Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
gång varit i behörigt skick, och sälunda mäste anses vara vållande till den skada, som genom ifrågavarande hästars aflifvande drablat Hjalmar Silen, Häradsrätten, med fästadt afseende därå att Hjalmar Silén, ehuru medveten om att änberörda grund icke varit på sin plats, det oaktadt utsläft sina hästar på öppen gårds. plan och förty sjelf måste anseskrifva därigenom bidragit till förenämnda skada, jämlikt 5 och 6 SS: SS: uti Lagen af den 19 Februari 1898 angående ansvarighet för skada i följd ofjernvägdeist, ålagt Jernvagslyselren att efter skälig nedsättning af det fordrade skadeslåndsbeloppet till Hjalmar Silén utbetala femhundra mark, men i anseende till sakens beskaffenhet blef Silens i målet jämväl gjorda anspråk på ersättning för kostnaderna dänunderkändt. Hofrätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i väderag daget målet, har uti dem den 31 Maj 1905 funnit Jernvägstyrelsen icke hafva förebragt skäl till ändring i Häradsrättens utslag samt Hjalmar Filens andringsansökning ej heller föranleda annan rättelse i samma utslag än att Jernvägsstyrelsen, på de af Häradsrätten anförda grunder äfvensom i stöd af 12 SS: uti ofvanåberopade lag af den 19 Februari 1898, ålades att till Hjalmar Silen i fordradt skadestånd utgifva sjuhundrafemtio mark samt att därhos med trehundra mark godtgöra Silén hans kostnader i målet vid Häradsrätten. Uti Hofrättens dom har fernvägstyrelsen anhållit om ändreng medels ingifven deduktion, den Ajalmar Silén i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Jemvägstyrelsen icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörla dem, vid hvilken förty kommer att bero, jämte det Jernvägstyrelsen 290
ålägges att med åttatio mark ersätta Hjalmar Silén hans här i saken hafda umgälder. Det alle, som vederbör till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Adam Maunan. Al: Kumlin Adam Maunan. Al: Kumlin Edvard Pardani. Leenäkijander. Krono Pardani. Eemäkäuden Nans Jalmrd. Toukokuun 16 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa edesmenneen Kauppidan Juhana Käyrysen leski Rosa Näyrynen, Joensuun kaupungista toiselta, sekä Kauppias Anders Auvinen, oikeudenkäynnin kestäessä kuolleen Kauppiaan Juhana Salosen leski Emmy Salonen, Savonlinnan kaupungista, viimesanotussa kaupungissa oleva Kauppahuone And. Emil Nyman ja Talollinen Pekka Juhana Kosonen, Säämingin pitäjän Kosolan kylästä, toiselta puolen vuoroin ovat hakijoina ja vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 16 päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Savonlinnan kaupungin Raastuvanoikeudessa on Rosa Wäyrynen lausunut, että sittenkun Rakennusmestari Kustaa Laukkanen Joulukuussa vuonLäsnä: R.t. N. C. J. F. L. - C. A. O. H. 291 No 522. Pag. 254. R.D. 1905
na 1899 oli ottanut urakalla rakentaaksensa Joensuun evankelisluterilaiselle kaupunkiseurakunnalle kivikirkon sekä Anders Auvinen, Juhana Salonen, Merikapteeni Anders Emil Nyman ja Pekka Juhana Kosonen ynnä Kauppiaat Jefim Leskinen ja Karl Lindroos sekä Hovineuvos Oskar Hedlund olivat menneet ominaiseen takaukseen urakkätyön toimittamisesta, eli Kustaa Laukkanen Kesäkuussa vuonna 1911 luovuttanut omaisuutensa velkojiensa tyydyttämiseksi ja Anders Emil Nyman sekä Jefim Leskinen sillä välin kuolleet, minkä jälkeen Anders Auvinen, Juhana Salonen, Kauppahuone And. Emil Nyman Merikapteeni Nyman-vainajan oikeuden. omistajana, Pekka Juhana