Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
fy med enahanda ränta från den 1. Maj nästnämnda år, hvarutom Wilhelm Alexander Lindholm, i stöd af 7. SS: 9. kap. Ä. B. fordrat två tredjedelar af Johan Gustaf Tiettes arfsandel i omordade 5500. mark med 1466 mark 67 penni jemte fem procents ränta derå från Israel Michelssons döds dag den 21 Mars 1894. läröfver hörd har Johan Gustaf Piettounder uppgift att han någon tid efter före nämnda köpslut om Maunula hemman guldit ofvanomförmälda 3500. mark och der vid äfven omnänderfått den å lånet utfärdade skuldsedeln, anmärkt att all talan rörande denna skuld vore försutten, enär Israel Michelsson icke inom tio år efter det Johan Gustaf Tielto öfvertagit lånet kräft honom för detsamma och Tielte under samma tid ej heller erkänt skulden samt den till säkerhet derför i hemmanet faststälda inteckningen fått förfalla. Rekäf fande åter Wilhelm Alexander Lindholms anspråk på andel i de 2000 mark, å hvilka Johan Gustaf Pietto den 1. Maj 1873 utfärdat förskrifning, så vore dessa medel desam ma, som vid uppteckningen af boet efter Evael Michelsson antecknats som kontant till gång och sedermera vid den 4 December 1876 efter honom förrättadt arfskifte allaredan delats emellan vederbörande arfvingar. Tå grund häraf har Johan Gustaf Risto anhållit om käromålets förkastande. Häradsrätten, hvaraf Wilhelm Alexander Lindholm jemväl framstält anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, har me delst utslag den 5. Juli 1899. i saken yttrat sig, att alldenstund hvarken Israel Michels son eller dennes rättsinnehafvare inom den tid förordningen ompeskriftion i fordrings mål af den 9. November 1868 föreskrefve kraft Johan Gustaf Pullo för hans vid köpslutet om Maunula hemman åtagna skuldför bindelst samt Tiette icke heller inom begörda tid eräänt sagda skuld, fördenskull vore käromålet i denna del sentida väckt, och som Wilhelm Alexander Lindholm emot Johan Gustaf Siettos bestridande icke styrkt att uti Israel Michelssons bo vid dennes frånfälle funnits elörre tillgång än hvad Tielto uppgifvit, alltså blef käromålet i öf rigt af Häradsrätten underkändt. tofrätten, under hvars pröfning Wilhelm 699
Alexander Lindholm i vadeväg dragit målet, har genom dom den 11. April 1900 faststält Häradsrättens utslag Uti fefrättens dem har Wilhelm Abel under Lindholm i underdånighet sökt ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Wilhelm Alexander Lindholm icke hafva anfört skäl till än dring i Hofrättens ofvanberörda dem, vid hvilken förty skall förblifva. Pelalle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. 1 Hans Kejserliga i lagestäts Högadsamn, Dess Senat för Finland. A. af Nyborg. A. B. W. Emot Jormman Johris Ammelm Haf Hellen Syyskuun 20. päivänä 1901. 700 Keisarillisen Majesteetin Korkiassa Nimessä, "Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tullessa, perinnönjaon moittimista koskevassa jutussa, jossa Talollisenleski Lydia Hermannintytär Hietala, Virtain pitäjän Virtain kylästä, on hakijana ja Talollinen Nikolai Juhonpoika Kaltti saman pitäjän Jähdyspohjan kylästä tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaa tissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Syyskuun 20. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja neistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää seuraavaa: Sittenkuin Lydia Hietalan mies Talol linen Juho Juhonpoika Hietala, jonka kanssa Lydia Hietala Heinäkuun 11. päivänä 1882. eli vihitty avioliittoon, oli kuollut Marraskuun 12. päivänä 1806. jättäen jälkeensä, paitsi leskeä Lydia Hietalaa, hänen kanssaan avioliitossa siitetyt, alaikäiset lapset Juho Urhon ja Sydia Sivian, sekä perinnönjako Juho Läsnä: A af N. H. B. E. F. A. K. J.NM. P. No 11, Sag 245. Rl. 1900
