Rådstufverätten medels den 17devember 1902 afsagdt utslag förklarat utredt vara, att Stadskomreraren Gestrin, som den 25 Februari 1901 af tillhäradshöfdingen Svanljung i och för indrifning emottagit förenämnda af David Tinkko till Handelsfiman Lublen Sägenterade väalas, på grund af den 1. därföljde Mars uttagen stämning, vid Rådstufvurätten den 1 April 1901 yrkat David henkkos förpliktande att till finnan Sullin 6 i genast utbetala växlarnes innehåll och jämväl nästnämnde dag vunnit dem å finnans berörda fordran hos Sinkko samt därå den 6 Juli summa år öfverlämnat domen till verkställighet; och som således stadskamereraren Gestruns nästnämnda åtgård af honom vidtagits först efter det mera än tre månader förflutit sedan dom växelmålet af kunnats, har Rådstuföll rätten, dem funnit Sextrin i öfrigt hafva iakttagit ånskvärd omsorg vid ifrågavarande uppdrags behöriga fullgörande, ansett honom hafva vid växldomens fyordrande till arkställighet underlåtit sådan skyndsamhet, 52
som af ombud i allmänhet kunde förväntas; men emedan det icke visats, att firman de bindl: i följd af Stadskamreraren Gestins förd nämnda uraktlåtenhet gått förlustig sin förfrån hos David Tinkko, utan fastmer utredts, att densamma, äfven ifall Gestrin om delbart efter utgången af den för expedition af Rådstuvurättens protokoll föreskrifnetin öfverlämnat utslaget till verkställighet, icke kunnat hos gäldenären utfäs, blefva Handell finnan dublin Poch tillhäradshöfdingen Svanljungs i målet utförda fordrings och ersättningspåståenden af Rådstufvaren förkastade, jämte det vid sådan utgångas målet utlåtande förföll angående Vicehärads höfdingen Svanlings ofvannämnda kvittningsanspråk Hovätten, under hvars pröfning Handelsfinnan Sublén Poch Tienäradshöfdingen Franljung i vadeväg dragit målet, har genom dom af den 25 Februari 1865 uti nu ifrågavarande delar fastställt Rådstufverättens utslag Uti Hofrättens dom har för Handelsfinnan Sublen. Och Vicehäradshöfdingen Svanljung anhållits om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målit i öfvervägande; och emedan Vicehäradshöfdingen Olof Lindeman, som till Kejserliga Senaten inlämnat Handelsfinnan Sedlin Oo och Tichäradshöfdingen Svanljungs änlingsansökning, till utredande af sin befogendet att härstädes företräda förman Sullin SS de ingifvit en af sagde firma till Vicehårads höfdingenahanljung eller den han i sitt ställe förordnade utfärdad, sedermera med öfverlätelse å innehafvaren försedd fullmakt att i målet utföra finnas talan, men sagda öfvalutelse, undertecknad John Fransing, är hvarken försedd med insegel eller styrkt med vittnen, ty och då Trehäradshöfdingen Linleman ej heller annorledes visat sig vara lagligen bemjeligad att i Kejserliga Senuten föra talan för finnan hellin C; " Kell Kejserliga Senaten icke till pröfning upptaga hvad å bemälda finnas vägnar härstädes anförts till vinnande af andring uti Hofvallens ofvanberörda dem Tidkommande sedan Vicehäradshöjelin gen Tvänljungs ändringsansökning, så alldenstund Svanling icke visat att honom tillsmyndats skada genom den förrumlighet hvil153
ken Stadskammaren Gestrin uppgifvits haf va låtit komma sig till last vid det honom af Handelsfirman Sullin i Ouppdrags na indrifvandet af finnans omförmälda fördran hos David Tinkko, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist, såvidt angår Vinhäradshöfdingen Svanljung, låta bero vid det slut, hvari Hofrätten i saken stannat. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland R. A. Brede. C. J. Timgren J. Wirkman Fredr. Uudenius. J. Wirkman Fredr. Uudenius. Vilhelm Blåfield Den 24. Mars 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Vicehäradshöfdingen John Svanljung, från Helsingfors stad, sökande, och Prätselkammaren i Villmanstrand, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 24. Mars 1906. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Helsingfors har Drätselkammaren, efter Vicehäradshöfdingen Svanljung ågången stämning, yrkat Svanljungs förpliktande att till Rätselkammaren utgifva ettusen fyrahundra sjuttio mark tolf penni, hvilka Vicehäradshöfdingen Svanljung, på uppdrag af Drätselkammaren, genom lagröknine indrifvit af Trefikdirektörsassistenten Gustaf Niklander och den 13. Maj 1912 uppburit, samt att å medlen erlägga re procents ränta från nästnämnde dag. Öfver käromålet hörd har VicehäradsOfde slut. 3. - C. J. T. - G. B. - F. L. - Gut. I. B. 54 No 292. Pag. 194. R. D. 1905.
