Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Joulukuun 4 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, etuoikeus vaatimuksen totuittamista koskevassa jutussa, jossa ovat Iisalmen kaupungissa asuneen Senaattori Julius Bernhard Sarasti - vainajan konkurssipesän toimitsijamies Kunnallisneuvosmies Fredrik Olivier Koivula, sanotusta kaupungista, hakijana sekä Wiipurin kaupungissa asuva Kauppias Emil Schotovaara vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 4 päivänä joulukuuta 1917 Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Kauppias Lehtovaara paikalletulopäivänä Senaattori Sarastu vainajan kuolinpesän Iisalmen kaupungin Raastuvanoikeudessa vireilla olleessa konkurssissa 14 päivänä kesäkuuta 1915 oli valvonut 222 markkaa 36 penniä pääomaa Sasuu: J. G. - V. V. 9.B. 10.2. 1537 No 2157. Pag. 297. R. D. 1917.
ja 311 markkaa 80 penniä korkoa eli yhteensä 10558 markkaa 16 penniä korkoineen Senaattori Sarastan ja Kansallis-Osake-Pankin kesken 6 päivänä toukokuuta 1914 tehdyn 1000 markan kassakreditiisikontrahdin nojalla, jonka sisältö Kauppias Lehtovaaran ynnä Kauppias K. Korhosen lainan takausmiehinä, oli täytynyt pankille maksaa ja johon tämän johdosta perustuvan saatavansa Kauppias Korhonen sittemmin oli siirtänyt Kauppias Sehtovaaralle, sekä vaatinut sanottua määrää maksettavaksi etuoikeudella Brand och Lifförsäkrings-Aktiebolaget Sva nimisen osakeyhtiön Senaattori Sarasteen hengille antaman kahden henkivakuutuskirjan Nrot 4535/ ja 4558, sisällöltään kumpikin 5000 markkaa arvosta sen nojalla että Senaattori Sarusti oli panttauskirjalla 5 päivältä lokakuuta 1912 pantannut vakuutuskirjat kassakreditiivilainan takauksen vakuudeksi, niin oli Raas tuvanoikeus, kun panttauskirjan pätetyyttä oli vastustettu, 27 päivänä syyskuuta 1915 julistamassaan konkurssituomiossa, vahvistaen konkurssipesän varoista maksettavaksi Kauppias Sehto vaaralle mainitut 10558 markkaa 10 penniä korkoineen, jättänyt Lehtovaaran mainittuun panttaukseen pesustavan etuoikeusvaatimukseen riippuvaksi eri oikeudenkäynnistä, ja oli Hovioikeus, jossa Kauppias Sehtovaara oli konkurssituomioon kerrotussa kahden anonut muutosta 10 päivänä helmikuuta 1916 annetulla tuomiolla vahvistanut Raastuvanoikeuden tuomion Tämän johdosta on Kauppias Lehtovaara Kunnallisuuosmies Toierilalle, sanotun konkussipesan toimitsijamiehenä toimituttamansa haasteen nojalla samassa Raastuvanoikeudessa uudistanut etuoikeus vaatimuksensa Kannetta on Kunnallismuvesi mies Koivula vastustanut muun miessa sillä perusteella, ettei puheenalainen panttauskirja tarkoittanut sitä 138
takausta, johon Kauppiaat Sehtovaara ja Korhonen olivat 6 päivänä toukokuuta 1914 sitoutuneet, ja ottavat henkivakuutuskirjat ollut Kauppias Lehtovaaran hallussa vaan mainitulla vakuutusyhtiöllä, minkä vuoksi tällainen panttaus, joskin Kauppias Lehtovaara oli Senaattori Sarastun kuoleman jälkeen tammikuussa vuonna 1915 pyytänyt sanottua yhtiötä säilyttämään vakuutuskirjoja Kauppioiden Sehtovaaran ja Korhosen lukuun ja yhtiö oli tähän pyyntöön suostunut, ei ollut laillinen; ja kun sitä paitsi se valtuutus, minkä Kauppias Lehtovaara, käydessaan omasta ja Kauppias Korhosen puolesta pyytämässä