Kosonen, Jefim Leskisen kuolinpesä, Karl Lindroos ja Hovineuvos Hedlund olivat ottaneet toimittaakseen puheena olleen urakkatijon. Kun sittemmin Juhana Wäyrynen eläessään oli välikirjalla 10 päivältä Elokuuta 1901 ja siihen tehdyllä lisäyksellä 18 päivältä samaa kuuta ottanut valmistaaksensa kirkkorakennusta varten Anders Auviselle, Juhana Saloselle, Kauppahuone And. Emil Nymanille, Pekka Juhana Kososelle, Jefim Leskisen kuolinpesälle, Karl Lindroosille ja Hovineuvos Hedlundille, sekä heille toimittanutkin 15,000. tiiltä, 70 markan jälkeen tuhannetta, 1,050 markasta, 20,000 tiiltä, 60 markan jälkeen tuhannelta, 1,200 markasta, 8,000. tiiltä, 65 markan jälkeen tuhannetta, 520 markasta ja 30,000 holvitiiltä, 57 markan jälkeen tuhannelta, 1,710 markasta sekä heille myynyt 27,200 tiiltä, 55 markan jälkeen tuhannetta, 14, 960 markasta, joten Juhana Wäyrysen Anders Auviselle ja hänen äskenluetelluille asiakumppaneilleen toimittamien ja myymien tiilien arvo teki yhteensä 19.440 markkaa, mutta Anders Auvinen ja hänen asiakumppaninsa eivät olleet sanotusta hinnasta suorittaneet Juhana Wäyryselle muuta kuin keväällä vuonna 1901 6,000 markkaa ja 18 päivänä Elokuuta 1901 140 markkaa, on Rosa Wäyrynen, Juhana Väyrysen oikeudenomistajana, vaatinut että Anders Auvinen ja hänen asiakumppaninsa, joiden olisi tullut edellämainitun 292
10 päivänä Elokuuta 1901 laaditun välikirjan mukaan Juhana Wäyryselle antaa 2,000 markan suuruinen vekseli ja maksaa 5,500 markkaa Syyskuussa 1901 sekä 5,000 markkaa seuraavassa Marraskuussa, velvoitettaisiin Rosa Päyryselle suorittamaan vielä maksamatta olevat 13,000 markkaa korkoineen. Kanteesta kuulustettuina, ovat Anders Auvinen ja hänen asiakumppaninsa, mitä koski Juhana Wäyrysen myymiä 27,000 tiiltä, väittäneet ostaneensa mainitut tiitet Wäyryseltä edellytyksellä että ne kaupanteko -aikana kuuluivat hänelle; mutta kun jälestäpäin olikin käynyt selville, että Väyrynen oli jo ennen Kustaa Laukkasen konkurssia myynyt sanotut tiitet Laukkaselle, joka myös oli ne vastaanottanut ja Wäyryselle maksanut 20,000 tiilen hinnan 1,100 markalla, sekä tiitet siis, Wäyrysen myydessä ne Anders Auviselle ja hänen asiakumppaneilleen, olivat kuuluneet Laukkasen konkussipesälle, ovat Anders Auvinen ja hänen asiakumppaninsa katsoneet että asianosaisten välillä 10 päivänä Elokuuta 1901 tehty kauppa oli puheen alaisiin 272,000 tuleen nähden arvoton ja siis vastustaneet Rosa Wäyrysen vaatimusta saada niistä maksua, mikäli ne vielä olivat suorittamatta. Mitä sitten Rosa Väyrysen kanteesien muuten tuli, ovat Anders Auvinen ja hänen asiakumppaninsa vastannut, että Juhana Päyrynen oli heille toimittanut ainoastaan 5755 tiettä, joiden arvo oli 70 markkaa tuhannetta, ja 8,000 tiettä, joiden arvooli 65 markkaa tuhannetta, eli siis tiiliä 922 markan 85 pennin arvosta sekä näiden tiilien hintaa kantanut ilmoittamansa 440 markkaa; mutta koska Anders Auvinen ja hänen asiakumppaninsa sen johdosta, että Juhana Wäyrynen oli kieltäytynyt toimittamasta Anders Auviselle ja hänen asiakumppaneilleen muita tiiliä, joita Näyrysen olisi tullut heille hankkia, ja sen kautta, että Wäyrysen toimittamista tiilista 70,700, joka määrä ei ollut sulkentunut edellämainittuihin 272,000 tuleen, olivat olleet aivan kelpaamattomia ja rakennuspaikalta poistettavat, olivat saaneet kärsiä 293
