Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Siktor Korpela osa esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tälä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti santeri Saarinen Alfred Luksiala. santeri Saarinen Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. A. V. Ollusuvara G. E. Winter Joulukuun 16 päivänä 1913. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, aitausvelvollisuutta koskevassa nostojutussa, jossa ovat Suomen Rautatiehallitus hakijana sekä Talolliset Antti ja Kustaa Juhonpojat Ylisippola ja Yrjö Mikonpoika Sippola ynnä Otto Kustaanpoika Reponiemi, Sippolan kylästä, Iisakki Nöykki, Näykin kylästä. Simo. Antti ja Emil Kalliokoski, Juho Kalliokoski - vainajan alaikäisten lasten holhotja, Talollinen Albin Passi, Oskar Pihlgren ynnä Kustaa Lillström, Kalliokosken kylästä, Matti, Antti Samulinpoika ja Wilho Sompi, Sompin kylästä, Juho Wähäpässi vanhempi, Juho Wähäpässi nuorempi ynnä Simo ja Jaakko Wähäpassi, Kauharan kylästä, Jaakko Hannuksela, Kustaa Ren: F. T. - Kl. - R.t. - E.N. - K. A. Läsnä: No: 1852 No: 1852 Pag. 276. R.2. 1910
ko, Antti Autio, Iisakki Tuusi ja Mikki Jouppi, Rengon kylästä, Juho Renko Elias Ylimäki ja Sanna Liisa Birling, ulkomailla olevan miehensä, Talollisen Benjamin Börlingen asiamiehenä, Lauttamuksen kylästä, kuin myös Matti Lauttamus, Antti, Kaarle Alfred, Erkki Konstantin ja Kustaa Annala, Emanuel Koivunen ynnä Talollisenleski Maria Wilhelmiina Lagerstedt, edesmenneen miehensä Ernst Napoleon Lagerstedtin kuolinpesän holhoojana, Alakylästä kaikki Kauhavan pitäjässä, yhteisesti saapuville tulleina, sekä Talolliset Kustaa Vilhelm ja Kustua Jaakonpoika Näykki, Nöykin kylästä, Antti Juhonpoika Somppi, Sompin kylästä, Juhl Fräntilä ja Samuli Setälä, Rengon kylästä, Toivo Mäenpää ja Eljas Ylimaa, Lauttamuksen kylästä, kuin myös Kustaa ja Juho Kustaa Mäkifränttilä, Nikolai Linjatie, Jaakko Warvas, Juho Kustaa Renko ynnä Eljas ja Jaakko Kangas, Alakylästä, kaikki sanotussa pitäjässä, tulematta jääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusvastossa 16 päivänä Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut seuraavat tiedot: Antti Ylisippolalle ja tämän edellämainituille asiakumppaneille toimitetun haasteen nojalla on Rautatiehallituksen puolesta Kauhavan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuttu, että Antti Ylisippolalle ja hänen asiakumppaneilleen tahi heidän omistamiensa talojen silloisille omistajille oli vuonna 1884 toimitetussa pakkoluovutuksessa Seinäjoen rautatienasemalta Oulun kaupunkiin rakennettavaa rautatietä varten myönnetty korvausta aidan panemisesta ja vastai778
ko, Antti Autio, Iisakki Tuusi ja Mikki Jouppi, Rengon kylästä, Juho Renko Elias Ylimäki ja Sanna Liisa Birling, ulkomailla olevan miehensä, Talollisen Benjamin Birlingen asiamiehenä, Lauttamuksen kylästä, kuin myös Matti Lauttamus, Antti, Kaarle Alfred, Erkki Konstantin ja Kustaa Annala, Emanuel Koivunen ynnä Talollisenleski Maria Wilhelmiina Lagerstedt, edesmenneen miehensä Ernst Napoleon Lagerstedtin kuolinpesän holhoojana, Alakylästä, kaikki Kauhavan pitäjässä, yhteisesti saapuville tulleina, sekä Talolliset Kustaa Vilhelm ja Kustua Jaakonpoika Näykki, Nöykin kylästä, Antti Juhonpoika Somppi, Sompin kylästä, Juho Fräntilä ja Samuli Setälä, Rengon kylästä, Teivo