useinmainittua yhtiötä säilyttämään vakuutuskirjoja heidän lukuunsa, oli yhtiölle esittä nyt, ei ollut käsittänyt selloista toimeksiantoa, ei ainakaan Kauppias Korhosen maksama osa kassakseditiivilainasta ollut voinut saada panttioikeutta osakseen; ja on Kunnallisuuvasmies Koivula myös pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Raastuvanoikeus on 28 päivänä elokuuta 1916 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Senaattori Sarasti-vainaja oli edellämainitulla panttauskirjalla Kauppiaille Sehtovanralle ja Korhoselle pantannut puheenalaiset kaksi henkivakuutuskirjaa Senaattori Sarasteen 9 päivänä lokakuuta 1912 Kansallis- Osake-Pankitta saaman 1000 markan kassameditiivilainan takauksen vakuudeksi, minkä lainan suoranaisena jatkona oli puheenalainen 6 päivänä toukokuuta 1914 annettu kassakuditiivilaina; että henkivakuutuskirjat olivat olleet kerrotun panttauksen aikana vakuutuksenantajalla panttina ja edelleenkin olivat tämän hallussa sekä että Kauppias Lehtovaara oli niinhyvin omasta kuin takaustoverinsakin puolesta ilmoittanut mainitusta panttauksesta vakuutuskirjain haltijalle, joka oli sitoutunut säilyttämään ne Kauppiai139
den Lehtovaaran ja Korhosen varalle, minkä vuoksi ja kun Kauppiaat Lehtovaara ja Korhonen olivat takauksensa nojalla maksanut sanotun lainan konkurssissa valvotulla määrällä sekä Korhonen oli annen konkurssin valvontapäivää siirtänyt saatavansa ynnä panttioikeuden Lehtovaaralle Raastuvanoikeus on katsonut henkivakuutuskirjain panttauksen tapahtuneen laillisesti sekä määrännyt kysymyksenalaisen saatavan maksettavaksi Kauppias Lehtovaaralle etuoikeudella niiden arvosta Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kunnallismuvasmies Koivula oli vetaamalla saattanut jutun on 19 päivänä päinäkuuta 1917 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Kunnallisuuvasmies Koivula anonut muutosta perustelmalla, johon Kauppias Lehtovaara on vastannut. Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kunnallisneuvosmies Koivula ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Koivala, edustamansa konkurssipirän varoista, suorittamaan Kauppias Pehtovaaralle, hänellä jutun vuoksi Senaatissa olloiden kulujen korvaukseksi, sata markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Suomen Senaatti JuliusGrotenfelt. Väinö Hirvinen SS. 6. lilius Axel Charpentier Vilhelm Blified 100
Den 5 december 1917. Finlands Senats dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan handelsbolaget Finska Klädeshandeln Aktiebolag, med hemort i Helsingfors stad, sökande, samt Aktiebolaget Pojoviks Klädesfabrik, från Ekenäs stad, svarande: Gifven i Justitie. departementet den 5 december 1917. Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter stämning å Finska Klädeshandeln Aktiebolag har bolaget Osakeyhtiö bredit Aktiebolag med hemort i Tammerfors stad, vid Rådstufvurätten i Helsingfors yrkat Finska Klädeshandeln Aktiebolags åläggande att på grund af en utaf Aktiebolaget Pojoviks Klädesfabrik uppgjord, till Osakeyhtiö Credit Aktiebolag öfverlåten kontokurant öfver Aktiebolaget Sojoviks "Klädesfabriks och Finska Klädeshan. Öfde A. N. J. P. - J. B. No 2160. Pag. 103. R. D. 1917.
