Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
No 1 Kynsisaaren kylässä ynnä viimeksi mainitun talonosan verrattain pieneen arvoon nähden jaon tasaukseksi erinäistä irtainta omai suutta; sekä että pesän osakkaat tosin jakotilaisuudessa olivat tehneet kaksi kauppakirjaa, joista toisella Briitta Pennanen ja Maija Stiina Kortelainen ynnä viimeksimainitun mies Talollinen Juuso Kejonen olivat Maria Kortelaisen mieselle Juho Timoselle 500 markan kauppahinnasta myyneet kuudennen osan talosta No 1. Kynlisaaren kylässä ja toisella Briitta Pennanen, Maria Kortelainen sekä Juho Timonen 3525 markan hinnasta luovuttaneet Juuso Kujoselle 5/6 talosta No 66 Nurmeksen kylässä, mutta että pesän osakkaat olivat näillä kuten muillakin samassa tilaisuudessa laadituilla asiakirjoilla ainoastaan arkoittaneet vahvistaa jaossa määrätyn asianaidan; ja koska, siihen nähden että jaettavana ollut kiinteä omaisuus, siitä poisluettuna Briitta Pennasen naimaosa, oli ollut perimysmaan tuontoista sekä huomioon ottamalla kiinteistöjen keskinäisen arvan, koko Maria Kortelaiselle jaos sa joutunut, yllämainitulla kauppakirjalla 28 päivältä Kesäkuuta 1890 Niilo Timoselle myyty ja hänen hallussaan oleva kolmannes verotaloa No 1. Kynsisaaren kylässä siis oli Maria Kortelaisen kädessä ollut perimysmaan luontoista kiinteistöä ja Maria Kortelaiselle yksinään kuuluva eikä Juho Timanen ollut olut oikeutettu sitä vaimonsa suostumuksetta myymään, on Robert Kortelainen Maria Kortelaisen oikeudenvalvojana vaatinut, että edellämainittu Juho ja Niilo Timosen välinen kauppa kokonaisuudessaan julistettaisiin mitättömäksi ja että Niilo Timonen velvoitettaisiin luovuttamaan sanottu kolmannes Kalliolahden taloa Maria Kortelaiselle. Niilo Timonen on vastustanut kanrelta, väittäen muun muassa että Robert Kortelainen, joka oli määrätty Maria Koralaisen uskottuna miehenä valvomaan hänen oikeuttansa ainoastaan kerrotussa, Maria Kortelaisen vireille panemassa, kahdettatoista osaa verotaloa No 1. Kynsiaaren kylässä koskevassa jutussa, antaessaan Niilo Timoselle juttuun uuden aasteen ja ajaessaan kannetta kolman neksesta samaa taloa oli mennyt toimivaltaansa ulommaksi, sekä että, koska siitä kuin Maria Kortelainen oli saanut tiedon puheenaolevasta tilankaupasta oli 318
enemmän kuin yö ja vuosi kulunut ennenkuin juttu pantiin vireille. Maria ja Robert Kortelaisen moitekanne oli myöhään nostettu, mihin nähden Niilo Timonen on vaatinut, että Robert Kortelaisen kanne jätettäisiin huomioon ottamalta mikäli se koski suurempaa kuin kahdettatoista osaa sanottua taloa, ja että samainen kanne siltä osalta kuin se Kihlakunnanoikeudessa otettaisiin tutkittavaksi, Naimiskaaren 11 luvun 8 SS:n mukaan vanhentuneena hyljättäisiin Robert Kortelaisen viimeksi kerrotun väitteen johdosta huomautettua, että Maria Kortelainen oli lapsuudestansa saakka ollut mielenvikainen ja tylsämielinen, joten puheenalaisen moitekanteen vanhentumisaika oli luettava siitä päivästä, jona Robert Kortelainen oli määrätty valvomaan Maria Kortelaisen oikeutta tässä asiassa, on Kihlakunnanoikeus, jossa Juuso Kejosta Maija Stiina Kortelaisen edusmiehenä, ja Juho Simosta on asiasta kuulustettu sekä asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 20 päivänä Lokakuuta 1906 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla hyljännyt asiassa ajetun kanteen sekä samalla määrännyt että asianosaiset saivat itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsaHovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Niilo Timonen että Robert Kortelainen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 17 päivänä Heinäkuuta 1909 antamallaan tuomiolla, samalla kun Niilo Timosen väite, ettei Robert Kortelainen olisi oikeutettu Maria Kortelaisen oikeudenvalvojana ajamaan kannetta suuremmasta kuin kahdennestatoista osasta taloa No 1. Kynsisaaren kylässä, mistä väitteestä Kihlakunnanoikeus oli laininlyönyt antaa lausuntoa, oikeettomana hyljättiin, katsonut toteensaatetuksi, että sittenkun Maria Kortelaiselle Yrjö ja Petter Kortelaisen kuolin pesässä 19 päivänä Huhtikuuta 1890 toimitetussa jaossa ja pesän selvityksessä oli joutunut, paitsi erinäistä irtainta omaisuutta kolmannes Kallio519
