Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Iismiemi eli Kihlakunnanoikeudelle ja myöskin Saarijärven pitäjän holhouslautakunnalle ilmoittanut asiassa menetelleensä kerrotulla tavalla pelastaaksensa holhoteilleen heidän pakkohuutokaupalla jo myytäväksi määrätyn kiintiän omaisuutensa, on Kauppahuoneen Hackman Cen puolesta vaadittu, että Juho Aukusti Waldemar Iismiemi ja silloin vielä alaikäisen Heikki FrithiofIismiemen holhooja Talollinen Juho Lundtila, Pyhäjärven kylästä, velvoitettaisiin, Lunttila Heikki Frithiof Tismiemen omaisuudesta, kauppahuoneelle maksamaan sanotut 7000 markkaa kuuden prosentin korkoineen 5500 markalle 12 päivästä Helmikuuta 1906 ja 1500 markalle saman kuun 19 päivästä, kuin myöskin kerrotussa pelosta koskevassa jutussa kauppahuoneelle Juho Iismiemen maksettavaksi tuomitut oikeudenkäyntikulut; minkä ehessa kauppahuoneen puolesta on anot tu korvausta sen kuluista puheenalaisessa jutussa. Tähän vastatessaan ovat Juho Aukus ti Wäldemar Iisniemi ja Juho Linttilä väittäneet, että kauppahuoneen puheenalaisten velkain suoritukset olivat tapahtuneet Juho Timiemen puolesta eikä riis heidän hyväkseen, jonkatähden ja kun kiinnitysvelkain haltijat eivät olhet siirtäneet oikeuttansa kauppahuoneelle, jolla siis ei ollut oikeutta maksum saantiin kiinteistöstä eikä sen omistajalta, Juho Aukusti Waldemar Iis niemi ja Juho Lundtila ovat anoneet kannetta hyljättäväksi. Asian ottua sen käyttelyn alaise na kuin asiakirjat lähemmin osottavat, on Kihlakunnanoikeus 25 päiväna Marraskuuta 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Juho Aukusti Waldemar Iismiemen ja Juho Lunttilan, viimemainitun holhottinsa Heikki Frithiof Iismie men omaisuudesta, joko yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli, Kauppahuojoelle Häckman & Celle kuittia vastaan maksamaan seitsemäntuhatta markkaa kuulon prosentin vuotuisine korkoineen laskettuna viidelletuhannelle viidellesä dalle markalle 12 päivästä Helmikuuta 255
1906 ja tuhannelle viidellesadalle markalle saman Helmikuun 19 päivästä, kunnes täysi maksu tapahtui, sekä sen ohessa yhdeksälläsadalla markalla korvaamaan kauppahuoneen oikeudenkäyn tikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolin ja toisin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 29 päivä na Maaliskuuta 1912 antamassaan tuomiossa katsonut selville käyneen, että, sittenkuin Juho Tisniemi välikirjalla. Helmikuun 10 päivältä 1906 oli Kauprahuoneelle Hackman & Celle luovuttanut hakkuuoikeuden hänelle ilmoituksensä mukaan kuuluvan Iismiemen talon maalla kasvaraan metsään väli kirjassa lähemmin määrätyillä ehdoilla, oli kauppahuone sitoumuksensa mukaisesti suorittanut välikirjassa mainitun kauppahinnan siten, että se oli maksaneet saman Helmikuun 12 päivänä Kruununvoudille Aleniukselle, joka oli saapunut myymään sanotun talon pakkohuutokaupalla, yhteensä neljatuhatta kahdeksansataa kuusikymmentäyhdeksän markkaa kuusikymmentäyhdeksän penniä eli sen Kauppias Ruthin saamisen Juho Iismiemeltä, josta talo oli ulosottoon kirjoitettu, minkä johdosta huutokauppa oli peruutettu Kruununvouti