deln Aktiebolags mellanhafvanden under år 1913, utvisande ett saldo af 177 mark 55 penni Aktiebolaget Pojoviks Kädesfabrik till godo, till Osakeyhtiö Credit Aktiebolag erlägga nämnda belopp jämte ränta. I målet hördt har Finska Klädeshandeln Aktiebolag genmält, att Aktiebolaget Pojeriks Klädessabrik, som under flera år åt Finska Klädeshandeln Aktiebolag levererat tyger, därvid städse enligt aftal och gällande affärssed från priset för hvarje särskild tygsort afräknat värdet å 1 meter 15centimeter tyg, hvilka tygstycken ansetts åtgå till pröf på de af Finska Klädeshandeln Aktiebolag till salu hållna tygerna; men emedan Aktiebolaget Pojoviks Klädesfabrik, af hvilket Finska Klädeshuneln Aktiebolag på hösten 1912 underenahanda villkor som tidigare beställt tyger att levereras under våren 1913, icke i förenämnda kontokurant, hvari prisen för nästnämnda tyger ingingo, tillgodoräknat Finska Klädeshändeln Aktiebolag några afdrag för de tyyrröf, i värde uppgående till 194 mark 68 penni, hvilka jämlikt nyssberörda levaransaftal bort Finska Klädeshandeln Aktiebolag tillställas, har sistsagda bolag, som sålunda rätteligen hos Aktieelaget Pojouks Klädesfabrik egde ett tillgodohafvande af 17 mark 13 penni, emotsett förkastande af käromålet. Rådstufvurätten, hvarest parterna å ömse sidor gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaderna, har me delst den 10 Oktober 1914 afkunnadt utslag funnit utredt vara, att Finska Klädeshandeln Aktiebolag, då bolaget af Aktiebolaget Pojovike Klädesfabrik beställt ifrågakomna varor, tillförsäkrats, såsom pröf, kostnadsfritt en meter femton untimeter tyg af hvarje i beställningen ingående tygsort, hvarför och då anmärkning emot storleken af det belopp, etthundra nittiofyra mark sextioåtta penni Finska Klädeshandeln Aktiebolag på grund häraf fordrat icke blifvit af Osakeyhtiö Credit Aktiebolag framställd, men denna summa öfversteg beloppet af Osakeyhtiö Credit Aktiebolags i må62
let utsökta fordran, Rådstufverätten förkastat käromålet samt ålagt Osakeyhtio Credit Aktiebolag att med fyrahundra mark godtgöra Finska Klädeshandeln Aktiebolag dess kostnader i rättegangen. Sedan Osakeyhtiö Credit Aktiebolag, hvilket emot Rådstufvurättens utslag erlagt vad, den 28 november 1914 till Aktiebolaget Pojoviks Klädesfabrik öfverlåtit ej mindre den i målet utsökta fordran än äfven all sin af förenämnda rättegång härflytande rätt, har sistnämnda bolag i Hofrätten fullföljt vadet; därå Hofrätten medelst den 23 Januari 1917. gifven dem funnit utredt vara, att Åktiebolaget Pojovike Klädessabrik på beställning af Finska. Klädeshandeln Aktiebolag till nästbemälda bolag bererat de väfnader, fakturorna i ofvannämnda kontokurant upptage, enligt samma villkor, som Aktiebolaget Pojoriks Klädesfabrik å tidigare levaranser utlofvat, innefattande dessa villkor, bland annat, kostnadfria pröf till de sålda väfnaderna, utan att berörda villkor emellertid af Aktiebolaget Pojoviks Klädesfabrik uppfyllts eller Finska Klädeshandeln Aktiebolag blifvit för de uteblifna pröfven i kontokuranten godtskrifven; men då Finska Klädeshandeln Aktiebolag icke ens påstått, att bolaget skulle varit i behof