Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
hänelle myönnetystä lisäalueesta suorittaa kaupungille vuokraa vuodesta 1894 alkaen entisen vuokraajan loppuun eli Elokuun 27 päivään 1902 sata markkaa vuodessa, minkä jälkeen vuotuinen vuokra koko vuokratulta maalta määrättiin viideksi sadaksi markaksi, ollen trängen sitä paitsi velvollinen vuokran säännöllisestä maksusta hankkimaan kelvollisen lakauksen; että Kauppias Frängén oli sittemmin 27 päivänä Elokuuta 1900 kirjallisesti luovuttanut edeltämainitut vuokrasopimukset niihin kuuluvine oikeuksineen Tämän ruaktiebolaget Kemille hankkinut ta tuohon luovutukseen Kemin kaupungin suostumusta; sekä että ensin Kauppias Dräng´in ja senjälkeen mainittu yhtiö olivat hallinneet Järjestysoikeuden päätöksessä 16 päivältä Huhtikuuta 1894 mainittuja maa-alueita, mutta kirjallista ja sitovaa sopimusta noiden maiden vuokrauksesta ei koskaan ollu tehty eikä yhtiö, huolimatta siitä että Rahatoimikamari ja vuonna 1910 oli vaatinut yhtiötä muuttamaan pois rakennuksensa puheeksitulleilta mailta, ollut tätä vaatimusta noudattanut. Tähän kaikkeen nählen, ja koskei Kauppias Frångenilla lut mitään oikeutta siirtää toiselle Järjestysoikeuden päätöksellä hänelle puheenalaisiin vuokramaihin myönnettyä nautinto-oikeutta eikä sano tussa päätöksessä mainittua takaus ta oltu jätetty, on Rahatoimikamarin puolesta vaadittu yhtiötä velvoitet tavaksi Kemin kaupungille heti luovuttamaan kysymyksessä oleva vuokra-alue ja siltä poistamaan kaikki siellä olevat rakennuksensa kuin myös korvaamaan Rahatoimi kamarin oikeudenkäyntikulut. lrävaruaktiebolaget Kemin puolesta on väitetty, että muuta kirjallesla sopimusta vuokrauksesta ollut tarpeenkään, koska siitä ole annettu kirjestysaikeuden päätös, ja että Raha tumikamari, kantamalla sovitun vuok333
ran yhtiöltä aina vuoteen 1911 saakka, oli aikanaan hyväksynyt vuokravälipuheen siirron yhtiölle; minkä vuoksi kannetta on vastustettu. Raastuvanoikeus on Lokakuun 27 päivänä 1913 julistamallaan päätöksellä lausunut selvitetyksisettä sittenkun Kauppias Drängen oli Elokuun 27 päivänä 1892 Kemin kaupungin Järjestyöikeudella kymmenen vuoden ajaksi vuokrannut kaupungille kuuluvan Selkäsaaren itärannan, josta vuokrauksesta kirjallista sopimusta ei oltu tehty, niin oli Frängen Maaliskuun 28 päivanä 1894 päivätyssä hakemuksessa anonut itselleen tahi oikeutensa omistajille tuon vuokra ajan pitennystä viidentoista tahi kahdenkymmenen vuoden ajaksi sekä että Järjestysoikeus oli tuon pyynnon johdosta päätöksellään Huhtikuun 16 päivältä 1894 ennen määrätyillä ehdoilla myöntänyt Franvulle vuokra-ajan pitennystä kaksikymmentä vuotta eli 27 päivään Elokuuta 1822 mainitsematta mitään hanginen oikeudenomistajista; mutta koska Rahalainikamari oli Elokuun 27 päivästä 1900 lähtien, jolloin Frängen oli luovuttanut vuokraoikeutensa sanotulle yhtiölle, aina vuoleen 1911 saakka muistutuksettakantanut alueen vuokran yhtiöltä ja Rahatoimikamarin täten oli katsottava hyväksyneen myöskin yhtiön puheenalaisen maa-alueen vuokraajaksi on Raastuvanoikeus hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonne Kemin kaupungen Rahatoimikamari oli vedenneut Raastuvanoikeuden päätöksestä, on tuomiolla Maaliskuun 19 päivältä 1915 jättänyt asian sanotun päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Kemin kaupungin Rahatoimikamari anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo että Kemin kaupungin Rahalainikamari ole esittänyt syytä muuttaa Hovioi331
keuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin Johannes Pesonen. Walter Andersin Johannes Pesonen. K. R. Helanen Samuli Kossi. K. Auer. Den 12 April 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål angående klander af redovisning emellan Aktieboläget Rob. Huber Osakeyhtiö benämnda bolag, från Helsingfors stad, sökande, samt Vicehäradshöfdingen Axel Gustaf Timgren, från Åbo stad. i egenskap af syssloman i Sjökaptenen Johan Magnus Eklunds, jämväl från Åbo stad, till konkurs upplåtna bo, svarande: Iifven i Justitiedopartementet den 12. April 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dom, såvidt nu är i fråga, inhämlat följande: Efter Vicehäradshöfdingen Timgren i den nes ofvannämnda egenskap ågången stämning har Aktiebolaget Rob. Huber Osakeyhtiö den 11 Oktober 1913 vid Rådstufverätten i Åbo stad anfört, att bolaget å inställelsedagen i Tjökaptenen Eklunds vid bemälde Rätt anhängiga konkursmål utJde: W. A. - J. P. R. H. K. Å. No 758. Pag. 66 R. D. 1915
sökt en fordran om 11340 mark 70 penni jämte sex procents ränta å 11000 mark från den 4 September 1912, för såvidt denna fordran icke skulle utgå ur värdet af en den 13 Mars 1911 af Sjökaptenen Eklund och dennes hustru Amalia Kivika Eklund till innehafvaren utfärdad och till säkerhet för bolagets fordran pantförskrifven, uti gården och tomten No 4 i 30 hvarteret och 7 stadsdelen af Åbo stad intecknad skuldsedel å 2500 mark; att Rådstufvurätten medels den 27 Februari 1913 i berörda hon kursmål afkunnad dom förklarat bolaget fordran hafva blifvit tvistig samt anvisat bolaget att styrka riktigheten af densamma genom särskild rättegång, hvilken borde inom utsatt tid anhängiggöras emot konkursmassan; att bolaget likväl, framst på grund af att det ansåg sin fordran säkerställd i kraft af omförmälda hos bötaget pantförskrifna skuldsedel, underlåtit att fullfölja omordade särskilda rättegång, men att å ofvannämnda skuldsedels belopp genom den till säkerhet derför intecknade gårdens den 10 Mars 1913 af Magistraten i Åbo förrättade försäljning influtit enlast 318 mark 67 penni; samt att Sjökaptenen Eklunds konkursmassa, som för vallat ifrågavarande fastighet från den 5. September 1912 till försäljningsdagen, under denna tid från fastigheten uppburit att afkomst, uppgående till ett värde af om kring 10,000 mark, hvarefter borgenärerne i konkursen vid sammanträde den 27 Juni 1913 beslutit godkänna en af Vicehärads höfdingen Tingren uppgjord redovisning öfver förvaltningen af konkursmassan jämte förslag till utdelning därur, enligt hvilket förslag bolaget, under förebärande att böta net, hvars fordran gjorts tvistig, icke inom laga tid styrkt riktigheten af densamma, frånkänts all rätt till utdelning. Messnöjdt härmed har bolaget i afseende å klander af omförmälda redovisning framhållit, att afkomsten från ifrågavarande gård framst bort tillgodokomma bolaget, som haft inteckning i fastigheten och ej blifvit ur densammas köpeskilling för sin fordran till fullo godtgjordt, hvarför och då bolagets rätt att ur fastigheten erhålla betalning för sin fordran icke varit eller kunnat vara underkastad pröfning af konkurs636
