Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Keisarillinen Senaatti katsoo etti ole ihettä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Frans Viktor Holmberg velvoitetaan maksamaan Fredrik Niemelle hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Waltev Andersin. A. T. M. Kumme Johannes Pesonen. Samuli Koski. (Haf Hellen Heinäkuun 11 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarislisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, kaupan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa Ajuri Anton Jaakola, Tammelan pitäjän Kuhalan kylästä, on hakijana sekä Pankkivirkamies Eero Rönn, Turun kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Heinäkuun 11 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Tammelan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Anton Jaakola lausunut, että hän, ostettuansa Elokuun 20 päivänä 1910 Konekauppias Kaarle Oskar Tähtisen konkurssipesän tavaravaraston, oli siitä mainitun kuun 24 päivänä myynyt Eero Rönnille koko hylsy- ja etulatenkivaraton 240 markan hinnasta; mutta koska Jaakola myyntitilaisuudessa oli ollut niin päihtyLäsnä: W. A. - J. P. - A. R. S. K. F.O. L. No 1378. Såg. 166. R. S. 1915.
nyt, ettei hänellä voinut olla mitään käsitystä sanottujen tavarain oikeasta arvosta, eikä siis laillisia edellytyksiä kaupan pätevyydestä ollut olemassa sekä tuo kauppa sitä paitsi oli purettu saman Elokuun 25 päivänä on Jaakola vaatinut kaupan julistamista mitättömäksi sekä. Rönnin velvoittamista joko luonnossa antamaan takaisin kysymyksessä olevat tavarat tai korvaamaan niiden arvon 550 markalla 75 pennillä. Kanteeseen on Eero Rönn vastannut ostaneensa ilman vilppiä ja Anton Jaakolan vapaaehtoisella suostumuksella Elokuun 24 päivänä 1910 puheenalaisetampumatarpeet ynnä haulikon yhteensä 280 markan hinnalla, josta Rönn oli heti Jaakolalle suorittanut käsirahaa 50 markkaa, minkä tähden ja kun kauppaa ei oltu jälkeenpäinkään peruutettu, Rönn on anonut kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Syyskuun 10 päivänä 1912 julistetussa päätöksessä, siinä mainituilla perusteilla, velvoittanut Eero Rönnin joko antamaan Anton Jaakolalle takaisin kaikki mainitut Rönnin huostaansa ottamat tavarat tahi kuittia vastaan Jaakolalle heti maksamaan tavarain arven viisisataa kolmekymmentä markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä, kuin myöskin korvaamaan Jaakolan jutun johdosta kärsimät kustannukset sadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Eero Könn vetoamalla oli saattanut jutun, on Toukokuun 17 päivänä 1915 antamassaan tuomiossa lausunut, ettei Anton Jaakola ollut näyttänyt tulleensa pakotetuksi tai vietellyksi puheenalaiseen kauppaan taikka että se ole tehty ilman hänen vapaaehtoista suostumustansa tai että kauppa oli jälkeenpain peruutettu, ja on Hovioikeus sen vuoksi, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Jaakolan kanteen sekä velvoittanut hänet sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Eero 977
Könnillä Kihlakunnanoikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Anton Jaakola hakenut muutosta perustelmalla, johon Eero. Rönn on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettu Anton Jaakola ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomista, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Anton Jaakola suoritta. maan Eero Rönnille hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot: Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. A. V. Rummala Samuli Koski. 5. 