lahden taloa, joka talonkolmannes Robert Kortelaisen esiintuomilla perusteilla oli ollut Maria Kortelaisella perimysmaan luontoinen, oli Juho Timonen kauppakirjalla 28 päivältä Resäkuuta 1890 Niilo Timoselle myynyt saman talonosan Maria Kortelaisen antamatta suostumustansa kauppaan; ja koska Maria Kortelainen, mikäli asiassa esitetyt todisteet sekä Piirilää käri Onni Lorengö Granholmin 10 päivänä Joulukuuta 1906 antama Hovioikeuteen tuotu todistus osottivat, oli jo lapsuudestansa saakka ollut mielenvikainen eikä niinmuodoin teoistansa vastuumalainen, ja Robert Kortelainen oli vasta 6 päivänä Maalis kuuta 1905 määrätty valvomaan Maria Kortelaisen oikeutta tässä asiassa eikä oikeus puheenaolevan kaupan moittimiseen siis ollut vielä rauennut, sentähden ja kun Juho Timonen Naimiskaaren 11 luvun 1 SS:n mukaan, ja Maria Kortelaisen mielensairauteen katsoen ei ollut oillut oikeutettu ilman Maria Kortelaisen asianmukaisessa järjestyksessä määrätyn oikeudenvalvojan suostumusta myymään kysymyksenalaista Maria Kortelaisen yksityisesti omistamaa kiinteistöä, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyljäten Niilo Timosen tekemän vanhentumisväitteen, julistanut mainitun 28 päivänä Kesäkuuta 1890 tehdyn kauppakirjan mitättömäksi ja velvoittanut Niilo Timosen heti luovuttamaan puheena olevan kolmanneksen taloa No 1. Kynsisaaren kylässä Maria Kortelaisen tahi hänen oikeudenvalvojansa vapaasti hallittavaksi. Hovioikeuden tuomioon on Niilo Timonen hakenut muutosta perustelmalla, johon Robert Kortelainen on vastannut; minkä jälkeen suullinen kuulustelu on täällä toimitettu niin kuin siitä tehty pöytäkirja osottaa. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Niilo Tinonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää 320
pysyväksi; ja velvoitetaan Niilo Timonen suorittamaan Robert Kortelaiselle hänellä täällä jutussa olleiden kulunkien korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: kanteri Saarinen Mannes Peltonen. kanteri Saarinen Mannes Peltonen. B. Anneberg K. R. Helanen "W; Juverkjoten Kesäkuun 10 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Laivuri Johan Mäntynen, Tampereen kaupungista, on hakijana sekä Ylöjärven pitäjässä oleva Höyryalus-osakeyhtiä Ylöjärvi vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Kesäkuun 10 päivänä 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Laiveri Mäntyselle toimitetun haasteen nojalla on Höyryalus-osakeyhtiön Ylöjärven puolesta Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa lausuttu, että Mäntynen ja sanotussa kaupungissa asuva Kauppias Matti Wigeli us olivat 2 päivänä Kesäkuuta 1909 ja Elokuussa 1910 annetussa kahdessa eri takauskirjassa yksi molempain ja molemmat yhden puolesta sitoutuneet vastaamaan kuten omasta velastansa aina 5,000 markan määrään asti Läsnä: S.S. J. P. B. A. R. H. 521 No 974. Pag. 55. R. D. 1912
osakeyhtiön silloisen Isännöitsijän Kaarle Oskar Toivosen haltuun joutuvista yhtiön varoista ja sen asioitten hoitamisesta sekä että Kaarle Oskar Toivonen oli matkaansaattanut yhtiölle 3,354 markan 3 pennin tappion käyttämällä omiin tarkoituksiinsa ne 1,200 markkaa, jotka Toivonen oli 5 päivänä Elokuuta 1910 asettamallansa ja yhtiön nimessä hyväksymällänsä vekselillä nostanut Suomen Yhdyspankista, mistä yhtiä oli ollut pakotettu lankeenispäivänä seuranneen Joulukuun 5 päivänä lunastamaan sanotun vekselin Toivosen tultua 17 päivänä Marraskuuta 1910 vangituksi törkeästä petoksesta ja luovutettua sittemmin omaisuutensa