domstolen, bolaget yrkat, att Vicehäradshöfdingen Tingren måtte förklaras icke hafva varit berättigad att uti det af honom uppgjorda utdelningsförslaget tillgodoberäkna oprioriterade fordringsegare ifrågavarande af komst från fastigheten samt att Piehäradshöfdingen Timgren måtte förpliktas att till bolaget afgifva redovisning för den uppburna afkomsten. I saken hörd har Vicehäradshöfdingen Tingren väl medgifvit, att bruttoafkomsten från ofvansagda fastighet under tiden från den 5 September 1912 till den 10 Mars 1913. utgjort 10203 mark 11 penni, men motsagt käromålet på den grund att bolaget i följd af sin försummelse att inom utsatt tid anhängiggöra rättegång till styrkande af dess tvistigt förklarade fordringsanspråk icke vidare egde någon fordran i konkursen och att bolaget dessutom för sin uppgifna fordran icke haft panträtt uti berörda fastighet, utan endast uti omförmälda i samma fastighet intecknade skuldsedel. Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides framställt anspråk på ersättning för sin rättegångskostnad, har medels den 14 Februari 1914 afkunnadt utslag på däri anförda grunder ålagt Vicehäradshöfdingen Tingren att från ifrågavarande redovisnings inkomstsida afföra det belopp 10209 mark 11 penni, som i afkomst influtit från nämnda fastighet under omförmälda tid, samt ett vid vite af tvåhundra mark inom en månad efter dagen för Rådstufvurättens utslag till bolaget afgifva fullständig re dovisning öfver förvaltningen af nästnämnda afkomst, hvarjämte Richardshöfdingen Tingren skyldigkänts att med 10 mark eråtta bolaget dess umgälder i målet Hofrätten, under hvars pröfning Vicehäradshöfdingen Tingren i vadeväg dragit målet, har medels dom den 10 Februari 1915 funnit det väl vara obestridt, att Aktiebolaget. Rob. Huber Osakeyhtiö innehade förenämnda af makarne Eklund till innehafvaren utfärdade, i gården och tomten No 4 i 30 hvarteret och i stadsdelen af Åbo stad intecknade skuldsedel så som pant för sin ifrågavarande i makarne Eklunds konkurs bevakade fordran, men emedan bolaget ej ens påstått, att detsamma på grund af sagda skuldsedel hos 537
makarne Eklund egde något tillgodohafvande eller emot konkursborgenärernas bestridan de styrkt sin i konkursen på ofvanangifvet sätt uppgifna fordran samt bolaget, jämlikt 32 SS: i gällande Konkurstadga, sålunda icke visat laga skäl för sitt i saken framställda yrkande, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkastat bolagets talan i saken samt ålagt bolaget att med åttio mark godtgöra Vicehäradshöfdingen, Timgren dennes umgälder i målet vid Rådstufverätten. Uti Hofrättens dom har Aktiebolaget Rob. Huber Osakeyhtiö sökt ändring medels deduktion, den Piehäradshöfdingen Tingren bemätt. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Aktiebolaget Rub. Huber Osakeyhtiö icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges Aktiebolaget Röb. Huber Osakeyhtiö att med sjuttiofem mark godtgöra Vicehärads höfdingen Timgren dennes för Sjökaptenen Eklunds konkursto härstädes i målet hafAllan Dahlkeek da kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Walter Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen. K. Auer. 638
Huhtikuun 12. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, omistusoikeutta ulosmitattuun omaisuuteen koskevassa jutussa, jossa Konttoristinvaimo Maria Stenlund, Kangasa lan pitäjän Tarpilan kylästä, on hakijana sekä Asianajotoiminimi Castrén & Snellman, Helsingen kaupungista, saapuville tulleena, mutta Kruununnimismies Johan Fredrik Ollikainen, Pirkkalan pitäjästä, poisjäänee nä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 12. päivänä Huhtikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Kruununnimismies Ollikainen on Asianajotoiminimellä Castrén 1 nellmanilla Maria Stenlunden mielenvikaiselta mieheltä konttoristi Uro Elis Isidor Stenlundilta oleSämäs A. L. B.t. A. B."S.Sk. §: 7. O. L. P. No 759. Pag. 216. R. D. 1915.
