Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
alaltaan rajoitetut, Anshelmi Saarijärvi on pyytänyt, että Aatu Rajalan hakemus perustattomana kumottaisiin. Aatu Rajalan tämän jälkeen annettua vastaselityksen sä asiassa, on Kuvernööri päätöksessä Sokakuun 29 päivältä 1877, siihen nähden että Anshelmi Saarijärvi oli kieltänyt Aatu Rajalalla olevan oikeutta saada Rajalan torpan tilukset murretuiksi itsenäiseksi taloksi Saarijärven tilan maista, lykännyt asian siinä osassa riitaisena yleisten tuomioistuinten päätettäväksi. Tämän johdosta on tatu Rajala haastattanut Anshelmi Saarijärven yllämainittuun Kihlakunnanoikeuteen ja siellä, uudestaen Kuvernöörin luona tekemänsä vaatimuksen, muun muassa, sen lisäksi huomauttanut, että koska Saarijärven tato oli ostettu perinnöksi ennenkuin tisäys puheenalaiseen kontrahtiin kirjoitettiin, Gabriel Saarijärvi oli ollut oikeutettu tekemään tuon lisäyksen Asiassa kuultuna, on Anshelmi Saarijärvi niinikään toistanut mitä hän oli Kuvernöörille antamassaan selityksessä muistuttanut. Kihlakunnanoikeus on Heinäkuun 10 päivänä 1899 julistamassaan päätöksessä asiasta lausuntonsa antanut ja, siihen nähden mitä asiassa oli selville käynyt, harkinnut oikeaksi, yllämainitun Kesäkuun 2 päivänä 1895 annetun asetuksen 1 ja 41. SS: SS lain sääntöjen mukaan, julistaa Aatu Rajalan oikeutetuksi saamaan Rajalan torppa tiluksineen laillisessa järjestyksessä eroitetuksi Saarijärven talosta Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anshelmi Saarijärvi on vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Toukokuun 30 päivänä 1900 katsonut selvitetyksi, että Saarijärven tilan silloinen haltija Gabriel Saarijärvi oli yllämainitulla Joulukuun 4 päivänä 1841 laaditulla kontrahdilla sebä siihen Huhtikuun 14 päivänä 1846. kirjoitetulla lisäyksellä luovuttanut hallin tooikeuden Rajalan torppaan Aatu Heikinpojalle ja hänen jälkeläisilleen i kuisiksi ajoiksi ja että Aatu Heikinpoika sittemmin välikirjalla 7 päivältä Marraskuuta 1867 oli luovuttanut sanotun oikeuden pojallensa Aatu Rajalalle, joka nykyään hallitsee Rajalan torppaa; 220
minkä tähden Hovioikeus on katsonut, ettei ollut syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä, mikäli Kihlakunnanoikeus sen kautta oli julistanut Aatu Rajalan hallitsevan Rajalan torppaa sellaisella oikeudella kuin 41 SSssä ylläsanotussa asetuksessa edellytetään hänen saadaksensa torpan alue saman asetuksen määräysten mukaan Saarijärven talosta eroitetuksi, joten asia näin tavoin jätettiin saman päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Anshelmi Saarijärvi alamaisesti hakenut muutosta tänne tuomallaan perustelmalla, jonka tatu Rajala on ottanut ulos, siihen kuitenkaan vastaamatta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja havaitsee tosin näytetyksi, että Saarijärven tilan silloinen haltija Gabriel Saarijärvi on Joulukuun 4 päivänä 1841 laaditulla kontrahdilla ja siihen Huhtikuun 14 päivänä 1846 tehdyllä lisäyksellä luovuttanut hallintooi keuden Rajalan torppaan Aatu Heikin pojalle ja hänen perillisilleen ikuisiksi ajoiksi ja että Aatu Heikinpojan poika Aatu Rajala nykyään hallitsee sanottua torppaa; mutta kun Rajalan torpan tiluksia ei ole yllämainitussa kontrahdissa ikä siihen kuuluvassa lisäyksessäkään niin tarkoin määritetty eikä torpan maita muutenkaan niin selvästi rajoitettu, että torppaa voisi pitää määrä-alana Saarijärven talosta, sentähden ja kun sanottua torppaa niinmuodoin ei voi edelläsanotun 12. päivänä Kesäkuuta 1875 annetun Asetuksen 41 SSlän nojalla lohkomisella tahi palsta tilaksi eroittamisella kantatilasta erilleen-ottaa, katsoo Keisarillinen Senaatti oikeaksi hyljätä tatu Rajalan asiassa tekemän kanteen. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot Keisarillisen Majesteetin Korkeessa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Berenius Anderssonen. Henr. Berenius Anderssonen. A; Nummin. Andersin. Asian Karsten 21
