Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
jotut myytäviksi ehdolla, että ostajan tuli suorittaa talojen hinnasta heti huutokaupan päätyttyä 5,000. markkaa sekä jäännöksestä, josta 1,5000. markkaa oli maksettava viiden kuukauden kuluttua ja muuosa kauppahinnasta vaadittaessa, asettaa hyväksyttävä takaus konkurssipesän saa mamiesten likemmin määräämän ajan kuluessa, ja Ihanelma Koskinen oli 5,50. markan hinnasta kuulanut sanotut kiinteistöt, mikä tarjous saamamiesten samassa tilaisuudessa pitämässä kokouksessa oli hyväksytty, kuitenkin siten että tuo takaus oli kantava kahdeksan päivän kuluessa kuutokauppa - päivåstä lukien uhalla että Ikandena Koskisen tarjous muutoin jätettäisiin kuomiotta, on Johan Alastalo, Ihanelma Koskiselle toimituttamansa haasteen nojalla, Orimattilan ja Artjärven pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeuden istunnossa 31. päivänä Elokuuta 1903. vaatinut että koskei Ihanelma Koskinen ollut Johan Alastalolle toimittanut kerrottua takausta ja Ihanelma Koskisen tarjous sen johdosta oli katsottava ruvenneeksi, johon nähden konkurssipesäspuolesta hänelle ei oltu puheenalaisten talojen suhteen annettu kauppakirjaakaan, Ihanelma Koskinen, joka kuutokaupassa oli haltuunsa ottanut tilat, velvoitettaisiin heti luovuttamaan ne konkurssipesän vapääseen nautintoon. Asiasta kuulustettuna on Ihandma Krokinen myöntänyt Johan Alastalon ilmoitukset oikeiksi, mutta väittänyt, että Ihandma Koskinen oli Suomenmaan Hypoteekkiyhdistyksen sekä Suomen Maanviljelys ja Teollisuus Pankki Osakeyhtiön konkurssihallinnon kanssa tehnyt sellaisen sopimuksen, että näitten rakalaitosten kysymyksessä oleviin taloihin kiinnitetyt saatavat, joista takaus juuri oli ollut asetettava, siisettäisiin hänen maksettavaksensa, minkä vuoksi ja kun takausta siis ei tarvittu, Ikandena koskinen on vastustanut kannetta. Johan Alastalon huomautettua, etteivät Ihalmiä Koskisen ja ylläsanottujen rahalaitosten kesken tehdyt välipuheet voineet vaikuttaa konkurssipesän oikeuteen, on Kihlakunnanoikeus 31. päivänä Elokuuta 1903. julistamassaan päätöksessä antanut jutussa lausuntonsa; ja koska asiassa oli ilmetullut,
että Ikandma Koskinen oli jättänyt edelläkerrotut huutokauppaskdot täyttämättä siinä kohden, ettei hän määrääjässä eikä sittemminkään ollut hankkinut säädettyä takausta, sentähden on Kihlakunnanoikeus ottamatta huomioon Ikandma Koskisen ylempänä kerrottua väitöstä, velvoittanut Ihänelma Koskisen heti luovuttamaan puheenalaiset tilat Johan Alastalon vapaastaan hallintoon Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ihandma Koskinen oli vetoamalla saattanut jutiin, on 31. päivänä Heinäkuuta 1905. antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Ihandma Koskisen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Johan Alastalolle känellä Hovioikeudessa asian takia ollet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Ihandma Koskinen anonut muutosta tänne toimittumallaan perustelmalla, johon Johan Alastalo on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Ihanelma Koskinen ole esiintuonut syytä muuttaa KoFrans Salmros vioikeuden yllämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; minkä ohessa Ikanelma Koskinen velvoitetaan suorittamaan Johan Alastalolle häneltä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi kahdeksankymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: gars Hömen. Fredr. Lundenius. fd Alex. Kumlin 1all Kungvit 137
Den 16 Mars 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt reversskilling från Åbo Hofrätt inkommit mål angående, utom annat, tvist om eganderätt till byggnader, emellan Smöresportören Evert Ekholm, från Hangö stad, sö kande, samt sysslomännen uti Mejeristen Marinus Rasmussens, från Krämars enstaka hemman uti Ingå socken, till konkurs upplåtna bo Agronomen Waldemar af Björksten, från Westangvarn egendom i sagda socken, och Vicekronolänsmannen Johan Edvard Hindersson, från Thorbacka egendom i Degerby kapell, tillstädeskomne, men Marinus Rasmussen, uteblifven svarande: Sifven uti Justiladerartementet den 16. Mars 1906. Kejserliga Senaten har lutit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtal följande: Medels den 13 December 1899 dag tecknadt kontrakt har Marcus Rasmassen och, enligt anteckning i nämnda kontrakt, jemväl hans hustru MaOsa L. H. Falck - 85. W. R. F. Pros No 266. Pag. 213. R. D. 1905.
