Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Huhtikuun 11. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, oikeutta tien käyttämiseen koskevassa jutussa, jossa ovat entinen Poliisi palvelija Osip Skurato vitseh ja hänen vaimonsa Anna Skuratovitsek, Wiipurin pitäjän Samolan kylästä, hakijoina ja Talolliset Anton Nuvonen, Samuli Antinpoika Tikka ja Aleksander Tikka, viimeksi mainittu alaikäisen Talollisenpojan Anton Antinpoika Tikan holhojana, kaikki samasta kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, Huhtikuun 11. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niisä, mikäli nyt on kysymyksessä, saaut tietää seuraavaa: Haastatettuansa Anton Nuivosen yn jä Samuli ja Aleksander Tikan Viiraren pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunranoikeuteen ovat Osip ja Anna Skuraovitsek kertoneet, että Anton Nuuvonen sekä Samuli ja Anton Tikka, jotka omisvat osia verotalosta No 1. Samolan kysäsnä: J. S. E. A. W. H. f. B. Efter No 389. Pag 165 R. 1913
lässä, ovat välittäessään liikettä kolja niitty palstojensa välillä käyttäneet tutä Osip ja Anna Skuratovitsekin omistamaan osaan samasta talosta kuulu vien tiluksien poikki, matkaansaaltaan sen kautta haittaa Osip ja Anna Skuratooitsekin viljelyksille; ja kun talolla tapahtuneessa välijaossa mitään tietä sanottua tarkoitusta varten ei oltu määrätty Osip ja Anna Skuratovitsohin tiluksien poikki eikä Anton Nuuosella, Samuli ja Anton Tikalla siis ollut mistään oikeutta käyttää tietä siellä, ovat Osip ja Anna Skuratovitsch vaatinut että Anton Nuuvonen ja hänen asiakumpaninsa kiellettäisiin käyttämästä tietä Osip ja Anna Skuratovitsekin tiluksien poikki Kanteesta kuulustettuina ovat Anton Nuvonen ja hänen asiakumppaninsa väittäneet, ettei Anton Nuuvosen sekä Samuli ja Anton Tikan tilojen kotipaletoilta voitu päästä sanotuille niittypalstoille kulkomatta toisten talonosakasten maitten poikki; ja kun riidanolaista Osip ja Anna Skuratovitsekin tiluksien yli johtavaa tietä myöten oli jovanhoista ajoista välitetty liikettä mainittujen koti - ja niittypalstojen välillä, ovat Anton Neuvonen ja hänen asiakumppanin ja vastustaneet kannetta. Kihlakunnanoikeus on Joulukuun 6 päivänä 1901. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja koskovät Anton Nuuvonen ja hänen asiakumppaninsa olleet voineet näyttää että ruksenalainen, heidän käyttämänsä tieolisi merkitty talon kartalle eivätkä edes välttää että heille talolla tapahtuneessa välijaossa oli ehdolettu oikeus käyttää tietä puheenalaista suuntaa on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Anton Nuivosen ja hänen asiakumppaninsa neljänkymmenen markan sakon uhalla luopumaan sanotun tien käyttämisestä ja jättämään sen Osip ja Anna Skuratovitsekin vapaasen hallintaan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anton Sauvonen ja hänen edellämainitut asiakumppaninsa vetoamalla olivat saat taneet jutun, on Kesäkuun 27. päivänä 1903. antamalla tuomiolla tosin katso