Maaliskuun 27 päivänä 1901. Keisarillisen Majistatin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahatta Turun Hovioikeudesta tulleessa, maansaannin moittimista koskevassa jutussa, jossa Talollisenpoika Joonas Joonaanpoika Knuutti, Kuhmoisten pitäjän Päijälän kylästä, on hakijana sekä Talollinen Kaarle Otonpoika Knuutti, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen lenaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Maaliskuun 27 päivänä 1901 Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityt. tänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kuhmoisten ja Padasjoen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Joonas Knuutti Kaarle Knuutille toimitutta. mansa kirjallisen haasteen nojalla lausunut, että Joonas Knuutin isoisa, Joulukuun 29 päivänä 1841 edesmennyt Talollinen Juho Pietarinpoika Knuutti oli kuollessansa omistanut neljänneksen Knuutin talosta ylläsanotussa Päijälän kylässä ja että sanotusta talonneljänneksestä silloin oli perinnöksi langennut kaksi kolmannesta Jooläsnä H. B. - C. F - 1. K - E. A. SS: 434. Såg. 143. R. D. 1900.
nas Knuutin isälle, Herastuomari Joonas Juhonpoika Knuutille ja kolmannes tämän sisarelle Talollisenleskelle. Maria Juhontyttärelle. Herastuomari Jonas Knuutin Lokakuun 1 päivänä 1884 tapahtuneen kuoleman jälkeen olivat Joonas Knuutti ynnä hänen sisarensa Talollisenvaimot Heta Liisa Joonaantytär Konkari ja Wilhelmiina Joonaantytär Taksa perineet kukin neljänneksen sanotusta kahdesta kolmanneksesta Knuutin talon neljännestä ja Maria Juhontyttären kuollessa Maaliskuun 1 päivänä 1890 oli edellämainittu kolmannes kysymykseen tulleesta talonneljänneksestä langennut hänen lapsillensa Juho Juhonpoika Muurilalle ja Heta Liisa Juhontytär Muurilalle, jotka sittemmin ynnä Heta Liisa ja Wilhelmiina Joonaantyttäret, viimemainitut miestensä Talollisten Kaarle Juho Konkarin ja Otto Niklas saksan suostumuksella, olivat lahjakirjalla  Joulukuun 11 päivältä 1896 Jonas Knuutille luovuttaneet mitä he ylläkerrotulla tavalla olivat perineet Knuutin talon puheenalaisesta neljänneksestä. Tähän nähden ja kun Joonas Knuutti niin muodoin omisti viisi kuudennesta samasta Knuutin talon neljänneksestä, mutta Kaarle Knuutti omanansa hallitsi koko taloa, on Joonas Knuutti vaatinut Kaarle Knuutin velvoittamista Joonas Knuutin vapaasti hallittavaksi heti luovuttamaan mainitut viisi kuudennesta Knuutin talon neljänneksestä Sittenkuin Kaarle Knuutti, ilmoittaen os. taneensa koko Knuutin talon isältänsä Eläkemies Otto Erikinpoika Pättilältä kauppakirjalla Lokakuun 15 päivältä 1872, oli vastustanut Joonas Knuutin vaatimusta, on Kihlakunnanoikeus Huhtikuun 40 päivänä 1899 asiassa julistanut päätöksen ja koskei Joonas Knuutti ollut voinut näyttää toteen, että Juho Pietarinpoika kuollessaan oli omistanut puheenalaisen neljänneksen Knuutin talosta ja että Joonas Knuutti oli oikeutettu saman neljänneksen perimään, kyljännyt Jonas Knuutin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Joonas Knuutti on vetoamalla saattanut jutun on Huhtikuun 11 päivänä 1900 antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Joonas Knuut223