Mäenpää ja Eljas Ylimaa, Lauttamuksen kylästä, kuin myös Kustaa ja Juho Kustaa Mäkifränttilä, Nikolai Linjatie, Jaakso Warvas, Juho Kustaa Renko ynnä Eljas ja Jaakko Kangas, Alakylästä, kaikki sanotussa pitäjässä, tulematta jääneinä, vastaajina: Annettu Oikeusvastossa 16 päivänä Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut seuraavat tiedot: Antti Ylisippolalle ja tämän edellämainituille asiakumppaneille toimitetun haasteen nojalla on Rautatiehallituksen puolesta Kauhavan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuttu, että Antti Ylisippolalle ja hänen asiakumppaneilleen tahi heidän omistamiensa talojen silloisille omistajille oli vuonna 1884 toimitetussa pakkoluovutuksessa Seinäjoen rautatienasemalta Oulun kaupunkiin rakennettavaa rautatieta varten myönnetty korvausta aidan panemisesta ja vastai718
sesta kunnossa pitämisestä rautatiealuetta vasten kullekin maansa kohdalla; mutta kun Antti Ylisippola ja hänen asiakumppaninsa tästä huolimatta olivat jättäneet aitaamatta tiluksensa sekä joko päästäneet eläimensä tulemaan radalle tai antaneet niiden ilman poimentä kulkea radan vieressä laitumella, on Rantatiehallituksen puolesta, vaadittu, että Antti Ylisippela ja hänen asiakumppaninsa velvoitettaisiin määrättävän ajan kuluessa sakon uhalla täyttämään velvollisuu. tensa kerrotussa kohden ja että Rautatiehallitus laiminlyömisen varalta oikeutettaisiin asianomaisen aitausvelvollisen kustannuksella laittamaan aita kuntoon, minkä ohessa Rautatiehallituksen puolesta on anottu Antti Ylisippolaa ja hänen asiakumppaneitaan velvoitettaviksi korvaamaan Rautatiehallituksen oikeudenkäyntikulut. Antti Ylisippola ja hänen myötäruolensa ovat vastustaneet kannetta. Jutun oltua asiakirjoista havaittavan menettelyn alaisena, on Kihlakunnanoikeus 20 päivänä Maaliskuuta 1909 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että erityiset tilanomistajat yllämainitussa pakkoluovutuksessa olivat kerta kaikkiaan saamaansa korvausta vastaan sitoutu. neet yksin panemaan ja ylläpitämään oidän rautatie-aluetta vasten kukin maansa kohdalta; mutta koska samalla oli määrätty, ettei raututiehallinnon puolesta tultu vaatimaan raututie-alueen aitaamista, ja määräys siitä siis oli katsottava tehdyksi tilanomistajain eduksi, jos he tahtoisivat suojella elukoitansa rautatioliikkeestä oikeutuvalta vahingolta, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Rautatiehallituksen kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Rautatiehallitus oli vetoamalla saattanut jutun, on 22 päivänä Heinäkuuta 1910 antamassaan tuomiosja katsonut tosin selville käyneen, että joko Antti Ylisippola ja hänen asiakumppaninsa tahi heidän 779
talojensa edelliset omistajat olivat tehneet Kihlakunnanoikeuden päätöksessä kerrotun sitoumuksen, mutta sanotussa päätöksessä muuten mainituilla perusteilla on Hovioikeus jättänyt asian saman päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Rautatiehallitus anonut muutosta perustelmalla, johon Antti Ylisippola ja hänen muut tänne saapuville tulleet asia kumppaninsa, paitsi Mikko Jouppia ja Maria Wilhelmiina Lagerstedtia, ovat vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska puheenalainen aita on yllämainitussa pakkohuvutuksessa vahvistettua ja kerta kaikkiaan maksettua korvausta vastaan määrätty kysymyksessä