Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
maksamaan vaaditut sata mark. kaa korkoineen viisi sadalta vuodessa luettuna edellämainitusta 23. päivästä Marraskuuta kunnes täysi maksu tapahtui, siitä kuitenkin vähennettyä ylläkerrotut Toukokuus sa vuonna 1903 suoritetut kolmekymmentä markkaa, kuin myöskin Lepistölle korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunkinsa Kihlakunnanoikeudessa kahdellakymmenelläkuudella markalla ja Hovioikeudessa neljälläkymmenelläviidellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Heikki Poikola anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Tuomas Lepistö on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Heikki Poikola ole esiintuonut syytä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden ylläkerrottua tuomiota kuin että, koska asiassa on käynyt selville että Heikki Poikola on puheena olevista varoista, paitsi Tuomas Lepistölle maksamiensa kolmekymmentä markkaa, suorittanut Anna Briita Lepistön puolesta Matti Krookille kaksikymmentäseitsemän markkaa, vastamainittu määrä myöskin on luettava pois siitä, minkä Hovioikeus on velvoittanut Heikki Poikolan maksamaan Tuomas Lepistölle, jota pait si Poikola vapautetaan suorittamasta Hovioikeuden Tuomas Lepistölle myöntämää korvausta Lepistön kulungeista Hovioikeudessa. Asian näin räättyessä jätetään Tuomas Lepistön pyyntö tulla palkituksi hänellä täällä olleista kustannuksista vartien ottamatta. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Julin Hummelin. Abel. hemmans. Julin Hummelin. Abel. hemmans. A. Winkman Edalaksijander Edvard Sandani. 273
Huhtikuun 20. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, alempana kerrottavaa etuoikeusvaatimusta koskevassa jutussa, jossa ovat Kauppias Eberhard Auvinen, Pihtiputaan pitäjästä, saman kitäjän Muajärven kylässä asuvan Kauppiaan Fabian Pulkkisen konkurssiin luovutetun pesän saamamiehenä, hakijana sekä Fabian Pulkkisen muut velkojat poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 20. päivänä Huhtikuuta 1907. Keisarillinen Senuatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Pihtiputaan pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus oli 25. päivänä Helmikuuta 1906. asettanut Kappias Pulkkisen konkurssitilaan, on, muiden muassa, Kauppias Auvinen valvon topäivänä 31. päivanä senjälkeistä Toukokuuta konkurssissa valvonut, kaitseSämä: f. N. H. B. - G. W. - El. - k. K. 274 No 559. Pog. 25. R. D. 1907.
muuta, viisituhatta kahdeksansataa neljäkymmentäyksi markkaa kahdeksankymmentäseitsemän penniä korkoineen viisi sadalta vuodessa edellä. sanotusta 28. päivästä Helmikuuta lukien, minkä rahamääriin Auvinen samana päivänä päivistyn ja kuitatun laskun mukaan oli suorittanut Kihtiputaan kunnan kassaan sen vaillin gin täyttämiseksi, jonka Kauppias Pulkkinen oli matkaansaattanut kunnalle kavaltamalla hänen hoidossaan kunnallislautakunnan esimiehenä olleita kunnan rahavaroja; ja on Kauppias Auvinen vaatinut valvomansa sumnan tuomitsemista etuoikeudella konkurssipesän varoista. Konkurssissa 17. päivänä Elokuuta 1906. julistamassaan tuomiossa on Kihlakunnanoikeus, samalla kuin kauphias Auvisen ylläsanottu saaminen korkoineen vahvistettiin konkurssipesän varoista suoritettavaksi, sitä vastoin lyjännyt Auvisen samalle saamiselle vaatiman etuoikeuden lakiin perustumattomana. 275 Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Auvinen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 31. päivältä Joulukuuta 1906. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden tuomion. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Auvinen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Auvinen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaanti: Julmis Nummelin J. Wilsman Edan klander. A. Hen. Snellman. Edvard Paldani. E. Thesleff
Huhtikuun 22 päivänä 1907 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, josra Kauppias Ludvig Ampiala, Keuraun pitäjän Ampialan kylästä, on hakijana sekä nyttemmin kuolleen Kauppiaan Juho Kaltosen konkurssipesän toimitsija Neiti Wenny Waltonen, Jyväskylän kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22 päivänä Huhtikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kauppias Waltoselle toimitetun haasteen nojalla on Kauppias Ampiala Jyväskylän kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että hän 21 päivänä Tammikuuta 1904 Kauppias Waltosen konssa tekemänsä kirjallisen hankintavälikirjan mukaan oli senjälkeisen Huhtikuun loppupuoleen Wattosen vastaanotettavaksi ja mitättäväksi Asunnan ja Huttulan pysäkeille Keuruun pitäjässä vedättänyt yhteensä seitsemänsataa kaksi ja seitsemän kymmenetLäsnä: R. A. C. J. T - rs - C. H. G. 27 No 562 Pag 231 R.D 1906.