velkojiensa tyydyttämiseksi, sekä jättämällä yhtiön kassaan 2,154 markan 3 pennin vajauksen Näin ollen ja kun Kaarle Oskar Toivonen mainitulle vekselille ja otteelle Höyry alus-osakeyhtiön Ylöjärven kassatilistä vuoden 1910 Marraskuun alkupuoliskolta kirjoittamissaan merkin nöissä oli tunnustanut käyttäneensä molemmat viimeksimainitut rahamää rät yhtiölle kuulunattomiin tarpeisiin, yhtiö on vaatinut Laivuri Mäntystä velvoitettavaksi, joko yhteisesti Kauppiaan Wigeliuksen kanssa tahi kummalla varoja oli, yhtiölle suorittamaan SS: 354 markkaa 3 penniä korkoineen se ka sen ohessa korvaamaan yhtiön oikaidenkäyntikustannukset. Kanteeseen vastaten on Laivuri Mäntynen myöntänyt tosin 2 päivänä Kesäkuuta 1909 antamallaan takauskirjalla sitoutuneensa Kauppiaan Wigeliuksen kanssa vastaamaan Kaarle Oskar Toivosen haltuun Höyryalus osakeyhtiön Ylöjärven isännöitsijänä joutuvista varoista aina 5000 markkaan asti, mutta väittänyt takaussitoumuksen tarkoittaneen vain vuotta 1909, joksi Toivonen silloin oli ollut isännöitsijäksi valittuna, sekä et tä Toivoselle oli 1910 vuoden alussa pidetyssä yhtiökokouksessa myönnetty tili- ja vastuurapaus edelliseltä vuodelta, joten siis ja vaikka Toivonen oli kin uudelleen valittu yhtiön isännöit322
sijäksi vuodeksi 1910, Mäntynen ei ollut sanotun takauksen nojalla vastuun alainen Toivosen huostaan joutuneista yhtiön varoista; minkä tähden ja kun Elokuun viimeisinä päivinä 1910 annettu takaussitoumus ei saattanut kohdistua edellämainittuun vekseliin ja kassavajaukseen, jotka olivat syntyneet aikaisemmin kuin tämä takaussitoumus, Mäntynen on anonut kannetta kylättäväksi. Raastuvanoikeus on 22 päivänä Maaliskuuta 1911 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Mäntysen, yhteises ti Kauppiaan Wigeliuksen kanssa tahi kummalla heistä varoja oli, maksamaan Höyryalus - osakeyhtiölle Ylöjärvelle mainitun määrän kolmetu hatta kolmesataa viisikymmentänelja markkaa kolme penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna haastopäivästä 23 päivåstä Joulukuuta 1910 kunnes täysi suori tus tapahtui, sekä sen ohessa sadalla markalla korvaamaan yhtiön oikeudenkäymiskustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Höyryalus osakeyhtiö Ylöjärvi ja Laivuri Mäntynen olivat puolin ja toisin vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 8 päivältä Joulukuuta 1911 rätkäissut asian; ja koska Laivuri Mäntynen oli Kauppiaan Wigeliuksen kanssa 2 päivänä Kesäkuuta 1902 omasta ja takauskumppaninsa puolesta sitoutunut omavelkaiseen takaukseen aina 5000 markan määräänästi Kaarle Oskar Toivosen, mainitun yhtiön isännöitsijänä, haltuun joutu vista varoista ja yhtiön asioitten hoitamisesta, tekemällä takauskirjassa mitään rajoitusta aikamääräännähden, ja tämä takaus, kun ei muutenkaan ottu näytetty sen tarkoittaneen aino astaan Toivosen sanottua hoitoa vuodelta 1909, siis oli katsottava edelleen voimassa olevaksi sekä Mäntynen sitä paitsi Elokuussa 1910 oli uudistanut saman takauksensa; sentähden ja kun selville oli käynyt Kaarle Oskar Toivosen vuonna 1910, yhtiön isän523
nöitsijänä ollessaan, käyttäneen yhtion varoja sille kuulumattomiin tarpeisiin yhteensä kolmetuhatta kolme sataa viisikymmentäneljä markkaa kolme penniä, Hovioikeus on Höyryälus-osakeyhtiön Ylöjärven velokirjan johdosta jättänyt asian sen loppupää töksen varaan, johon Raastuvanoikeus oli asiasta johtunut; ja raukesi täman vuoksi enempi lausunto Laivuri Mäntysen muutoksenhakemuksen johdosta. Hovioikeuden tuomioon on Laivuri Mäntynen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Höyryalus-osakeyhtiö Ylöjärvi on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Luivuri Mäntynen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Laivuri Häntynen suorittamaan Höyryalus osakeyhtiölle Ylöjärvelle sillä täällä juttuun menneiden kustannusten korFrans Salmros vaukseksi kuusikymmentäviisi mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset notdattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Lautui Saarinen B. Anneberg K. R. Helanen 524
