Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
grenille korvaukseksi heillä täällä olleista kuluista sata markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudat takoot Suomen Senaatti: August Grith  A. W. Heikkilä. August Grith  M. M. Heikkilä. Vilhelm Blåfield. J. Peheena Joulukuun 20. päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Turun Hovioikeudesta tulleessa perinnönjaon moittimista koskevassa jutussa, jossa Talollisenleski Veru Lovisa Klo ja Maakauppias Johan Viktor Aaltonen, Uudenkirkon pitäjän Kallelan kylästä, edellinen alaikäisten lastensa Oskar Emil ja Selma Irene Vilon holhoojana sekä Aaltonen väitten samojen lasten uskottuna miehenä, ovat hakijoina, se kä Itsellinen Maurits Laine, sanotusta kylästä, alaikäisten talollisenlasten Eine Amanda, Tyyne Maria ja Frans Viktor Vilon holhoojana, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa joulukuun 20. päivänä 1917. Enaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli enää on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan Maurits Laineen vastaamaan mainittujen holhokkienLäsnä: A. N. J.S. A. W. H. F. P. 1a 1906 t. Pag 128. R. D. 1917.
sa puolesta Pera Lovisa Kilo ja Johan Viktor Haltonen ovat Uudenkirkon, Laitilan, Pyhämaan ja Tyhärannan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa kertoneet, että heinäkuun 25 päivänä 1912. kuollut Talollinen Frans Emil Juhonpoika Kilo, Kallelan kylästä, oli ollut kaksi kertaa naimisissa, ensimmäisen kerran elokuun 29. päivänä 1906. kuolleen Amanda Edvina Vilhontyttären ja toisen kerran Kru Lovisa Vilon kanssa, joista avioliitoista oli syntynyt lapset, edellisesti yllänimitetyt Eino Amanda, Tyyne Maria ja Frans Viktor Tilo sekä jälkimmäisestä avioliitosta Oskar Emil ja Selma Irene Vito, ja että, kuudrans Emil Klon ja Amanda Edvimi Vilhontyttären jälkeen perinnönjako oli marraskuun 14. päivänä 1912. toimitettu Matlelan kylässä sijaitsevasta Tilan perintötilasta, tämä kiinteistö oli jaettu siten, että Eino Amanda, Kyyni Maria ja Frans Viktor Vilo olivat äitinsä Amanda Edvinu Vilhontyttären jälkeen saaneet siitä puolen ja toinen puoli eli Frans Emil Vilon jättämänä perintönä määrätty tasan kuuluvaksi hänen kaikille niin edellisestä kuin jälsimmäisestäkin avioliitosta syntyneille lapsilleen, joten Eine Amanda, Tyyne Maria ja Frans Viktor Vilo olivat kukin tulleet saamaan 16/60. osaa sekä Oskar Emil ja Selmi Ireni Tilo kumpikin 6/60 osaa sanotusta Vilon tilasta. Mutta koska Frans Emil Tilo, jo ennen avioliittoran Amanda Edvina Vilhontyttären kanssa oli osaksi perintönä ja osaksi ostamalla omakseen saanut kysymyksessä olevan tilan, eikä Amanda Edvina Vilhontytär myöskään ollut voinut saada omistusoikeutta siihen sen helmikuun 22 päivänä 1896. laaditun avioehtokirjan perusteella, jonka Frans Emil tilo oli hänen edukseen tehnyt, koska tämä asiakirja niin hyvin sen johdosta, ettei Amanda Edvina Sithontytär ollut sitä allekirjoittanut kuin siitäkin syystä, ettei avioehtokirjaa oltu lain säätämässä järjestyksessä jätetty Oikeuteen, oli vailla laillisen avioehtokirjan pätetyyttä, krä Lovisa 213
Tilo ja Johan Viktor Aaltonen ovat katsoneet kosketellun perinnönjaon toimitetuksi väärien perustaiden mukaan siinä kohden, että puoli Eilon tilasta oli pidetty Amanda Edvina Klemontyttären jäämistönä, ja sen vuoksi vaatineet jakoa oikaistavaksi siten, että Frans Emil Tilan molemmista avioliitoista syntyneet lapset saisivat kukin yhtä suuren osan Kilon tilasta. Asiassa kuultuna on Maurits Kaine väittänyt, ettei yllämainittu asiakirja ollut mikään avioehtokirja, vaan lahjakirja, jolla Frans Emil Vito oli silloiselle morsiainelleen Amanda Edvina Vilhontyttärelle lahjoittanut puolet omistamastaan tilan tilasta; ja kun Amanda Edvina Vilhontytär siis oli