6. tilusHeinäkuun 12 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulluessa, ränta alueitten luovuttamista ja korvausta koskevassa jutussa jossa Alatornion pitäjän Raakamon kylästä kotoisin olevat Talolliset Pekka ja Juho Jaakko Paldanius, P. Arvid Isonikkilä ja Anton J. Eskola ovat hakijoina sekä Talolliset Johan Iisakka ja Iivari Sillanpää, sanotusta Kaakamon kytästä, omasta puolestaan ja Kaakamon jakokunnan valtuuttamina vastaajina: Annettu Oikeusosastonsa Heinäkuun 12 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan Raakamon jakokunnan osakkaat Alatornion ja Karungin pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat Pekka ja Juho Jaakko Paldanius, P. Arvid Isonikkilä ja Anton J Eskola, kertoen omistavansa, Pekka ja Juho Jaakko läsnä: W. A. J. P. - A. R. - S.F. af M. S:s. 178 No 1382. Pag. 50. R. D. 1916
Paldanius Paldaniuksen perintötilan No 38 ylläsanotussa Kaakamon kylässä sekä Isonikkilä puolet ja Eskola neljänneksen Eskola nimistä perintötilaa No 27 samassa kylässä, vaatinut että, koska Raakamon jakokunnan osakkaat vuosina 1906, 1907 ja 1908 olivat Karakonsuli John Hackzellille vuokran neet Pekka Paldaniuksen ja hänen myötäpuollensa omistamiin, edellämainittuihin talonosuuksiin kuuluvia tiluksia, rantoja ja vesijättömaita sekä vesioikeuksia ja kantaneet niistä vuokraa yhteensä 1200 markkaa, Kaakamon jakokunnan osakkaat velvoitettaisiin ei ainoastaan Pekka Paldaniuksen ja hänen myötäpuoltensa vapaaseen hallintaan luovuttamaan sanotut maat ja vesialueet vaan myöskin heille maksamaan kantamansa vuokrarahat korkoineen sekä korvaamaan Pekka Paldaniuksen ja hänen myötäpuollensa oikeudenkäyn tikulut Kaakamon jakokunnan puolesta on kanteeseen vastattu: että isoja ko jakokunnassa oli päättynyt vuonna 1839 ja siinä määrätty mitä maita ja vesiä kullekin tilalle kuului; että Pekka Paldanius ja hänen myötäpuolensa vuonna 1905 olivat Varakonsuli Otto Kullille vuokranneet tilojensa rannat ja sen jälkeen joka kesä Puutavarakauppias Nils Possonille; ja että jakokuntalaisten kokouksessa Tammikuun 28 päivänä 1907 päätettyä yhteiseksi hyväksi vuokrata jakokunnalle kuuluvat vesistöt ja vesijättömaat, oli jakokunnan puolesta seuranneen Huhtikuun 25 päivänä tehdyllä välikirjalla Varakonsuli Hackzellille puutavarain säilytyspaikaksi vuokrattu kuten välikirjassa sanotaan lohkokunnalle kuuluvat vesijättömaat ja vesialueet Kaakamonniemen yläpuolella sekä maatumat, kuten Keskinsaari ja sitä vastapäätä Kaakamon joen suun toisella puolen olevan hietapankin keskikohdasta ylöspäin Kaakamon jokea pitkin aina 800 metrin päähan saakka; mihin nähden ja kunPekka Paldaniuksella ja hänen myötäpuolillaan ei ollut oikeutta muuhun 979
kun heidän tiloilleen isonjaon mukaan kuuluviin alueihin eivätkä Tarakonsuli Hacksellille vuokratut vesialueet, vesijättömaihin kuuluvat lietteet ja niin kutsuttu Peskinsaari koskaan ollut olleet kenenkään yksityisen tilallisen hallinnassa sekä Tarakonsuli Hackzellin, jos hän oli min nyt yli oikeutensa, oli siitä vastattava, on jakokunnan puolesta vaadittu kannetta hyljättäväksi. Sittenkun Varakonsuli Hackzellia oli jutussa kuultu sekä juttu muuten ollut asiakirjoista nähtävän käsittelyn alaisena, on Kihlakunnanoikeus Marraskuun 21 päivänä 1914 julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Kaakamon jakokunnan luovuttamaan vuokraamansa rannat tietteineen Pekka Paldaniuksen ja hänen myötäpuollensa vapaasti hallittavaksi ja suorittamaan heille vuokra-ajalta kantamansa vuodra määrät tuhat kaksisataa markkaa, sii tä kuitenkin vähentäen neljännekselle Eskolan tilasta lukeutuvan osan sa taviisikymmentä markkaa, kun sen omistaja Juho Rölsagd ei ollut kantee seen yhtynyt, eli siis Pekka Paldaniukselle myötäpuolineen maksamaan tuhat viisikymmentä markkaa viiden prosentin korkoineen, luettuna sadalle seitsemälle kymmenelleviidelle markalle 1 päivästä Tammikuuta 1907, neljällesadalle kolmellekymmenelleseitsemälle markalle viidellekymmenelle pennille 25 päivästä Huhtikuuta 1907 ja neljällesadalle kolmellekymmenelleseitsemälle markalle viidellekymmenelle