van tuomiollisen saatavan ynnä korkojen ja kulujen suoritukseksi Marraskuun 9. päivänä 1911. UnoElis Isidor Stenlundin holhoojan Maria Stenlundin luona Torpilan kylässä ulosmitannut huoneja talouskaluja sekä samassa kylässä vuokramaalla sijaitsevatikangasalan seurahuoneeksi kutsutut asiinrakennukset ulkohuoneineen ynnä vuokraoikeuden tonttimaahan. Maria Stenlund on ulosmittaustilaisuudessa vastustanut mainitun omaisuuden käyttämistä hysymyksessä olevan saatavan makjaksi, ilmoittaen ennen avioliittodan Uno Elis Isidor Stenlundin kanssa 3. päivänä Lokakuuta 1900. tehdyllä, sittemmin asianomaisessa järjestyksessä valvotulla avioehtokirjalla pidättäneensä itsellen yksityiseksi omaisuudeksi mukanaan pesään tuomansa arvapaperit ja tuolla yksityisellä omaisuudellaan ostaneensa 31. päivänä Maaliskuuta 1910. tehdyllä kauppakirjalla kaiken ulosotettavaksi kirjoitetun omaisuuden, sekä 28. päivänä Marraskuuta 1911. Hämeen läänin kuvernöörille annetussa kirjelmässä äskenkerrotuilla perusteilla valittanut ulosmittauksesta ja anonut sen kumoamista, minkä jälkeen ja sitlenkuin ulosmitatun omaisuuden myynti oli valituksen johdosta toistäiseksi kielletty sekä etsianajotoiminimi Castrén & Snellman ja Kruununnimismies Ollikainen olivat Kuvernöörille toimittaneet heiltä asiassa vaaditut selitykset, joihin Maria Stenlund oli vastannut, Kuvernöörinverasto eli 15. päivänä Maaliskuuta 1912. annetulla päätöksellä katsonut Maria Stenlundin esittäneen todennäköisiä perusteita vaatimukulleen ja sen vuoksi, Ulosottolain 4. luvun 10. ja 32. SS:n nojalla, neuvonut häntä ajamaan kannetta asianomaisessa Oikeudessa. Haastatettuansa Asianajotoiminimen Castrén 1o Hellmanin ja ikrununnimismies Ollikaisen on Ma360
ria Stenlund Kangasalan ja Muinkylän pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ajanut han netta kysymyksessä olevan omaisuuden omistusoikeudesta, toistaen mitä hän aikaisemmin oli asiassa esiintuonut. Kanteeseen vastaten on Asianäjotoiminimi Castrén Snellman samäten kuin jo Kuvernöörille antamassaan selityksessäkin lausunut että, vaikkakin kauppakirja 51. penvällä Maaliskuuta 1910. oli tehty Maria Stenlundin nimeen, siitä ei suinkaan käynyt ilmi että kauppahinta oli suoritettu hänelle yksityisesti kuuluvilla varoilla, vaan oli siihen käytetty Stenlundin puolisojen yhteisiä varoja, minkä vuoksi toiminimi on anonut kanteen kylkäämistä. Sittenkuin Kruununnimismies Heikki Mäyrynen, jonka Kihlakunnanoikeus oli määrännyt kaikissa niissä asioissa ja toimituksissa, joissa Maria Stenlundin ja Uno Elis Feodor Stenlundin edut voisi vät olla ristiriidassa, valvomaan viimeksimainitun etua, oli käyttänyt puhevaltaa jutussa, on Kihlakunnanoikeus, jossa Maria Stenlund on anonut oikeudenkäyntitulujensa korvausta, 17. päivänä Maaliskuuta 1914. julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, etta puheenalainen 9. päivänä Maraskuuta 1911. toimitetussa ulosmittauksessa ulosottoon kirjoitettu onaisuus oli ostettu Maria Stenunden yksityisillä varsilla ja siis pidettävä hänen yksityisenä omaisuutenaan; ja velvoitettiin, jutun näin päättyessä, Asianajotoiminimi lastrén & Snellman kolmellasa dalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Maria Stenlundin jutussa kärsimät oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Asianajotoiminimi Castrén oikeunan oli vetoamalla saattanut jutiin, on 14. päivänä Heinäkuuta 681