seuraavat kulut ja tappiot, nimittäin: sanottujen kelpaamattomain tiilan vedättämisestä tiilitehtaalta rakennuspaikalle 353 markkaa 50 penniä; samoin tulun poisvedättämisestä rakennuspaikalta 141 markkaa 40 penniä; ylimääräisistä matkakustannuksista tiiliin viipymisen tähden ja niiden hankkimisesta toiselta taholta 502 markkaa 60 penniä; varakaton valmistamisesta kirkolle, kun sen siiniin muurautyötä tulien puutteen tähden ei saatu syksyllä loppuun, 500 markkaa; korkotappioita 1,723 markkaa 8 penniä; siitä, että työnjohtajalle työn viivytyksen johdosta oli suoritettava neljän kuukauden ylimääräinen palkka, 1,200 markkaa; kahdellekolmatta muurarille tulun viipymisen ja siitä seuranneen työttömyyden tähden suoritettua ylimääräistä palkkaa 20 päivän ajalta ynnä matkakuluista 220 markkaa sekä tiilien viipymisen kautta tulleita ylimääräisiä menoja hoitokustan nuksista Savonlinnassa 500 markkaa sentähden ja kun Anders Auvinen ja hänen asiakumppaninsa olivat suoritta. neet Kustaa Laukkaselle konaukseksi hänen Helsingin kaupunkiin tiilien tarkastuttamista varten tekemästään matkasta 120 markkaa, vaikka Juhana Näyrynen oli sitoutunut kustantamaan tuon matkan, sekä Anders Auvisen ja hänen asiakumppaniensa näin muodoin tuli Juhana Wäyryseltä saada kaikki edellä mainitut rahamäärät eli yhteensä 7,240 markkaa 58 penniä, ovat Anders Auvinen ja hänen asiakumppaniusa, joilla siis oli paljoa enemmän saatavaa Rosa Wäyryseltä kuin Rosa Wäyrysellä heiltä, vastustaneet Rosa Wäyrysen kannetta, jota paitsi Anders Auvinen, Juhana Salonen, Kauppahuone And. Emil Nyman, Pekka Juhana Kosonen, Karl Lindroos ja Hovineuvos Hedlund, vastahaasteen nojalla, ovat vaatineet, että Rosa Käyrynen velvoitettaisiin Anders Auviselle ja muille vastamanuun ottajille suorittamaan kerrotut 7,240 markkaa 58 renniä korkoineen, siitä kumminkin lyhennettyä ne 482 markkaa 85 penniä, jotka Ilosa Väyrynen oli heillä saapa. 294
Rosa Wäyrynen on vastakanteen johdosta lausunut, ettei Juhana Wäyrynen ollut syypää siihen, että tiilien toimittamista oli viivytetty; että Anders Auvisen ja hänen asiakumppaniensa tuli kustantaa edelläsanottujen kelaamattomain 70,700 tiden vedättäminen tiititehtaalta rakennuspaikalle ja sieltä takaisin, koska nämät tiitet, joista Juhana Wäyrynen ei ollut tahtonut vaatia maksua, jo oli tehtaalta vastaanotettu, ja että Anders Auvisen ja hänen asiakumppaniensa muut kin vaatimukset olivat perusteettomat, johon nähden Ilosa Wäyrynen on vaatinut vastakanteen hylkäämistä. Tämän jälkeen on Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, 12 päivänä Tammikuuta 1903 julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa; ja koska Anders Auvinen ja Karl Lindroos olivat kysymyksessä olevassa välikirjassa 10 päivältä Elokuuta 1901 omasta ja asiakumppaniensa puolesta sitoutuneet maksamaan Juhana Wäyryselle rakennuspaikalle jo sitä ennen. vedätetyistä 27,000, oikeastaan 72,000 tiilestä 55 markkaa tuhannelta eli 14, 960 markkaa, sekä näytetty oli, että Anders Auvinen ja hänen asiakumppaninsä saman sopimuksen nojalla olevat Juhana Käyryseltä vastaanottanut 5,755 tiiltä, joille oli sovittu hinnaksi 70 markkaa tuhannelta, ja 8,000 tiiltä, joiden hinta oli ollut 65 markkaa tuhannelta, eli kaikkiaan 922 markan 85 pennin arvosta, sentähden ja kun Anders Auvinen ja hänen asiakumppaninsa eivät olleet toteensaattaneet, että mainituista 272,000 tiilestä sitä ennen oli myyty enempää kuin ne 20,000 tiettä, joista Juhana Wäyrynen oli tilissään jo veloittanut Kustaa Saukkasta ja jotka Anders Auvinen ynnä hänen asiakumppaninsa olivat ostaneet Kustaa Laukkasen konkussipesältä, sekä Juhana Väyrynen sen kautta, että hän kerta toisensa perästä ilman laillista syytä oli kieltäytynyt lopputeliä antamasta, itse oli rikkonut tehdyn sopimuksen, on Raastuvanoikeus, hyljäten Kesa Näyrysen sen yli menerän vaatimuksen, velvoittanut Anders Auvisen, Juha295