nut selville käyneen, ettei kysymyksi sä olevaa riidanalaista tietä toydy Oricsja Anna Skuratovitsekin omistaman tilan kartalla, mutta koska näytetty oli että sanottua tietä jo siihen aikaan kun välijako talolla toimitettiin, oli käytetty Anton Nuuvosen sekä Samuli ja Anton Tikan nykyään omistamiin koli- ja niittypalstojen välisen lukkeen välettämiseksi ja myöskin selvitetty oli että mainituille niittypalstoille, joihin muuta tietä ei löydy, voitu päästä kulkematta toisten tilaosakasten tiluksin yli, sentähden ja kun välijaossa oli med rätty että kaikki tarpeelliset vanhattiet olivat säilytettävät, on Hovioikeus kumolen Kihlakunnanoikeuden vedonalaisen päätöksen, kyljännyt, Osip ja Anna Skuratovitsekin Anton Neuvosta sekä Samuli ja Aleksander Tikkaa vastaan ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat OsippAnna Skuratovitseh anoneet muutosta perustelmalla, johon Anton Neuvonen ja hänen asiakumppaninsa säädetyssä järjestyksessä ovat vastataneet. 21 Keisarillinen Senaatti on tutkinut tärän jutun ja katsoo etteivät Osip ja Anna Skuratovitsch ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittaa tuomiota, joka siis jää voimaansa i velvoitetaan Osip ja Anna Skurato oitseh suorittamaan Anton Nuuoselle ä hänen asiakumppaneilleen seitsemänkymmentä markkaa korvaukseksi näi den täällä jutussa ollaista kustannukrista. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. fl. Abramare Andersson Anders J. Cskmara barn Klemme J N Bömetund barn Klemme J N Bömetund /E. Askelin./
kungarna såväl i laggaren som i utgående Huhtikuun 11. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa ovat Kokkolan kaupungissa asuva Nimituomari Alfred Forss ja Kälviän pitäjän piirin Nimismies Otto Ellfolk, Kälviän Osakekauppayhtiön konkussipesän toimitsijamiehinä, toisella, sekä Kauppias Aleksander Klapuri - vainajan Kokkolan kaupungissa asuva leski Ida Karolina Klapuri, omasta puolestaan ja alaikäisen poikansa Anders Herman Klapurin holhoojana, sekä täysiikäinen tytär Ida Maria Klapuri, yhteisesti toisella puolen, vuoroin hakijoina ja vastaajina: Annettu Oikeuso sastossa, Huhtikuun 11 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellen ä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ä niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Kauppias Klapurille hänen vielä taessaan toimitetun haasteen nojalla en Kokkolan kaupungin RaastuvanoiLäsnä. J. G. S. C.S. - K. H. - J. N. B. J. R. No 390. No 390. Pag. 169 R. D. 1903.
keudessa Elokuun 28 päivänä 1899 Kalviän Osakekauppayhtiön puolesta lausuttu, että Kauppias Alapuri, joka ole ollut sanotun yhtiön johtokunnan esimiehenä ja sen ohessa hoitanut saman yhtiön haarakauppaa Kokkolan kaupungissa Marraskuun 5 päivästä 1827. Helmikuun 18 päivään 1898, oli toimestaan tehnyt kaksi tiliä, ensimäisen Joulukuun 29. päivänä 1898 ja toisen Toukokuun 22. päivänä 1899 sekä viime mainitun tilin mukaan jäänyt yhliölle velkaa 1100 markkaa 32 penniä mutta koska sanotut tilit olivat virpeellisiä ja Kauppias Klapuri oli, kuten seitsemän Kauppias Klapuron tilittämattä jättämistä rahoista Osakekauppayhtiön puolesta tehtyä, numerolla 1 - tt merkittyä luetteloa osoitti yhtiölle maksamassa: yhtiön Kälviän täjässä sijaitsevasta paakaupasta Kokkolan kaupungin haarakauppaan lähetetyistä, luetteloon 1 otetuista rahoista 630. markkaa 50 penniä, haarakaupassa kertyneestä, luetteloon 11 merkitystä puotilunastuksesta 2285. markkaa 20. penniä saarakauppaan maksetuista, luetteloon 111. kirjoitetuista, yhtiölle tulevista saatavista, jolku olivat 100 markan suuruisia tasi sitä suurempia, 2581. markkaa 43. pen niä, erinäisestä Kauppias Matti Tykälamaan suorittamista, luetteloon 1tt merkityistä vekseli - lyhennyksistä 