pennille 25 päivästä Huhtikuuta 1908 kunnes täysi maksu tapahtui, kuin myöskin kuudellasadalla markalla korvaamaan Pekka Paldaniuksen ja hänen myötäpuollensa kulut asiasta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johan Iisakka ja Iivari Sillanpää olivat veloamalla saattaneet jutun on Joulukuun 16 päivänä 1915 antamassaan tuomiossa antanut asiasta lausunnon; ja koska oli käynyt selville että Kaakamon jakokunnan vesialueet olivat jakokuunan tilojen kesken jakamatta sekä niin ollen edelleen olivat jakokunnan hallinnassa, eivätkä Pekka Paldanius ja hänen myötäpuolensa olleet näyttäneet, 180
että Leskinsaari ja sitä vastapäätä oleva hietasärkkä isossajaosa tai muullakaan tavalla olivat joutuneet heidän ylläsanottuihin tilanosuuksiinsa kuulumaan, sen vuoksi ja kun Pekka Paldanius ja hänen myötäpuolensa olivat vaatin eet, että Kaakamon jakokunta velvoitettaisiin heille maksamaan koko se vuokra, jonka Varakonsuli Hackzell vuosina 1906, 1907 ja 1908 oli jakokunnalle suorittanut, mutta ilmoittamatta ja todistamatta oli jäänyt kuinka paljon Pekka Paldaniuksen ja hänen myötäpuoltensa tilanosuuksille olisi tuleva puheenäolevista vuokra- rahoista korvauksek si siitä, että Hackzell oli käyttänyt mainittujen tilojen rantojen yhteyteen muodostunutta ja Pekka Paldaniuksen ja hänen myötäpuollensa hallinnassa olevaa vesijättömaata, on Hovioikeus kyljännyt Pekka Paldaniuksen ja hänen myötäpuoltensa kanteen Hovioikeuden tuomioon ovat Pekka Paldanius ja hänen myötäpuolensa anoneet muutosta perustelmallajohon Johan Sijakka ja Iivari Sillanpää ovat vastannee Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Kaakamon jakokunnalle kuuluvain, puheenä olevain vesialueiden vuokrauson tapahtunut jakokunnan osakas ten 28 päivänä Tammikuuta 1907 pitamässään kokouksessa tekemän yksimielisen päätöksen mukaisesti eivätkä Pekka Paldanius ja hänen myötäpuolensa ole näyttäneet, että Varakonsuli Hackzellin vesialueiden mukana jakokunnalta vuokraa mat rantamaat kuuluisivat Pekka Paldaniuksen ja hänen myötäpuoltensa tiloihin yksityisesti, katsoo Keisarillinen Senaatti, etteivät Pekka Paldanius ja hänen myötä puolensa ole esittäneet syytä muut taa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut ja jonka varaan asia siis jää. Pekka Paldanius myötapuolineen velvoitetaan maksamaan Johan Iisakalle ja Iivari Sillanpäälle heillä jutun vuoksi täällä olleiden kutujen korvaukseksi kahdeksankym581
mentä markkaa. Tätä kaikki asianomäiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Walter Andersin. A. V. Pihlmman Johannes Pesonen. Samuli Koski. 1. Matti Stenius Den 13 Juli 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatta revisionsskillingar från Kejserlige Wiborgs Hofrätt inkommit sjörättsmål emellan ferman Russiseh - Baltiseher, Bergungs - Verein från staden Reval i Kejsar dömet Rysland, och Sjökaptenen F. O. Mathisen från staden Tönsberg i Konungariket Norge, ömsom sökande och svarande: Gifven i Justitii derartementet den 13 Juli 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig företha gas och af dem inhämtat följande: Efter Sjökaptenen Mathisen den 1. November 1912 ågången skriftlig stamning har å finnans Russisek - Baltiseher Bergångs - Kerun vägnar vid Rådstufvivrätten i Holha stad anförts, att sedan anojartaget Besbön, fördt af Sjökaptenen Mathisen, under resa från staden Pelagrad i Of:de: W. et. J. P. - A. R. B. M. S:s. 982 No 1387 Pag 30 R. D. 1916