1915. antamassaan tuomiossa katsonut Maria Stenlundilta jääneen jutussa näyttämättä, että puheenalainen ulosmitattu omaisuus oli pidettävä hänen yksityisenä omaisuutenaan, sekä sen vuoksi, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Maria Stenlundin jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Maria Stenlund anonut muutosta perustelmalla, johon Asianajotoiminimi Castrén & Snellman on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee eikeaksi, kumoten Movioikeuden tuomion, jottaa asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Alfred Kiuksiala. F. Amberg Alfred Kiuksiala. K Amberg A. J. Ollimara Samuli KorkiA. J. Lummala Samuli KomiValterors. Parviainen Huhtikuun 12. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, tilan kaupan mitättomaksi julistamista koskevasja nostajutussa, jossa ovat Poliisikonstaapeli Juho Tahvo, Kaukolan pitäjän Kaukolan kylästä, hakijana sekä samassa kylässä asuvat Talolliset Kalle Tahvo ja Matti Pöysti ynnä viimeksimainitun vaimo Ida Pöysti, omaa sukua Nikander, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 12. päivänä Huhtikuuta 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Käkisalmen ja Kaukolan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnan oikeudessa ovat kalle Sihvo ja hänen mainitut myötäpuolensa Juho Sihvolle ynnä Kaukolan kylässä asuvalle Talolliselle Matti Savodäsnä: A. F. - B. A. B. — F. K. J. V. O. L. P. 662 No 760. Pag. 96. R. D. 1915.
laiselle toimitetun haasteen nojalla vaatineet, että se tilankauppa, jolla Juho Sihvo 19. päivänä Kesäkuuta 1908. oli Matti Savolaiselle 700. markan hinnasta myynyt Juho Pihvolle perintöoikeuden nojalla Kalle ja Juho Sihvon ynnä Ida Nikanderin 1. päivänä Toukokuuta 1900. kuolleen äidin Anna Komosen jälkeen joutuneen osan Anna Remosen kiinteästä omaisuudesta eli 2/36 " puolesta R: N: 71 merkittyä perintötaloa Kaukolan kylässä, julistettaisiin mitättömäksi siitä syystä, että Anna Koponen, jolle 23. ja 24. päivänä Huhtikuuta 1888. toimitetussa perinnönjaossa oli jaettu naimaosana vuonna 1869. kuolleen miehensä Juho Sihvon jälkeen 1/3 ja vuonna 1870. kuolleen tyttärensä oti na Maria Sihvon isältään Juho likvolta perimä 1/15 mainitusta talosta, oli Maaliskuun alussa vuonna 1900. tekemällään suullisella, Kalle Sihvon ja Ida Nikanderin valvomalla testamentilla, joka testamentti, sittenkuin Juho Sihvon sen kumoamiseksi vireille panema moite panne oli tullut hyljätyksi Keisa rillisen Wiipurin Kovioikeuden Ketäkuun 17. päivänä 1910. antamalta tuomiolla, oli saanut lainvoiman määrännyt että hänen kuoleman ja jälkeen hänen niin kiinteä kuin irtain jäämistönsä oli me neva Kalle Sihvolle ja Ida Nibanderille. Juho Sihvo on vastustanut kannetta, vaittaen että Kalle Sihvo elisi hänelle ilmoittanut ettei hän aikoisi käyttää hyväkseen testamenttia; ja on Juho Tahvo pyytänyt asiaa siirrettäväksi toiseen oiviidenkäyntitilaisuuteen näyttääkteen tuon seikan kuin myöskin nen, että Juho Sihvo ylempänä mainitussa testamentin moiteriidassa oli testamentin kumoamiseksi esittänyt myös sen, Kihlakunnanoikeuden pöytäkirjasta poisjääneen perusteen, että Anna Remosvainaja oli kerrotulla säännöksel 663