1157. markkaa sekä toisten kolmen luetteloiden yhtaenlaskettu sisällys 1514 markkaa 17. penniä eli yhteensä 14128. markkaa 30. pen. niä on Osakekauppauyhtiön puolesta vadettu Kauppias Klapurin velvoittamista yhtiölle suorittamaan viimemainet tu rahamäärä korkoineen, siitä kuiten kin vähennettyä ei ainoastaan yllä sanotut 1100 markkaa 32 penniä, jotka Kauppias Klapuri jo oli yhtiölle maksanut, vaan myös erinäiset muut erät yhteensä 950. markkaa Kanteesta kuultuna on Kauppias Klapuri kieltänyt että yhtiöllä olisi hänellä enää muuta saatavaa kuin 350. markkaa ja 300. markkaa, jotka erät Klapurin antamasta tilistä olivat epahuomiosta jätetyt pois. Sittenkuin todistajain kuulustelu oli 249
tapahtunut ja asianosaiset kummaltakin puolelta olivat pyytäneet korvausta kuluistaan, on Raastuvanoikeus, jonka määräyksestä Kauppias Gustaf Hallberg ja Varakonsuli Carl Riska Helmikuun 16. päivänä 1900. olivat asianosaisten väliloista toimittaneet tilin, Toukokuun 6. päivänä 1901. julistamallaan päätöksellä antanut lausuntonsa, ja koska Kauppias Alapuri ylempänä mainitun sa Toukokuun 22 päivänä 1899 antamassaan tilissä oli tehnyt Kälviän Osakekauppayhtiön hyväksi seuraavat luette loon Totetut, pääkaupasta haarakaup paan lähetetyt, alla sanottuina päivinä merkityt erät, nimittäin: Marraskuun 11. päivänä 1897. 205 markkaa 50 penniä, Marraskuun 13 päivinä 45 markkaa, Marraskuun 19. päivänä 600. markkaa, Marraskuun 24 päivänä 800 markkaa, Marraskuun 30 päivänä 365 markkaa, Joulukuun 1 päivänä 280. markkaa, Joulukuun 3. päivänä 80 ja 173. markkaa Joulukuun 6 päivänä 175 markkaa, joka määrä löytyi Klapurin tilissä Joutikuun 4 päivän kohdalla, Joulukuun päivänä 780 markkaa, Joulukuun 10 päivänä 220 markkaa, Joulukuun 14 päivänä 500 ja 130 markkaa sekä Tammikuun 13 päivänä 1898. 230 markkaa, joka viimesanottu määrä sisältyi Alapuren tilissä hänen ilmoituksensa mukaan erehdyksestä Tammikuun 11 päivälle merkittyihin 325 markkaan; sentähden ja kun ei Kälviän Osakekauppayhtiö ollut voinut näyttää että Klapuri oli vastaan ottanut niin hyvin yhtiön vaatimat, osken mainitut 230 markkaa kuin Kauppias Klapurin yhtiön hyväksi merkitse mat 325 markkaa tahi että Klapuri saadakseen yllä luetellut erot mahtumaan tilensä loppusummaan, oli vähentänyt erinäisiä muita yhtiön tulveria, ei Kauprias Klapuria voitu velvoittaa yhtiölle maksamaan nyt lueteltuja rahamaaria yhtä vähän kuin Kauppias Alapuria voitiin velvoittaa suorittamaan samassa luettelossa 1898 vuoden Tammikuun 10 päivän kohdalla olevaa 330 markan erää, koska Klapuri oli erän kieltänyt sekä yhtiö ollut näyttänyt että Klapuri ole siitä vastuunalainen, joka 250
vastaan Kauppias Klapurin tuli Kälon än Osakekauppayhtiölle suorittaa puheena olevaan luetteloon 1 merkityt, Klapurin maksettavikseen myöntämät 850 markkaa ja 300 markkaa Mitä sitten tulee niihin vaatimuksiin, jotka oli tehty luettelon 11 johdella, ei Raastuvanoikeus katsonut Kauppias Klapuria voitavan tuomila maksamaan seuraavia siinä lueteltuja eriä, nimittäin: 1897 vuoden Marraskuun 12 päivän kohdalla olevaa 603 markan 20 pennin erää, koska Klapuri oli väit tänyt tämän Kälviältä lähetettyjen ossikannahkojen myymisellä saadun hänen tiliinsä sanotulle päivälle ote tun rahaerän sisältyvän Klapurin haurakaupan tuloista ja menoista pitämään taskukirjaan samalle päivälle merkittyyn 1215 