na Salosen, Kauppahuone And. Emil Nymanin, Pekka Juhana Kososen, Jefim Leskisen kuolinpesän, Karl Lindroosin ja Hovineuvos Hedlundin, yhteisesti tai sen heistä, jolla varoja oli, suorittamaan Rosa Wäyryselle, Juhana Wäijrysen oikeudenomistajana, edelläsanotut neljätoistatuhat ta yhdeksänsataa kuusikymmentä mark kaa ja yhdeksänsataa kaksikymmentäkaksi markkaa kahdeksankymmentäviisi penniä eli yhteensä viisitoistatuhatta kahdeksansataa kahdeksankymmentäkaksi markkaa kahdeksankymmentäviisi penniä viiden prosentin korolla oikeudenkäynnin alusta 16 päivästä Kesäkuuta 1902, siitä kuitenkin vähennettyä Kustaa Laukkasen ostamiana 20,000 tiettä vastaan maksamat tuhat yksisata markkaa, keväällä vuonna 1901 suoritetut kuusituhatta markkaa, sopimuskirjaa allekirjoitettaessa maksetut neljäsataa neljäkymmentä markkaa, ylläkerrottujen kelpaamattomien 70,700 tiilen vedättämisestä rakennuspaikalle ja sieltä pois neljäsataa yhdeksänkymmentäneljä markkaa yhdeksänkymmentä penniä ja puolet Kustaa Laukkasen Helsiniin tekemän matkan kustannuksista kuusikymmentä markkaa, eli yhteensä kahdeksantuhatta yhdeksän. kymmentäneljä markkaa yhdeksänkymmentä penniä, joten Anders Auvisen ja hänen asiakumppaniensa tuli suorittaa Rosa Näyryselle kaikkiaan seitsemäntuhatta seitsemänsataa kahdeksankymmentäseitsemän markkaa yhdeksänkymmentäviisi penniä ynnä viiden prosentin korko 16 päivästä Kesäkuuta 1902 kunnes täysi maksu toimitettiin, minkä ohessa Anders Auvinen ja hänen asiakumppaninsa velvoitettiin kahdeksallasadalla seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Rosa Wäyryselle hänen oikeudenkäyntikulunsa. Mitä sitten tuli Anders Auvisen ja hänen yllämainittujen asiakumpaniensa vaatimukseen saada kervausta heidän rakennustyön viivytyksen johdosta kärsimästään vahingosta, niin koska selville oli tullut, ettei yksistään se seikka, etteivät he Juhana Näyryseltä ajallaan olleet saaneet tiiliä, ollut oikeuttanut viivytystä, on Raastuvanoikeus hyljännyt sanotun vaati muksen. 296
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi niin hyvin Rosa Wäyrynen kuin hänen vastapuolensakin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 14 päivänä Lokakuuta 1905 untanut siinä tuomion; ja mitä ensin tuli Kosa Wäyrysen vetokanteeseen, on Hovioikeus, koskei Rosa Wäyrynen edes ollut voinut kieltää, että Juhana Wäyrysen puheenaolevaa kirkonrakennusta varten toimittamat 70,700 tiiltä olivat olleet tarkoituksensa kelpaamattomia, joten Rosa Käyrysen, miesvainajansa oikeudenomistajana, tuli vastata kustannuksista, jotka olivat koituneet näiden tulien kuljettamisesta rakennuspaikalle ja sieltä poissekä selville oli tullut, että Juhana Wäyrynen oli sitoutunut puoleksi kustantamaan Kustaa Laukkasen ylempänä mainitun Helsinkiin tekemän matkan, kerrotuilla ja Raastuvanoikeuden mainitsemillä perusteilla vahvistanut Raastavanoikeuden päätöksen mikäli Rosa Näyrynen sen kautta oli menettänyt asiansa. Mitä taas koski Anders Auvisen ja hänen asiakumppaniensa muutoksenhakemusta, on Hovioikeus katsonut selvitetyksi, että Juhana Wäyrynen eläessään oli kieltäytynyt ajoissa toimittamasta Anders Auviselle ja hänen asiakumppaneilleen sovittua määrää