Hietalan jälkeen oli toimitettu Helmikuun 21. päivänä 1898., on Nikolai Kaltti, sanottuin alaikäisten holhojana, toimitettuansa Lydia Hietalalle haasteen, Virtain ja Ähtarin pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnan oikeudessa lausunut, että mainitussa perinnönjaossa eräs niin sanottu afteekki rakennus, joka sijaitsi Juho Hietalavainajan ennen hänen avioliittoansa hankkiman, Virtain kylässä olevan Hietalan perintötalon No 10. maalla, oli otettu yhteiseen jakoon kaikkeen pesänosakasten välillä, ja että Juho Hietalan jälkeen henkivakuutusyhtiö Suomelta langennut viidentoistatuhannen markan suuruinen henkivakuutus kolmen vakuutuskirjan mukaan Toukokuun 21. päivältä 1891. eli määrätty yksinään Lydia Hietalalle kuuluvaksi, vaan että upteekkinnus, Hietalan talon maalle rakennettuna ja kun siitä samoinkuin vuokramaas takin, jolla rakennus sijaitsi, suoritettiin taloon vuotuinen vuokra, oli Katsottava kuuluvaksi sanottuun kiintumistöön ja että Lydia Hietalalla, jolla ei ollut osaa taloon, siis ei ollut rakennukseen mitään oikeutta, sekä että mainittu henkivakuutus, joka vakuutuskirjojen mukaan oli maksettava omistajalle, ei voinut joutua Lydia Hietalalle yksin, vaan oli pesän yhteisenä onaisuutena tuleva kaikille pesän osakkaille, jonka vuoksi Nikolai Kaltti on vaatinut, että perinnönjako oikaistaisiin siten, että upteekkiräkennus määrättäisiin ainoastaan alaikäiselle Juho Urho ja Lydia Siviä Hietalalle kuuluvaksi ja henkivakuutus jaettavaksi sekä Lydia Hietalalle että hänen mainituille lapsillensa Sydia Hietala on asiassa vastannut: että puheenalainen rakennus oli rakennettu anteekkiläkkeeseen käytettäväksi ja sitten, siihen kuuluvine maiseen, annettu vuokralle; että rakennukseen kyllä oli käytetty Hietalan talon maalta otettuja hirsiäkin, vaan niiden arvo, tuhat viisikymmentä markkaa rakennuksen koko arvosta kymmenestä tuhannesta markasta oli perinnönjaossa laskettu Juho Hietalanvainajan lapsille yksinään; sekä 701
että muut rakennukseen käytetyt aineet sitä vastoin olivat osaksi otetut paikalla ennen olleista, Juho Hietalan avioliittonsa aikana ostamista rakennuksista osaksi muualta ostetut; ja on Lydia Hietala näin ollen katsonut mainitun rakennuksen olevan irtainta omaisuutta. Mitä taas tuli henkivakuutukseen, on Lydia Hietala turvautunut siihen, että vakuutuskirjat olivat kirjoitetut omistajalle ja Lydia Hietala, jonka huostassa vakuutuskirjat Juho Hietalan kuolinhetkellä olivat, oli katsottava niiden omistajaksi, sekä että Juho Hietalan tarkoitus olikin ollut, että henkivakuutus joutuisi yksinomaan Lydia Hietalalle, jota Juho Hietala tahtoi turvata kaikkea puutetta vastaan, koska tiesi Lydia Hietalan jäävän pesän kiinteimistöstä osattomaksi. Näillä perusteilla on Lydia Hietala anonut kanteen kumoamista s Kihlakunnanoikeus, jossa Lydia Hietala oli anonut palkkiota kuluistaan asiassa, on Joulukuun 1. päivänä 1899. antamassaan päätöksessä lausunut, että koska sanottu anteekkerakennus niinkuin muutkin Hietalan talon maalla olevat huoneet, joita ei ole muille myyty taikka "vieraalta maalta" rakennettu, kuului mainittuun kiinteään omaisuuteen, johon Lydia Hietalalla ei ollut osaa, ja moitteenalainen jako niin muodoin oli väärä siirä kohden että rakennuksesta tai sen arvosta