omistanut sanotun osan tuosta kiinteistöstä, mikä kävi selville siitäkin, että Kihlakunnanoikeus, pitäen puheeksi tulluttu asiakirjaa lahjakirjana, oli antanut kysymyksessä olevaan tilaan lainhuudatukset Amanda Edvina Vilhontyttärellekin sekä hänelle ja Frans Emil Klolle marraskuun 20. päivänä 1897. yhteisen kiinnekirjan siihen, Maurits Laine on katsonut, että moitteenalainen jako oli tehty oikeitten perustuiden mukaan, ja sen vuoksi vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on marraskuun 20 päivänä 1913. julistamellaan päätöksellä siinä mainituilla perustoilla määrännyt, että moitteenalainen perinnönjako oli oikaistava siten, että Frans Emil Vilon jälkeen jääneet lapset Eine Amanda, Jyyne Maria, Frans Siktor, Oskar Emil ja Selma Krono Tilotulivat kukin saamaan yhtä suuren osan eli siis viidenneausan Titon perintötalosta. Kanoikeus, jonka tutkittavaksi Maurits Laine vetoamalla oli saattanut jutun, on helmikuun 16 päivänä 1917 antamassaan tuomiossa lausunut selvitetyksi, että Amanda Edvina Pelhontytin oli yllämainitulla helmikuun 22. päivänä 1846. tehdyllä ja laillisena lahjakirjana puolettavalla välikirjalla saavit ennen Frans Emil Tilan kanssa solnittua avioliittoonsa puolen tämän 21
omistamasta tilan tilasta omakseen, minkä vuoksi ja koskei Frans Emil Vilolla siis ollut olut naimaosaa sanottuun tilampuoliskoon ja kysymyksessä oleva perinnönjako näin ollen oli toimitettu laillisten perusteiden mukaan, Kovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeus den päätöksen, hyljännyt Pera Lovisa Titon ja Johan Viktor Aaltosen asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon ovat VeräLovisa Vilo ja Johan Viktor Aaltonen anoneet muutosta perustelmalla, johon Muurits Laine on vastannut. Senaatti on tutkinut tämän jutun, ja koska Frans Emil Vilo ja Amanda Edvina Vilhontytär siihen aikaan, kuin Frans Emil Kilo on edellämainitulla välikirjalla helmikuun 22. päivältä 1896. ilman vastiketta luovuttanut puolen omistamastaan Vilon tilusta Amanda Edvina Vilhontyttärelle, kieltämättä ovat olleet kihtoissa sekä sanottu luovutus siis on pidettävä kihlalahjana ja vastaisen naimiskaupan ehdolla tapahtuneena, sen vuoksi ja kun sellainen kiinteän omaisuuden luovutus N. Kon 3 luvun 8 SS:n ja kesäkuun 20 päivänä 1864 annetun muun muassa sopimattomia ehtoja kiinteän omaisuuden kaupoissa koskaan Asetuksen 2. SS:n mukaan on mitätön ja Tilan tila, johon Amanila Edvina Vilhontyttären ei ole näytetty muutenkaan saaneen omistusoikeutta, niin ollen on Frans Emil Klon ja Amanda Edvina Vilhontyttären pesiissä ollut Frans Emil Klem yksetyistä omaisuutta ja siis kysymyksessä olevassa perinnönjaossa ollut jaettava tasan kaikkien Frans Emil Tilan lasten kesken, Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää sen loppupäätöksen pysyväksi, mithin Kihlakunnanoikeus päätöksessään on asiasta johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: August Nybergh Mannes Peltonen August Vybergh 10 dennes Peltonen Johan Nordgren. J; Pekkonen 213
Joulukuun 20 päivänä 1917. Suomen Senaalin tuomio nostorahoin Wiipurin Hovioikeudesta tulkessa, testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Ylinppilas Viljo Aarne Hassinen Wiipurin kaupungista, hakijana, sekä Kirjuri Arthur Herman Hedman, Impilahden pitäjän Pitkärän nan kylästä, Konttoristi Aksel Frihen Heimola, Tamrereen kaupungista, Talono mistaja Matti Miettinen ja hänen vaimonsa Alma Gustava Miettinen, Kuopion kaupungista, Kruununni mismies Alhen Hagman ja hänen vaimonsa Anna Johanna Hagman, Muolan pitäjän Kirkonkyläsla, Kirjunenleski Härmä Onni Hedman, Kuopion kaupungista, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa holhoojana, sekä Kunnukoulun J. P. J. N. A. W. H. - F. T. . 216 No 2265. Pag. 330. R.D. 1916.