Kejsaredömet Ryssland till staden iondon i Konungariket Storbritan nien med last af trävaror den 7 Oktober 1912 grundstött på Höglands östkust och Sjökaptenen Mathisen genom samma dag afslutadt kontrakt öfverlämnat åt förman tillhöriga ångfartyget "Eavi" att bärga och bevara ängfartyget Bösbön och dess last emot en öfverenskommen bärgarelön af 33 1/3 procent af värdet å fastyget och lasten i skadadt skick, så hade bärgningen genast påbörjats och sedan angfartyget Bösbön den 14 Oktober 1912 upphämtats. till Kotka, ännu forlgått till den 21 i samma månad, hvarefter angfartyget och lasten af behörigen utsedde besiktningsman i sagda stad den 17,25 och 31 Oktober underkastats besigtning och värdering, hvarvid angfartyget värderats i skadadt skick till 298, 284 mark samt den bärgade lasten likaledes i skadadt skick till 38,584 mark eller sammanlagdt till 336868 mark; och har å firmans vägnar yrkats Sjökaptenen Mathisens skyldigkännande att till firman utgifva ej mindre 33 1/3 procent af berörda belopp eller 112. 207 mark 33 penni jämte sex procents ränta därå från den 14 Oktober 1912 än äfven godtgörelse för firmans i målet hafda umgälder. I anledning af käromålet har Sjökaptenen Mathisen genmält, att den i Kotka stad förrättade besikt ningen och värderingen af ängfarten get Bosbön måste frånkännas hvarje vilsord, emedan en tillförlitlig värdering af fartyget kunde förrättas endast i torrdocka, hvar förutan vid uppskattningen icke tagits i betraktande den utgift, ängfärtygets egare asamkats genom ängfartygats konvöjering och transport från Kotka till Helsingfors stad i och för intagning i torrdocka för att repareras och hvilken utgift allaredan stigit till inalles 9.873 mark, jämte det Sjökaptenen Mathisen motsagt firmans kraf på ränta innan dock183
besiktning skett, hvarefter räntan borde beräknas efter fem procent, samt för öfrigt ansett rättegångskostnadsersättning ej heller böra ifrågakomma då Mathisen vore villig att erlägga likvid i godo så snart värdet å angfartyget behörigen faststälts. Sedan Sjökaptenerne Enok Blomberg och Johan Penttilä, hvilka i egenskap af sakkunnige närvarit i Rädstuvurätten, afgifvit utlåtande i saken, har Rådstulverätten medelst den 16 December 1912 afkunnadt utslag i saken utlåtit sig och på däri anförda. skäl skyldigkänt Sjökaptenen Mathisen i hans ofvanberörda egenskap att till firman utgifva fordrade etthundratofftusen tvåhundra åttionio mark trettiotre penni med fem procents årlig ränta därå räknadt från den 1 November 1912 intill dess full likvid skedde, hvarjämte Sjökaptenen Mathisen ålagts att med fyrahundratrettio mark hålla firman ersatt för dess i målet hafda kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning säkegarena å ömse sidor i vadeväg dragit målet, har uti dom den 25 November 1915 funnet finnan Russiseh - Baltiseher Bergungs - Verein icke halva förebragt skäl till ändring i Rådstufvurättens utslag samt Sjökaptenen Mathisens ändringsansökan ej heller föranleda annan rättelse i samma utslag än att, emedan Sjökaptenen Mathisen i Hofrätten styrkt, det ängförtygst Bösbön vid af Magistraten i Helsingfors den 5 Mars 1913 förrättad exekutiv auktion betingat sig ett pris af sjuttiotvåtusen mark och detta belopp förty borde vara nörmyifvande för ängfärtygets värde i skadadt skick Hofrätten, som ansett att kostnaderna för ängfartygets konväjering och transport från 384
Kotka till Helsingfors icke inverkade på bestämmandet af detsammas värde, nedsatt det belopp Sjökaptenen Mathisen borde till firman RuskisehBaltiseher Bergungs - Verein erlägga för det bärgade färtyget till trettiotre och en tredjedels procent af ofvannämnda sjuttiotvåtusen mark eller tjugufyratusen mark hvilket belopp jämte trettiotre och en tredjedels procent af den bärgade lastens värde i skadadt skick tolftusen åttahundra sextioen mark trettiotre penni eller sammanlagt trettiosextusen åttahundra sextioen mark trettiotre penni Sjökaptenen Mathisen således hade att till firman utbetala med fem procents årlig ränta från den 1. November 1912, jämte det Hofrätten i anseende till målets beskaffen, het befriat Sjökaptenen Mathisen från erläggandet af de utaf Rådstufvurätten såsom rättegångskatnadsersättning utdömda fyrahundra trettio mark Uti Hofrättens dom hafva Rusoisch Bolliseher Bergungs - Verein och Sjökaptenen Mathisen anhållit om ändring samt sedan hvarandras andringsansökningar bemött, hvarefter mant ligt förhör härstädes egt rum. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det Kejserliga Senaten lemnar såsom obefogad utan afseende förman Russiseh - Baltiseher Bergångs Vereins härstädes gjorda erinran att Sjökapten Mathisen icke varit behörig att föra rederiets för ifrågavarande fartyg talan i målet efter det sagda fartyg blifvit å auktion försålt, finner Kejserliga Senaten parterna icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty kommer att bero. Det alle, som veder bör till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. A. H. Brunnama Samuli Koski1. Metti Hemu 085
Den 14. Juli 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Wiborgs Hofrätt inkommit fordringsmål. mellan afliebolaget Karhula Osakeyhtiö, med hemort i Helilä by af Kymmene socken, sökande, samt Givilingeniören Reinhard Kolster, från Helsingfors stad, svarande: Gifven uti sustiliedepartementet den 14. Juli 1916 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i frågainhamtat följande Efter stämning å aktiebolaget Karpula Osakeyhtiö har Civilin geniören Kolster vid Häradsrätten i Kymmene och Pyttis socknars tingslag anfört att sedan dåvarande tekniski ledaren för sagda aktiebolag Ingeniören Nils Perells i anledning af att driften vid belaget tillhöriga Karhula trästaperi och kartongfabrik för tiden lämnat Sgr 4. et - s. R. B.S. SS: 11. 90 586 No 1403. Pag. 139. R Sr 1915.
ett mindre fördelaktigt konomiskt resultat, väckt fråga om öfvergång till bruppappers tillverkning vid fabriken, så hade Civilingeniören Kolster i Oktober månad år 1906 af Karpula Osakeyhtiö anmodats att undersöka orsaken till det ogynnsamma resultatet af fabrikens drift och afgifva yttrande omidentudt förslag till afhjalpande af missförhållandena vid ansagda fabrik, samt att Kölster till fullgörande af detta uppdrag utarbetat och till bolaget öfverlämnat ett den 15 November 100 dagtecknadt skriftligt utlåtande innehållande bland annat förberedande förslag och kostnadsberäkning för en ny anläggning om 3600 mark vid ifrågavarande kartongfabrik; och som Civilingeniören Kolster, hvilken i ersättning för utförandet af berörda uppdrag tillborde, enligt ingifven räkning, sammanlagdt tretusen femhundra mark, fått härå uppbära endast tvåtusen mark har Kolster yrkat afliebolagets Karhula Osakeyhtiö skyldigkännande att till honom erlägga återstående etttusen femhundra mark jämte ränta från stämningsdagen den 5 Februari 1905. I afgifvet genmäle har aktiebolaget Karhula Osakeyhtiö motsagt käromålet, därå Häradsrätten, hvarest parterne å ömse sidor gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden och efter det målet haft den omgång handlingarna närmare utvisa, medels den 4 Oktober 1911 afkunnadt utslag på däri upptagna skäl förkastat käromålet samt ålagt bivelingeniören Kolster att åt Karhula Osakeyhtiö i ersättning för dess omkostnader i målet utbetala tvåhundra mark. Hofrätten, under hvars pröfning Civilingeniören Kolster i vadeväg dragit målet, har medels dom den 5 Maj 1915 utlåtit sig och 987