osa oli jaettu Lydia Hietalalle, sentähden ja kun Juho Hietalan henkivakuutusrahat viisitoistatuhatta markkaa Oikeuden mielestä olivat pesän yhteistä omaisuutta, sekä Lydia Hietalan, joka oli rahat nostanut, siis tuli jättää ne lailliseen jakoon pesanosakusten kesken, kumottiin kysymyksessä oleva jako ja sen nojalla tehty tili, minkä ohessa Lydia Hietala, jonka hallussa pesä oli, velvoitettiin kuudenkymmenen markan sakon uhalla kolmen kuukauden kuluessa toimituttamaan uusi laillinen jako, jossa piti otettaman huomioon muun muassa mitä edellisestä jaos702
ta yllä oli lausuttu _ Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Lydia Hietala oli vetoamalla saattanut jutun on tuomiolla Heinäkuun 31. päivältä 1900. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kuitenkin niin, että Lydia Hietalan tulisi Kihlakunnanoikeuden määräämän sakon uhalla kolmen kuukauden kuluessa viimeksisanotusta päivästä toimituttaa mainittu uu si jako. Hovioikeuden tuomioon on Lydia Hiitala alamaisesti hakenut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, että Lydia Hietalalle tosin ei ole naimaoikeuden nojalla tuleva osaa mainittuun apteekkinnukseen, eikä siis myöskään oikeutta etuosaan tämän hinnasta; mutta koska Lydia Hietala on itselleen vaatinut osallisuutta samaan rakennukseen silläkin perusteella, että sen rakentamiseen kuluneet varat ovat suoritetut aviopuolisojen yhteisistä pesätävaroista, jota Juho Hietalan perillisten puolesta ei ole vääräksi väitetty harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, muuttaen Hovioikeuden tuomiota siltä kohden, N. 3 Co 10. luvun 2. SS:n ja 11. luvun 5. SS:n nojalla, ensinmainittulainkohta niinkuin se on asetuksessa Kesäkuun 27. päivältä 1878., määrätä että, koska tämä rakennus siis tulee kokonaan jäämään Juho Hietalan perillisten omaksi, heidän pesäosuudestaan on Lydia Hietalalle annettava korvaukseksi puolet saman rakennuksen hänen jaettavaksi hyväksymästään arvosta kahdeksastatuhannesta yhdeksästäsadasta viidestäkymmenestä markasta, jota arvoa vastaan perillisten puolesta ei ole tehty muistu tusta, eli neljätuhatta nelijäsataa seitsemänkymmentäviisi markkaa; ja tulee sanottu tuomio muuten, koska syytä sen muuttamiseen muussa kohden ei ole esiintuotu, jäämään voimaansa, kuitenkin niin, että Lydia Hietalan pitää yllä mainitun sakon uhalla ennen 1. päivää Tammikuuta 1902. toimituttaa määrätty uusi pesänja703 1h 1/4 eli
ko. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. Ericsd Förmån. Juhan Hummelin Henr. Thornius. A; H; Hemlin. Michael Pogvalin Syyskuun 20. päivänä 1901. Keisarillisen Majestutin Kirkoissa Simons"Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nestorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa metsäkaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Eero Juho Eeronpoika Mutikainen, Talollisenvaimo Henviikka Mutikainen ja Toismiehenvaimo Iida Maria Mutikainen, kaikki Kerimäen pitäjän Ruokojärven kylästä, ovat hakijoina sekä, Osakeyhtiö W. Gutzeit 2o: n Isännöitsijä Christian Holst, Kotkan kaupungista, vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosaston sa, Helsingissä, 20. päivänä Syyskuuta 1901. Kejsarillinen Senaatti on Itsellen sä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kyymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Isännöitsijä Holstille toimitetun kirjallisen haasteen nojalla ovat Eero Juho Eeronpoika Mutikainen, Henriikka Mutikainen ynnä läsnä: A. af 1. C. F. - A. K. 7.  J. A. M 704 No 1114. Pag. 266. R. D. 1900.