ria Pekka Rasmussen försålt sitt å förberörda Kämars hemmans mark belägna, Kämars benämnda myeri med dertill hörande hus och byggnader, markinen och inventarier, enligt särskild inventarie förteckning, åt Evert Ekholm samt derjämte tillerkänt denne besittningsrätten till sjelfva marken emot en köpeskilling af sammanlagdt tolftusen mark, dock med Rasmussen förbehållen rätt att för summa pris få återköpa den sålunda försålda egendomen; hvarefter Evert Ekholm genom samma dag upprättadt kontrakt åt Marinus Rasmussen till begagnande under en. tid af tio år upplåtit berörda myeri med all deri förvarad lösegendom, hvilken egendom likväl, såsnart Marinees Rusmassen inlöst sina till Evert Ekholm utfärdade vexelacheter och i öfrigt betalat sin skuld till honom, komme att med full eganderätt tillfalla Marinus Rasnussen. Sedan egaren af förberörda Kiömars hemman Wilhelm Lundqvist och hans hustru Adolf Sundqvist genom kontrakt af den 15 Februari 1900 till Marinus Rusmussen för en tid af femtio år, räknadt från den 1 derförelgångne Januari, anenderat det jordomräde emi SS: 360 geudat meten, arent, hvarå Kammamyeri iöre uppfördt, mot ett årligt arrende af etthundra tjugufem mark och med rättighet att utan jordagarens hörande öfverlåta anenderätten till tredje man samt tillika för jemtusen mark till Marinus Rasmussen försålt sina å nämnda jordomrade belägnu hus och byggnader, bestående af ett beningshus, en alhusbyggnad och en bagarstuga, har Marinus Kasmusson medels nästnämnda kontrakt den 19 Maj 1900 åtecknad öfverlielsafhandling transporterat kontraktet på Evat Ekholm samt derefter genom en af honom den 17 April 1902 underteckmed afhandling likaledes till Evert Ekholm öfverlåtit den rätt till begagnande af Kämars mejeri med all derå förvavid lösegendom, som uti ofvanåberopade kontrakt af den 15 December 1799 varit Kusmussen tillförsäkrad. Genom ett annat den 22 Juni 1901 uppgjordt kontrakt hafva makarne Rasmuosen derjämte till Evert Ekholm försålt dem tillhöriga, Hafgård benämnda, 139
å mark, underlydande Tillgård hemman uti Ingå socken belägna mejeri med dertill hörande hus och beggnader, markinen, redskap och inventarier, inberäknadt ett qvarnverk, jämte besittningsrätten till marken emelen köpesumma uppgående likaledes till tolftusen mark, samt med enahanda förbehåll beträffande rätt till återköp, som utfästs vid afhändelsen af Keämars mejeri, dock med sedan uttrycklig bestämning, att hvarje skuldförbindelse, uti hvilken säljaren möjligen stode till köparen, borde derförinnan hafva blifvit inf pidet. Härå har egaren af omförmälda Lillgård hemman Carl Bongelsdorf medels kontrakt af den 17 Juli 1901 till Marcus Rasmussen på en til af femtio år anenderat det jordemäde om 5,890 gradrätmetes vidd, hvarå Hofgärd mejeri vore beliget, emot en årlig afgift af tjugufem mark samt tillika till Marinus Kusmeisen företrat sina å sagda jordommade befintliga boningshus och uthusbyggnader för en öfverenskommen köpeskilling stor fyratusen mark, mål rätt för Kasmussen att utan jordenärens hörande öfverlåta nästberörda kontrakt till annan person, hvarefter och sedan nyssnämnda kontrakt den 