11 Kesäkuun 13 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, omaisuuden luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Puusep på David Davidsson, Tampereen kaupungista, hakijana sekä Varatuomari Oiva Sohlberg; samasta kaupungista, Oulun kaupungissa asuvan Kirjakauppiaan Kossi Raatran konkussipesän toimit sijamiehenä, saapuville tulleena, ja Kössi Kaatra tulematta jääneenä, vastaajina: Annettu Oikeus osastossa 13 päivänä Kesäkuuta 1912 Keisarillinen Senaatti on itselken esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Toimitettuaan haasteen VaratuomarilP. No 992 le Sohlbergille ja Kössi Kataalle on David Davidsson Tampereen kaupungin Ruastuvanoikeudessa vaatinut että, koska Varatuomari Sohlberg, 24 päivänä Toukokuuta 1909 konkurssitilaan asetetun Köösi Kaat ran konkurssipesän uskottuna miehenä, Läsnä: S.S. J. P. B. A. R. H. Pag. 227. R. D 1911 prt No 9. Korpe
ei ollut suostunut David Davidssonille takaisin luovuttamaan kassakaap pia, kahta julpettia,kopiopuristinta kauppineen, konttoripöytää, konttori hyllyjä ja tuoleja sekä sohvaa, telefonikonetta johtoineen, neljää markiisia ja käsirattaita, jotka Davidsson 2 päivänä Tammikuuta 1909 laaditulla kauppakirjalla oli 670 markan heti maksetusta kauppahinnasta Kössi Kaatialta ostanut jättäen ne kuitenkin Kootralle vuokralle Varatuomari Sohlberg velvoi tettaisiin David Davidssonille heti luovuttamaan nuo esineet tai Davidsson ille suorittamaan niiden arvo 670 mark kaa korkoineen sekä maksamaan makraa sanotuista esineistä yhdeksän markkaa kuukaudelta lukien 27 päivästä Elokuuta 1909, jolloin puheenalaisia tavaroita oli Varatuomarilta Sohlbergilta vaadittu Vastaten kanteseen ovat Varatuomari Sohlberg ja Kössi Kaatra, edel linen, myöntäen puheenalaisten tavarain olevan Kössi Kaatran konkurssipesän hallussa, kieltänyt yllämainitun kaupan olevan todenperäisen tai tehdyn ennen Raatran konkurssin alkua ja sen vuoksi vastustanut kannetta, mutta Kössi Kaatra väittänyt, että samainen kauppa oli ollut todellinen ja siitä tehdyn kauppakirjan mukainen Raastuvanoikeus, jossa David Davids son ja Varatuomari Sohlberg ovat anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 14 päivänä Helmikuuta 1910 julistamassaan päätöksessä katsonut olevan selvittämättä, että David Davidsson olisi ostanut Kössi Kaatralta puheenalaiset, Kaatran konkussipesän hallussa olevat tavarat, minkä vuoksi Raastuvanoikeus on hyljännyt kanteen ja velvoittanut David Davidssonen oikeudenkäyntikulujen korvaukseksi suorittamaan Varatuomarille Sohlbergille kolmekymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi David Davidsson oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla Toukokuun 24 päivänä 1911 jättänyt asian Raastuvanoikeulen päätöksen varaan sekä sen ohessa velvoittanut David Davidssonen korvaa maan Varatuomarin Sohlbergin kulut He526
vioikeudessa neljälläkymmenelläviidellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on David Davidsson anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Varatuomari Sohlberg on vastannut; minkä jälkeen suullinen kuulustelu jutussa on täällä tapahtunut kuten siitä laadittu pöytäkirja lähemmin osottaa Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei David Davids ron ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan David Davidsson suorittamaan Varatuomari Sohlbergille hänellä täät lä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaakseksi kuusikymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Luetui Saarinen B. Amberg. Mannes Peltonen K. R. Helanen. Uno Strömsten 12 Den 14. Juni 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet sjörättsmål