olevien tilojen omistajien pantavaksi ja vastaisuudessa kunnossa pidettäväksi, mikäli näiden tilojen maat rajoitturat rautatie-alueeseen, mutta Antti Yliseppola ja hänen asiakumppaninsa, jotka asian näin ollen ovat velvolliset edelleenkin täyttämään mainitun aitausK. Auer. velvollisuutensa, ovat laiminlyöneet pitää aitaosiansa kunnossa, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittaa Antti Ylisippolan ja hänen asiakumppaniusa ennen 1 päivää Heinäkuuta 1914 laittamaan kuntoon puheena olevat aitansa, sillä uhalla että Rautatiehallitus muuten oikeutetaan teettämään sanottu työ asianomaisen aitausvelvollisen kustannuksella; kuitenkin saa Rautatiehallitus asian luotuun nähden itse kärsiä sillä jutussa ollut kulungit. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti" Henric Savikoski. Walter Andersin. Henric Savikoski. Walter Andersin. B. Annelag lö Nyman B. Annelag lö Nyman Oskuran Schauman 780
Toukokuun 17 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Jonaatin tuomio maksuilla Keisarillisesta Jaasan Hovioikeudesta tullees sa, aitausvelvollisuutta koske vassa vastajutussa, jossa Suomen Raulatiehallitus on hakijana sekä Yliviskan pitäjän Ylivieskan kylästä kotoisin oleva Talollinen Juho Erkinpoika Kivioja tulematta jäännenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 17 päivänä Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Juho Kiviojalle toimitetun haasteen hejalla on Raulatiehallituksen puolesta Sievin ja Ylivieskan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaadittu että, koska Juho Kivioja oli jättänyt omistamaansa osuuteen Kiviojan laka No 5 Ylivieskan kylässä kuuluvat tiluksensa Oulun Seinäjoen rautatien varLäsnä: W. l. B. b. E. K. B: K. R. 18/10 654. 18/1064. Tag: 264. Rl. D. 1911.
sella aitaamatta, vaikka vuonna 1885 mainittua rautatista varten toimitetussa pakkohovutuksessa oli sanotun tilan sillaiselle omistajalle maksettu korvaus aidan rakentamisesta ja vastaisesta kunnossa pitämisestä rantatiealuetta vasten, Juho Kivioja velvoitettaisiin määrättävän ajan kuluessa ja sorivalla uhalla täyttämään aitausvelvollisuutensa kuin myös korvaamaan Rautatiehallituksen oikeudenkäyntikulut Sutussa kuulusteltuna on Juha Kivioja väittänyt, että hän oli tullut puheenalaisen tilan omistajaksi vasta pakkaluovutuksen jälkeen, tietämällä aitausvelvollisuudesta, josta hänelle ei oltu mitään korvausta maksettu, ja kun oitausvelvollisuuden vakuudeksi kiinnitystä tilaan ei oltu hänkittu, on Juho Kivioja vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus on 9. päivänä Huhtikuuta 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt Raulatiehallituksen kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Rautatuhallitus oli vetoamalla saat tanut jutun, on 30 päivänä Kesäkuuta 1911 antanut tuomion asiasta, ja koska Kiviojan talonosuuden omistajalle puheenalaisessa pakko luovutuksessa oli maksettu korvaus aitojen rakentamisesta ja ylläpitä misestä ainoastaan rautatiealuun turvaamiseksi kotieläinten sinne pääsemiseltä ja tämä korvaus siis tarkoitti palkkiota rautatioliikkusta ai hemtuneesta kankaluudesta kotieläinten hoidossa, sentähden ja kiin Rautatiehallituksen puolesta ei oltu voitettykään, että Juho Kivioja viimeksisanotussa nähden olisi laiminlyönyt velvollisuuttansa, on Hovioikeus jältänyt asian sen lerrutulaksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut Hovioikeuden tuomioen on Rautatiehallitus anonut muutesta. Keisarillinen Senaatti on tutki182