ti alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kaarle Knuutti on säädetyssä järjestyksessä vastannut, minkä jälkeen suullinen kuulustila on tapahtunut sillä tavalla kuin siinä pidetty pöytäkirja lähemmin osoittaa. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Joonas Knuutti, koskei hän ole voinut näyttää omistusoikeuttansa kysymyksessä olevaan talonosaan, ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi, minkä ohessa Joonas Knuutti velvoitetaan suorittamaan Kaarle Knuutille maksut. hänen kappalastaan tätä tuomiota kaksikolmatta markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Simessä, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Berenius Emil Forsman. Henr. Berenius Emil Forsman. A; Humin. Andersin. / Axel Charpentin Maaliskuun 27 päivänä 1901. Keisarillisen Majestatin Roikassa Timarin, Hänen Suomen Senaattinsa tuomionostorahatta Turun Hovioikeudesta tulleessa, omaisuuden luovuttamista jakoon koskerassa jutussa jossa Itsellismies Heikki Juho Esaiaksenpoika Kostinen, Padasjoen pitäjän Osoilan kylästä, on hakijana sekä Talollinen Esaias Esaiaksenpoika Inkilä, saman pitäjän Jokiaisten kylästä, vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Maaliskuun 27 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Esaias Inkilän Kuhmoisten ja Pudasjoen pitäjäin käräjäkunnan 1898 vuoden syyskäräjiin, on Heikki Juho Koskinen Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Esaias Inkilän ja Heikki Juho Koskisen vanhemmat Talollinen Esaias Esaiaksen. poika Inkilä ja tämän vaimo Helena Lusnä: H. B. - E. F. - A. R. E. A. No 435. Pag. 179. R. B. 1900.
Heikintytär, jotka olivat kuolleet, ensinmainittu Kesäkuun 2 päivänä 1862 ja Helena Heikintytär Kesäkuun 22 päivänä 1868, olivat jättäneet jälkeensä, paitsi muita rintaperillisiä, asianosaiset, ja että Esaias Inkilä mainittujen aviopuolisojen kuoleman jälkeen oli ottanut haltuunsa heidän jälkeensä jäänen omaisuuden sekä ilman laillista oikeutta hakenut ja saanut kiinnekirjan keko siihen neljännekseen Jokioisten kylässä olevaa Inkilän taloa, jonka asianosaisten mainitut vanhemmat eläessään elivat omistaneet; minkä vuoksi ja kun Heikki Juho Koskinen ei ollut saanut vastaanottaa enempää kuin 550 mark. kaa hänelle Esaias Esaiaksenpoika ja Helena Heikintytär Inkilän jälkeen tulevasta perintöosasta, Heikki Juho Koskinen, on vaatinut, että Esaias Inkilä velvoitettaisiin heti luovuttamaan Esaias ja Helena Inkilän jälkeen jäänyt omaisuus lailliseen jakoon. Sittenkuin Esaias Inkilää oli kuulustettu asiasta ja hän oli vastustanut kannetta, on Kihlakunnanoikeus Huhtikuun 27 päivänä 1899 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Heikki Juho Koskinen ottaessaan Esaias Inkilältä vastaan edellämainitut viisisataa viisikymmentä markkaa ja antaessaan erään Marraskuun 18 päivänä 1873 päivätyn kuitin, oli täydellisesti saanut Esaias Inkilältä kaiken perinnöntu nastuksen niin isänsä Esaias Esaiaksen pijan kuin äitinsä Helena Heikintyttären jälkeen, jonka vuoksi Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Heikki Juho Koskisen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Juho Koskinen on veteamalla saattanut jutun, on Toukokuun 18 päivänä 1900 antamallaan tuomiella vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen. Hovioikeuden tuomioon on Heikki Juho Koskinen alamaisuudessa anonut muutesta tänne jättämällänsä perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Esaias Inkilä on täältä ottanut antamatta kuitenkaan siihen vastausta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Heikki 225