af ifrågavarande pröf eller vid anfordran förvägrats sådana; samt någon godtgörelse för pröfven åt Finska Klädeshandeln Aktiebolag vid antydt förhållande, hälst pröfven ej vore afsedda till försäljning, icke kunde ifrågakomma, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, ålagt Finska Klädeshandeln Aktiebolag att till Aktiebolaget Pojovids Klädesfabrik, åt hvilket Osakeyhtiö Credit Aktiebolag återtransporterat ifrågavarande fordran, utgifva kontokurantens saldo, etthundra sjuttiosju mark femtiosem penni, med fem procents ränta därå från stämnings dagen den 30 mars 1914 tills full betalning följde äfvensom att till Aktiebolaget Pojoviks Klädesfabrik erlägga fyrahundra mark för Osakeyhtiö Credit Aktiebolags kostnader vid Rådstufvurätten 163
Uti Hofrättens dom har Finska Klädeshandeln Aktiebolag anhållit om ändring medelst deduktion, den Aktiebolaget Pojoviks Klädessabrik bemött. Senaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det Finska Klädeshemdeln Aktiebolags i Hofrätten framställda och härstädes upprepade invändning därom, att Aktiebolaget Pojoviks Klädesfabrik ej varit befogadt att på grund af ofvan omförmälda öfverlåtelse i Hofrätten utföra och härstädes fullfölja talan i målet, af Senaten underkännes, såvidt berörda talan afser sjelfva fordringsrätten i fråga, finner Senaten Aktiebolaget Pojoviks Klädesfabrik däremot icke hafva varit behörigt att söka ändring i Rådstufvurättens utslag, såvidt Osakeyhtiö Credit Aktiebolag därigenom förpliktats att till Finska Klädeshändeln Aktiebolag utgifva fyrahundra mark i ersättning för dess vid Rådstufvurätten hafda rättegångskostnader, enär denna skyldighet icke utan sistnämnda bolags begifvande kunnat med laga verkan mot detsamma på Aktiebolaget Pojoviks. Klädesfabrik öfverföras; i anseende hvar till och jämte det Hofrättens dom i nästnämnda del af Senaten upphäfves och undanröjes, Rädstufvurättens utslag i denna del, såsom laga kraft varnet, skall lända till efterrättelse. Tidkommande saken i öfrigt pröfvar Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dem, låta bero vid Rådstuf verättens utslag. Det alle som vederbörtill efterrättelse länder Finlands Senat: August ybris Männer Peltonen August ybris Männer Peltonen P A Pehvonen P. A. W. Heikkilä 1. Närty Bergröh. 61
1917, joulukuun 6 päivänä. Suomen, Senaatin tuomio nostorahoin Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa rakennusten ja tontin vuokra-oikaiden luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Wiipurin pitäjän Kelkkalan kylästä. olevan Kauppiaan Maria Toivosen konkurssipesän toimitsijamies, Wiipurin kaupungissa, asuva Kauppias Kasili Kalugin hakijana sekä Kauppias Julius Leopold Grönroos, sanotusta kaupungista, vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 6 päivänä joulukuuta 1917. tonaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraa vaa: Haastateltuaan Kauppias Kalu ginin mainitun konkurssipesän puolesta Wiipurin pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeuteen on Kauppias Grönroos siellä lausunut, että Maria Toivonen oli kauppakirjalla elokuun Liispä: J. E. A. C. B. - K. B.,S.G. 65 No 2169. Pag. 78 R. 1917.