lään antanut pois muun muassa perimysmaata Kuulusteltuaan asiassa Matti Savolaista on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkymtikuluistaan, 15. päivänä Toukokuuta 1911. julistamallaan päätöksellä, kyljäten Juho Sihvon vasta kerrotun anomuksen, kun hänen tarjoamansa näytös ei ollut asian ratkaisuun vaikuttava, harkinnut oikeaksi, koska Anna Komos-vainajan testamentti, jolla hän oli määrännyt Kalle Sihvon ja Ida Nikanderin kaiken omaisuutensa perijiksi, oli Juho Tihvoon nähden voittanut lainvoiman eikä Juho Sihvo myöskään ollut moittinut yllämainittua 23. ja 24. päivänä Huhtikuuta 1888. toimitettua perinnönjakoa, jossa Aina Maria Sihvo - vainajalle isänsä perintönä joutunut kiinteä omaisuus oli jaettu yksinomaan Anna ihomoselle, julistaa puheenalaisen Juho Sihvon ja Matti Savolaisen välisen tilankaupan mitättömäksi, minkä ohessa Juho Sihvo on yhdessä Matti Savolaisen kanssa velvoitettu seitsemälläkymmenelläpidellä markalla korvaamaan Kalle Sihvon ja hänen myötäpuoltensa oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Sihvo vetoamalla oli saatta nut jutun, on 18. päivänä Maaliskuuta 1915. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Juho Sihvon huudellakymmenellä markalla korvaamaan Kalle Sihvolle hänellä vastuupuhevallan valvomisesta Hovioikeudessa olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Juho Tihvo anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Sihvo ole esittänyt syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asian364
omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Afred Kiukkala. B. Anneberg Afred Kiukkiala. B Anneberg A. W. Brunmaara Samuli Koski. A. W. Brunmaara Samuli Koski. Valteröl. Parviainen Den 13. April 1916 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsätt revisions skilling, från Kejserlige År Hof rätt inkommit mål angående klander af jordafång emellan Landt handlaren Frans Oskar. Ramsledt. och Parcellägaren Karl August Ehr stedt, bägge från Täcklom by i Bro marf socken, äfvensom Gårdsaga ren Emil Nordström från Hango stad, sökande, samt Bonden Karl Gustaf Westerholm, från sagda by, såväl för egen del som i egenskap af målsman för sin hustru Anna Elvina Westerholm, svarande. Afven i Justitiedepartementet den 13 April 1916. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dom, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter stämning å Karl Gustaf och Anna Elvena Westerholm samt Tiskaren Isak Westerlund och Bondeenkan Lovisa Bernhardina Pehrström, från Tåcktom by, äfvensom Fulluppsyningsmansenkan JoSärvi: A. L. B. K. ÅK. 11:5. 265 No 763. Sag 106. R. S. 1914
sefa Henriette Lemström, från Borgå stad, Gårdsägaren Anders Severinus Westerlund, från Hango stad, och Hemmansägaren Henrik Lindroos jämte dennes hustru Maria Matilda Lindros, från Wimonböle by i Tenala socken, hafva Frans Oskar. Rämsledt. Karl August Ehrstedt och Emil Nordström vid Häradsrätten i Pojo, Tenala och Bromarf socknars samt Ekenäs och Hango landsförsamlingars tingslag anfört, att Bondeenkan Anna Lovisa Isaksdotter Södensström, som den 28 December 1857 blifvit sammanugd med Bonden Anders Westerlund och ofter hans den 28 November 1856 timade död den 12 Juni 1800 ingått nytt ock tenskap med Skepparen