markan puoli lunastukseen, josta yhtiö oli hyvetetty ikä yhtiö ollut todistaneet Klapurin aika semmin myyneen nakkoja ja muuulta kantaneen koko viime mainitun rahmäärän; 1897. vuoden Joulukuun 6 päivän kohlalle merkittyä puotilunastusta 380 markaa koska Klapuri oli väittänyt siitä hyvittäneensä yhtiötä siten että sanot tu lunastus sisältyi siihen 1545 marhan erään, joka oli otettuna saman kuun 4 ja 6 päivälle Kauppias Klapurin Osakskauppayhtiölle aikaisemmin ättämässä, Joulukuun 29. päivänä 1898. jäivätyssä tilissä ja tätä väitettä ei ttu vaaraksi näytetty; ja 1897. vuoden  Joulukuun 29 päivän kohdalla olevaa puolelunastusta 602 markkaa 79 penniä, koska Kauppias Klupuri täman hänen ilmoituksensa mukaan kirjoihin vihdyksestä pienemmaksi otetun erän sijasta oli Toukokuun 22 päivänä 1899 antamassaan tilissä hyvittänyt yhtiötä 903 markan 24 pennin suuruisella, vekseli-asioissa syntyneellä määrättä eikä yhtiö ollut voineet näyttää, etta Kauppias Klapuri sanotun määrän besaksi oli saanut vielä 602 markkaa 79. penniä. Mitä sitten tulee haarakauppaan maksettuihin, yhtiölle tuleviin, luettelossa 111. ilmoitettuihin saataviin ei Kauppias Klapuria katsottu velvolliseksi maksamaan seu
raavia luettelossa mainittuja eriä nimittäin Sofia Barcken Marraskuun 8 päivänä 1897 suorittamia 100 markkaa, Rouva Maria Wickmanin Marraskuun 11 päivänä maksama 300 markkaa, erään Juho Niemen eli Längin Marraskuun 18 päivänä maksamia 250 markkaa, Sofia Barckin suorittamia Marraskuun 26 päivänä 100 markkaa ja Joulukuun 6 päivänä niinikään 10 markkaa, Kauppias Otto Björkillä Joulukuun 20 päivänä saatuja 200 markkaa, erään Juho Anttilan Joulukuun 22 päivänä suonttamia 150 markkaa sekä Sofia Barckan maksamia, Joulukuun 23 päivänä 1897. 40 markkaa ja Tammikuun 11 päivänä 1898 myöskin 100 markkaa, koska Kauppias Klapuri tilissään oli hyvittänyt Kulvian Osakekauppayhtiölä kaikista näistä raha määristä eikä myöskään samaan luetloon 111. otetusta 1897. vuoden Joulukuun 17 päivän kohdalla Juho Anttilan suorittamiksi merkityitä 100 markkaa, koska nämä rahat oli käytetty yhtiön vastatavan vekselin lunastamiseen, eikä 1898 vuoden Tammikuun 4 ja 8 päiville merkitystä Maalari Drake ja erään Matti Krehilan suorittamia 113 markkaa 88 penniä ja 104 markkaa 50 penniä, koska Kauppias Klapuri oli hyvittänyt yhtiön näistä rahoista, vaikka se, Klapurin ilmoituksen mukaan, vehdyksestä oli tapahtunut erään K. J Granholmin ja erään Matti Kosden nimiin. Sitä vastoin tuli Kauppias Klapurin Kulvian Osakekauppauptiölle maksaa, paitsi erinäisiä muita nyttemmin riidattomia eriä, mainittuun luetteloon 111. otetut, 1897. vuoden Marraskuun 10. päivän kohdalla Leipuri Sofia Barckin Klapurille suorittamiksi merkityt 500 markkaa, koska rahamaara yhtiön lukkeessa käytelyssä sekakirjassa No 2 oli ilmoitettu maksetuksi aika Klapuri ollut näyttänyt siitä hyvittäneensä yhtiölä Tiistä määristä jotka ole otettu lualleloon 17. katsoi Raastuvanoikeus kauppias Klapurin velvolliseksi Kälviän Oisakekauppayhtiölle maksamaan, paitsi nyttemmin riidattomia eriä, Kauppias Matti Tykälämaan Klapurille suorittamat 1897 vuoden Marraskuun 9 päivan kohdalla olevat 150 markkaa, kos253