funnit utredt vara att sedan Civilingeniören Kolster af aktiebolaget Karhula Osakeyhtiö anmodats att afgifva yttrande om eventudt förslag till aftjälpande af det ogymsamma resuttatet af driften vid aktiebolagets ännämnda talrik och Civilingeniören Kolster utarbetat i frågavarande skriftliga utlåtande öfver en erinteill omandring af ofvannämnda kartongfabrik till ett frunpappersbruk, hade aktiebolaget, utan att göra någon anmärkning därom att Civilinge nioren Kolster skulle skridit öfvergranskna för sitt uppdrag af Kolster emottagit sagda utlåtande och sedermera tillgodogjort sig detsamma, i anseende hvartill och da aktiebolaget Karhula Osakeyhtiö som ej träffat någon öfverenskommelse med Civilingeniören Holster om storleken af honom tillkommande arvode för uppdragets fullgörande, icke gittat visa att Kolsters därom gjorda ersättningsanspråk tretusen femhundra mark vare oskäligt, Hofrätten, med upphäfvande af Häradsrättens omförmälda utslag, ålagt aftiebolaget Karhula Osakeyhtiö att till Civilingeniören Kolster utbetala den af honom fordrade ännu oguldna delen af nämnda ersättning ettusen femhundra mark med fem procents årlig ränta därå från den 5 Februari 1908 intill dess full betalning skedde samt att med ettusen femhundra mark godtgöra Civilingeniören Kolsters rättegångsumgålder i målet. Uti Hofrättens dom har aktiebolaget Karhula Osakeyhtiö sökt ändring medels deduktion den Ei vilingenioren Kohter bemött. Kejserliga Senaten finner skäl icke förekomma till ändring i Hefrättens dom Iktiebolaget Karhula Osakeyhtiö ålägges att till bevilingeniören Kolster i ersättning för hans härstädes för målet hafda kostnader ut988
gifva åttio mark Pet alle, som vederbör till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Walter Andersson. Johannes Pesonen. A. P.Ollikkala Samuli Koski. Matti Sonnus Heinäkuun 15 päivänä 1915 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa pesänjaon moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Talokas Antti Petteri Jaakonpoika Nikkola, Seinä joen pitäjän Sanajoen kylästä, Kauppias Maria Sofia Jaakontytär Nikkola, Itselle nen Juho Emil Jaakonpoika Ylinikkola, Talokas Iivari Waldemar Jaakonpoika Nikkola ja Lautamies Juho Eliel Juhonpoika Rinlanikkola, Ilmajoen pitäjän Peltoniemen kylästä, Poliinkonstaapeli Yrjö, Ilmari Jaakonpoika Honkavaara, Nikolain kaupungista, sekä LukkarilMatti Loppi, Pyhäjärven pitäjästä, vaimonsa Aina Josefiina Jaakontyttären e dusmiehenä ja Juho Ranta, Oulun kaupungista. vaimonsa Susanna Elvira Juå: W. t. J. P. A. R. S. K. Läsnä: /T. O. L. 90 No 1406 Tag. 132. R.
hontyttäjen edumiehenä, yhtä sesti hakijoina sekä Talolli senpojanleski Maria Liisa Jaakontytär Nikkola, sanotusta Peltoniemen kylästä, vastaajanen: Annettu Oikeusosastossa Heinäkuun 15 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellen esittelyttänyt jutun kirjal ja niistä saanut tietää: Talokkaanpoika Jaakko Jaakonpoika Nikkola, joka Tammikuun 11 päivänä 1905 oli mennyt avioliittoon Maria Liisa Nikkolan kanssa, oli Tammikuun 29 päivänä 1911 päivantyllä testamentilla määrännyt kaihen omaisuutensa Maria Liisa Nikkolalle täydellä omistusoikeudella, mutta Jaakko Nikkolan kuoltua rintaperillinttä oli Antti Petter ri Nikkolan ja hänen yllämainittujen asiakumppaniensa ajaman moitekanteen johdosta, Ilmajoen ja Seinäjoen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus lain voiman saaneella päätöksellä Syyskuun 23 päivällä 1902 kumonnut testamentin, mikäli sen kautta oli säädetty Jaakko Nikkolan perimän kiinteimistön vastikkeesta, yhteensä 8427 markasta 15 pennistä, mikä summa oli luovutet tava lailliseen jakoon. Sittemmin Helmikuun 17 päivänä 1913 toimitetussa perinnönjaossa Jaakko Nikkolan jälkeen oli pesän omaisuus, yhteensä 9693 markkaa 37, penniä, jaettu siten, että leski Maria Liisa Nikkola oli saanut etuosana 1/20 osan eli 484 markkaa 67 penniä ja jäännöksestä 9208 markasta 70 pennestä naimaosa na puolen eli 4604 markkaa 35 penniä sekä Antti Petteri Nikkola ja hänen asiakumppaninsa olivat saa neet toisen puolen eli 4604 markkaa 35 penniä. Haastatettuaan Maria Liisa Nikkolan sanottuun Kihlakunnanoikeuteen ovat Antti Petters Nikkola ja hänen asiakumppaninsa, joista Antti Petteri Mikkola oli Jaakko Nikkola vainajan veli, Maria Sofia Nikko 000