höfdingen Svanljung genmält, att ofvanberörda uppdrag gifvits honom, icke af Drätselkammaren utan af Stadskamrera. ren i Wittmanstrand Aukusti Gestrin, hvilken därförinnan blifvit af Svanljung ombetrodd att indrifva en fordran hos Garfvaren David Sinkko, från Klemis socken, men genom försumlighet vid hans hafvandet af sistsagda uppdrag tillskyndat sin hufvudman förlust, för hvars gäldande Svanljung i rättegångs väg sökt ersättning af Stadskamreraren Gestrin och emellertid i afräkning därå innehållit förenämnda hos Trefikdirektörsassistenten Niklander indrifna medel; och som Drätselkammaren säledes icke vore behörig att utföra förevarande talan, har Vicehäradshöfdingen Svanljung emotsett käromålets förkastånde. Sedan parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för sina kostnader i målet, har Rådstufvurätten medels utslag den 25. November 1902. förklarat utredt vara, att Vicehäradshöfdingen Svanljung, såsom befullmäktigadt ombud för Drätselkammaren, af Träfik lirektörsassistenten Niklander jämlikt af af Löjtnanten Dahlet Dåner den 27 Januari 1897 åt Brätselkammaren utfärdad skuldförbindelse, för hvars innehåll, utom andra, Niklander iklädt sig proprieborgen, vid Rådstufvurätten etsökt och sedermera den 13. Maj 1902. af vederbörande utmätningsman uppburit, förutom utdömd godtgörelse för rättegångsummgälderna, ettusen fyrahundra sjuttio mark tolf penni; i anseende hvartill och jämte det Vicehäradshöfdingen Svanljungs ofvanomförmälda invändning såsom obefogad lämnats utan afseende, Svanljung ålagts att emot kvitto till Prätselkammaren genast utbetala nämnda belopp ettusen fyrahundra sjuttio mark tolf penni med sex procents årlig ränta därå från den 13. Maj 1902. samt trettio mark i rättegångskostnadsersättning. Höfrätten, under hvars pröfning Tiehäradshöfdingen Svanljung i vade väg dragit målet, har genom dem den 10. Juli 1905 fastställt. Rådstufvurättens 55
utslag samt därhos förpliktat Vicehäradshöfdingen Svanljung att med satio mark godtgöra Brätselkammaren dess umgälder i Hofrätten. Uti Hofrättens dom har Richardshöfdingen Svanljung anhållit om ändring medels ingifven deduktion, som Drätselkammaren därefter bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Vicehäradshöfdingen Svanljung icke hafva unfört skäl till ändring i Hofrättens Jerenämnda dom, hvarvid förty kommer att bero, jämte det Tichäradshöfdingen Svanljung kännes skyldig att till Drätselkammaren, i ersättning för dess härstädes i målet hafda kostnader, utgifva sjuttio mark. För öfrigt och som Vicehäradshöfdingen Svanljung mot bättre vett och klara skäl dragit målet under Kejserliga Senatens pröfning, varder Ivan ljung, i stöd af 20 SS: 30. kap. R. B., sålånt detta lagrum lyder uti förordningen den 27. April 1868, fälld att härför böta etthundra daler med etthunda Vilhelm Blåfield nittiotvå mark eller, vid bristande tillgång till böternas gäldande, hållas tjugunio dagar i fängelse. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Bonde. C. Wirkman 1ne Augusti C. J. Timgren Rdr: Lundenius. 56
- Maaliskuun 26 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskovassa jutussa, jossa Liperin pitäjän Taivion kylässä asuva Tukkiasioitsija Ville Villman on hakijana ja Kontiolahen pitäjän Lehmonahon kylästä kotoisin oleva Talollinen Matti Kolehmainen tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 26 päivänä Maaliskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Matti Kolehmaiselle toimituttamansa haasteen nojalla on Ville Villman Kontiolahden pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että kun hän 22 päivänä Helmikuuta 1897 tehdyllä kauppakirjalla oli Matti Kolehmaiselta ostanut puolen perintötaloa No 8 Kaivion kylässä, oli Matti Kolehmainen sitoutunut itse suorittamaan tuohon talonosaan kiinnitetyt velkansa, mutta että Matti Kolehmainen siitä huolimatta de läsnä: R.t. H. C. J.S. - G. B. - F. S. - Ort. E. T. 57 No 307.