Alomiukselle tuosta toimituksesta tulevan palkkion vähintään kin sata markkaa ja Juho Tismiemelle itselle noin viisisataa markkaa se kä saman kuun 19 päivänä Saari järven Säästöpankille tuhatviisisataa markkaa, josta määrästä neljäsataa kuusikymmentäviisi markkaa oli käytetty Juho Tisniemen sanotusta säästöpankista saaman, samaan taloon kiinnitetyn lainan maksamatta jääneiden korkojen suorittamiseksi ja loppu saman lainan lyhennykseksi; että koska sittemmin oli selville käynyt että Juho Finniemi jo 8 päivänä Maaliskuuta 1905 oli myynyt saman talon Juho Aukusti Waldemar ja Heikki Frithiof Iismiemelle, kauppahuone ei kuitenkaan ollut saanut hyväkseen nauttia puheenalaista hakkanoikeut ta sekä että Juho Tismiemeltä, joka 256
kauppahuoneen vaatimuksesta oli velvoitettu kauppahuoneelle takaisin suorittamaan edelläkerrotussa välikirjassa määrätyn kauppahinnan seitsemäntu hatta markkaa oli havaittu puuttu van varoja sen maksamiseksi; mutta koska Juho Aukusti Waldemar ja Heikki Frithiof Iismiemi myöskin siinä tapauksessa, että Iismiemen talo olisi tullut edellämainitulla pakkohuuto kaupalla myydyksi Kauppias Ruthin saamisen suorittamiseksi, jonka maksuksi talo oli 26 päivänä Lokakuuta 1905 ulosmitattu, hun he jo sitä ennen olivat ostaneet talon ja se aika, jonka kuluessa heidän Ulosottolain 4 luvun 26 SS: mukaan olisi tullut valvoa etuansa, ei vielä silloin kun huutokauppa oli toimitettavaksi kuulutettu ollut umpeen kulunut, olisivat mainitun lainpaikan mukaan olleet oikeutetut nostamaan talosta huutokaupassa saadun hinnan, Kauppias Ruthin puheenalaista saamista siitä lyhentämättä, ja se seikka, että kauppahuone Juho Iismiemen kanssa tekemänsä sopimuksen mukaan oli suorittanut maini tun velan Kauppias Ruthille ja huulokauppa sentähden jäi toimittamat ta, siis ei voinut tuoltaa mitään maksuvelvollisuutta Juho Aukusti Waldemar ja Heikki Frithiof Tismiemelle, sentähden ja kun ei myöskään oltu näytet ty että tämä velka olisi sama kuin re, josta he, ostaessaan Nimiemen talon edellämainitulla kauppakirjalla, sii nä olivat sitoutuneet vastaamaan Kauppias August Wäätäselle, varsinkin kun Kauppias Ruthin saamisen perusteena ollut vekseli eli asetettu vasta seuranneen Huhtikuun 29 päiväna eikä Juho Auhusti Waldemar ja Heikki Frithiof Tismiemen oltu näytetty muuttakoon perusteella olevan vastuunalaisia tästä tahi niistä muistu maksuista, jotka kauppahuone oli netsävälikirjaa vastaan suorittanut ja joista Nisniemen talo ei ollut kiinnitetty, on Hovioikeus, muuttaen Kihlahannanoikeuden päätöstä, hyljännyt kauprahuoneen näissä esissa ajaman kan teen; mutta koska se Saarijärven 257
Säästöpankin saatava Juho Iismiehellä, jota vastaan kauppahuone Juho Iismiemen kanssa puheenalaisessa metsän hakkuuvälikirjassa tekemänsä sopimuksen mukaan oli 19 päivänä Helmikuuta 1906 maksanut tuhatviisisataa markkaa, oli Iismiemen taloon kiinnitetty silloin kun Juho Aukusti Hildemar ja Heikki Frithiof Iismiemi edellämainitulla kauppakirjalla olivat ostaneet talon Juho Iismiemeltä, ja he sitä paitsi samassa kauppa kirjassa olivat sitoutuneet tästä velasta