nut tämän julan; ja koska puheenalainen aita on yllämainitussa rakkoluvutuksessa vahvisteltua ja korta kaikkiaan maksettua korvausta vastaan määrätty kysymyksessä olevan talonosan omistajan pantavaksi ja vastaisuudessa kunnossa pidettäväksi, sentähden ja kun on käynyt selville, että Juho Kivioja. joka asian näin ollen on velvollisen edellunkin täyttämään mainitun aitausvelvollisuuden, on laimingönyt pitää aitaa asianmukaisessa kunnossa, harkitsee Keisarillinen Rennatti oikeaksi kumaten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittaa Juho Kiviojan ennen 1. päivää Heinäkuuta 1914 laittamaan kuntion puheena olevan aidan, sillä uhalla että Rautaliskallitus muuten oikeutetaan teettämään sanottu tyä Juho Kiviojan kustannuksella, Kuitenkin saa Rautatiehallitus asian laatuun nähden itse kärsiä sillä jutussa olleet kulut. TäAsian Aihannen lä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Tingatti: Walter Andersson. B. Anneberg Walter Andersson. B. Anneberg Walter Andersson. B. Anneberg W. B. Anneberg 100. R. Anneberg Nyman Johannes Pesonen. K. Auer. 283
Joulukuun 17 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio vastorahalla Keisarillisestä Turun Hovioikeudesta tullessa järjestettävän tontin luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Talonomistaja Johan Gustaf Lagrén Turun kaupungista on hakijana ja Turun kaupungin Rahatoimikamari vastaajana: Annettu Oikeuseras tossa 17 päivänä Joulukuun ta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäsi nyt on kysymyksen sä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Turun kaupungin Kaupunginvaltuusmiehet olivat 31. päivänä Toukokuuta 1906. valtuuttaneet Rahatoimikamarin kaupungin kuudennen kaupunginen B:n ja 14:n korttelin tonttien järjestämiseksi kaupungille lunastamaan noilla tonteilla olevat järjestämättömät talot, muiden muassa talon ja tontin No 215 entisessa eteläisessä korttelissa Läsnä: R.S. 1. L. R. H. A. No 1686. No 145. Juni 16SS. 8/1910
ja ryhtymään myihin järjestelyn ai kaansaamiseksi tarvittaviin toiminriteisiin sekä virkaa toimittava Kaupun ginarikilahti Johan Eskil Hindersson ja Rakennusmestari Johan Gustaf Anronen olivat Rahatainikkamarin toimesta arvioineet sanotulla tontilla olevat suuremman osuinrakennuksen 6300 markkaan, pienemmän asuinrakennuksen ynnä sen yhteydessä olleet liiterin ja saunan 4,300. markkaan, vajan, puuliiterin ja makin yhteensä 130. marktaan, toisen vajan 125 markkaan, kaivon 50 markkaan, portin ja aidan 200. markkaan, omenapuut 60. markkaan likaviemarin ja likakaivon 10 markkaan ja 1084. neliömetrin suuruisen tontin, 7 markan mukaan neliömetillä, 4,588 markkaan, on Rahatainikamari, viitaten Turun kaupungin järjestelyä 4. ja 5. päivänä Syyskuuta 1827. tapahtuneen palon jälkeen koskevaan Keisarilliseen kirjeeseen 23 päivältä Helmikuuta 1828., Johan Gustaf Lagerinille, puheenalaisen talon ja tontin No 215 omistajalle, toimituttamansa haastien nojalla Turun Maastuvanoikeudessa vaatinut, että Ja han Gustaf Tagrén velvoitettaisiin puheenalaisessa tarkoituksessa kaupungille luovuttamaan kysymyksessä oleva talo ja tontti No 215. kaikkine mitä siihen kuului 1830 markasta