16 derföljande September af Härinus Kasmussen transporterats på Häadsnämndemannen Axel Samén, men af Saman den 31 Januari 1902 öfverlåtits tillbaka till Kasmussen, denne genom tränsportskrift den 4. påföljande Februari af verlåtit jemväl ännämnda kontrakt på Tvert Ekholm. Vid Häradsrätten uti Tingu sockens samt Degerby kapells och Fagerrik Eriksförsamlings tingslag har Evert Ekholm sedermera emot Agronomen af Björksten och Tingsonelänsmannen Hindersson, i deras förenämnda sysslomannälgenskap, utfört sådan talan att, ehuru omförmälda å Roimars och Lillgård hemman uppförda mejeribygnades med till dem hörande massinen, redskap och inventarier genom ofvanberörda afhandlingar öfverlätits till Evert Ekholm, nämnda egendom likväl upptagits uti den i Marvius och Maria Petteri Kasmusens konkurs uppgjorda stuten och af makarne Kämusson å ed uppcivits tillköra deras konkursmasser, hvarför om då Aronomen af Börd 110
sten och Till Kronolänsmannen Hindersson dels tagit i besittning dels gjort anspråk på meranämnda egendom, Evert Ekholm yrkat, att eganderätten till densamma måtte tills kännas honom I anledning af denna talan, den dera nomen af Björksten och till Kronolänsmannen Hindersson motsagt, har Häradsrätten, hvarest Aninus Kasmussen jemväl lifvit hörd samt Evert Ekholm gjort anspråk på ersättning för sina umgäldet i målet, medels den 20 Februari 1905 öfriget utslag sig utlåtit och funnit, hurunen Evert Ökholm såsom grund för sina ifrågavarande yrkanden åberopat två af honom och Murinus Kiismelsson uppluskrifna köpekatrakt, genom hvilka den sistbemälde till två Ekholm skulle försutt, ej mindre den 13. December 1899, utom annat, å förberörda Kiandes hemman uppförda Kämars mejeri med dertill hörande hus och bygnader äfvensom markinen och inventarie enligt särskildt inventarieförteckning för tolitusen mark, hvilket mejeri med all den förvarad lösegendom Eric Ekholm namma dag likväl upplåtit till Marinus Parmissions begagnande under en tid af tio år, en äfven den 22 Juni 1901, bland annat, omförmälda Sillgård hemman befentligu Hofgård mejeri med dertill hörande hus och byggnader, markiner, redskap och inantarier, inberäknadt ett qvarnveck, för likaledes tolftusen mark. Oli emellertid Murenus i Kasmussen först den 15 Februari 11xoo af Wilhelm Lundqvist köpt ifrågakomna å Kiämats hemman uppförda hus och byggnader samt den 17 Juli 1901 af Carl Bengelsdorff tillhandlat sig förenämnda å Lillgård hemman befintliga bonings-och thusbyggnades, äfvensom Marinus Rasmussen sålunda ej kunnat till Evert Ekholm försälja, hvad Rasmussen vid tiden för förstnämnde två köp icke egt samt Carl Ekholm, ehuruväl i köpeckontrakten för den 13 December 1899 och 22 Juni 1901 le faststälda köpeskillingarna såsom sig te dag bekomma qvittnats, mot Marcus Kasmursens bestridande, icke kunnat styrka att verkligt köppvis för majerinna och jag uti kontrakten omnämnd egendom mellan Ekholm och Rasmussen aftalats, delst Fvert Ekholms förda hufvudlek, än141