Johan August Öterstedt, medelst afhandling af den 12. Maj 1859 till sina i äktenskapet med Anders Westerlund födda barn Anna Elvina, Isak, Lovisa Bernhardina, Josefa Henrielte, Anders Severinen och Maria Matilda Westerlund, af hvilka döttrarna sedermera ingått äktenskap, Anna Eliina Westerlund med Karl Gustaf Westerholm, Lovisa Bernhardena med Bonden Karl E Pehrsström, Josefa, Henriette med en Tulluppsyningsman Domström och Maria Matilda Westerlund med Henrik Lindroos, emot vissa årliga sytnings, förmåner öfverlåtit Södergård skattehemman i Täcklom by, hvilket hemman Anna Lovisa Isaksdotter sålunda i ägo bekommit, att hon däraf ärft 2/3 efter sin den 20 Januari 1834 aflidne fader Bonden Isak Söderström samt jämte sin förste man Anders Westerlund af sin moder Anna Lisa Isaksdotter, som den 10 April 1865 med döden afgått tillhandlat sig den Anna Lisa Isaksdotter på grund af giftorätt tillfallna återstående 1/3 af hemmanet; att kovisa Bernhardina Westerlund jämte sen man Karl E. Pehrström medelst afhand ling af den 30 Mars 1869 förrätt honom på omförmäldt sätt tillfallna 1/8 af Södergård hemman till Fabrikören Johan Jakob Pehr, samt att Karl Gustaf Westerholm medelst ett den 30 November 1870 dagtecknadt köpebref af Fabrikaren Pehr och Isak Westerlund samt förmyndaren för den sistnämndes vid tiden omyndi666
ga syskon Josefa Henrielle, Anders Teverinus och Maria Matilda Westerlund för en köpeskilling af 14,132 mark 13 penni tillhandlat sig 7/8 af omförmälda hemman, hvaraf 1/5 redan tidigare ägdes af hans hustru Anna Elvinu Wester holm; och alldenstund de sytningsförmåner Anna Lovisa Isaksdotter uti förberörda öfverlätels, afhandling af den 12 Maj 1859 förbehållit sig icke ens när melsävis motsvarat hemmanets värde samt sagda öfverlätelse förty vore att betraktas såsom gåfva, men Anna Leija Isaksdotter icke ägt rätt att bortgifva nämnda henne i arf tillfallna Is af Södergård hemman, hafva Frans Oskar Rämstedt och hans medparter, med förmälan att Anna Lovisa Isaksdotter den 19 November 1910 aflidit samt efterlämnat i äktenskapet med Johan August Ekerledt födda barnen Erika, Amanda Josefina och Karl August Ehrstedt, af hvilka döttrarna Erika och Amanda Josefina Ehrstedt vore gifta, den för ra med Frans Oskar Ramsledt och Imanda Josefina Ehrstedt med Emil Kordström, yrkat att ofvanberörda öfver låtelse afhandlingar måtte förklaras å gilliga samt Karl Gustaf och Anna Elvina Westerholm åläggas att upplåta 2/3 af Södergård hemman till sådant skifte att Erika Rumstedt, Karl August Ekastedt och Amanda Josefina Vordström däri på grund af arfsrätt tillkommande andelar blefve utbrutna Öfver käromäld hörd har Karl Gustaf Westerholm framhållet, att tre ders Westerlund redan förr än han ingått äktenskap med Anna Lovisa Isaks dotter medelst köpebref af den 1. November 1837 af Anna Lisa Söderström till handlat sig hela Södergård hemman samt att hans och Anna Lovisa Isaks dotters barn icke erhållit nämnda hemman medelst ofvannämnda, den 12. Maj 1859 dagtecknade afhandling utan, såsom framginge af Häradsrättens den 5. September 1862 förda lagfartsprotokoll och den 28 Oktober 1863 åt bemälda barn meddelade fastebref, på grund af ett den 20 Januari 1860 efter deras fader upprättadt arfskiftesinstrument, 667