tahi Raastuvanoikeuden ehkä määräämästä korkeammasta hinnasta. Asiasta kuulusteltuna on Johan Gustaf Laurin lausunut että, koskei yleinen tarve vaatinut puheena olevan talon ja tontin luovuttamista kaupunoille, Lagrin mainitun Keisarillisen kirjeen 15 kohdan säännöksen mukaan ei ollut velvollinen vastoin tahtooan tekemään Rahatoimikamarin vaatimaa luovutusta, mutta että Lagvin oli siihen suostuvainen, kuitenkin ainoastansa sillä ehdolla että sanotusta talosta ja tontista suoritettaisiin hänelle Rakennusmestarien W. Lindqvistin ja K. A. Sarinen 12. päivänä Toukokuuta 1908. Lagrénin pyynnöstä toimittamaa arvion mu185
kaan lunastusta yhteensä 34.237 markkaa 10 penniä, johon summaan sisältyi korvous suuremmasta asuin rakennuksesta 8,400. markkaa, pienemmästä asuinrakennuksesta kaksine toisinen ja saunoineen 5,400 markkaa, puuvajasta ja kahdesta makista 120. markkaa, toisesta kolmesastoisesta puuvajasta 90. markkaa eräästä kaksiosastoisesta puuvajasta 10. markkaa, kaivasta 50. markaa, portista ja aidasta 200 markkaa, likanimäristä 105 markkaa 10. penniä, sen yhdistämisestä kaupungin likaviemäriin 50 markkaa, omenapuista 60. markkaa, marjapensaista 50 mark kaa ja tontista 18 markan mukaan neliömetriltä 191512 markkaa. Sittemmin on Raastuvanoikeus Rahatainikkamarin pyynnöstä 6. päivänä Heinäkuuta 1908 pitänyt sanotusta talosta ja tontista tarkastuksen ja arvion, jolloin Raastuvanoikeus on arvioinut tontilla olevat asiinrakennukset, toisen 7.400. mark kaan ja toisen sen yhteydessä olevine saunoineen 3000 markkaan, kaksi puuvajaa, toisen 150 ja toisen 100 markkaan sekä kolmannen vajan ynnä sen yhteydessä olevat kaksi makkia, 50. markkaan, kaivon 31. marktaan, rörtin ja aidan 200. markkaan, omenäpuut ja marjapinsaat kaikkiaan 100 markkaan, likavinärin 173 markkaan 40 penniin, kustannuk sel sen yhdistämisestä kaupungin likaviemäriin 50. markkaan sekä itse tontin, 14 markan 30 pennin mukaan neliömetrillä, 15,718 markkaan eli koko kiinteimistön yhteensä 2000. markkaan 40. penniin. Johan Gustaf Sagrénin pidä tettyä itseltään oikeuden saada, siinä tapauksessa ettei Raastuvanoikeuden päätös voittaisi lain voimaa, ennen lopullisen päätöksen antamista vaatia korvausta tontistaan sen sillaisen, lirääntyneen arvon mukaan, on Raastuvanoikeus, jossa Johan Gustaf Lagrén sitä paitsi on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 23 päivänä Syyskuuta 1908. 286
julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla katsonut, että piidan alainen tontti oli järjestelyn alainen, minkä vuoksi ja kun Raastuvanoikeus pitämässään tarkastuksessa oli arvioinut saman talon ja tontin kahteenkymmenenyhdeksääntuhanteen yhdeksäänkymmenenyhteen markkaan neljäänkymmeneen penniin Raastuvanoikeus on velvoittanut Johan Gustaf Laprinin juurimainitun summan saatuaan viimeistään Kesäkuun 1. päivänä 1909. luovuttamaan kanteessa vaaditun talon ja tontin Turun kaupungille, ollen Johan Gustaf Ligrénin, asian laatuun nähden, itsensä kärsillävä oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johan Gustaf Lagrén vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla 29. päivältä Huhtikuuta 1910. asiasta lausunut, että koska Johan Gustaf Lagrénin vielämainittu tontti oli ollut välttämätön kaupungin kuudennen kaupunginosan 13:n ja 14:n korttelin tonttien järjestämistä