Juho Koskinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyräksi, minkä ohessa Heikki Juho Koskinen velvoitetaan suorittamaan Esaias Inkilälle maksut hänen kappaleestaan tätä tuomiota kaksikymmentäkaksi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majestatin Korkassa Simessä, Hänen, Suomen Senaattinsa: Henr. Rosenius. Ant. Forsman. Herr Perenius. Anaströnnan. Herr Rosenius. Ant. Grönnén. A; J. Kumbil. Andersin. af Axel Charpunten Maaliskuun 28 päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Finnin Hänen Suomen Senaattinsa tuomionestorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta testamentattuun omaisuuteen koskevassa jutussa, jossa Suutarinpojat Vihtori Aleksander Kortell, Wiipurin kaupungista, ja Kaarle Oskari Kortell, Porin maaseurakunnassa olevalta Tihlavan sahalta, sekä Maakauppias Theodor Galle, Houtskärin pitäjästä, kuin myös Kaupunginpalvelija Eugen Eusebius Rosenberg ynnä Jerimies Juho Kustaa Blomroosin holhoo ja Tehtailija Kaarle Eemil Stenvall, kaikki Porin kaupungista, yhteisesti ovat hakijoina sekä Kuorma-ajurinleski Anna Sofia Inberg, viimesanotusta kaupungista, vastaajana: Annettu Riisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Maaliskuun 28 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat Loima: H. B. - E. F. - A. B.- E. A. No 439. Pag. 20. R. D. 1900
ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Joulukuun 4 päivänä 1893 tehdyssä kirjallisessa testamentissa on Porin kaupungissa asuva Kauppias Gustaf Svens berg, joka eli vuonna 1851 kuolleen Sotamiehenlesken Juliana Juhontyttären aneton peika, muun muassa määrännyt, että hänen jälkeensä jäävästä omaisuudesta velkakirjoissa olevat satatuhatta. markkaa olivat jaettavat Svensbergin neljän sisaren kesken siten, että ruistä kolme vielä elossa olevaa saisivat kukin viisikolmattatuhatta markkaa. ja että neljännen eli kuolleen sisaren osa lankeisi tämän lähimmille perillisille. Sittenkuin Kauppias Svenberg Huhtikuun 20 päivänä 1897 oli kuollut ovat, paitsi muita, seuraavat henkitöt valvineet puheenalaisen testamentin, nimittäin: juho Kustaa. Blomroos, joka on naimisissa Juliana Juhontyttären aviottoman tyttären Amanda Blomroosin kanssa, Juliana Juhontyttären vuonna 1895 kuolleen avidtoman tyttären Eeva Rosenbergin avioliitossa Suutari Kaarle Kustaa Rosenbergin kanssa siitetty poika yllä mainittu Eugen Eusebius Rosenberg, Juliana Juhontyttären avioliittonsa aikana synnyttämän vuonna 1847 kuolleen tyttären Maija Stiina Åbergin men. na 1869 edesmenneen tyttären Maria Sofia Kortellin avioliitosta syntyneet lapset, pojat yllänimitetyt Vihtori. Aleksander ja Kaarle Oskari Portell sekä tytär Hilda Galle ynnä hänen miehen. sä Theodor Galle, kuin myös Anna Sofia Inberg, joka on syntynyt Elokuun 27 päivänä 1862 ja ilmoittanut olevansa Juliana Juhontyttären Tammikuun 16 päivänä 1897 kuolleen aviottoman tyttären Ulriika Sagerströmin avioliitosta syntyneen, vuonna 1874 kuolleen pojan Jeremies Juho Lagerströmin ja silloisen Tiian Heta Sefria Hetantyttären heidän kihloissa ollessaan ja Juho Lagerströmin antamalla aviolupauksella siittämä tytär. Toimitettuaan haasteen Anna Sofia Inbergille ovat Vihtori Aleksander ja Kaarle Oskari Kortell, Theodor Galle Engen Eusebius Rosenberg ja Juho Kustaa 27