jättänyt maksamatta Talonemännälle Kaisa Pötsöselle 27 päivänä Syyskuuta 1895 antamansa, talonpuoliskoon kiinnitetyn velkakirjan sisältöä tuhatta markkaa korkoineen; ja koska Ville Villmanin oli täytynyt suorittaa mainittu velka summa ynnä siitä kolmen vuoden aika na juoseet korot, sata kahdeksankymmentä markkaa, on Ville Villman vaatinut, että Matti Kolehmainen velvoitettaisiin Villmanille maksamaan sanotut tuhat sata kahdeksankymmentä markkaa kuin myös palkitsemaan Ville Villmanille hänen oikeudenkäyntikulunsa. Kanteesta kuulustettuna, on Matti Kolehmainen vastannut, että tilan kauppahinta mainitussa kauppakirjassa oli merkitty kolmeksituhanneksi merkaksi ja määrätty tarkemmin lasketta, vaksi myydyllä talonpuoliskolla kasvavain, kahden metrin korkeudella kaksitoista ja puoli senttimetriä läpimitaltaan täyttäväin havupuiden lukimäärän mukaan siten, että kauppahinnaksi laskettaisiin kymmenen penniä jokaiselta sellaiselta puulta, mutta että, sittenkuin tuo hinta viimeksimainitun laskuperusteen mukaan oli havaittu nousvan ainoastaan tuhanneksi viideksisadaksi markaksi, vaikka talonosa todellisuudessa oli noin kymmenentuhannen markan arvoinen, Ville Villman oli suostunut maksamaan Matti Kolehmaiselle tilasta lisähintaa ja sitä varten suorittamaan puheenalaisen velan; jonka tähden ja kun Ville Tillman ei ollut Antti Rolehmaiselle maksanut enempää kuin tuhat viisisataa markkaa, Matti Kolehmäinen on anonut kannetta kyljättäväksi Kihlakunnanoikeus on 9 päivänä Toukokuuta 1903 julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla. velvoittanut Matti Kolehmaisen suorittamaan Ville Tillmanille vaaditut tuhat sata kahdeksankymmentä markkaa sekä sadalla kahdellakymmenellä markalla borvaamaan Ville Tillmanille hänellii jutussa olleet kustannukset Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Kolehmainen oli vetoamalla saattanut jutun, on 22 päivänä Heinäkuuta 158
1905 antamassaan tuomiossa katsonut selville käyneen, että Ville Villman, sen jälkeen kun puheenalaisen talonpuoliskon kauppahinta oli puiden lukumää rän mukaan tehdyn laskun puusteella noussut ainoastaan tuhanteen viiteensataan markkaan, oli suostunut viimemainitun määrän lisäksi maksamaan kysymyksessä olevan, talonpeisliskoon kiinnitetyn velan Kaisa Pötsöselle; jonka tähden ja kun asianosaisten välisessä talonosan kauppakirjassa oli talonpuoliskosta suoritettava hinta merkitty sanotun hinnan määrittelemisperusteen ohella kolmeksituhanneksi markaksi, eikä Ville Villman ollut näyttänyttään Matti Kolehmaiselle vielä maksaneensa ostamastaan talon osasta muuta kuin tuhat viisisataa markkaa, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Ville Villmanin asiassa ajaman kuuteen. Hovioikeuden tuomioon on Ville Villman anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvitetyksi, että Ville Villman, sittenkun kysymyksessä olevan talonpuoliskon kauppasumma ylempänä kerrotun laskuperusteen mukaan oli havaittu nousevan ainoastaan tuhanteen viiteensataan markkaan, on sitoutunut tuon hinnan lisäksi maksamaan ainakin Kaisa Pötsösen