varten kaupungin uuden anmakaavan mukaisiksi, semmeksi Hovioikeus, nojautuen ennen sanotun Keisarillisen kirjeen 15. kohdan säännöksiin, jätti asian sen loppupäätöksen varaan, johon Raastuvanoikeus oli johtunut, kuitenkin siten että Johan Gustaf Laprénin tuli lunastusvumman saatuaan, luovuttaa edellä mainittu talo ja tontti Turun kaupungit le viimeistään 1 päivänä Kesäkuuta 1910. ja velvoitettiin Johan Gustaf Lagrén suorittamaan Turun Piha toimikamarille, korvaukseksi sillä Hovioikeudessa olleista kustannuksista, viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Johan Gustaf Lagrén anonut min tosta perustelmalla, johon Rahatei mikamari on vastannut. Keisarillinen Senaalle on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei sohan Gustaf Saaren och esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, kuitenkin 787
niin että aika jolloin kysymyksessä olevan luovutuksen tulee tapahtua määrätään 1. päiväksi. Kesäkuuta 1914., ja velvoitetaan Johan Gustaf Jugrin merittamaan Rahatainikamärille, sillä täällä jätun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. santen Saarinen Alfred Kiuksiala. Santen Saarinen Alfred Luksiala. K. R. Helonen A. T. Olliuslvaara. Joulukuun 17 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudes ta tulleessa perunkirjoituksen valalla vahvistamista koskevässä jutussa, jossa ovat Talolliset Kalle ja Lauri Mikonpojat Wäisänen, Suomussalmen pitäjän Ylinäljangan kylästä, yhteisesti hakyöinä sekä samassa kylässä asuvat Talolliset Aukusti ja Mikko Mikonpojat Wäisanen ynnä heidän sisaren sa Kaisa Kreeta Manninen saapuville tulleina kuin myös heidän veljensä Talollinen Matti Wäisänen ja sisarensa Elsa Stina Tauriainen, poisjäänel nä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 17 päivänä Joulukuuta 1913 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: s. 1687. såg. 1687 skr. Läsnä: S. S. A. L. J. P. R. H. A: R. 1910
Haastatettuaan veljensä Kalle ja Lauri Wäisäsen ovat Aukusti Wäisänen ja hänen edelläluetellut asiakumppaninsa Suomussalmen Hyrynsalmen ja Puolangan pitäjien käräjäkunneen Kihlakunnan oikeudessa lausuneet: että, sitten kun asianosaisten vanhemmat Talollinen Mikko Matinpoika Wäisänen ja hänen vaimonsa Anna Kaisa Sakarintytär olivat kuolleet, viimemainittu 14 päivänä Tammikuuta 1907 ja Mikko Wäisänen sen ranneen Helmikuun 27 päivänä jättäen jälkeensä paitsi asianosaisia tyttäret Anna ja Eva Wäisäsen, perunkirjoitus mainittujen aviopuolisoiden jälkeen oli toimitettu 8 päivänä Huhtikuuta 1908, missä perunkirjoituksessa säästö oli ollut 18.819 markkaa 55 penniä, kun puoli Hiltulan neljäsosan mant taalista perintötilda No 3 ylläsanotussa kylässä oli arvioitu 4000 markkaan; ja että perinnönjakokin oli samana päivänä toimitettu ja siinä jaettu 19. 114 markkaa 5 penniä si ten että yhtä suuri osa tuli kullekin perilliselle; kun perunkirjoituksessä ei kuitenkaan oltu tehty selkoa puolen Hiltulan tilan kauppahinnasta, joka tilanpuolisko oli on tettu pesän varoilla, ja pesänn pankissa talletetuista varoista 13.4880 maakasta oli luettu korko ainoastaan yhdeltä vuodelta eli 1 päivästä Tammikuuta 1907 samaan päivään 1908 ja siten jätetty pois korko vastämainitusta päivästä 8 päivaän Huhtikuuta 1908, joka korko 5 1/2 prosentin jälkeen teki 201 markkaa 97 penniä, ovat Aukusti Wäisänen ja hänen asiakumppaninsa vaatineet, että Kalle ja Lauri Wäisänen velvoitettaisiin tuo pesäkirjoitus valallansa vahvistamaan. Asiasta kuultuina ovat Kalle ja Lauri Wäisänen, ilmoittaen kauppakirjalla 11 päivältä Huhtikuuta 1896 vanhemmiltansa ostaneensa edellämainitun tilan ja kaiken heidän irtaimen omaisuutensa, väit759