Blomroos sittemmin Porin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausuneet, että Kauppias Svensbergin mainitussa testamentissa neljälle sisarelleen Ulriika Lagerstrimille, Eeva Rosenbergille, Amanda Blomroosille ja Maija Stiina Åbergille määräämistä sadastatuhannesta markasta olivat Svenstergin kuoleman jälkeen Juho Kustaa Blömroos ja Amanda Blenroos, joka viimenimitetty yksin oli mainituista sisarista elänyt Svenstergin jälkeen, vastaanottaneet Amanda Blomroosin osan viisikolmattatuhatta markkaa kuin myös, että Eeva Rosenbergin poika Eugen Eusebius Rosenberg sekä Maija Stiina Åbergin tyttären lapset Vihtori Aleksander Kortell ja hänen sivaruksensa olivat saaneet nostaa Eeva Rosenbergille ja Maija Stiina Abergin oikeudenomistajille määrätyt osat, jota vastoin testamentin toimeenpanija oli pidättänyt Ulriika Lagerströmille testamentatun summan sutä syystä, että niin hyvin Vihtei Aleksander Kortell ja hänen asiakumppaninsa kuin myös Anna Sofia Inberg olivat vaatineet sitä; ja ovat Vihtori Aleksander Kortell ja hänen asiakungpaninsa, koska heidän mielestään Anna Sofia Inbergin väite, että Juho Sagerström ja Heta Sofia Hetantytär oli. vat olleet kihtoissa ja että ensinmainittu oli aviolupauksella Heta Sofia Hetantyttären kanssa siittänyt Anna Sofiiä Inbergin, eli perätön, vaatineet, että Anna Sofia Inberg julistettaisiin oikeudettomaksi saamaan niitä niittäkolmattatuhatta markkaa, jotka Kauppias Svensberg oli testamentissaan määrännyt Ulriika Lagerströmille ja että puheenalaiset rahat tuomittaisiin Kihtori Aleksander Kortellille ja hänen asiakumppaneilleen. Sittenkuin Anna Sofia Inbergiä oli kanteesta kuultu sekä todistajain kuulustelu asiassa toimitettu, on Raastuvanoikeus Marraskuun 7 päivänä 1898 julistamassaan päätöksessä katsenut, ettei Anna Sofia Inberg ollut näyttänyt toteen että Juho Lagerström ja Anna Sofia Inbergin äiti Heta Sofia Hetantytär Anna Sofia In328
bergiä siitettäessä olivat olleet kihlattuina eikä myöskään, että Anna Sofia Inberg oli siitetty aviolupauksella ja siitä syystä hyljännyt Anna Sofia Inbergin vaatimuksen saada riidanalaiset viisikolmattatuhatta markkaa. jonka johdosta ja samalla kun Vihtori Aleksander Kortellin, Kaarle Oskari Kortellin ja Theodor Gallén kanne; T. R. 8 luvun 7 ja 8 SS:n mukaan, hyljättiin, Raastuvanoikeus on tuominnut mainitut viisikolmattatuhatta markkaa. Eugen Eusebius Rosenbergille ja Amanda Blomroosille heidän kesken tasan jaettaviksi Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vihtori Aleksander ja Kaarle Oskari Kortell ynnä Theodor Galle, yhteisesti, sekä Anna Sofia Inberg, erikseen, ovat velvoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa Joulukuun 5 päivältä 1899 hatsonut laillisen varmuuden esiintuoduksi siitä, että Juho Lagerström eli, luvaten rakentaa avioliiton Heta Sofia Hetantyttären kanssa, siittänyt Anna Tofila Inbergin, jonka vuoksi ja koska Anna Sofia Inberg siis, N. N. 5 luvun 1 SS:n ja 3. SS: 8 luvun 2 SS: n mukaan, oli pidettävä aviolapsena ja oikeutettuna. perimään niinkuin laillisen avioliiton lapsi sekä Anna Sofia Inberg, Ulrika Sagerströmin ainoana rintaperillisenä oli 3. K. 1 luvun 1 SS:n ja 8 luvien 8 SS: n nojalla, viimesanotun lainpaikan niin kuin se on asetuksessa Kesäkuun 27. päivältä 1878, oikeutettu toisten asiallisten edellä ottamaan perinteä