sköpt densamma blifvit af vederbörlig mydighet genomdragen, befunnits vidlada föl, åtminstone beträffande dagen för bokföringen å detaldan af nämnda köpeskillingen och i följd deraf icke kunde tillakännas vitt ord, har Häradsrätten ansett två väsentliga betingelser för att laga köp i omförmäldt hänseende mellan Evert Ekholm och Marienus Kasmusson skulle egt rum, icke hafva visats, utan af i målet inlemnade särskilda handlingar fastmer framgå, att aftalet emellan Ekholm och Rasmussen afsett att säkerställa Ekholm för de försträckningar Ekholm åt Rusmussen lemnat; i anseende hvartill och då Evert Ekholm, mot Marinus Kasmuusens förnekande, ej heller gittat styrka, att den af Ekholm ingifna inventericförteckningen hänförde sig vare sig till köpekontraktet af den 13 December 1899, bemäsadan förteckning omnämndes, eller till afhandlingen af den 22 Juni 1901, samt Tvit Ekholm i öfrigt af uppgifvit, på hvilka maskinen, redskap och inventarier Ekholm gjort anspråk, Häradsrätten till alla delar förkastat Carl Ekholms yrkanden i målet. Hofrätten, under hvars pröfning dört Ekholm i väderåg dragit målet, har medelst dom den 26. Juli 1905 fastställ Häradsrättens utslag. Uti Hofrättens dom har Evert Ekholm inkallit om ändring medelst ingifven deduk tion, den Agronomen af Björksten och Viekronolänsmannen Hindersson i föreskrifven ordning bemält. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande; och emedan af de i målet ingifna handlingarna samt af hvad deri för öfrigt inlupit framgår, att ofvanamförnälda emellan Emil Ekholm och Maunus Rasmussen ingångna aftal icke åsyftat att medföra en verklig öfverlutelse af eganderätten till den i förberörda afhandlingar omnämnla egendomen, utan dermed endast afsatts att bereda Evert Ekholm säkerhet dels för te förbindelser, han iklädt sig för Mari nus Rusmissen, dels för de försträckningar Ekholm lemnat åt denne, ty finner Kejserliga Senaten Evert Ekholm icke hafva anfört skäl till ändring i det slut, hvari domstolarne i saken stannat och hvar vid fördenskull kommer att förblifva, jämte let Evert Ekholm kännes skyldig att till 112
Agronomen af Björksten och Vice Kronolänsmannen Hindersson i deras förenämnde egenskap utgifva för deras härstädes hufda kostnader i målet sjuttiofem mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Lars Homän. Al. Munkin Lars Homän. Abo Numlin hoono Pudani Edan KlanderNans Salmros " Maaliskuun 20 päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, perinnön jakoa koskevassa jutussa, jossa Talollinen Salomon Kakko ja hänen vaimonsa Helena Ikonen, Uudenkirkon pitäjän Tammelsuun kylästä, ovat hakijoina sekä Herastuomari Wille Nikkanen, mainitun pitäjän Kirkkojärven kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, 20 päivänä Maaliskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kirjallisen manuun nojalla ovat Salomon Kukko ja Helena Ikonen Uuden kirkon pitäjän kärijäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatineet, että Wille Nikkanen, joka oli ollut naimisissa Helena Ikosen sisarpuolen Anna Ikosen kanssa, mutta Anna Ilesen kuoltua lapseten na 19 päivänä Helmikuuta 1883 kieltäytynyt antamasta Helena Isovelle hänelle tulevaa perintöosuutta Anna ISäsnä: H. S. - C. J. T. - F. - E. P. - W. H. U. S. 113 No 269. Pag. 90. R. 2. 1905.