vastaamaan ja vastamainittu maksu siis oli tulleet Juho Aukusti Waldomar ja Heikki Frithiof Iispie men hyväksi, on Hovioikeus velvoitta nut Juho Aukusti Waldemar Iisniemen ja Juho Lundtilan, viimeksimainitun Heikki Frithiof Tismiemen omaisuudesta, joko yhteisesti tahi kummalla heistä varoja oli, Kauppahuoneet le Hackman & Colle kuittia vastaan maksamaan mainitut tuhatviisisataa markkaa kuuden prosentin korkoineen mainitusta 19 päivästä Helmikuuta 1906 sekä korvaamaan kauppa huoneen kustannukset Kihlakunnanoikuudessa yhdeksoittasadalla markalla. Hovioikeuden tuomioon on Kauppahuone Hackman & Co anonut muutesta perustolmalla, johon Juho Lunttila on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Heikki Frithiof Iismiemi on 11 päivänä Helmikuuta 1912 ja siis ennen kuin Hovioikeus antoi tuomtonsa jutussa tullut täysi-ikiiseksi eikä Juho Luntti la niin muodoin ole oikeutettu täät lä valvomaan Heikki Frithiof Iismiemen puhevaltaa asiassa, jättää Keisarillinen Senaatti varteen ottamat ta, mitä Juho Lundtila ylempänä mainitussa vastineessa on esittänyt. Mitä asiaan muuten tulee katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei Kauppahuone Hackman & Co ole esittänyt syytä muuten muuttaa Hovioikeu den tuomiota kuin että, koska on luotettavasti selvitetty, että se August Wäätäsen asettama ja Juho Tismiemen 258
hyväksymä sekä August Wääläsen sittemmin Robert Ruthille siirtämä vekseli, jonka suoritukseksi Iisniemen talo oli ylempänä mainitulla pakkohuutokaupalla myytävä, koski juuri sitä Juho Iismiemen velkaa. August Wäätäselle, jonka Juho Aukusti Waldemar ja Heikki Frithiof Iisniemi olivat kauppakirjassa Maaliskuun 8 päivältä 1905 ottaneet maksauksen sa, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi velvoittaa Juho Aukusti Waldomar ja Heikki Frithiof Tismiemen, sen lisäksi minkä Hovioikeus on Kauppahuoneelle Hackman & Co till minnut, yhteisvastuullisesti suorittamaan kauppahuoneelle tämän sanotun velan suoritukseksi maksamat neljätuhatta kahdeksansa taa kuusikymmentäyhdeksän markkaa kuusikymmentäyhdeksan penniä kuuden prosentin korolla Helmikuun 12 päivästä 1906; joten muutettuna Hovioikeu den tuomio jää pysyväksi. Pata E. Thesleff kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tina Svankoski B. Annberg. Samuli KoskiAlfred Kiukkiala. A. W. Kuuwara 259
Maaliskuun 8 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, kauppaliikkeen julistamista yhteiseen pesään kuuluvaksi koskevassa jutussa jossa Varatuomari Oiva Huttunen, Joensuun kaupungista, ja Lautamies Pekka Korhonen Tohmajärven pitäjän Kemin kylästä, saman pitäjän Saarion kylässä asuvan Kauppiaan Tauno Evert Haarasen konkurssipesän toimitsijamiehenä, ovat hakijoina sekä kuolleen Talollisen Väinö Valter Haaran leski Tyyne Maria Haaranen ja näiden alaikäisen tyttären Aira Elina Haarasen holhooja Kauppias Yrjö Partanen, molemmat sanotun pitäjän Värtsilän kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 8 päivänä Maaliskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen : F.S. A. L. B.t. A: R. S. R. E. R. 260 No 369. Pag. 211. R. D. 1914.
esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Tohmajärven ja Pälkjärren pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Varatuomari Huttunen ja Pekka Korhonen, ylempänä mainitun toimensa puolesta, lausuneet, että Talollisen Simo Pekanpoika Haarasen kuoltua Toukokuun 22 päivänä 1897 olivat hänen leskensä Anna Riitta Haaranen, poikansa Tauno Evert ja Väinö Valter Haaranen ynnä tyttärensä Jenny Maria Haaranen, Simo Haarasen oikeudenomistajina eläneet jakamat tomassa pesässä, johon muun muassa kuului puolet Pähähvaralan verotalosta No 4 Saarion kylässä, kunnes Tauno Evert ja Väinö Valter Hauranen kauppakirjoilla Lokakuun 31 päivältä 1899 ja Huhtikuun 28 päivältä 1908 yhteisesti olivat Anna Riitta ja Jenny Maria Haaraselta ostaneet heidän osuutensa yhteisen pesän niin kiinteään kuin irtaimeenkin omaisuuteen, minkä jälkeen Tauno Evert ja Väinö Valter Haaranen kahden olivat jääneet sanotun, edelleenkin jakamattoman pesän osakkaiksi, toimien edellinen pesän hoitajana. Mutta koska siinä pesänjakotoimituksessa, joka, Väinö Petter Haarasen 8 päivänä Joulukuuta 1912 kuoltua, seuranneen Tammikuun 7, 8, 16 ja 17 päivänä pidettiin pesässä olevan omaisuuden osittamiseksi Tauno Evert ja Väinö Valter Haarasen ylempänä mainittu jen oikeudenomistajain kesken, ja jossa riidattomasti pesään kuuluvaksi myönnetty omaisuus oli heti jaettu, mutta muuhun omaisuuteen nähden jako jätetty sillä kertaa toimittamatta, Tyyne Maria Haaranen, omasta puolestaan ja tira Elina Haarasen holhoojana, oli kieltäytynyt lukemasta yhteiseen pesään kuuluviksi ja jakoon ottamasta pesässä vuodesta 1907 alkaen ensin yhdessä erään kolmannen henkilön kanssa toimini 261
mellä " Veljekset Haaranen ja K:isekä vuodesta 1908 lähtien Tauno Evert Haarasen nimissä harjoitettua kauppaliiketta ja suurinta osaa jakamattoman pesän veloista, jotka Tyyne Maria Haaranen jakotoimituksessa oli väittänyt olevan mainitun, Tauno Evert Haarasen yksityisen kauppaliikkeen ja siis yksinomaan. Tauno Evert Haarasen velkoja, ovat, Tuuno Evert Haarasen 18 päivänä Tammikuuta 1913 luovutettua omaisuutensa konkurssiin, Varatuomari Kuttunen ja Pekka Korhonen, konkurssipesän velkojain tekemän päätöksen mukaan, vaatineet että sanottu kauppaliike ja edellämainitut jakoon ottamatta jätetyt velat julistettaisiin puheenalaiseen jaonalaiseen pesään kuuluviksi ja että pesän osakkaiden kesken määrättäisiin toimitetta vaksi sellainen täydennysjako, jossa kysymyksessä olevat oikeussuhteet olivat laillisella tavalla huomioen otettavat, kuin myöskin että Tyyne Maria Haaranen ja Yrjö Partanen, joka jakotoimituksen jälkeen oli määrätty Aisa Elina Haarasen holhoojaksi, velvoitettaisiin sakon uhalla olemaan saapuvilla sanotussa täydennysjakotoimituksessa. Asiasta kuulusteltuina ovat Tyyne Maria Haaranen ja Yijö Partanen muun muassa väittäneet, että Tauno Evert Haaranen oli alottanut mainitun kauppaliikkeen Väinö Valter Haarasen suostumuksetta ja omavaltaisesti käyttänyt edelläsanottua toiminemiä, sekä sen vuoksi anoneet kannetta hyljättäväksi. Kuulusteltuaan myös Tauno Evert Haarasta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntekuluistaan, Heinäkuun 10 päivänä 1913 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt kanteen, mutta Oikeudenkäymiskaaren 21 luvun 5 SS: säännöksen mukaan kuitannut 262