tiliä, sekä että tästä tiihen toimittamisen viivytyksestä oli oikeutunut, ettei kirkkoa, kun ei sen seiniin muurausta tiilien puutteen tähden voitu syksyllä vuonna 1901 saada loppuun, saatettu mainittuna vuonna varustaa peltikatolla ja että kirkko oli talveksi varustettava varakatolla, jonka rakentaminen ja purkaminen oli maksanut ainakin kaksisataa markkaa, johon nähden ja kun Anders Auvisen ynnä hänen asiakumppaniensa tuon viivytyksen johdosta oli täytynyt kirkon. rakennuksessa pitää työnjohtajaa vähintäin puolitoista kuukautta kauemmin, kuin muuten olisi ollut tarvis, sekä sanotulle työnjohtajalle tältä ajalta suorittaa palkkaa neljäsataa viisikymmentä markkaa, Hovioikeus on oikeuttanut Anders Auvisen ja hänen asiakumppaninsa Raastuvanoikeuden Rosa Wäyryselle määräämästä edelläkerrotusta saamisesta vähentämään, paitsi mitä Raas297
tuvanoikeus oli siinä tarkoituksessa myöntänyt, myöskin mainitut kysymykseen tulleen viivytyksen oikeuttamat ja Rosa Näyrysen vastattavat kustannukset kuusisataa viisikymmentä markkaa; ja teki siis se määrä, joka Anders Auvisen ja hänen asiakumppaniensa tuli maksaa Rosa Väyryselle, yhteensä seitsemäntuhatta satakolmekymmentäseitsemän markkaa yhdeksänkymmentäviisi penniä viiden prosentin korolla Raastuvanoikeuden säätämästå päivästä, jonka määrän suorittamisesta Anders Auvinen ja hänen asiakumppaninsa, kun Raastuvanoikeudessa ei oltu vaadittu heidän velvoittamistaan siitä vastaamaan myös toistensa edestä, olivat ainoastaan kukin omasta puolestaan vastuunalaiset. Näin oikäistuna jäi Raastuvanoikeuden päätös pysyväiseksi muuten, eli mikäli Anders Auvinen ja hänen asiakumppaninsa sen kautta olivat velvoitetut Rosa Wäyryselle maksamaan Raastuvanoikeuden määräämä oikeudenkäyntikulunkien korvausHovioikeuden tuomioon ovat sekä Resa Wäyrynen että Anders Auvinen, Emny Salonen, Kauppahuone And. Emil Nyman ja Pekka Juhana Kosonen anoneet muutosta tänne toimittamillaan perustelmilla, jonka jälkeen asianosaiset ovat vastänneet toistensa muutoksenhakemuksiin Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esiintuo tu syytä Hovioikeuden edellämainitun tuomion muuttamiseen muun puolesta kuin että Anders Auvinen ja hänen hakukumppaninsa asian laatuun nähden vapautetaan suorittamasta Rosa Wäyryrelle hänelle tuomittua oikeudenkäyntikustannusten korvausta, kahdeksaasataa seitsemääkymmentäviittä markkaa; joten oikaistuna Hovioikeuden tuomio muuten jää voimaansa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brede. L. Willman 1al Kungifte C. J. Fingren Fredr. Lundenius. Ossian Karsten 298
Toukokuun 21. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wausan Hovioikeudesta tulleessa, palovahingon korvaus ta koskevassa nostojutussa, jossa Inarin kunta on hakijana sekä Suomen Maalaisten Paloapuyhtiö tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21. päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Inarin pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Inarin kunnan puolesta lausuttu, että sittenkun kunta oli päättänyt sanotun pitäjän Kyrönkylään rakentaa uuden kansakoulu akennuksen ja sitä varten vuonna 1897. asettanut rakennustoimikunnan, oli tänä toimikunta, joka oli jättänyt puheenäolevan työn toimittamisen urakalla Talolliselle Pekka Siivikolle, hänen kanssaan tehnyt sellaisen sopimuksen, että toimikunta ja Siivikko samalla kertaa palo vakuuttaisivat sekä Inarin kunnalle kuuLäsnä: H.S. F. K._E T - W. K J. Pro299 No 531. Såg. 143. R. D. 1905.