hänen miehensä Talollinen Paavo Silvennoinen ja Iida Maria Mutikainen ynnä hänen miehensä loismies Eero Juho Pietarinpoika Mutikainen Kerimäen pitäjän käräjkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että nyttemmin kuolleet Talolliset Paavo Eeronpoika Mutikainen ja hänen veljensä Simo Mutikainen eläissään sekä Eero Juho Piitarinpoika Mutikainen, Paavo Silvennoinen ja Talollinen Olli Sairanen, viimeksimainittu silloin vielä alaikäisen Eero Juho Eeronpoika Matikaisen holhoojana, olivat välikirjalla 11. päivältä syyskuuta 1890. sovitusta neljäntuhannen viidenkymmenen markan hinnasta luovutta neet Osakeyhtiö W. Gutzeit & Co:lle oikeuden hakata mainitussa välikirjassa tarkemmin määrätyltä, Ruokojärven kylän taloon No 12. kuuluvalta metsäalueelta kaikki määrätyn mitan täyttävät kuusi - ja mäntypuut kahden vuoden kuluessä siitä päivästä lukien, jolloin myyjät, jotka omistivat sanotusta osaksi perintö-osaksi kruununluontoisesta talosta perintöluon toisen osan mutta muulla osuudella olivat ainoastaan haltijoita, olivat saaneet itselleen perintökirjan mainittuun kuununluontoiseenkin osuuteen; mutta koska metsää jakamattomalta tilalta, joka osaksi oli kruununtalon luontoista, Eero Juho Eeronpoika Mutikaisen ja hänen mainittujen asiakumppaniensa mielestä, ei voinut myydä ja Olli Sairanen sitä paitsi ei ollut hankkineut oikeuden lupaa metsän myymiseen Eero Juho Eeronpoika Mutikaisen osuudelta puheenalaista taloa eivätkä Henriikka ja Iida Maria Mutikainen, jotka perintöoikeuden nojalla olivat talon osakkaita, myökään olleet antaneet suostumustan sa edelläkerrottuun sopimukseen, joka siis ei ollut heitä sitova, ovat Eero Juho Eeronpoika Mutikainen ja hänen viimeksimainitut asia705
hänen miehensä Talollinen Paavo Silvennoinen ja Iida Maria Mutikainen ynnä hänen miehensä loismies Eero Juho Pietarinpoika Mutikainen Kerimäen pitäjän käräjkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että nyttemmin kuolleet Talolliset Paavo Eeronpoika Mutikainen ja hänen veljensä Simo Mutikainen eläissään sekä Eero Juho Pietarinpoika Mutikainen, Paavo Silvennoinen ja Talollinen Olli Sairanen, viimeksimainittu silloin vielä alaikäisen Eero Juho Eeronpoika Mutikaisen holhoojana, olivat välikirjalla 11. päivältä syyskuuta 1890. sovitusta neljäntuhannen viidenkymmenen markan hinnasta luovuttaneet Osakeyhtiö W. Gutzeit & Co: Meoikeuden hakata mainitussa välikirjassa tarkemmin määrätyltä, Ruokojärven kylän taloon No 12. kuuluvalta metsäalueelta kaikki määrätyn mitan täyttävät kuusi - ja näntypuut kahden vuoden kuluessa siitä päivästä lukien, jolloin myyjät, jotka omistivat sanotusta osaksi perintö-osaksi kruununluontoisesta talosta perintöluontoisen osan mutta muulla osuudella olivat ainoastaan haltijoita, olivat saaneet itselleen perintökirjan mainittuun kruununluontoiseenkin osuuteen; mutta koska metsää jakamattomalta tilalta, joka osaksi oli kruununtalon luontoista, Eero Juho Eeronpoika Mutikaisen ja hänen mainittujen asiakumppaniensa mielestä, ei voinut myydä ja Olli Sairanen sitä paitsi ei ollut hankkineut oikeuden lupaa metiän myymiseen Eero Juho Eeronpoika Mutikaisen osuudelta puheenalaista taloa eivätkä Henriikka ja Iida Maria Mutikainen, jotka perintöoikeuden nojalla olivat talon osakkaita, myös kään olleet antaneet suostumustan sa edelläkerrottuun sopimukseen, joka siis ei ollut heitä sitova, ovat Eero Juho Eeronpoika Mutikainen ja hänen viimeksimainitut asia705