oikeudenkäyntikulut asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 29 päivänä Lokakuuta 1914 antanut siinä tuomion; ja koska eli jäänyt näyttämättä, että Väinö Petter Haaranen oli antanut suostumuksensa kysymyksessä olevan kauppaliikkeen alkamiseen tai jatkameseen puheenalaisessa jakamattomassa pesässä, eikä myöskään oltu esitetty selvi tystä siitä, mitkä Tauno Evert Haarasen konkurssipesän veloiksi ilmoitetut velat oli Tuuno Evert Haarasen ja Väinö Valter Haurasen oikeudenomistajain jakamattoman pesän hyväksi tehty, on Hovioikeus jättänyt asian muuten sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut, paitsi että Varatuomari Huttunen ja Pekka Korhonen, puheenalaisen konkurssipesän toimitsijamiehenä, on velvoitettu kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Tyyne Maria Haaraselle ja Yrjö Partaselle heidän kustannuksensa Kihlakunnanoikeudessa. Kovioikeuden tuomioon ovat Taratuomari Huttunen ja Pekka Korhonen anoneet muutosta perustelmalla, johon Tyyne Maria Haaranen ja Yrjö Partanen ovat vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Varatuomari Huttunen ja Pekka Korhonen ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Varatuomari Huttunen ja Pekka Korhonen hoidettavansa konkurssipesän varoista suorittamaan Tyyne Maria Haaraselle ja Yrjö Partaselle, näillä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi, kinnikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti tine Saankoski. Alfred Liukkala. tine Saanikoski. Alfred Liukkala. B. Annberg. Samuli Koski. A. H. Kuusuvara. E. Thesleff 263
Maaliskuun 8. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waajan Hovioikeudesta tulhessa, konkurssissa valvotun saamisen vahvistamista koskevassa jutussa jossa ovat Oulun kaupungista keloisin olevan Maularin Heikki Mattilan konkurssisessän toimitsijamiehet sanotussa kaupungissa asuva Punkinjohtaja Victor Hill man ja Ostujoen pitäjästä kotoisin oleva Maanviljelijä Heikki Koskela yhteisesti hakijoina sekä Oulussa asuva Niejäräinenjohtaja Johan NamKarl Järviä vaimonsa Erlinda Maria Heikintytär, Parvion edusmiehenä ynnä Heikki Mattilan alaikäisten lasten Johan Leereld Anna Elvara ja Anni Mattilan holhooja na, kuin myös Heikki Mattilan läesivaltainen poika Emil Salmon Ferdinand Mattila tulematta jääminä vastaajina, länetty Oikeusesastossa 8 päivänä Maaliskuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellinen W. l. 1/3 - 32 6. k. K. R. B. C. G. No 370. Cap 72 R. D. 1914.
sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Oulun kaupungin Raastuvanoikeudessa 29 päivänä Heinäkuuta 1912 toimitetussa valvannassa Heikki Matti lan konkursissa oli Kirjapainenjohla ja Järviä valvonut: edellämainitun vaimonsa edusmiehenä 250 markkaa, 400. markaa ja 200. markkaa, joista eristä Heikki Mattila, joka oli Selinda Maria Järvion isä, Siltnela Maria Järven och lessa alaikäisenä ja hänen testamenttään oli nostanut, kaksi ensiksisanet tua erää 2. ja 20 päivänä Huhtikuuta 1910. Eilinda Maria Järviön säästi varoista Oulun kaupungin Säästören kista sekä viimeksimainitun osan 2 päivänä sanottua Huhtikuuta lanän kodensaastokassatililtä Pohjoismalden Osakepankin Kauppaa ja Pöllisuutta varten Oulussa olevasta hvara konttorista; silloin alaikäisenä olleen Emil Hjalmar Ferdinand Mattilan holhooja na: kaksi 100 markan suuruista erää, 250 markkaa, 100 