Ulriika Lagerströmin jälkeen, sentähden ja kun riidatonta oli, että Kauppias Trens bergin testamentti eli nyt puheena olevassa osassaan ymmärrettävä siten että, jos joku hänen testamenttia tehdessään elossa olevista sisarista ei eläisi, hänen jälkeensä kuolleen sisaren perilliset saisivat nauttia sen osuuden testamentaliista rahoista, mikä hänen osalleen olisi tullut, jonka perusteella ingen Eusebius Rosenbergillekin oli annettu hänen ennen Kauprias Svensbergiä kuolleen äitinsä osuus samoista rahoista, on Hovioikeus, kumeten Maastuvanoikeuden edellämai29
nitun päätöksen, hyljännyt Vihtori Aleksander Kortellin ja hänen asiakumppaniensa kanteen sekä julistanut Anna Sofia Inbergin oikeutetuksi saamaan riidanalaiset viisikolmattatuhatta markkaa. Hovioikeuden tuomioin ovat Sihtori Aleksander ja Kaarle Oskari Kortill, Theodor Galle, Eugen Eusebius Rosenberg ja Kaarle Eemil Stenvall, joka sillä välin on määrätty Juho Kustaa Blomroosin holhoojaksi alamaisesti anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Anna Sofia Inberg on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettivät Vihteri Aleksander Kortell ja hänen askennimitetyt asiakumppaninsa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomita, joka siis jää pysyväksi, jonka ohessa Vihtori Aleksander Kortell ja hänen asiakumppaninsa velvoitetaan suorittamaan Anna Sofia Inbergille Axel Charpentin hänen täällä kärsimiensä kulunkien korvaukseksi sata markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot Keisarillisen Majestatin Korkeassa Timessä, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Rosenius Bondemman. Henr. Forenius. Emedfordemän. Henr. Förenius. Emil Forsman. Henr. Förenius. Emil Forsman. A; Finnin. Andersin. 30
Maaliskuun 29. päivänä 1901. Keisarillisen Majastodin Korkeassa Nimensä, "Wänen Suomen Senaallensa tuomio nosto uhatta Turun Koivikuudesta tulleessa, torran eroittamista itsenäiseksi tilaksi korko vassa jutussa, jossa Torppari Antti Nikota nuksenpoika Ilomaa, Korpilahden pitäjän Oittelan kylästä, on hakijana, sekä Talollinen Anttoni Uusioittila ja hänen vaimonsa Aleksandra Matintytär ynnä Talolliset Juho Erikinpoika Karkee ja Herman Stjerarvi Haanpää, kaikki sanotusla Oittilan kylästä ovat vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä Maaliskuun 29. päivänä 1901. Keisarillinen Senuatti on Itsellensä silyttänyt asiaan kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavan Kiimeen läänin Kuvernöörinvirusteen Lokakuun 25. päivänä 1895. annetussa hakemuskirjassa on Antti Iloman esiintua nut, että kuolleen Talollisen Klemelle. Kämetinpoika Oittilan jälkeen Elokuun 30. päivänä 1784 toimitetussa perinnönjaossa oli Ilomaa niminen, puoleen Wilppulan perinLäsnä: H. B. - E. T. - C. R. E. A 31 No 441. Såg 234 Rs 1900. 1900.
titaloon Oittilan kylässä kuuluva torppa ikuiseksi ajoiksi jätetty Klemelle Klemelinpojan pojalle Joonas Klemelenpojalli sekä tämän lapsille ja perillisille; että sanottu torppa sitten oli joutunut perinnön kautta Joonas Klemitenpojan pojalle Wilppa Joonaanpojalle, joka Lokakuun 20 päivänä 1836. tehdyn välikirjan kautta oli luovuttanut tähän pojalleen Kaar le Wilpunpojalle; että tämä taas oli välikirjan kuutta Lokakuun 6. päivältä 1850 siirtänyt torpan sisarelleen Elisabet Wilpun tyttärelle ja hären miehelleen Joonas Matenpojalle, joka oli kuollut Marraskuun 18. päivänä 1874, jonka jälkeen Antti Ilomaa oli mennyt naimisiin Elisabet Wilpuntyttären kanssa; ja