andel kumppaninsa vaatineet sanotun sopimuksen julistamista mitättömäksi ynnä sen ohessa korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Tätä kannetta on Isännöitsijä Holst vastustanut sillä perusteella, että Olli Sairanen oikeuden luvattakin sekä Eero Juho Pietarinpoika Mutikainen ja Paavo Silvennoinen vaimojensa suostumuksetta olivat olleet oikeutettuja tekemään puheenalaisen sopimuksen, jonka kautta oli määrätty ainoastaan kiinteän omaisuuden luotteesta. Kihlakunnanoikeus on Marraskuun 24. päivänä 1899. julistamassansa päätöksessä, siinä mainitsemillaan perusteilla, hatsonut puheenalaisen sopimuksen laittomaksi ja sen vuoksi julistanut edellä mainitun välikirjan mitättömäksi, jota paitsi Isännöitsijä Holot, mainitussa toimessaan, velvoitettiin radalla markalla korvaamaan Eiro Juho Eeronpoika Mutikaisen ja hänen asiakumppaniensa oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Isännöitsejä Holst oli vetoamalla saatta nut jutun, on tuomiossa 25. päivätä Elokuuta 1900. katsonut Olli Tawasen, suostuessaan puheenaolevaan sopimukseen 11. päivältä Syyskuuta 1870., koska sen kautta määrättiin kiinteän omaisuuden luotteesta, silloin voimassa olevan lain mukaan ei tarvineen sopimuksen pätevyyttä varten hankkia siihen oikeuden tahi muun visanomaisen hyväksymistä eikä Eero Juho Pietarinpoika ja Iida Maria Mutikaisen tai Paavo Silvennoisen ja Henriikka Mutikaisen voineen mainita mitään sellaista asianhaaraa, jonka vuoksi sanottujen aviopuolisoiden omaisuussuhteiden tähden Iida Maria ja Henriikka Mutikaisen suostumus olisi ollut tarpeen sopimuksen laillisuudelle. Tähän nähden ja kun eivät Ee706
so Juho Eeronpoika Mutikainen ja hänen asiakumppaninsa ollut esittäneet mitään muutakaan lakiin perustuvaa syytä kanteensa tuiksi, Hovioikeus on kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljännyt sanotun kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Eero Juho Eeronpoika, Henriikka ja Iida Maria Mutikainen alamaisesti anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Isännöitsijä Holst on määrätyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän asian ja katsoo ettivät Eero Juho Eeronpoika Mutikainen ja hänen asiakumppaniissa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, jonka varaan asia siis jääpi, minkä ohessa Eero Juho Eeronpoika Mutikainen ja hänen asiakumppaninsa velvoitetaan suorittamaan Dolf. Aminoff Sjännöitsijä Holstille, häneltä täällä juttuun menneiden kulujen koivaukseksi, neljäkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot, Keisarillisen Majestetin Korkrassa Simuri, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg A. O. Nummi. And. Forsman. Julius Hummelin 707 Pesolan 3/16. m prt No 9. Korpe
147 to Juho Eeronpoika Mutikainen ja hänen asiakumppaninsa olleet esittäneet mitään muutakaan lakiin perustuvaa syytä kanteensa tuiksi, Hovioikeus on kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljännyt sanotun kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat Eero Juho Eeronpoika, Henriikka ja Iida Maria Mutikainen alamaisesti anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Isännöitsijä Holst on määrätyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän asian ja katsoo etteivät Eero Juho Eeronpoika Mutikainen ja hänen asiakumppaniissa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, jonka varaan asia siis jääpi, minkä ohessa Eero Juho Eeronpoika Mutikainen ja hänen asiakumppaninsa velvoitetaan suorittamaan Adolf. Aminoff Isännöitsijä Holstille, häneltä tääl lä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi, neljäkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majestetin Korkeassa Simonsa, Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg A. A. Kumlin. Ericsdörmän. Johan Hummelin 707