1 päivänä 1908 ostanut Grönroosilta tontilla No 19 Tiihruukin kadun varrella sanotussa Kelkkalan kylässä sijaitsevat rakennukset ja saman tontin vuokra - oikeuden 12025 markan hinnasta, josta 1525 markkaa oli maksettu kauppatilaisuudessa ja tähde korkoineen suoritettava 250 markan lyhennysmaksuin kuukausittain, ja semmoisella ehdolla, muiden ohella, että rakennus ten omistusoikeus samoin kuin vuokraoikeus oli siirtyvä Maria Toivaselle vasta sitten kun koko kauppahinta. oli tullut suoritetuksi sekä että, jos Maria Toivonen laiminlöisi tämän maksuvelvollisuutensa, rakennukset ja tontin vuokra-oikeus samoin kuin se kin osa kauppahinnasta, mikä oli jo tullut maksetuksi, olivat jäävät Grönroosille; että tuo kauppa oli lyhennys maksujen laiminlyönnin vuoksi sittemmin purkautunut ja että Maria Toivonen välikirjalla elokuun 31 päivältä 1911 oli ottanut sanotut rakennukset vuokralle vuodeksi, lukien syyskuun 1 päivästä 1911. Mutta kunMaria Toivonen, jouduttuaan konkurssitilaan, oli ominaan merkinnyt sanotut rakennukset ja tontin vuokraoikeuden pesäluetteloonsa sekä hänen konkussipesänsä kieltäytynyt luovut tamasta niitä Kauppias Grönroosille, vaikka äskenmainittu vuokravälikirjakin oli vuokramaksujen laiminlyönnin vuoksi käynyt mitättömäksi, on Kauppias Protroos vaatinut konkurs sipesän velvoittamista heti luovutta maan puheenaolevat rakennukset ja vuokratontin Grönroosin vapaaseen hallintaan. Kanteeseen vastatessaan on Kauppias Kalugin väittänyt edellämäine tun kauppahinnan /2025 markkaa tulleen täysin suoritetuksi erinäisillä Maria Toivosen Grönroosille tekemillä maksuilla sekä riidanalaisten rakennusten ja tontin niin muodoin joutuneen Maria Toivosen omiksi. minkä tähden Kauppias Kalugin, joka on kieltänyt mitään kartanon vuokrausta Kauppias Grönroosin ja Maria Toivosen kesken tapahtuneen 106
ja selittänyt Maria Toivosen tulleen Grönroosin tarkoittaman vuokravälikirjan erehdyksestä allekirjoittaneeksi luullen sitä panttauskirjaksi, jota vastaan Maria Toivonen oli luvannut tavara - ja apuvekselivelkainsa vakuudeksi myöntää Grönroosille panttioikeuden nyt riidanalaiseen taloon, on anonut kanteen kylkäämistä ja oikeudenkäyntikulujensa korvaamista Sittenkun Maria Toivostakin oli asiassa kuultu, on Kihlakunnanoikeus ratkaissut jutun lokakuun 21 päivänä 1912 julistamallaan päätöksellä; ja koska puheenaoleva talo oli myyty Maria Toivoselle ehdolla, että sen omistusoikeus siirtyisi hänelle vastasen jälkeen kuin talon kauppahinta. oli suoritettu, mutta Maria Toivosen konkurssipesän puolesta ei oltu voitu näyttää sanottua kauppahintaa lopullisesti maksetuksi eikä edes sitä, että Maria Toivosen, jolla oli ollut useammanlaatuista velkaa Kauppias Grönroosille, tälle tekemät rahalliset suoritukset olisivat nimenomaan tapahtuneet mainittua kauppahintaa vastaan; sentähden ja kun Maria Toivosella ja hänen konkussipesällään ei voitu katsoa olevan oikeutta enaa vuosien perästä määrätä, minkä velkojen lyhennykseksi nuo rahasuoritukset olivat luettavat, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Maria Toivosen konkurssipesän heti luovuttamaan kysymyksessäolevan talon Kauppias Grönroosin vapaaseen omistukseen ja hallintaan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias. Kalugin oli vetvamalla saattanut jutun, on joulukuun 30 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jattänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksen pysyväksi. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias. Kalugin, sanotun konkurssipesän toimitsijumiehenä, anonut muutosta perustelmalla, johon Kauppias Grönroos on vastannut. senaatti on tutkinut tämän jutiin; ja koska edellämainitussa kauppakirjassa 1 päivältä elokuuta 1908 on sovit167
tu, että omistusoikeus puheenalaisiin rakennuksiin ja vuokra - oikeus sanottuun tonttiin siirtyisi Maria Toivoselle vasta kun kauppahinta oli täysin suoritettu, mutta selvitystä puuttuusia tä, että mainittu kauppaihto olisi tullut täytetyksi, katsoo Senaatti, ettei Kauppias Kalugin ole esittänyt syytä muuttaa sitä lopputulosta, johon tuomioistuimet ovat jutussa johtuneet ja jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Kauppias Kalugin puheenalaisen konkussipesän puolesta suorittamaan Kauppias Grönroosille, hänellä jutun vuoksi täällä olluden kulujen korvaukseksi, yhdeksänkymmen tä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: Julius, svetenhelt. blef Charter Julius, svetenhelt. blef Charter Julius, svetenhelt. blef Charter Väinö Hirvinen Vilhelm Blåfield F. 6. lisius. N. Palluaen Joulukuun 7 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Turun Hovioikeudesta tullussa kiinnitysvaatimuksen oikeaksi todistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Juho Mäkilä, Marttilan pitäjän Ollilan kylästä, hakijana sekä Seppä Anselm Honkanen ja hänen vaimonsa Hilma Sofia Honkanen Soimaan pitäjän Keikosken kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa joulukuun 7. senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Juho Mäkilä oli Marttilan, Kosken, Karinaisten ja Tarvasjoen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa maaliskuun 8 päivänä 1912 anonut kiinnityksen vahvistamista Anselm ja Hilma Sofia Honkasen omistamaan Suojalan perintötilaan No 2, joka on lohkaistu Eli-Eskola nimisestä puoliskosta Eskolan taloa mainitussa Ollilan kyLusna: J. G - 1. bh - V. H - K. R. J.D. (M. Sonen 1 päivänä 1917. 168 No 2172. Pag. 376. R. S. 1916.