että Elisabet Wilpuntylär, joka Joulukuun 6. päivänä 1896. myös oli huollut, oli Huhtikuun 11 päivänä 1876. landetun sekä hänen kuolemansa jälkeen Antti Ilomaan valvo man ja sittemmin lain voiman saaneen testamentin kautta antunut Antti Ilomvalle kaiken Elisabet Wilpuntyt tären niin irtaimen kuin kiinteän omaisuuden ja on Antti Ilomaa, koska hän näin oli tullut Ilomaan torran omistajaksi, pyytänyt että sanottu torppa Kesäkuun 12 päivänä 1895 annetun, maatelojen osittamista koskevan asetuksen mukaan, tiluksineen ja huoneineen eroitettai siin Antti Ilomaalle itsenäiseksi, suorastaan kruunulle veroa maksavaksi tilaksi, ilmoittaen Antti Ilomaa samalla, että kan takila nyllemmin on jaettu kolmeksi eri tilaksi, nimittäin Myllypellon, Kurkeen ja Kauppäin tiloiksi, joita omistavat, Alehsandra Matintytär Myllypellon tilan, Juho Karkee Korkeen tilan ja Herman Stjern roos Hauppään tilan. Tämän anomuksen johdosta antamas saan selityksessä ovat Anttoni Uusioitti la, omasta ja vaimonsa Aleksandra Matintyttären puolesta, sekä Juho Kurkee ja Herman Stjernroos katsoneet, ett'ei Antti Iloman ollut näyttänyt olevansa oikeutettu saamaan puheena olevan torppaa lohkaistuksi eri tilaksi sekä siis anoneet anomuksen hylkäämistä. Samalla kertaa on myöskin Mikael Wainiomäki, joka on yllämainittuin Joonas Matinpojan ja Elisabet Wilpuntyttären hirkkomielisten lasten Joonas Joonaanpojan ja Amanta 332
Joonaantyttären laissa määrätty holhoja Kuvernöörinvirastoon pannut kirjallisen inomuksen, jossa Mikael Wainiomäki, väittäin holholleensa isävainajansa jälkeen rerineen kaksi kolmannesta Ilomaan torrasta, on yhtynyt Antti Ilomaan haki mukseen. Tämän jälkeen on Kuvernöö ri päätöksessä Joulukuun 30. päivänä 1898. mainitsemikuun perusteilla hyljännyt Antti Ilomaan anomuksen, mutta oikeutta nut Ilomaan, kun hän kantatilan omistajain suostumuksella tahi tuomioistuimen lain voiman voittaneella päätöksellä voisi näyttää itsellään olevan oikeuden sellaiseen lohkaisemiseen asiansa Kuvernöö ille uudelleen esittää Kettemmin ovat Antti Ilomaa ja Rikael Wiiniomäki, haastutettuansa Anttoni Uusioititun, omasta ja hänen vainonsa puolesta, sekä Juho Kurkeen ja Herman Hjernroosin, Korpilahden pitäjan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden sa, toistaen mitä he olivat Kuvernöörin luona esiintuoneet vaatineet vastapuoli unsa velvoitettaviksi rullimaan Ilomaan torpun eroittamista Antti Ilomaille ja Mikael Wainiemäelle itsenäiseksi tilaksi. Sittenkun Anttoni Uusioittila ja hänen asiakumppaninsa olivat kanteesen vastaneet, on Kihlakunnanoikeus Syyskuun 13. päivänä 1899. julistanut päätöksensä asiassa ja katsonut selville käyneen, että Klemelle Klemelinpojan jälkeen Elokuun 30. päivänä 1784 toimitetussa perinnönjaossa hänen nuorimmalle pojallensa Joonas Klemelinpojalle ja tämän perillisille oli hänen perintöosansa vastekkeenä jaettu hallintooikeus Ilomaan torppuun siihen vanhastuun kuuluvine tilukrineen pelloissa ja niityissä kuten jako kirjassa lähemmin oli määrätty; että sanottu hallinto oikeus sitten oli perinnön kuutta joulunut Joonas Klemelinpojan ainoalle perillisille, hänen pojalleen Wilppu socnaanpojalle, joka sittemmin oli välikirjat la Lokakuun 26 päivänä 1836. luovuttanut torpan hallinto oikeuden pojalleen Kaar le Wilpunpojalle, joka taas välikirjan kautta Lokakuun 6. päivältä 1830. oli siirtänyt sen sisarensa Elisabet Wilpuntyttären miehelle Joonas Matinpojalle, joilla aviopuoli 333 1900.