puheenalaista, tilanpuoliskoon kiinnitettyä saatavaa korkoineen vastaavan määrän minkä vuoksi ja kun kauppasumma 22 päivänä Helmikuuta 1897 tehdyssä välikirjassakin on arviolta määritelty kolneksituhanneksi markaksi, eikä Ville Villman ole väittänytkään sanotussa tarkoituksessa suorittaneensa Matti Kolehmaiselle enempää kuin tuhat viisisataa mark kaa, Keisarillinen Senuatti harkitsee oikeaksi jättää sen lopputuksen pysyväiseksi, johon Hovioikeus edellämainitussa tuomiossaan on asiasta johtunut. Pata kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti R. A. Bröh L. Widsman 1avd Kungvit. J. J. Tingren 27 Fredr. Lundenius. E. Tredof 159
- Maaliskuun 28 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tullassa, tavaran luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Talonomistaja Frans Emil Lindqvist, Tampereen kaupungista, on hakijana sekä Perniön pitäjässä ilmontapon yksinäisellä tilalla asuvan Rustitilallisen Frans Vihtori Seppälän konkurssipesän hoitajat Varatuomari Alfred Holmström Turun kaupungista, ja Talonomistaja Juho Oskar Knaapinen, Tampereen kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 28 päivänä Maaliskuuta 1906 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastateltuaan Varatuomari Holmströmin ja Juho Oskar. Knaapisen, heidan edellä kerrotussa toimessaan, Perniön pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen, on Frans Emil Lindqvist riellä lausunut kauppakirjalla 10 päivältä Kesäkuuta 1902 ostaneensa Frans Iihtori Seppälältä kaikki tämän silloin oSasna. R. B. A. H. S. C. J. T.F. F. B-S. E P. W. K. 100 No 318. Pag. 210 Rd 175.
mistamalla Aimantapon tilalla samassa pitäjässä vuonna 1902 kasvaneet heinät valmiiksi niitettyinä ja latoihin korjat tuina, mutta kun, Frans Vihtori Seppälän luovutettua 13 päivänä Elokuuta 1902 omaisuutensa konkurssiin, pesän hoitajat Varatuomari Holmström ja Juho Oskar Knaapinen olivat kieltäytyneet hoita heiniä, joita oli korjattu latoihin viisisataa kahdeksan kaksisataa kiloa sisältävää häkkiä, Frans Emil Lindqvistille luovuttamasta, on Sindqvist vaatinut että Varatuomari Holmström ja Juho Oskar Knaapinen sanotussa toimessaan velvoitettaisiin Frans Emil Lindqvistille antamaan vastamainittu määrä heiniä tahi maksamaan hänelle niiden arvopaikkakunnalla maksuaikana käyvän hinnan mukaan, minkä ohessa Lindqvist on anonut korvausta oikeuden käyntikuluistaan. Kanteesta kuulustettuina, ovat Karatuomari Holmström ja Juho Oskar. Knvapinen kieltäneet, että Frans Vihtori Seppälän ja Frans Emil Lindqvistin välillä laillista kauppaa puheenaolevista heinistä oli olemassa, ja siis vastustaneet kannetta Kuulusteltuaan todistajia asiasta, on Kihlakunnanoikeus 7 päivänä Helmikuuta 1903. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Karatuomari Holmströmin ja Juho Oskar Knaapisen, ennenmainitussa toimessaan, kuitin saadessaan suorittamaan Frans Emil Lindqvistille vuonna 1902 Simontapon tilalla kootut viisisataa kahdeksan kaksisataa kiloa sisältävää häkkiä heiniä luonnossa tahi rahassa, kymmenen markan mukaan häkiltä, yhteensä viidellätuhannella kahdeksallakymmenellä markalla sekä sadalla markalla korvaamaan Frans Emil Lindqvistille hänen oikeudenkäymiskulunsa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Väratuomari Holmström ja Juho Oskar. Maapinen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 31. päivänä Heinäkuuta 1905. antamallaan tuomiolla julistanut selvitetyksi, ettei Frans Vihtori Seppälän ja Kans Emil Lindqvistin välillä 10 päivänä Kesäkuuta 1902 ollut kysymyksessä 101
olevaan heinänsatoon nähden tapahtunut mitään lainmukaista kauppaa, minkä vuoksi Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Frans Emil Lindqvistin jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Frans Emil Lindqvist hakenut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Varatuomari Holmström ja Juho Oskar Knaapinen säädetyssä järjestyksessä ovat vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo asiassa kyllä silville käyneen, että Frans Vihtori Seppälä 10 päivänä Kesäkuuta 1902. oli sitoutunut Frans Emil Lindqvistille luovuttamaan seuraavan Syyskuun 1 päivänä kaiken sen vuotisen heinäsadan omistamaltaan Aimantapon tilalta, ellei Lindqvist sitä ennen saisi häneltä täyttä maksua edellä kerrotussa välikirjassa likemmin mainitusta saatavastaan; mutta koska Frans Vihtori Seppälä jo 13 päivänä Elokuuta 1902 eli siis ennenkuin tuo heinäsato oli siirtyvä Lindqvisten haltuun, oli joutunut konkussitilaan eikä niin muodoin mainitulla välipuheella vastoin Frans Vihtori Seppälän saamamiesten tahtoa ollut sitoavaa voimaa, sentähden Keisarillinen Senaatti katsoo, ettei Frans Emil Lindqvist ole esiintuonut syytä muuttaa sitä loppupäätelmää, johon Hovioikeus on jutussa johtunut ja joka siis jää pysyväksi. Tämän ohessa velvoitetaan Frans Emil Lindqvist korvaamaan Varatuomari Holmströmille ja Juho Oskar. Knaapiselle heilän täällä jutussa kärsimänsä kulut kuudellakymmenellä markalla. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen. Suomen Senaatti R. A. Brode. Å. Henriksmannen. R. A. Brede. S. Stens. hemmanC. J. Timgren Abo. Kunlin Fredr. Lundenius. Wuvard Pardani Fredr. Lundenius. Wuvard Pardani Helala klander. Oman Karsten. 162
29 päivänä Maaliskuuta 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta laillessa, härempää oikealla myllynpaikkaan koskevassa jutussa, jossa ovat Isonkyrön seurakunnan Kirkkoherra, Lääninrovasti Gustaf Durchman, hakijana, sekä Talollinen Isonkyrön pitäjän Wentalan kylästä Jaakko Juhonpoika Knaapi, saapuville tulleena, mutta Kruununnimismies Karl Johan Blomqvist, kruunun asiamiehenä, Kappalainen Karl Petter Henius Tuomiokapitulin edusmiehenä Talollinen sanotun pitäjän Orismalan kylästä Jaakko Juhonpoika Liimakka, Isonkyrön seurakunnan kirkkonen vaston edustajana, Talollinen äsken mainitun pitäjän Talon kylästä Jaakko Israelinpoika Waismaa, sanan seurakunnan pappisvirkatalojen lautakunnan puheenjohtajana ynnä Talolliset Hermanni Juhonpoika Laurila, Kustaa Matinpoika ja Jaakko Jaakonpoika Talso Jaakko Heikin poika Wenlä, isepuolestansa ja Talollisen Matti Mustaanpoika Paavola H H. A. F: A. H - E P - W. H 163 /1527/ Som 106 Rsd 1905