lässä, Juho Mäkilälle vakuudeksi miiden marraskuun 1 päivänä 1903, helmikuun 18 päivänä 1907 ja saman kuun 21 päivänä paivättyjen velkakirjain sisällysten 535 markan, 200 markan ja 225 markan suorittamisesta korkoineen, mitkä Mäkilä oli Talollisen Henrik Ali - Eskolan takausmiehenä joutunut maksamaan velanantajille Seppä Kustaa Lindströmille lokakuun 1 päivänä 1911 ensiksisanottua velkakirjaa vastaan ja Marttilan kunnan viljelyslainarahastolle maaliskuun 3 päivänä 1912 yllämainittuja helmikuussa 1907 annettuja kahta velkakirjaa vastaan, sekä. Kihlakunnanoikeus päätöksessä syyskuun 24 päivänä 1912 oli Honkasen aviopuolisoiden sanottua kiinnityshakemusta vastaan tekemän väitteen johdosta katsonut asian riitaiseksi ja senvuoksi, 11 SS:n mukaan marraskuun 9 päivänä 1868 annetussa asetuksessa kiinnityksestä kiinteään omaisuuteen, neuvonut Juho Häkilää eri oikeudenkäynnillä todistamaan vaatimuksensa oikeaksi, on Juho Mäkilä mainitussa Kihlakunnanoikeudessa, Honkasen aviopuolisoille toimituttamansa haasteen nojalla vaatinut että, koska Talollinen Akseli Suojala kauppakirjalla helmikuun 28 päivänä 1906 ostaessaan isältään yllänimitetyltä Henrik Ali - Eskolalta ja tämän vaimolta Olga Amalia Gabrielintyttäreltä Suojalan tilan lohkaistavaksi Ali - Eskolan aviopuoli soiden omistamasta Ali-Eskolan talon puolikkaasta oli tilasta määrättyä kauppahintaa ottanut suorittaakseen muun muassa vastaamalla Henrik Ali-Eskolan edelläkerrottujen velkain maksamisesta Kustaa Lindströmille 600 markalla ja Marttilan kunnan viljelyslainarahastolle 500 markalla ja Akseli Suojala taas, ennenkuin hän oli Suojalan lohkotilalle saanut kiinnekirjan, oli kauppakirjalla marraskuun 12 päivänä 1910 myynyt saman tilan Anselm ja Hilma Sofia Honkaselle, jotka niinikään eivät olleet tilalle saaneet kiinnekirjaa silloin 169
kun puheeksitullut kiinnityshakemus pantiin Kihlakunnanoikeudessa vireille, sekä kysymyksessä olevat velat kerrotuin tavoin siis olivat Suojalan lohkotilan maksamatonta kauppahintaa, sanottu hakemus julistettaisiin oikeutetuksi ja Juho Mäkilän puheenalaiset saatavat Honhusen aviopuolisoja sitovina kiinnityskelpoisiksi Honkasen aviopuotten vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset ovat molemmin puolin anoneet oikeudenkäyntikulujensa korvaamista helmikuun 9 päivänä 1914 julistamassaan päätöksessä, siinä mainituilla perusteilla, selittänyt Suojalan tilan olevan panttinä kysymyksessä olevien Juho Mäkilän lunastamien velkakirjojen hänen maksettavakseen joutuneesta sisällyksestä pääomaan ja korkoon nähden, kuitenkin sillä rajoituksella, etteivät korot velkakirjojen antopäivista helmikuun 28 päivään 1901 ja puodmat yhteen luettuina saaneet nousta Kustaa Lindströmin antamasta lainasta yli kuudensadan markan eikä Marttilan viljelyslainarahastosta saaduista lainoista yli viidensadan