kosen jälkeen jääneestä omaisuudesta, johon oli kuulunut, paitsi irtainta omaisuutta, osa perintötilasta No 2 edelläsanotussa Kirkkojärven kylässä, velvoitettaisiin laillisen jaon kautta Salo mon Kakolle ja Helena Ikoselle luovuttamaan Helena Ikoselle perintönä joutunut osa kysymykseen tulleesta kiinteästä ja irtaimesta omaisuudesta. Kanteesta kuulustettuna, on Wille Nikkanen väittänyt, että Helena Ikonen oli hänen ja Wille Tikkasen välillä Anna Ikosen jäämistösta 6 päivänä Huhtikuuta 1853 tehdyssä sovinnessa, kuten Helena Ikosen silloin allekirjoittama sovintokirja osoitti, jo saanut kaiken hänelle tulevan osan puheenaolevasta jäämistöstä, johon nähden ja koska Helena Ikonen, joka vuonna 1864 syntyneenä kyllä ei ollut ollat täysi-ikäinen mainittua sovintoa tehtäessä, ei ollut sovintoa moittinut yön ja vuoden kuluessa naimisiin tahi laillisen ikään jouduttuaan, Wille Nikkanen on anonut kanteen hylkäämistä. Kihlakunnanoikeus on 18 päivänä Maaliskuuta 1903 julistanut päätöksen asiaan; ja samalla kuin edellä kerrotulle sovintokirjalle 6 päivältä Huhti kuuta 1883 ei voitu antaa mitään sitovaa voimaa Helena Ikoseen nähden, koska Helena Ikonen siihen aikaan, jolloin se tehtiin, vielä oli ollut alaikäinen, eikä oltu näytetty, että hänen holhojansa oli antanut suostumuksensa siihen, on Kihlakunnanoikeus katsonut Hei oltu selvitetty, että Anna Ikosen jälkeen oli toimitettu minkäänlaista perinnönjakoa, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Ville Sikka sen, jonka hallussa Anna Ikos vainajan omaisuus oli, kolmen kuukauden kuluessa Kihlakunnanoikeuden päätöksen julistamisesta neljänkymmenen markan sakon uhalla luovuttamaan Anna Ikosen jälheen jääneen omaisuuden sellaiseen jakoon, että Helena Ikoselle tuleva osa sanotusta omaisuudesta eroitettaisiin hänelle ja annettaisiin hänen vapaasen hallintoonsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wille Tikkänen oli vetoamalla saattanut ju114
tun, on tuomiossa Maaliskuun 18 päivälta 1905 lausunut, että koska Helena Ikonen oli edellä kerrotussa 6 päivänä Huhtikuuta 1883 tehdyssä sovintokirjassa nimenomaan myöntänyt saaneensa kaiken hänelle tulevan osan Anna Ikosen jälkeen jääneestä omaisuudesta, ja Wille Nikkanen sen jälkeen oli tämän sovinnon nojalla omanaan hallinnut sanetun omaisuuden, sen tähden ja kun Helena Ikosen, jos hän olisi tahtonut moittia Wille Nikkasen saantia hänelle täten luovutettuun omaisuuteen nähden, olisi tullut vireille panna moitekanteensa yön ja vuoden kuluessa siitä, kun hän oli tullut tilaisuuteen valvomaan oikeuttansa asiassa eli siis jouduttuaan naimisiin tahi tultuam täysiikäiseksi, mutta Helena Ikosen puolesta tällaista moitekannetta mainitun ajan kuluessa ei oltu nostettu, on Kevioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Salomon Nikon ja Helena Ikosen jutussa ajaman kanteen vanhentuniena. Hovioikeuden tuomioon ovat Salomon Hakko ja Helena Ikonen anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Wille Nikkanen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut jutun; ja sen ohessa että Wille Nikkasen edelläkerrottu väite Salomon Kakon ja Helena Ikosen kanteen vanhentumisesta lakiin perustumuttomana hyljätään, tutkii Keisarillinen Senaatti oikeaksi, huuden Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeuden asiassa julistaman päätöksen, kuitenkin niin että puheenalainen jako on Kihlakunnanoikeuden määräämällä uhalla toimitettava ennen 1 päivää Heinäkuuta 1906. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Mattsmannull = C. J. Tingren Mattsmannull = C. J. Tingren Fritz. Luudenius. Eelmakijanden Edvard Paldani. Uino Strömsten 113