Syyskuun 21. päivänä 1901. 708 Keisarillisen Majesteetin Korkiassa Nimissä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomionostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, perinnönjaon moittimista koskevassa jutussa, jossa Rustitilallinen Oskari Hermanni Antinpoika Ritala, Ritalan yksinäistilalta Kiikan kappelissa, on hakijana ja Herastuomari Oskari Koskinen, Kahimala, Tyrvään pitäjän Kahimalan yksinäistilalta, vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Syyskuun 21. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Oskari Hermanni Ritalan vaimo Juhanna Wilhelmiina Juhontytär Ritala oli Helmikuun 27 päivänä 1897. kuollut, on mainitun vainajan jälkeen seuraavan Joulukuun 30. päivänä toimitettu pesänesitus ja perinnönjako, jolloin toimituskirjaan on merkitty, muun muassa. läsnä: A. af N. H. B. E. F. A. K. No 1120. Säg 2 38 RD 1900
että Juhanna Wilhelmiina Ritala oli jälkeensä jättänyt, paitsi Oskari Hermanne Ritalan, avioliittonsa aika na tämän kanssa siitetyt lapset Kaarle Oskari, Vihtori Wilhelmi, Juho Akseli ja Kuogo Kustaa Oskarinpojat sekä Eeva Kristiina Oskarintyttären, joista kaksi ensimainittua jo oli lailliseen ikään tullut, vaan muut vielä olivat alaikäisiä, ja että kaikki mainitut lapset olivat kuuromyk kiä paitsi Kuogo Kustaa Oskarinpoikaa; että toimituksessa olivat olleet läsnä Oskari Hermanni Ritala ja Oskari Koskinen, jonka viimeksi mainitun Tynvään pitäjän sekä Kiikan ja Kiikoisten kappelien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus oli Lokakuun 15. päivänä 1897. määrännyt puheena olevassa tilaisuudessa valvo maan kaikkein nimitettyin lasten oi keutta; että Juhanna Wilhelmiina Ritala, joka Heinäkuun 22. päivänä 1873. oli vihitty avioliittoon Oskari Hermanni Ritalan kanssa, oli sitä ennen isänsä Juho Matinpoika Ritala vainajan jälkeen perinyt 1/3 yllämainitusta Ritalan tilasta, joka on perintörustholli, ja yhtäsuuren osan Kokin perintötaloa Tyrvään pitäjän Winkkilän kylässä sekä Huhtikuun 15. päivänä 1873. tehdyllä kauppakirjalla äidiltään Kereena Juhontyttäreltä ostanut jälellä olevat 2/3. samoista tiloista, jonka tähden Oskari Hermanne Ritalalla ei ollut naimaoikeutta näihin Juhanna Wilhelmiina Ritalan kuollessa hänen pesäänsä vielä kuuluvain taloihin, vaan ne aettiin lasten välillä; että Juhanna Wilhelmiina Ritalalla ennen naimissaan oli ollut 12,000. markan yksityinen velka, mikä avioliiton aikana oli suoritettu; että Oskari Hermanni Ritala mennessään naimisiin oli tuonut pesään 4,698. markkaa 61. penniä lunastuksena perityistä osistaan Nuutin taloa Tyrvään pitäjän Näntölän kylässä; sekä että pesässa oli seuraavaa irtainta omaisuutta: puhdasta rahaa 6317 markkaa 67. penniä, vaimoja saatavia 37,240. markkaa 709