markan, mutta asian laatuun nähden saivat asianosaiset kuitenkin itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Honkasen aviopuolisot vetoamalla olivat saattanut jutun, on marraskuun 2 päivänä 1916 antanut tuomion asiaan; ja koskeivät puheenalaiset Kanrik Ali- Eskolan antamat ja Juho Mäkilän takausmiehenä lunastamat saamistodistut perustuneet mihin kään Suojalan lohkotilasta tehdyssä kaupassa syntymiseen velkasuhtuneen sekä se seikka, että Akseli Suojala astaessaan Henrik Ali- Eskolalta ja Olga Amalia Gabrielintyttäreltä sanotun lohkotilan oli sitoutunut näille vastaamaan mainittujen velkakirjojen sisällysten osittaisesta suorittamisesta sitä vähemmin voi Juho Mäkilälle, jolle nuo saamistodistut olivat siirtyneet Henrik Ali - Esko 170
lan velkojilta, Suojalan tilaan nähden tuottaa laissa säädettyä panttioikeutta myytyyn kiinteimistöön maksamatta olevan kauppahinnan suorittamisen vakuudeksi, kun Akseli Suojalan ei oltu näytetty Henrik AliEskolan saamamiehille sitoutuneen täyttämään Ali - Eskolan sanottui hin velkakirjoihin perustuvaa maksuvelvollisuutta, sentähden ja koskei Juho Mäkilä ollut edes väittänyt että Honkasen aviopuolisot olisivät ottaneet vastataksensa Mäkilän kysymyksessä olevista saatavista tahi että ne muulla perusteella olisivat mainittuja aviopuolisoita sitovia on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Juho Mäkilän kanteen sekä velvoittanut Mäkilän sadalla markalla korvaamaan Honkasen aviopuolisville heillä jutusta Kihlakunnanoikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon on Juho Häkilä anonut muutosta perustelmalla, johon Honkasen aviopuolisot ovat vastannut. Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Mäkilä ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Juho Mäkilä suorittamaan Honkasen aviopuolisoille, korvaukseksi heillä jutun vuoksi täällä olliista kuluista, kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Suomen Senaatti: Juliusbrotenselt Väinö Hirvinen SS. 6. lilius. son Charlmenten Vilhelm Blåfield 171 1. Matti Syyänen
Joulukuun 12 päivänä 1917 Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Turun Hovioikeudesta tulleessa torpantilusten erottamisoikeutta. koskovassa jutussa, jossa ovat Talollinen Juho Artturi Mäkivaara, ennen Holmström, ja hänen vaimonsa Hilda Wilhelmiina i Iisakintytär, Merikarvi an pitäjän Ylikarvian kylästä, hakijoina, sekä samassa kylässä asuneen, oikeudenkäynnin ajalla kuolleen Torpparin Iisak Antinpoika Mellinin oikeudenomistajat poisjääneinä vastaajina Annettu Oikeusosaston ja joulukuun 12 päivänä 1917. Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietaa seuraavaa Välikirjalla toukokuun 10 päivältä 1853 oli Iisak Mellinen isä, sittemmin kuollut Talollinen Antti Antinpoika Mellin, myytyänsä omisLäsnä: A. N. 7. P. J.  N. A. K. H. F. No 2208. Pag. 304. R. D. 1916.