" Maaliskuun 22. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio Wiipurin Hovioikeudesta nostorahatta tulleessa, maariitaa koskevassa jutussa, jossa Käräjäkirjuri Albert Gustaf Hedman, Seppävirran pitäjän Seppävirrän pävirran pitäjän Seppävirrän kylästä, ja Rakennusmestari Artur Hedman, Kuopion kaupuntur Hedman, Kuopion kaupungista, yhteisesti, ovat hakijoina sekä Kauppias Paavo Kortelainen, Nurmeksen kauppalasta, Maanviljelijä Erik Samuel Lackman. vainajan leski Matilda sockman ja Maanviljelyskoulunjohtaja Olli Heikura, Nurmeksen pitäjän Nurmeksen kylästä, viimeksi mainittu hänen ja vaimonsa, Erik Samuel Lackmanin tyttären sovisa Lackman - vainajan alaikäisten lasten holhoojana, Talolliset Heikki Toiminen ja tämän vaimo Tiina Tormunen, Antti Korhonen ja tämän vaimo Leena Korhonen, Juhana Mahanen, vanhempi, Juhana Mahanen nuorempi ja tämän vaimo Anna Maria sama: C. J. F. G. W. - F. S. - W. B. V. B. 116 No 287. Pag. 52. R. D. 1905.
Pyykönen ynnä Antti Pääkkönen ja hänen vaimonsa Anna Maria Mahanen, Nurmeksen pitäjän Ylikylän kylästä, Timo Korhonen vanhempi ja Simo Korhonen nu umpi ynnä tämän vaimo Eva Korhonen, saman pitäjän Koiravaaran kylästä, kuin myös toismiehet Heikki Mahanen, siinotusla riikylän kylästä, ja Juhana Mahanen, Nurmeksen pitäjan Sivakkavaaran kylästä, tulematta jääneenä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Maaliskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on bysymyksessä, saanut tietää seuraavan: Paavo Kortelaiselle ja hänen edellänimitettyille asiakumppaneillensa toimituttamansa haasteen nojalla ovat Albert Gustaf ja Artur Hedman Nurmeksen pitäjän ja kauppalan sekä Rautavaaran kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanikeudessa lausuneet, että Albert Gustaf ja Artur Hedmanin isävainaja Ninismies Aron Hedman eläessään ti omistanut Pellikkalan perintöta lon No 2. Koiravaaran kylässä ja tä Aron Hedmanin kuoltua vuonna 1886. olivat ensin Erik Samuel lackman ja sitten Talollinen Jukana Mahanen vanhempi, Talollinen Juhana Mahanen nuorempi ynra Anna Maria Tyykönen ja Mikti Mahanen sekä heidän jälkeensä, kauppakirjain nojalla, Timo Korhonen vanhempi, Antti ja Leena Korhonen, Antti Pääkkönen ja Anna Maria Mahanen, Loismies Juhana Rähänen, Heikki ja Tiina Toimunen, Tiino Korhonen nuorempi ja Eva Korhonen kuin myös Paavo koitetainen hallinnest ja niinkuin omanansa pitäneet sanottua taloa ilman että heillä siihen oli ollut lailliseen saantoon perustuvaa omistusoikeutta; jonka vuoksi Albert Gula ja Aitus Hedman ovat vaatinut, että mainitut talonkaupat julistettai
siin mitättömiksi ja Paavo Kortelainen, jolla edelleen oli Pellikkalan talo hallussaan, velvoitettaisiin luovuttamaan se Albert Gustaf ja Artur Hedmanin vapaasti omistettavaksi perintönä Aron Hedman - vainajan jälkeen, minkä ohessa Albert Gustaf ja Actor Hedman ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikukuin taan. Kanteesta kuulusteltuina, ovat Paavo Kortelainen ja hänen asiakumppaninsa esittäneet kauppakirjan 13. päivältä Helmikuuta 1877., jonka kautta Aron Hedman oli Erik  Samuel Lackmanille myynyt puheenalaisen talon kahdentuhannen markan kauppahinnasta, sekä siis, kun Albert Gustaf ja Actor Hedmanilla niin ollen ei ollut