opettajatar Hilma. Armida Humola, Kuusankosken tehtaalta Iitin pitäjäistä, vastaajina: Annettu Oikeusosustossa joulukuun 20 päivänä 1917. Senaatti on itsellensä esilletyttänyt julun kirjat ja niistiin, mikäli enää on kysymyksessä. saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin, Wiipurin kaupungissa asuva Variluomari Hjalmar Hellström silloin vielä vajavallaisen Viljo Aarno Hassinen ja tämäen veljen Väinö Arvi Hassisen holhoijana oli vanotun kaupungin Ruus luvanoikeudessa 11 päivänä maaliskuuta 1912 valvonut näiden 20 päivänä sen edellistä helmikuuta kuolleen äitipuolen Rakennusmeslarenlesken Elin Sofia Hassisen ja hänen 18 päivänä lokakuuta 1908 kuolleen miehensä Rakennusmestari Tuavi Hassinen 16 päivänä syyskuuta 1908 tekemän kirjallisen keskinäisen testamentin, jonka mukaan Elin Sofia Hassinen oli Taavi Hassisen kuoltua saapu elinenkansa erinäisittä ehdoilla hallita koko Tuavi ja Elin Sofia Hassisen omaisuutta ja jossa sen ohesja oli heidän molempain kuoleman varalle tehty määräyksiä Taavi Haminen edellisestä avioliitosta syntyneiden lastensa Viljo Aarne ja Väinö Arvi Hassisen hyväksi, ovat Tärma Onni Hedmanen mies Kirveri Albert Gustaf Hedman ja i dollisen ylläluetellut myötäpuolet, joista Arthur Herman Hedman Iksel Frithiof ja Hilma Armula Heinola sekä Alma Gustaava. Mutlinen ja Anna Johanna Hagman jamoin kuin Albert Gustaf Hedmanken olevat Elin Sofia Hassijen sisaruksia, huustutettuaan Vaentuomari Hellströmin Ruastuvan oikeudessa lämnineet, ettei Elin Sofia Hassinen oli 13 päivänä kesukuuta 1910 lautimusineen kirjallisessa testamentissa, koska Taavi Husunen oli edellämainittua 217
keskinäistä testamenttia tehtäisiä luulotellut Elin Sofia Hassiselle, ettei tälle kuuluisi mitään osuutta Taavi ja Elin Sofia Hassisen perästä, ja houkutellut Elin Sofia Hassisen tuon testamentin tekoon kumonnut ja peruuttanut sano tussa keskinäisessä testamentissa pesionuudestaan antamansa määräykset, ja määrännyt kaiken niin kiinteän kuin irtaimenkin omaisuutensa hänen kuolemansa jälkeen lankeavaksi veljilleen ja suurilleen; minkä jälkeen. Alert Gustaf ja Alhen Herman Hedman, Ihul Frithiof ja Helma Amida Heimola eikä - Alma Gustava Miettinen ja Anna Johan na Hagman, jotka olivat Elin Tofia Hamisen ainoet elasne olevat siseurukset, olivat 26 päivänä helmikuuta 1912 Ruustuunoikeudessa valvoneet Elin Sofia Hassisen sanotun myöhemmiin testamentin; ja ovat Albert Gustaf Hedman ja hänen myöteipuolensa vuutuneet, että Tuavi ja Elin Sofia Hassinen mainittu keskinäinen testamentti, sikäli kuin se koski Elin Sofia Hassisen osuut ta Taavi ja Elin Sofia Hassisen yhteisestä pesästä, julistettuisiin mitältömäksi ja Varatuomari Hellström joka oli ottanut huostaansa Taavi ja Elen Sofia Hassisen omainut den, velvoitettaisiin luovuttamaan sanottu omaisuus sellaiseen lailliseen jakoon, että Elin Sofia Hassiselle siitä kuulunut osuus tulisi erotetuksi ja luovutetuksi Albert Gustaf Hedmanille ja hänen myötäpuosilleen. Kanteesta kuultuna on Käratuomari Hellström huomauttanut että, kun Tuavi Hassinen oli tehnyt kerrotun keskinäisen testamentin sillä edellytyksellä, ettei Elin Sofia Hassinen muuttuosi uta Taavi Hususen kuoleman jälkeen, ja Elin Sofia Hassinen, vahomalla tuon testamentin, oli sitoutunut noudattamaan sitäi ja sen ohessa nuuttineet hyväkseen siinä hänelle määrättyjä etuja, Elin Sofia