täneet, ettei kyseenalainen perunkirjoitus ollut heidän vaan Poliisikenstaapelin B. E. Bisin toimittama ja ettei siitä laaditussa kirjassa, joka oli ainoastaan konsepti, ollut arviomiesten eikä perillisten allekirjoituksia, sekä siis ja kun kirjaan niin ollen oli pantu heille sanotun kauppakirjan perusteella kuuluvaa omaisuutta vaatineet että kanne hyljättäisiin Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeuden käyntikulungeistaan, on 10 päivänä Huhtikuuta 1909 julistamallaan päätöksellä T. K. 9 luvun 1 SS:n nojalla, niin kuin tämä lainkohta oli 27 päivänä Kesäkuuta 1878 annetun sa Keisarillisessa asetuksessa; velvoittanut Kalle ja Lauri Wäisäsen kummankin sadan markan sakon uhalla valallaan vakuutta maan isä- ja äitivainajansa jälkeen 8 päivänä Huhtikuuta 1908 toimitetun perunkirjoituksen oikeaksi, minkä ohessa Kalle ja Lauri Wäisäsen tuli, yhteisesti tahi kummalla heistä varoja oli, kahdellasadalla markalla palkita Aukusti Wäisäsen ja hänen asiakumppaniensa oikeuden käymiskulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kalle ja Lauri Wäisänen olivat vetaamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 12 päivänä Heinäkuuta 1910 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Kalle ja Lauri Wäisäsen viidelläkymmenellä markalla palkitsemaan Aukusti Wäisäsen ja hänen asiakumppaniensa kulut Hovioikeudessa Hovioikeuden tuomioon ovat Kalle ja Lauri Wäisänen anoneet muutosta perustelmalla, johon Aukusti ja Mikko Wäisänen sekä Kaisa Kreeta Manninen ovat vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja koskeivat Aukusti Wäisänen ja hänen asia90
kumppaninsa ole voineet esittää 8 päivänä Huhtikuuta 1908 pidetyksi vaitetystä perunkirjoituksesta asianmukaisesti allekirjoitettua toimituskirjaa tahi oikeaksi todistettua jäljennöstä siten allekirjoitetusta asiakirjasta eikä siis ole selvitetty että perunkirjoitusta Mikko Wäisäsen ja Anna Kaisa Sakarintyttären jälkeen olisi laillisessa järjestyksessä toimitettu, katsoo Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, tällä kertaa hyljätä Aukusti Wäisäsen ja hänen asiakumppaniensa asiasta ajaman kanteen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: kanten Saarinen Aro Luksiala kanten Saarinen Aro Luksiala Johannes Pesonen. K. Helanen. Johannes Pesonen. K. Helanen. A. V. Ollusllvara G E. Winter Joulukuun 18 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa konkurssi - ja pesäeroasiassa, jossa ovat Jokkis Gods Aktiebolag niminen osakeyhtiö, Helsingin kaupungista, sekä Taratuomari Alfred Holmström, Turun kaupungista, saamaniehinä Uudenkaupungin Kauppiaan Fabian Abin Palmroosen ja hänen vaimonsa Hulda Kristina Palmroosin konkurssiin luovutetussa pesässä, yhteisesti, hakijoina sekä Palmroosin aviopuolisot ynnä mainitun konkussipesän muut velkojat poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 18 päivänä Joulukuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on Läsnä: F. S. - V. t. - B. A. - E. N. K. H. No 1688. Pag. 140. R. D. 1915.