ka tämä summa oli merkitty yhteön lukskeessä pidettyyn sekakirjaan No 2 ja Klapurin siis olisi pitänyt hyvittää yhti otä siitä sekä 1897 vuoden Marraskuun 24 päivälle otetusta 507. markan veksi limäärästä 307. markkaa, koska Matti Tykälämää sekakirjassa No 4. löytyvän merkinnän mukaan oli yhtiölle suont tanut viime mainitun määrän ja Klapuri niin muodoin oli siitä vastuunalainen. Koska siis, kun edellä luetellut ynni nuut nyttemmin riidattomat Kauppias Klapuren vastattavaksi julistetut rahamäärät, yhteensä 2957 markkaa lisuttiin riihen 111.836 markkaan 37 penniin jotka Kläpuri yllä sanotussa Kauppias Hakbergin ja Tarakonsuli Niskan laatimas sa tilissä oli hyväksynyt se määräjosta Klupurin oli vastattava, kaikki aan leki 114,793 markkaa 37 penniä, mutta Kauppias Klapuri oli oikeutettu lukemaan hyväkseen sekä riidattomat, yllä mainittuun tilun vastaaviksi merkityt 11.602 markkaa 61 penniä ja erinä set Katviän Osakekauppayhtiön kultarät, vaan sittemmin hyväksymät määrät, yhteensä 950 markkaa, että ne kaksi erää, joilla Klapuri liaksi oli hyvittänyt yhtiötä, nimittäin Tammikuun 11 päivänä 1898. 95 markkaa ja Joulukuun 16 ja 17 päivänä 1897 yhteensä 400 markkaa, eli siis kaikkiaan 113047 markkaa 61 penniä; sentähden velvoitti Raastuvanoikeus Klapurin Kälviän Osakekauppayhtiölle heti kuittia vastaan maksamaan tuhatseitsemansataa neljäkymmentäviisi markkaa seitsemänkymmentäkuusi penniä viiden prosentin vuotuisen koron kanssa Elokuun 28 päivästä 1899. jolloin oikeudenkäynti alkoi, kunnes täysi maksu tapahtui, samalla kuin oikeuden käyntikulut jutun laatuun nähden kuitattiin asianosaisten kesken Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asian saiset molemmin puolen olivat vetoanalla saattaneet julun, on Kesäkuun 30 päivänä 1903 antanut siinä tuomeon ja katsonut ettei Kauppias Klapuri ollut esiintuenut syytä muut taa Raastuvanoikeuden päätöstä muus250
sa kohden kuin että Klapuri vapautettiin maksamasta edellä sanottuja 85. markkaa, koska tämä rahamäärä asianosaisten väliloistä tehdyssä tilissä oli myönnetty riidattomaksi Mitä sitten tuli Kälviän Osakekauppayhtiön vetokanteesen, niin koska Kauppias. Klapuri osittain hänen it sensä osittain hänen puotipalvelajain sa pitämäin kirjain ja muistiin panojen mukaan oli mainitulta yhtiöllä vastaanottanut sekä Helmikuun 16 päivänä 1900 asiallisten välillä tapahtunassa tilissä ja sittemmen oikeudenkäyn nissä myöntänyt yhtiöttä saaneensa seuraavat, edellä mainittuun luetteloon 1 merkityt määrät, nimittäin: Marraskuun 11 päivänä 1897. 265 markkaa 50. henniä, saman kuun 13 päivänä 45 markkaa, 10 päivänä 600 markkaa. 24 päivanä nä 800 markkaa ja 30 päivänä 305 markkaa, Joulukuun 1 päivänä 1897. 280 markkaa, saman kuun 3 päivänä 10 markkaa ja 175 markkaa, 6 päivänä 175 markkaa, 8 päivänä 780 markkaa. 10 päivanä 220 markkaa, 14 päivänä 500 markka aa a 130 markkaa sekä Tammikuun 13 päiväå 1898. 230 markkaa, sentähden ja kun Kauppias Alapuri, yhtiön kieltoa vastaan, ei ollut voinut laillisesti toteen näyttää vaitostaan että nämät erät sisältyivät samoin tahi lähinnä seuraavain päiväin puotilunastukseen, velvoitti Hovioikeus Kauppias Klapurin, asianmukaista kuittia vastaan, yhti ole heti suorittamaan edellä maini tut määrät yhteensä neljätuhatta vaisisataa kahdeksankymmentäviisi markkaa viisikymmentä penniä viiden prosentin vuotuisen koron kanssa oikeu denkäynnin alusta 28 päivästä Elokuuta 1899. kunnes täysi maksu tapahtui. Ja koska luetteloon 11/1 1897 vuoden Marraskuun 12 päivälle merkityt 603 markkaa 20 penniä ja saman vuoden Joulukuun 6 päivälle otetut 380 markkaa sekä luetteloon 1tt alla mainituille päiville merkityt määrät, nimittäin: 1897 vuoden Marraskuun 8 päivälle 10 mark kaa Marraskuun 11 päivälle 300 markkaa, Marraskuun 18 päivälle 250 markkaa, Marraskuun 26 päivälle 100 markkaa, Joulu25