emellan Handelsfinnan No Gareia de Leang y H:nos, från staden Sevilla i Konungariket Spanien, sökande, samt WasaNordsjö Ängbåts Aktiebolag, från Nikolaistad, svarande: Gifvan. i fastitiedopartementet den 14. JuKejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Nikolaistad har Handelsförman M. Garvia de Leani y H:nes efter stämning å Wasa Nordsjö Ragböts Aktiebolag anfört, att parterne medels den 13. September 1907. i staden Saris i Repulliken Trenkrihe genom förmedling af firman Carl W. Boman & 6o afslutadt erteparti träffat sådant frådt aftal, att nämnda bolag tillhöriga ängfartyget, bke; hvilket för tillfället befann sig i traktfart eller var berättiGs: S.S. - f. P. A. B. R. H. ri 1912. N: 993. Pag. 278. R. D. 1910.
gadt att göra fraktfart samt beräknades klart att fasta enligt ifrågavarande contracte parti omkring den 28. därpåföljande November; skulle med all möjlig skyndsam het afgå till staden Borgå för att därstädes nyssberörda tid intaga full last af trävaror för befordran till Sevilla mot en betingad framt af sextiosju franes franskt mynt per ståndert samt att betraktaren, i händelse aftalet icke fullgjordes, egde i skadestånd utbekomma det beräknade fraktbeloppet. Emedan äng fartyget, Elio den aftalade tiden icke anländt till Borgå samt Wasa Nordsjö Ängböts Aktiebolag såsom redare uton giltig anledning åsidorätt bestämnetsvna i entepartiet, har Handelsfirman M. Garvia de Leani, y. H.net yrhat Wesa Nordsjö Ångbåts Aktiebolags Sigfdigkännande att i ersättning för icke uppfyllande af ertepartiet genast utbetala hel fräkt för 215, 201. standert trävaror och två tredje dels trakt för 94,447. stämdert sådana varor, enligt förenämnda i oertopartiet fastställda framtbelopp, äfvensom ränta härå från rättegångens början. I afgifvet svaromål har å Wåra Nordsjö Angböts Aktiebolags vägnar framhållits, att angfartyget blio, som vid tiden för vertepartlets afslutande varit i trakt fart enligt tidigare fastställd sedlations - tabell, vid fullföljandet af sina däri angifna turer fördräjts af särskilda omständigheter såsom sträker af kammarbetare, hvilka omständigheter hvarken af rederiet eller ångfartigets befälhafvare kunnat för utses eller förhindras, äfvensom att ängförtyget, då detsamma omsider den 12. 17. December gjort försök att inkomma till Borgå, därvid hindrats först af sjörök och tjocka och sedan af is samt nödgats återvända; och emedan ängfartyget, blifdarest omförmälda dröjsmål uti dess turer ej inträffat, enligt beräkning bort kunma lasta i Borgå den i erlepartiet angifna tiden samt oertepartiet i öfrigt innehölle inklausut, som medgåfve aftalets annulering, om ishinder förekomme, har Wasa Fördsjö Skigböts Aktiebolag emotsett förkastande af häromålet. Sedan vittnesförhör i målet egt rum 528
samt såsom vakkunnige däri hörde Vierkonsula Leonard Ceder och Handlanden Carl Viktor Lahtinen afgifvit yttrande, har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides tagit i anspråk ersättning för umgälderna å rättegången, medels den 11. Oktober 1909 afsagdt utslag utlåtit sig i saken; och jämte det såsom vittne i målet hörde Styrmannen Axel Otto Blomberg, som på grund af ett med Wasa Nordsjö Ingböts Aktiebolag ingånget stufnings kontrakt af den 19. Mars 1907. handhaft lastningsarbetet å Elio, då fartyget i början af November sistsagde år intagit laat vid Vasklot pirar invid Nikolaistad, och förty kunde komma att hafva nytta eller skada af sitt vittnesmål, för sådan orsak förklarades såsom återgångs vittne och hans berättelse vara utan kraft och verkan, fann Rådstufvurätten det väl vara utredt, att Wasa Nordsjö Ingböts Aktiebolag medels förberörda erteparti af den 13. September 1907. åtagit sig att med ängfartyget " Elis för Handelsförman M. Garvia de Lauris y H.naräkning öfverföra en last trävaror från Borgå till Sevilla; att ett icke