luvat rakennuspuut neljästätuhannesta markasta että Siivikon valmiiksi tehdyn työn ynnä työkalut ja pienemmät työaineet kolmestatuhannesta markasta, ja oli Pekka Siivikko sen jälkeen Suomen Maalaisten Paloapuyhtiössä vakuuttanutkin muun muassa kunnan rakennuspuut, ehhäpä ymmärtämättö myydestä omaan nimeensä. Kun kan sakoulurakennus sittemmin 16. päivänä Kesäkuuta 1899. oli keskentekoisena palanut ja Kihlakunnanoikeus, jossa Pekka Siivikkoa oli syytetty siitä, että hän elisi tahallaan tuleen sytyttänyt rakennuksen, oli julistanut Siivikon epäluulonalaiseksi tuosta rikoksesta, oli mainittu yhtiö kuitenkin kieltäytynyt maksamasta palovahingonkorvausta sekä Siivikolle että Inarin kunnalle " Mutta koska rakennustoimikunnan puheenjohtaja palovakuutuksen kestäessä aina oli kunnan puolesta suorittaneet vakuutusmaksut kysymyksenalaisista neljästatuhannesta markasta ja yhtiön asiamies paikkakunnalla sekä sen johtokuntakin olivat tietäneet, että Inarin kunta oli oikea vakuutuksenottaja mikäli koski ylläsanottuja rakennuspuita, on kunnan puolesta vaadettu, että yhtiö velvoitettaisiin kunnat le, joka ei ollut vastuunalainen Siivikon ehkä tekemästä rikoksesta, naksamaan palovahingonkorvaukseksi kerrotuista rakennuspuista neljätuhatta markkaa. Kanteesta kuulustettuna on Suomen Maalaisten Paloapuyhtiö vastustanut kannetta, väittäen ettei kysymyksenalaista palovakuutusta otettaessa eikä jälestäpäinkään oltu ilmoitettu Inarin kunnan omistavan mitään osaa vakuutetusta omaisuudesta - Sittenkun Pekka Siivikkoa oli asiassa kuulusteltu ja todistajain kuulustelu tapahtunut sekä asianosaiset kummaltakin puolen olivat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Kihlakunnanoikeus 12. päivänä Helmikuuta 1903. julistamassaan päätöksessä, koskei sitä vakuutuskirjaa Heinäkuun 19. päivältä 1897., jonka kaut300
ta puheenaolevan kansakoulurakennuksen rakennusaineet ynnä työkälut ja valmiiksi tehty työ olivat Suomen Maalaisten Paloapuyhtiössä vakuutetut, oltu otettu Inarin kunnan, vaan Pekka Siivikon nimeen, eikä kunta siis ollut oikeutettu perimään palovahingonkorvausta sanotuista rakennusaineista, hyljännyt kunnan asiassa ajaman kan teen sekä velvoittanut kunnan Suomen Maalaisten Paloapuyhtiölle palkkioksi yhtiön kulungeista oikeudenkäymissä suorittamaan sata viisikymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Inarin kunta oli vetoamalla saatta nut jutun, on tuomiolla 5. päivältä Toukokuuta 1905. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Inarin kunnan neljälläkymmenellä markalla palkitsemaan Suomen Maalaisten Palonpunyhtiön oikeudenkäyntikulut Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Inarin kunta anonut muutosta. Frans Palmus. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, eltei Inarin kunta ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edellämainittua tuomiotajoka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Anders. Snellman¬ Alex. Kunlin Anders. Snellman¬ Alex. Kunlin Edvard Pardani Eelän Kyander. Edvard Pardani Eelän Kyander. 301