kuun 6 päivälle 10 markkaa, Joulukuun 18 päivälle 200 markkaa, Joulukuun 22 päivälle 150 markkaa, Joulukuun 23 päivältä le 100 markkaa ja 1898 vuoden Tammikuun 11 päivälle 100 markkaa, eri nimisinä, sisältyvät siihen summaan, josta Klapuri Toukokuun 22 päivänä 1899 artamassaan tilissä oli myöntänyt olevan sa velvollinen tekemään velvän sekä nekin syyt, johin Raastuvanoikeus oli perustanut päätöksensä näissä osessa juttua, olivat otettavat huomioon; korka luetteloon 11. 1897. vuoden Joulukuun 29 päivälle merkityn, Klapurin ilmoituksen mukaan erichdyksestä hänen kirjoihinsa joutuneen 602 markan 79 pennin erän sijaan olisi pitänyt otetta man toinen, vekseliasiassa saatu 1905 markan 24 pennin suuruinen määräjoka löytyi myös tilissä Klapurin hyväksymien erien joukossa, sekä huomioon oli otettava nekin syyt, joihin Raastuvanoikeus oli perustanut päätöksensä lässä osassa asiaa; koska Kauppias Klapuri oli väittänyt että luetteloon 11. 1897 vuoden Joulukuun 17 päivän kohdalle merkityt 100 markkaa oli käytetty iihen Juho Anttilan hyväksymään ja sktion asettamaan 500 markan veksi iin, joka jutussa saadun selvityksen mukaan oli 15 päivänä Joulukuuta 1897. langennut maksettavaksi ja 17 päivänä samaa kuuta pankista lunastettu sekä vekselin lunastaminen, niin kuin sekakirjaan No 3 Joulukuun 16 ja 17 päivinä 1847. tehdyistä merkinnoista näkyi, kokonaan oli ollut Anttilan huolera ja siitä siis oli tarpeetonta mainita Klapurin tilissä, koska Klapuri luettelossa 111/1 1898 vuoden Tammikuun 4 päivän kohdalla olevaan 11/13 marhan 88 pennin erään nähden oli selittänyt että tiliin sanotulle päivälle merkitty, Klapurin tosin kieltämä 113 markan 85 pennin erä kuitenkin oli Maalari Draken yhtiölle suorittamana luettava yhtiön hyväksi, vaan että toinen tiliin myös sisältyvä, R. J. Granholmin nimeen Joulukuun 30 päivälle 1827. otettu ja riidat tomana merkitty 118 markan 85 pennen suoritus sitä vastoin, niinkuin yh255
tiön kirjoista näkyi, ole oikeastaan huettava tiliin otettuun, Klapurin hyväksymään puotilunastukseen samalta pavältä sekä yhtiö ollut voinut näyttää asian laitaa toiseksikaan; ja koska luetteloon 11 Tammikuun 8 päivälle 1898 merkitty 104 markan 50 pennin 21 rä sisältyi tiliin samalle päivälle otettuun, Klapurin hyväksymään 1853. markan 65 pennin puotilunastukseen eikä yhtiö ollut voinut näyttää että Klapuri sen lisäksi oli kantanut viilä 104 markkaa 50 penniä, sentähden jätti Hovioikeus jutun puheena ole vissa osissa sen lopputunöksin varaan johon Raastuvanoikeus päätöksessään oli johtunut, vaan muissa nyt luettelematta jätetyissä osissa pysyi Raastuvanoikeuden päätös voimassa Hovioikeuden tuomioon ovat Nimi tuomari Forss ja Kruununnimismies Ellfolk edellä mainitussa toimessaan yhteisesti, sekä sittenkuin Kauppias Klahuri oikeudenkäynnen aikana on kuolut Ida Kläpuri, omasta puolestansa ja Anders Herman Klupurin holhoo jana, sekä tytär Ida Maria Klapuri, viinikään yhteisesti, hakeneet muutosja, jonka jälkeen Ida ja Ida Maria Klapuri ovat Nimituomari Forssin ja Kruununnimismies Ellfolkin muutoksen hakemukseen vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut taman jutun ja katsoo oikeaksi, seu molen Hovioikeuden edellä kerrotun tuomion, vahvistaa Raastuvanoikeuden ja tussa julistaman päätöksen. tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Af bohmen dertin hemmanet J N Börnlund Andersin. C, von Ojelning 250