markkaa ja 2100 markaa, joista saatavista muut paitsi viiminen olivat syntynet siten, että Heikki Mattila Emil Sjalmar Ferdinand Mattilan luonnöllisena holhoojana, oli Manut mainituista eristä kaksi ensiksi sanottua 2 päivänä. Kesäkuuta 1908 ja 2. päivänä Huhtikuuta 1910 Emil Iljalnar Ferdinand Mattilan kodimäästokas salililtä edellämainitusta pankinkonttorista ynnä kaksi seuraavaa erää 2 ja 20. päivänä viimeksisanottua kuuta tämän yllämainittuun säästöpankkiin tallettamista varoista, sekä viimeksimainittu saamiserä siten, että Heikki Mattila oli hyväksensä käyttänyt tallelet tavaksensa saamansa, Emil KulmarFordinand Mattilan opintojen harjoittamista varten Oulun kaupungin ja maalaiskunnan Säästöpankki Tamno nimisestä säästöpankista 3 päivä nä Tammikuuta 1912 lainaamat 3000 markkaa, joista Emil Halmar Ferdinand Mattila kumminkin samän vuoden alkupuoliskolla eri erissä 265
oli saanut takaisin 200. markkaa; Johan Leopold Mattilan holhooja na: 100. markkaa, 200. markkan, 50. markkaa 250. markkaa ja 200. markaa, joista mistä Heikki Mattila, Johan Liqahl Mattilan luonnollisena holhoojana, eli nostanut, kaksi ensimäistä 2. päivänä Kesäkuuta 1908. ja 2. päivänyä luhtikuuta 1910 tämän kodinsäästokasätililtä Pohjoismaiden Osakepankin ylläsanotusta konttorista sekä muut vät 20 päivänä Huhtikuuta 1826 ynnä 2. ja 20. päivänä Huhtikuuta 1910 hänen saastivaislaan Oulun kaupungin Päästöpankista, Anna Elvira Mattilan holhoojana kaksi eri 100 markan suuruista erää ynnä 250 markkaa, joista eristä Heikki Mattila, Anna Elvina Mattilan luonnollisena holhoojana, oli ottanut, kaksi ensiksimainittua 2 päivänä Kesikuuta 1908 ja 2 päivänä Huhtikuuta 1911 helholtinsa Pohjoimaisen Osakepankin kodinsaastakassatililla ynnä kolmannen erän viimeksisanottuna päivänä tämän säästövareista Oulun kaupungin Säästöpankista; sekä Anni Mattilan holhoojana: 1000 markkaa, 500. markkaa; 200. markaa ja 500. markkaa, mitkä oväl Heikki Matti la Anni Mattilan luonnollisena holhooana, eli 9. ja 23 päivänä Toukokuuta ynsä 2. päivänä Kesäkuuta 1908. sekä 2 päivänä Huhtikuuta 1910. nostanut tämän Pohjoismaiden Osaksbankin kodinsaasto kassatilille taltellamista varoista Sittenkun Kirjapainenjohtajan Järvion valvomien, edellämainittujen saamisten tuomitsamista konkurssipesän vareista konkurssi-esiihuudessa oli vaslustettu oli Raastuvanoikeus 21 päivänä Lokakuuta 1912 julistamassaan konkurssiluomiossa Järvien valvannasta kusunut, että kaikki kysymyksessä olevat erät oli konkurssipisästä maksettava siinä tapauksessa, että Kirjapainen oli toja Järvii eri oikeudenkäannellä naultoisi puheenalaisten saamisten oikea peräisyyden; minkä ohessa neille. ville, sellaisina kuin ne sanotussa oikeudenkäynnissä mahdollisesti vahvistettaitiin, pidätettiin Kirjapainenjohtajan Järvien 266
pyytämä etuoikeus maksun saantiin 9. päivänä Marraskuuta 1868 velkojain oikeudesta ja etuudesta toistensa edellä maksun saamiseen konkurssiin luovatetusta omaiuudesta annetun Keisarillisen asetuksen 9 SS:n mukaan, silloisena kuin tämä lain paikka on Keisarillisessa asetuksessa 3. päivältä Joulukuuta 1895. "Pankinjohtajalle Ellmanille ja Maanveljelijälle Koskelalle, heidän edellä sanotussa toimessaan, annetun haasteen nojalla on Kirjapainenjohtaja järria sittemmin yllämainitussa Raasta vanoikeudessa toistanut konkumpisutus sa tekemänsä