Toukokuun 21 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, oikeutta vesivoimaan koskevassa jutussa, jossa Helsingin kaupungissa asuva Hovineuivos Uno Löjander on hakijana ja Suomen Valtio vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21 päivänä Toukokuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Wiipurin läänin Kuvernöörille 15 päivänä Marraskuuta 1900 antamassaan hakemuskirjassa on Hovineuvos Löjander, ilmoittaen omistavansa Suomen Taltien vuonna 1874 ostamaan, sitten perinnöksi myymään Petäjärven lahjoitusmaahan aikanaan kuuluneen, pitkin Kiviniemen kosken itäistä rantaa sijaitsevan kuudenneksen perintötaloa No 4 Sakkolan pitäjän Kiviniemen kylässä sekä sanotun kosken länsirannalla olevat, niinikään perinnöksi färnä: R.t. R. H. S. C. J. T. B. K.S. E.T. 8. et. N. N: N: 302 No 539. Pag. 59. R. D. 1905
myytyyn Sakkolan lahjoitusmaahan kuuluneet viisi kahdestoistaosaa perintötalosta No 9 ja yhden kahdestoista-osan perintötaloa No 7 sanotussa kylässä kuin myöskin kuudennesta osasta viimeksi mainittua taloa eroitetun palstatilan ynnä näihin tiloihin kuuluvan oikeuden Kiviniemen koskessa alas juoksevaan veteen, anonut, että hänelle myönnettäisiin lupa, voidakseen nauttia hyväkseen kosken vesivoimaa tuolle kuudenneselle perintötaloa No 4 rakennet tavaksi aijotun teollisuuslaitoksen käyttämiseen, johtaa ainakin kaksi kolmatta osaa koskessa juoksevasta vedestä hanavaa myöten, joka, alkaen kosken yläpuolelta, kaivettaisiin vastamainitun talonosan tiluksien yli sekä päättyisi Suvannon järveen heti kosken alapudella; ja on Kuvernööri, sittenkuin tätä Hovineuvos Löjanderin anomusta oli Suomen Valtion puolesta vastustettu, 15 päivänä Tammikuuta 1902 antamassaan päätöksessä katsonut HovineuvosLöjanderin nautintooikeuden puheenaolevaan koskeen olevan riitaisen sekä sen vuoksi, vedenjohdoista ja vesilaitoksista Maaliskuun 23 päivänä 1868 annetun asetuksen 31 SSn mukaan, osoitta nut Hovineuvos Löjanderin laillisessa tuomioistuimessa ajamaan Suomen Valtista vastaan kannetta oikeudesta käyttää kosken vesivoimaa. Vakkolan pitäjän ja Metsäpirtin kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoi keudessa on Hovineuvos Lajander, Suomen Valtiolle toimituttamansa haasteen nojalla, uudistanut edelläkerrotun anomuksensa ja vaatinut, että Suomen Valtio velvoitettaisiin sallimaan Honneuvos Löjanderin rakentaa puheenalainen vesilaitos, jota paitsi Hovineuvos Lojander on anonut korvausta oikeuden. käyntikuluistaan. Jutun kahdessa istuntotilaisuudessa oltua Oikeuden käsiteltävänä on Esitteltijäsihteeri Arthur Brofeldt, jonka Kuvernööri oli määrännyt Suomen Valtion asiamiehenä Valtion etua ja oikeutta Kihlakunnanoikeudessa ja tarvittaessa myöskin korkeammina Oikeuksissa valvomaan, Suomen Valtion 303