29 päivänä Maaliskuuta 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta myllynpaikkaan koskevassa jutussa jossa ovat Isonkyrön seurakunnan Kirkkoherra, Lääninrovasti Gustaf Durchman, hakijana, sekä Talollinen Isonkyrön pitäjän Wenlalan kylästä Jaakko Juhonpoika Knaapi, saapuville tulleena, mutta Kruununnimismies Karl Johan Blomqvist, kruunun asiamiehenä, Kappalainen Karl Petter Elinius Tuomiokapitulin edusmiehenä, Talollinen sanotun pitäjän Orismalan kylästä Jaakko Juhonpoika Liimakka, Isonkyrön seurakunnan kirkkonen vaston edustajana, Talollinen äsken mainitun pitäjän Talon kylästä Jaakko Israelinpoika Wäismää, sanan seurakunnan pappisvirkatalojen lautakunnan puheenjohtajana, ynnä Talolliset Hermanni Juhonpoika Laurila, Kustaa Matinpoika ja Jaakko Jaakonpoika Talso, Jaakko Heikin poika Wenlä, isepuolestansa ja Talollisen Matti Kustaanpoika Paavola H - H. T. A. Ti - E. P - W. H 163 No 527 Sivu 106 R. D 1905
vainajan alaikäisten lasten holhoojana, sekä Juho Juhonpoika Palo, Talollisen Juho Matinpoika Paavola vainajan alaikäisten lasten puolesta, Talollisen leski Josefiina Juhontytär Paavola, Talolliset Matti Juhonpoika Seppelin, Jaakko Jaakonpoika Vinqvist ja Iisak ki Mustaanpoika Knuuttunen, Talolli senvävy Mikko Ilomsi, omasta ja vai monsa Josefiina Juhontyttären puolesta sekä Talollisenpojan Matti Juhon poika Paavolan määrättynä oikeuden valvojana, Wentalan kylästä, Talollinen Matti Jaakonpoika Reini, Palon kylästä, ja Kansakouluntarkastaja Juho Reini, Karkun pitäjästä, poisjää neinä vastaajina: Annettu Oikeusosastosa 29 päivänä Maaliskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityt anyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietaa seuraavaa: Lääninrovasti Durchmanin Waasan laa nin Kuvernöörille jättämässään kirjallisessa anomuksessa pyydettyä saada Rovastin kosken juopaan Reinilän koskeva Styrönjoissa raken taa jauhomyllyn ja Kuvernöörinviraston tämän anomuksen johdosta välipäätöksessa 30 päivältä Heinäkuuta 1900 määrättyä Piirin sinoori Waasan tie - ja vesirakennuspiirissä toimittamaan asianmukaisen kalselmuksen, oli tuossa katselmuksessa, jonka oli toimitta nut vanhempi Insinööri Tie- ja Vesiraken nusten Ylihallituksessa Stonrad Nordvall huomattu, että Reinilän koskessa löytyi kolme myllyä, jotka sijaitsivat, niinkutsuttu Reinilän mylly, minkä omistivat Matti Reini ja Kansakouluntakastaja Reini, kosken itäi ellä rannalla, Hermanni Laurilan omistama mylly keskellä koskea sekä hosken läntisellä rannalla, missä rantapuolinen juopa ja niin kutsuttu "Rovastin juopa ja olivat yhtyneet, Knaapin mylly, minkä omisti Jaakko Stnaapi, sekä että sillä paikalla, johon Lääninrusti Durchman tahtoi myllyä rakentaa ja joka sijaitsi Rovastin juovassa, ennenkin oli kirkkoherran virkatalon tarpeita varten löytynyt myllylailos. Mainitussa katselmustoimituksessa oli erittäinkin Jaakko Ilmaapi vastustanut tehtyä anomusta syystä, että Stnaapin asianomaisella luvalla rakentama mylly tulisi Lääninrovasti Durchmanin ehdottaman myllyn takia karvi 01