43. penniä pääomaa ja 3,166 markkaa 29. penniä korkoja, pävarmoja saatavid 2,557. markkaa 63. penniä sekä 20,527. markan 88. pennin arvoista muuta tavaraa, joista varoista, kunniistä poisluettiin yhteiset velat ja muu vähennys 8,590. markkaa 66. penniä ja mainitut pävarmat saatavat jätettiin jakoon ottamatta, jaettavaksi jäi 58,662. markkaa 11. penniä. Pesän ositus oli tehty siten, että Oskari Hermanni Ritalalle oli annettu: etuosana 2,933. markkaa 10. penniä, kiinteimen perintönsä vastikkeena 4,698 markkaa 61. penniä, Juhanna Wilhelmiina Ritalan yhteisestä pesästä maksetun 1200 markan yksityisen velan korvaukseksi 8,000. markkaa ja naimaosana 28,686. markkaa 93 1/3. penniä, elikkä yhteensä 44, 318. markkaa 64 1/3. penniä; minkä jälkeen irtaimiston jäännös oli jaettu yllämainittuin viiden lapsen välillä niin että kukin heistä oli saanut osalleen 2868 markkaa 69 1/3. penniä Toimitettuansa haasteen Oskari Hermanni Ritalalle, on Oskari Koskinen, sanotussa toimessaan, yllämainitussa Kihlakunnanoikeudessa moittinut kerrottua jakotoimitusta ja siinä kohden lausunut: 1o että Toukokuun 14. ja 15. päivänä 1897. Juhanna Wilhelmiina Ritalan jälkeen pidetyssä kalunkirjoituksessa tehdyn toimituskirjan mukaan oli pesässä ollut puhdasta rahaa 2150 markkaa, varmoja saata via 44, 694. markkaa 37. penniä pääomaa ja epävarmoja saatavia 1807 markkaa 63. penniä, elikkä yhteensä 48,652. markkaa, mutta kun jakotoimituksessa niitä oli merkitty olevan puhdasta rahaa 6,317. markkaa 67. pen niä, varmojen saatavain pääomaa 37,240. markkaa 43. penniä ja pävarmoja saatavia 2557 markkaa 63. pen niä, elikkä kaikkiansa 46, 115. markkaa 73. penniä, niin oli jaosta poisjätetty 2536. markkaa 27. penniä, mikä rahamäärä siis myöskin oli luovutettava jaettavaksi; 2o että Tampereen - Porin rautatieta varten oli pakkohuovutuksen kautta vuonna 1892. lunastettu maata 710
Ritalan ja Kokin tiloista ja siitä maksettu 5,830. markkaa 40. penniä, jota paitsi aitausrasituksen palkkioksi oli suoritettu 2135 markkaa 60 penniä; mutta koska mainitut tilat olivat kuuluneet Juhanna Wilhelmii na Ritalalle yksityisesti ja hänen kuolemansa jälkeen joutuneet hänen lapsilleen, niin sanotut pakkoluova tusrahat myöskin olisivat olleet päältä jaon pesästä eroitettavat lapsille; ja 3o että Oskari Hermanni Ritala isänsä Antti Juhonpoika Nuutin sekä veljiensä Frans Ferdinand Antinpojan ja Antti Fabiaani Antinpojan jälkeen, jotka olivat kuolleet, Antti Nuutti Toukokuun 12. päivänä 1867., Frans Ferdinand Antinpoika Kesäkuun 16. päivänä 1867. ja Antti Fabiani Antinpoika Marraskuun 5. päivänä 1889., tosin oli perinyt yhteensä 18/900 osaa Nuutin taloa, mutta että Oskari Hermanni Ritala, myydessään nämät talonosat Syyskuun 14. päivänä 1891., oli niistä saanut ainoastaan 3,636. markkaa 11 1/9. penniä; minkä tähden ja koska Oskari Hermanni Ritalan, kuten Tammikuun 18. päivänä 1889. Antti Nuutin ja Frans Ferdinand Antinpojan jälkeen pidetyssä perinnönjaossa tehty toimituskirja osoitti, oli vastattava isävainajansa tämän vihkimapäivänä vielä maksamatta olevaa Nuutin talon hintaa, jota Ritalalle oli jaettu isänsä jälkeen 1,666 markkaa 66 2/3 penniä ja Frans Ferdinand Antinpojan jälkeen 222. markkaa 22 2/9 penniä, Ritala ei ollut mitenkään voinut tuoda pesään 4,698. markkaa 61. penniä lunastusta perityistä osistaan Nuutin taloa. Tähän nähden on Oskari Koskinen vaatinut, että Joulukuun 30. päivänä 1897. toimitettu perinnönjako määrättäisiin korjattavaksi muistutetuissa kohdissa. Kanteen johdosta kuultuna, on Oskari Hermanni Ritala vastannut. 1o että Juhanna Vilhelmiina Ritalan maahanpäniaiskustannukset, jotka kalunkirjoituksessa arviolta oli laskettu 2500 markkaan, todellisuudessa olivat 711