Hassinen ei ollut ollet oikeutettu uudella testamentilla muuttamaan puheenalaista keskinäistä testamenttia, mihin nähden ja kun sanottu uusi testamentti oli tehty väärin edellyksin, koska siinä mainittua luulottetua ja honkutusta ei ollut tapahtunut ja Alma Gustava. Wiettinen sekä Anna Johanna Hagman sitä paitsi miestensä edusmiehyyden alaisina eivät olleet voineet pälevästi itse, kuten ole lupahtunut, valvoa tätä testamenttiä, Varatuomari Hellström Åboet Gustaf Hedmanille ja hänen asiakumppaneilleen toimittamansa haasteen nojalla on vaatinut, että Elin Sofia Hassisen 13 päivänä hesäkuuta 1910 tekemä testamentti julistettaisiin mitattomeksi, sekä näillä perusteilla ja kun Elin Sofia Hassinen viimeksimainitussa testumenlissa ei ollut määrännyt mitään Tuun ja Elin Sofia Huusisen omistumusta, vapautulasta No 2 Viipurin pitäjän Nikaskelan kylässä erotetusta Metsola nimisestä palstulitästä rakennuksineen, vastustanut. Albert Gustaf Hedmanin ja hänen myötäpuollensa kannetta Sittenkun Elen Sofia Hassisen vuonna 1898 kuolleen siearen Ädele Ovelina Haraldin lapsia Titenikko Aron August Haraldia ja Raulatensäkkölläpä Lyyli Johan na ja Suimi Elin Haralden oli jutussa kuultu, on Ruustuvanoikeen, jossa Albert Gustaf Hedman ja hänen myöläpuolensa ovat vastustaneet Varatuomari Hellströmin ajamua vastakannetta ja asianosaiset puolin ja toisen anoneet korva usta oikeudenkäyntikuluutuu 14 päivänä huhtikuuta 1913 julistamallaan päätöksellä ratkaiset asian, ja samalla kuin Alma Gustava Miettisen ja Anna Johanna Hagmanin testamenttivulvannut puolet tun pätevinä ja Elin Sofia Hassisen 13 päivänä beräkuuta 1910 lauti ma testamentti katsottiin tehdyksi laillisessa järjestyksessä sekä Varutuomari Helströmin asiassa aja219
ma kanne niin ollen hyljättiin aiheettomana, on Ruastuvanoikeus lausunut selvitetyksi, että Elin Sofia Husninen oli viimeksi mainitussa testamentissaan peruuttanut Taavi ja Elin Sofia Hassisen 16 päivänä syyskuuta 1908 tekemän keskiniisen testamentin, mikäli se koski Elin Sofia Hassisen osuutta hänen ja Taavi Hamisen yhteisestä pesästä, minkä vuoksi Ruastuvanoikeus on julistanut tuon keskinäisen testamentin, sekäli kuin siinä ole määrät ty Elin Sofia Hassisen pesäänestä, tehottomaksi ja velvoittanut Varatuo mari Hellströmin, kolmen kuukaulen kuluessa siitä, kuin päätös oli saanut luin voimeen, sadan markan rekon uhalla luovuttumaan Taavi ja Elin Sofia Hammen pesuuden siten juettavaksi, että Albert Gustaf Hedmanille ja hänen myöläpuolilleen siitä tuleva osa laillisesti erotettaisiin ja luovutettuisiin heidiin haltuunsa sekä sen ohessa kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla komaamaan. Albert Gustaf Hedmanin ja hänen myöläpuollen sa oikeudenkäyntekulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomari Hellström velonmalla oli saattanut jutun, on 31 päivänä elokuuta 1916 antamassaan tuomiassa, siihenkin nähden ettei Elin Sofia Hassisen osuuden edellämainitusta Metsulan palstatilasta rakennuksineen oli katsottava sisältyvän siihen omainulleen, josta Elin Sofia Hassinen oli testamentissuun 13 päivältä kesäkuu ta 1910 määrännyt, jättänyt asian sen loppuoloksen Turuun, johon Ruustu ranoikeus päätöksesmän oli johtunut, kuitenkin siten että puheenalaisen jaon toimittamiselle määrätty holmen kuukauden neka ole luettava sanotusta 31 päivästä elokuuta 1916. Sen ohessa on Hovioikeus velvoittunut Varuluomari Hellströmin holhooja toimessaan suorittummun Albert Gustaf Hedmanille ja hänen myölupuo lilleen maksut, kaksikymmentäkaksi markkaa kolmekymmentä penniä
heidän yhteisestä kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota Hovioikeuden tuomioon on ViljoAarne Hassinen, joka oikeudenkäynnin kestäessä on tullut täysivaltai seksi, anonut muutosta perustelmalla, Johan, Albert Gustaf Hedmanen sillä välin kuoltua, Arthur Herman Hedman ja hänen myötäpuolensa ovat vastannut. Senaatti on tutkinut tämän jutiin; ja koska Elin Sofia Hassinen, huolimalla siitä ettei hän on käyttä nyt, hyväksensä Taavi ja Elin Sofia Hassisen 16 päivänä syyskuuta 1908 tekemää keskineistä testamenttia, Perintökuuren 16 luvun 3 SS:n nojalla on ollut oikeutettu puheenalaisella 13 päivänä kesäkuuta 1910 tekemättään teitamentilla määräämään osuulestaan Hassisten aviopuollen pesiissä, sentähden ja Hovioikeuden muuten meinetsemille perusteilla, Senaatti katsoo ettei Viljo Aarne Huninen ole esiin tuoneet syytii muuttua Hovioikeuden tuomiola, jonka veraan asia siis jää kuitenkin siten että aika, johon men sessä edellämainittu jako on toimi tettava, määrätään lokakuun 1 päiväksi 1918; ja velvoitetaan Viljo Anne Hassinen suorittamaan. Alhen Herman Hedmanille ja hänen myötapuolilleen heillä täällä julun vuoksi otteisten kulujen korvauksi sata kaksikymmentäviisi markkaa. Tiitä paikki asianomaiset noudattakoot Suomen Senaatti: Kunnes i Putonen Johan Nordgrén P. W. Heikkilä. H. Pekkinen 230
Joulukuun 20. päivänä 1917. tuomen Senaatin tuomio nostorahoin Turun Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Kauhon pitäjän Petjalan kylästä Kalle Säkeri on hakijana sekä osakeyhtiö Aktiebola. get Valkiakoski, Sääksmäen pitäjästä, poisjääneenä vastaaja na: Annettu Oikeusosastossa joulukuun 20. päivänä 1917. Tinaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mipäli nyt on kysymyksessä, saanut tutaa seuraavaa: Rktiebelaget Valkiakosken puolesta on Mauhon ja Tuutoksen pitajain käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuttu, että Kalle säkeri oli välikirjalla syyskuun 8. päivältä 1911. ottanut toimittaa kiinja osakeyhtiölle jota toi 300. kaksin betoista metris yllä kuusessa marjäpuita ja 400. lukkia sekä uitattääksensä nämä puutavarat omalla kustannuksellaan Apian virran läsnä: J. B. - J. N. - A. W. H. — F. P. No 2267. Pag. 319. Ä. B. 1917 1916.