Huhtikuun 11. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaalen tuomio nostorahalla Waasan Hoviokeudesta tulhossa velkomesjutussa, jossa ovat Talollisel J. J. Silpell, Juho Tynjälä Matti Fredrik Talviko Johan Logren ja Juho Filppula, kaukki Lapuan pitäjästä, yhteisesti hakijoina sekä Kauppias Matts Haglund, Nikolainkaupungista, vastaa jana. Annettu Oikeusesastossa Huhtikuun 11 päivänä 1904. Keisarillinen Senaalti on itullensä dyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saaneet tietää seuraavaa Lapuan ja Suomen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden istunnes ja Huhtikuun 5 päivänä 1902 on Kaupnäs Häglund, J. A. Liljellelle ja hänen viukumppaneillen toimituttamansa haassen nojalla, lausunut että J. T. Silpell ja hänen asiakumppanensa ynnä Sadollinen Wilhelm Antila olivat Lokakuun panvälle 1892. päivätyssä takauskirjassa etoutuneet kaikki yhteisesti niinkuin ovasta velastaan vastaamaan Kauppias Ombudille aina kolmenkymmenentuhan Saa: J. C. F.  SS - W. H. f. B. SS. 1. 25 N:391. Tag 181 R S 1905
nen markan määrään asti niistä lauroista ja vekseloista, joita Lapuan Kauppa Osake Yhtiö oli Haglundelta sitä ennen saaneet tai vastaisuudessa tulisi jaamaan, johon nähden ja kun Kauppias Haglundilla oli sanotulta yhtiöltä saamista, Joulukuun 23 päivälle 1901 pinvätyn yleistilin mukaan neljäsataa viinkymmentäyksi markkaa neljä kymmentäkahdeksan penniä sekä neljän erinäisen Joulukuun 30 päivänä 1901 maksettavaksi langenneen seitsemänsadan viidenkymmenen markan, Tammikuun 3 päivänä 1908. langenneen kahdentuhannen kandensadan markan, 27 päivänä samaa kuuta langenneen yhdeksänsadan markan sekä Maaliskuun 7. päivänä 1902 langennen kahdeksansadan kuudenkymmenen markan suuruisen, Haglandin asittaman ja yhteön hyväkymän vekselen perusteella yhteensä neljätuhatta seitsemänstaa kymmenen markkaa, Kauppias Häglund on vaatinut, että J. J. Silpell joka nen asiakumppaninsa velvoitettaisiin, yhteisesti tai kenellä varoja oli, movilla maan. Haglundille kaikkiaan viisituhatta satakuusikymmentäyksi markkaa neljäkymmentäkahdeksan penniä korkoireen sekä palkitsemaan. Haylundille hänen oikeudenkäyntikustannuksensa Sillenkuin J. V. Lilpell ja hänen asiakumppanensa olivat ensin kulläyly vel kanteesen vastaamasta, koska edellä randan, nyllemmin kuolleen Wilhelm Antilan oikeudenomistajia ei olla haas tettu asiaan, mutta Kihlakunnanoikeus de julistamallaan välipäätöksellä kyljännyt sanotun väilleen ochullomana oval J. J. Liljell ja hänen aseckump panensa kannella vastaan huomautta nat, ettevät he olleet puheenalaisessa takauksessa sitoutuneet vastaunalaimeidän toistensa puolesta avalki myös kään sellaisista veksebestä kuin hän tussa oli esitetty, vaan ainoastaan kukin omasta puolestaan ja vekselusta joita Kauppias Kaplund oli Lapuan Kauppa Osake Yhtiölle hyväksynyt, johon nähden ja heen takaus ei myös kaan käsittänyt vastaunalaisuutta koron maksamisesta, J t Liljell ja hänen anakumppaninsa ovat vaatineet kanteen 200