uppfyllande af antepartiet skulle för den delan de parten medföra skyldighet att till den andra kontrahanten utgifva en ersättning. till beloppet motsvarande deri beräknade trakten; samt att omoförtyget blid" sedermera icke anländt till Borgå, till följd hvaraf contractiet icke blifvit från bolagets sida uppfylldt; men emedan ängläntyget, blir, som vid tiden för ertepartlets afslutande befunnit sig i fråktfart och jämväl enligt eertepartiet varit berättigadt att idka traktfart samt beräknats vara klart, att lasta i Borgå omkring den 28. November sagda är, väl skulle huvenit inom den tid, som enligt de sakkunniges utsago borde oimeres inrymmas uti uttrycket, omkring den 28. November " anlända till låstningsorten, såvida icke fartyget blifvit af händelser, hvilka det icke stått i rederiets eller befälhafvarens makt att afvärja, fördröjdt så, att fastyget, som redan den 12. December längs hufvud - eller yttre farleden sökt inkom ma till Borgå, men då hindrats af 729
storm och sjörök vid förnyadt försök dem 17. i samma månad till följd af is icke vidare kunnat det framkomma, ty och då eertepartiet jämlikt däri intagen isklausul vid sistberörda förhållande af sig själft upphört att gälla, har Rådstufvurätten funnit något antepartibrott från bolagets sida icke föreligga samt förty förkastat Handelsfinnan M. Garvia de Sexrig y H:nor i saken utförda talan; dock blefvo i anseende till sakens beskaffen het rättegångskostnaderna parterne emellan kvittade, men ålades Handelsfirman M. Garvia de Leanus ej H:nor, som såken tappat, att till de i målet anlitade sakkunnige i ersättning för det de biträdt Rätten utgifva till dem hvardera sjuttio mark. Hofrätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i vadeväg dragit må let, har uti dom den 22. Juli 1910. utlåtit sig och, hvad först beträffade Råd stufvurättens yttrande därom att såsom vittne i målet hörde Styrmannen Axel Otto Blomberg kunde komma att hafva nytta eller skada af sitt vittnesmål, till följd hvaraf Blomberg förklarats för åtegångsvittne, funnit omförmälda vittnesjäf icke vara lagligen styrkt samt för ty pröfvat rättvist, med upphäfvande af Råd stufvurättens nästberörda yttrande, bibehålla Styrmannen Blombergs vittnes berättelse vid laga kraft och verkom. Vidkommande sedan sjölfva saken har Hofrätten låtit vid Rådstufvurättens utslag bero. Uti Hofrättens dom har Handelsförman M. Garvia de Leang y H:nos anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Wasa Nausjö Ragböts Aktiebolas bemätt. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handelsfinnan AGarein de Leenin y Knös icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken alltså kommer att förblifva; och ålägges Handelsfinnern M. Gareia de Caris yllnos att till Wasa Tordsjö Angbåts Aktiebolag i ersättning för den härstädes i målet helda kostnader utgifva sextio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: kuten Saarinen B. Amberg. Stannes Peltonen K. R. Helanen. Umo Strömstén 530
13 Den 14 Juni 1912 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommit sjörättsmål emellan Kommerserådet August Eklöf, från Borgå stad, sökande, samt Wasa Nordsjö Ingbåts Aktiebolag, från Nikolaistad, svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 14 Juni 1912. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande Ester Wasa Nordsjö Ängbåts Aktie bolag ågången stämning har Kommerse rådet Eklöf vid Rådstufvurätten i Nekolaistad anfört, att sagda bolag såsom redare och Handelsferman M. Gareia de Leaning y. H:nas, från staden Sevilla i Konungariket Spanien, i egenskap af befraktare, medels den 13 September 1907 i staden Paris i Repulwiken Trankrika genom förmedling af firman Carl W. B. oman & Co afslutadt erteparti träffat sådant vaktaftal att Wasa Mustsjö Anplåts AktieOfvde: S.S. J. P. B. A. R. H. 331 No 994. Tog. 281 R. D. 1910.