yläpuolelle Walkiakoskelle yhtiön siella vastaanotettaviksi, massapuut 30. markan hinnasta sylen ja tukit eri taulukon mukaan laskettavasta hinnasta, sitoutuen samalla maksamään yhtiölle vahinginkorvausta 50. markkaa jokaisesta ylipäivästä; elleivat puutavarat olleet määräpaikasään valmiina yhtiön vastaanotettadeksi viimeistään heinäkuun 31. päiana 1911; että säkerin puutavaran lauttaus minkan työvöiman takia oli edistynyt niin hintaasti, että tavara oli saapunut Rauhen Witsiä lään vasta määrääjan umpeen kutullua, minkä vuoksi ja suuren osan tavarasta jo upeltua veden lämpiämisen johdosta asianosaiset olivat sopineet siten, että yhtiö oli ottanut laivoilla hinnauttaakseen tavaran promiehen lastattuna perille Säkerin kustannuksella; että tavara näin kuljelettuna oli saapunut etpion viralle syyskuun 5. päivän ja lokakuun 16. päivän välillä 1911., joten perilleliiton keskiajaksi voitiin katsoa sanotun syyskuun 19. päivä; että yhtiön vastaanotettavaksi oli Valkiakoskelle kuitenkin saapunut, siellä toimitetun mittauksen mukaan, ainoastansa 196,25. syltä massapuita, 2384. kuusituksia ja 1118. mäntytukkia, joista Täkerin saatava teki: missapuista 5887. markkaa 50. penniä, kuusi uudesta 3738. markkaa 60. penniä ja mäntylukuista 1747. markkaa 38 pennia, mihin vielä oli lisältävä puomyriiden lapimisestä 9. markkaa 15. penniä; sekä että Pakeri oli yhti olta nostanut eri aikoina ja erissä puhdasta rahaa 11910. markkaa 41. penniä sekä jäänyt velkaa yhtiön hänen puolestaan tekemistä toista ja suorittamista maksuista seuraavät määrät, nimittäin; lautan uitosta Vuolteen joelle 6. markkaa, laulan hintaalia 10. markkaa, unenneiden tukkien nostosta 16. markkaa, massapuiden keräämisestä ja puomuihin tästäämisestä 264. markkaa 30. penniä, käräyspalkkoja ja maanvuokraa 127. markkaa 25. penniä, hi232
nauspalkkaa Mallasvesi - yhtiölle 250. markkaa, tuormujen vuokraa 255. markkaa ja Lauttauspäällikko Heikki Mäkiselle maksetut 256. markkaa 65. penniä, joten ja kun yhtiölle vielä oli tuleva välikirjan mukaan vahin gonkorvausta elokuun 1. ja syyskuun 19. päivän 1911. välisellä ajalta 50. markkaa päivältä eli yhteensä 2400. markkaa, säkerin maksettavat nousivat kaikkiansa 15926. markkaan 21. pennun eli siis 5023. markkaa 55. penniä yli hänen saataviensa. Näin ollen on Aktiebolaget Valkiakosken puolesta vaadittu Kalle takeria velvoitettavaksi yhtiölle suorittamaan viimeksisanottu jähämäärä korkoineen Kanteesta kuultuna on Källe Sakeri väittänyt, että mässäpuut ja tuket olisivat hankintavälikirjan mukaan olleet mitattavat ja vastaanotettavat jo ennen uittaa jäällä niin sa paikoin, mihin Tateri oli ne vedaltänyt, ja ettei hän ollut suostunut siihen että Aktiebolaget Walkeakoski saisi hänen kustannuksel taan laivoilla hinauttaa sanotut puutavarat lopun matkaa Apion virran niskalle, vaan että yhtiö oli, sittenkuin puutavarain uitto oli viiväskynyt sen johdosta, ettei yhtiö ollut Paterille ajoissa toimittanut välikirjassa mainittuja varppeja, ilman muuta alkanut kuljettaa tavaroita Wuolleen join alapuoksiilta edelleen tyiän verralle, joten täkeri ei ollut velvollinen suorittamaan yhtiön tästä kuljetuksesta velkomia esiä, enempää kuin sovinnaissakkoakaan; min kä vuoksi ja kun Pakarin Mulhoi lan järven jäälle vedättämiä puutavaroita oli ollut, yhtiön puolelta suilla toimitetun mittauksen mukaan 32.50. metrisyltä mässäpuita, arvoltaan 9SS 5. markkaa, ja tukkija 3736 kappaletta, joiden sovittu hinta ole ollut 377 markkaa 1. penniä, eikä Sakeri niin muodoin ollut mitään velkaa yhtiölle, eläkeri on anonut kannetta hyljättäväksi Kihlakunnanoikeus, jossa asian osaiset molemmin puolin ovat pyy253
taneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on maaliskuun 17. päivänä 1913. utistamassaan päätöksessä lausui- nut selvitetyksi, että Kalle täksi oli syyskuun 8. päivänä 1910. laaditullä välikirjalla sitoutunut etttiebola get Valkiakoskelle hankkimaan nelja tai viisisataa kaksinkutaista melrisyllä kuusesta mässäpuita ja neljätuhatta tukkia muun muassa sillä ehdolla että yhtiö, joka vasta Valkiakosken tehtaan läheisyydessä Apian virran eläpuolella vastaanottaisi tavaran ja suorittaisi mässäpuista kolmekymmentä markkaa sylittä ja lukeista erityisen, välikirjaan otetun hintatan tuhon mukaan, oli siinä tapauksesja, etteivät missapuut ja tukit olteet nimeistään heinäkuun 31. päivänä 1911. mainitussa määräpaikasja, oikeutettu jokaisesta ylipäivästa saamaan ilakerilta vahingon korvausta viisikymmentä markkaa; että ilakari oli sitten kesällä 1911. mitattanut sanottuja puita, jotka aikaisemmin talulla oli mitattu Mulkoilan järven jäällä, mainitusta järvestä määränpäätä kohden mutta että vitto oli käynyt niin litaasti, että puut olivat joutuneet Wuoltun viran alapuolelle vastahankinta ajan umpeen kuluttua, jolden mässäpuut olivat olleet niin on tyneetä, että niiden vittaminen lau lässä määräpaikkaan olisi ollut makdetonta; että yhtiö silloin, jon luttaaksensa tavaran perille saanimistä ja säkerin maksukyvyn ollessa sellaisen etteivät työmiehet otteet siihen luottaneet, eli ottanut etukatun suorittaaksensa massa puitten eroittelemisen tuleista, niiden nostamisen prosemiehen ja hinäämisen laivoilla määränpäähän, mistä kaikesta yhtiön Paterin puolesta tekemäin suoritusten oli todistettu olleen, lautan intosta kuusi markkaa, lautan hintaamisesta kymmenen markkaa, upenniden ukkeen nostamisesta kuusitoista markkaa, mässäpuiden proomui234
hen lastaamisesta ja keräämisestä kaksisataa kuusikymmentäneljä markkaa yhdeksänkymmentä penniä, hynanspalkkaa kuusisataa kolmekymmentä markkaa ja proomujen vuokraa kaksisataa viisikymmentäviisi markkaa, jota paitsi yhtiön oli näytetty maksaneen täkerin puolesta keräyspalkkoja ja maanvuokraa sata kaksikymmentäseitsemän markkaa kaksikymmentäviisi penniä oli kaikkiaan tuhat kolmesataa yhdeksän markkaa viisitoista penniä; että muutavarat olivat saapuneet määräpaikkaansa, massapuut syyskuun 5. ja lokakuun 10. päivän välillä 1911, jolloin niitä oli ollut sata yhdeksankymmentäkuusi ja neljäsosa kaksinkertoista metrisyllä, asianosaisten hankintasopimuksen mukaan arvottansa viisituhatta tahdeksansataa kahdeksankymmentäseitsemän markkaa viisikymmentä nenniä, sekä teikit säkerin itsensä uittamina sanotun lokakuun 2. päivänä ja mitä oli ollut, kuusitukkija kaksituhatta kolmesataa kahdeksankymmentäneljä kappaletta, arveltaan helmituhatta seitsemänsataa viisikymmentäkahdeksan markkaa kuusikymmentä penniä, ja mäntytukkija tuhat sata kahdeksantoista kappaletta, joiden hinta oli tuhat baksisataa neljäkymmentäseitsemän marksaa viimekymmentäkahdeksan pennia, minkä lisäksi läkinin oli myönnetty olevan yhtiöltä saamassa puomien lopimisesta yhdeksän markkaa viisitoista penniä, joten Takrin saatava yhtiöltä siis eli kaikkiansa kymmenentuhatta yhdeksän sataa kaksi markkaa kuusikymmentäkolme penniä, että yhtiö eli kysymyksessä olevan hankinnan iteen maksanut elakerille yksitoistatuhatta yhdeksänsataa kymmenen markkaa neljäkymmentäyksi penviä, joten Sakari eli saanut yhtiölå tuhat seitsemän markkaa seitsemänkymmentäkahdeksan penniä enemmän kuin mitä hänen yllämainittu saatavansa oli; sekä ettei 255