vaatimuksen, että puheena olevat hänen valvomansa rahaerät mitkä kaikki Heikki Mattila oli käyt tänyt omaksi hyödyksen, vahvistettai niin konkussipesän varoista maksettaviksi Jutussa kuulusteltuina ovat Sankirjohtaja Hellman ja Muunviljelijä Koskela huomauttunut, ettei Kirjapai nenjohtaja Järviö ollut näyttänyt eliin ki Mattilan omaksi edukseen käyttänen kysymyksessä olevia rahoja, jotka hän yhtä hyvin oli voinut käyttää lastensa hyödyksi joka niiden raatetuksen laki muihin menöihin, sentähden, ja ran nuo rahat eivät otteet hänen lassensa itsensä ansaitumia, vaan Heikki Hallilan tallettomia heidän niminsä, vat länkinjohtaja Hellman ja Maan viljelijä Koskelä vastustaneet kannella sekä anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Sittenkun Heikki Anttilaakin oli jutussa kuultu sekä Kirjapainenjohtaa järviö Raastuvanoikeuteen jättänyt asianmukaisen perintodistuksen, josta kävi selville, että Selinda Maria Järviö oli syntynyt 3. päivänä Maaliskuuta 1890, Emil Jalmar Ferdinand. Mattila 7. päivänä Helmikuuta 1892, Johan reröld Mattila 27 päivänä Marraskuusä 1893. Anna Elvira Mattila 12. päiväsä Toukokuuta 1596 ja lumi Mattila päivänä Joulukuuta 1899, on Raastuvanoikeus 3 päivänä Helmikuuta 1913. julistamassaan päätöksessä lausunut velvitetyksi, että Heikki Mattilan usein mainitut lapset olivat vanhemmiltaan 267
ja niiden merkotuttavilta saamillaan on halakiailla sekä kolme vanhinta lasta myöskin omilla ansioillaan konneet rahavaraja, jotka he sillen olivat tallella met osittain Oulun kaupungin Säästöpankkiin, osittain Pohjoinauden Osakorankin kodensaastakassatille, ja että Heikki Mattila oli eri aikoina sanotuis ta pankkilaitsista ulosottanut näistä lalleluksista kanteessa mainitut rahamia vät sekä, mitä erittäin Emil Eljalmar Ferdinand Mattilan puolesta tehtiyn mutimuksen tuli, että tämä, saatuaan 3. päivänä Tammikuuta 1912 Oulun kaupungin ja maalaiskunnan Säästöpankista Tammasta 3000. markan lainen, oli seuraavana päivänä lallettanut anorahat isällänsä Heikki Mattilalla Kansallis-Osake-Pankissa olleelle kässäkreditiisi tilille ja sittemmin saman vuoden alkumoliskalla eri suurissa erissä saanut Heikki Mattilalta sanottuja vareja kaikkiaan 200. markkaa; mihin kaikkeen nähden, ja koska 12 päivänä alekuuta 1895 annetun Holhouslain 16 SS: i mukaan viisitoista vuotta kyttänyt alaikäinen oli oikeutettu itse hallitumaan omaitsemaan varaja sekä Heikki Mattilan, nostaessaan niiden lasten rahoja otka, varaja ulosotettaessa, olivat täyttä et viisitoista vuotta siis olisi ollut hän kittava näiden suostumus talletusten ulos tion, kuin myös, mitä edelläkerrottui " En Emil Gälmar Ferdinand Matti lan lainaamiin rahoihin tuli, nekin ivat katsottavat sellaiseksi omaisuudeki, jota hänellä oli oikeus hallita, Kaas tanoikeus on tuominnut Heikki Matti län konkurssiperöstä Raastuvanoikeuden ennen määräämällä oikeudella, meri tettavaksi Kirjanainenjohtajalle siirviölle: vaimonsa Nikinda Maria Järviön odumiehenä, kaksisataa viisikymmentä markkaa, neljäsataa markkaa ja kaksisataa markkaa; Emil Jalmar Ferdinand Mattilan silloisena holhoojana kolme eri sadan markan suuruista erää, kakvisataa viisikymmentä markkaa ja kaksituhatta vata markkaa; sekä Johan Dohold Mattilan holhoojana kaksi eri kahdensadan markan suuruista erää nnä kaksisataa viisikymmentä markkaa. 268