minkäänlaista oikeutta samaan taloon, anoneet kanteen hylkäämistä. Albert Gustaf ja Actor Hedman ovat tämän johdosta väittäneet är kensanotun kauppakirjan vääräksi sekä selittäneet, että Aron Hedman tosen oli mainittuna 13. päivänä Helmikuuta 1877. tehdyllä välikirjalla, joka sittemmin oli joutunut hukkaan, Erik Samuel Lackmanille jättänyt Pellikkalan talon pantiksi ja vakuudeksi häneltä saamansa kahdentuhannen markan lainan suorittamisesta, mutta että Erik Sanaul. Lackman ei ollut tätä kiinteistön panttausta laissa huudattanut. Sittenkuin Olli Heikura vielä oli vaatinut Albert Gustaf Hedmanille rangaistusta hänen jutussa käyttämästään, Heikuraa selväavasta kirjoitus tavasta, on Kihlakunnanoibeus 11. päivänä Marraskuuta 1902. julistamassaan päätöksessä, koska ylempänä mainittu, lailliseen muotoon tehty kauppakirja Helmikuun 13. päivältä 1877. osoitti, että Aron Andmän oli Erik Samuel Lackmanille myynyt puheena olevan kiinteistön, eivätkä Albert Gustaf ja Actor Hedman ollut voineet näyttää sanottua kauppakirjaa vääräksi taikka sen 118
kautta tehdyn kaupan tulleen panttausvälipuheeksi muutetuksi, hyljännyt kanteen; minkä ohessa Albert Suutaf Hedman, jonka syyksi jäi että han Oikeuteen antamassaan kirjoituksessa oli solvannut Olli Heikuraa, Rikoslain 27. luvun 3. SS:n mukaan tuomittiin sanotusta rikoksenta vetämään sakkoa viisikymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Albert Gustaf ja Artur Hedman olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 11. päivältä Helmikuuta 1905. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen nyt puheenalaisissa kohdin, kuitenkin siten että, Perintöruhtinaan besarevitsekin ja Suuriruktinaan Aleksei Nikolajevitschin syntymisen johdosta annetun Armollisen Julistus - ja Amahduskirjan mukaan, Albert Gustaf Hedmanille jutussa tuomittua sakkoa vähennettiin kolmas osa, jotenka sanottu sakko siis oli Albert Gustaf Hedmanin suoritettava kolmellakymmenelläkolmella markalla taikka, maksuvarojen puutteessa, sovitettava kuuden päivän vankeudella. Hovioikeuden tuomioon ovat Albert Gustaf ja Artur Hedman hake neet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivit Albert Gustaf ja Artur Hedman ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden edellämainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen SenaattiC. J. Fingren L. Venkinen C. J. Timgren _ Nordman Fredr: Lindenius. Eelä  Lajander. Vuhelm Blåfield. - 119
Den 23. Mars 1906. Kejserlige Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt sessionsskilling, från Wiborgs Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Handelsfir man Suklin & 6o, från sladen Stoxholm i Konungariket Sverige, och tiehäradshöfdingen John Svanljung, från Helsingfors stad, gemensamt, sökande, samt Stadskamreraren i Willmanstrands stad Aukusti Gestrin uteblifven svarande: Tifven uti Justitio de Instrumentet den 23 Mars 1906 Rikseliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af m, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Tod Rådstufvurätten i Villmanstrand huru Handelskillingen Suklin O: och Tihäradshöfdingen kanljung, å Stadsvamvaren Pastrin meddelad stämning, anväl, att tillhäradshöfdingen Svanljung efter erhållet inkussonppdrag att för friman Sedlin - Åndrifva beloppet å tvenne af Garvaren Daniel Tinkko, från Klemus socken, till bemälda finna allfterade vardar förfallna till betalning sär R. B.-Gäld - G.S. son: 291. Pag. 76. R. G. 1905