tä osaa syltä metrin pituisia sekahalkoja kuuden markan seitsemänkymmenenviiden pennin hinnasta syleltä, joka kauppahinta olisi ollut suoritettava vämeistään 1 päivänä Kesäkuuta samana vuonna neljällätuhannella seitsemälläsadalla neljälläkymmenelläkolmella markalla kahdellakymmenelläkahdella pennillä, jota paitsi Ampiala oli Waltosen puolesta maksanut halkojen mittauksesta kaksikymmentäkaksi markkaa kolmenkymmenenkahdeksan ja kolmen neljättä osan halkosylen sahauksesta kolmekymmentäyksi markkaa sekä Asunnan pysäkille vedätetyistä haloista alavuokraa neljäkymmentä markkaa; mutta koskei Kauppias Waltonen ollut vastaanottanut nöita halkoja eikä suorittanut niitten hintaa, on Kauppias Impiala vaatinut Waltosen velvoittamista hänelle maksamaan yhteensä neljätuhatta kahdeksansataa kolmekymmentäkuusi markkaa kaksikymmentäkaksi penniä ynnä kuuden prosentin koron neljästätuhannesta seitsemäståsadasta neljästäkymmenestäkolmesta markasta kahdestakymmenestä kahdesta pennistä 1. päivästä Kesäkuuta 1904, tästä kuitenkin vähennettyä talven kuluessa samana vuonna suoritetut seitsemänsataa markkaa, minkä ohessa Kauppias Ampiala on pyytänyt korvausta kuluistaan jutussa. Sittenkun Kauppias Waltonen, asiasta kuulustettuna, oli vastustanut kannetta, on Raastuvanoikeus päätöksessä 29 päivänä Elokuuta 1904 katsonut toteennäytetyksi, että Kauppias Ampiala yllämainitun välikirjan mukaan oli sitoutunut hankkimaan Kauppias Waltoselle Asunnan ja Huttulan pysäkeille seitsemänsataa metristä syltä havupuun halkoja kuuden markan seitsemänkymmenenviiden pennin hinnasta syleltä ja että näiden halkojen laadultaan tuli olla semmoisia kuin kauppatilaisuudessa nähtävinä olleet halot minkä vuoksi ja kuneivät asianosaiset olleet toteuttaneet, että heidän kesken olisi puheenaolevasta halkokaupasta ollut olemassa muita sitovia välipuheita kuin mitä välikirja 277
sisälsi, Raastuvanoikeus on katsonut ainoastaan sanotun välikirjan kerrotussa tarkoituksessa heitä sitovaksi; ja koska kysymyksessä oleva välikirja osoitti, että halkojen olisi pitänyt olla havupuista tehtyjä ja laadultaan näytihalkojen mukaisia, mutta selvitetty oli, että Kauppias Ampialon talven kuluessa vuonna 1904 mainituille pysäkulle vedättämät halot olivat olleet niin sanottuja sekahalkoja, eikä Kauppias Ampiala ollut voinut näyttää kuinka paljon havupuun halkoja oli ollut hankitussa määrässä, ja josko nämät laadultaan olivat olleet semmoisia kuin kauppaa tehtäessä nähtävinä olleet havupuun halot, on Raastuvanoikeus hyljännyt kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Ampiala oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 30 päivänä Elokuuta 1906. vahvistanut Raastuvanoikeuden päätöksen: Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Ampiala anonut muutosta tanne toimittamassaan perustelmassa, johon Henric Waltonen, sittenkun Kauppias Waltonen sillä välin oli kuollut ja hänen omaisuutensa luovutettu konkurssiin, edelläsänotussa toimessaan on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Impiala ole esiintuonut syytä muuttaa, Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, minkä ohessa Kauppias Ampiala velvoitetaan suorittamaan Henny Haltoselle häneltä täällä asiaan menneiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. R. A. Bonde. Ridh. Lundenius A. W. Granström. C. J. Timgren. ian Augusti Hef Hellen 278
43 Den 22. April 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter, från Wasa Hofrätt inkommit mål emellan Ingeniörshustrun Ida Alaandra Ahlberg, från Nikolaistad, sökande, samt hennes i Åbo stad bosatte man Ingeniören Hugo Åhl. berg och svärmoder Handlandeenkan Carolina Ahlberg, från förstragde stad, svarande, angående klander af testamente: Silfven uti Justitiidepartementet den 22. April 1907. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Uti en till Rådstufvurätten i Nikolaistad ingifven skrift har Ida. Alex andra Thlberg anhållit om stämning å Ingeniören Ahlberg och Handlandeenkan Ahlberg för att afgifva waromål å Ida Alexandra Ahlbergs tillämnade talan att, emedan hennes den 14. Juli 1903. aflidne svärfader Handlanden Gustaf Wilhelm Åhl berg medelst ett den 8. därförutgångOdde J. S. H.S. - 5. W. - 6. P. - W. B. 274 No 565. Pag. 80. R. D. 1906
ne Juni upprättadt skriftligt testamente, som sedermera blifvit af Ingeniören Åhl berg godkändt, förordnat, att Carolina Ahlberg efter Handlanden Ahlbergs död skulle sitta i orubbadt bo, men detta testamente beträffande den del af boet, hvilken såsom laglott tillkomne Handlanden Ahlbergs barn, vore stridande mot lag, samt Ingeniören Ahlberg, som af ondika och motvilja förlupit sin hustru samt boratt sig å utrikes ort och således jämlikt 4. SS: 13. kap. G. B. förverkat sin rätt att öfver sin lott i sitt och Ida Alexandra Ahlbergs boeller sitt fasta gods räda, icke varit berättigad att godkänna berörda testamente och icke i någon handelse egt rätt att utan Ida Alexandra Ahlbergs samtycke, på sätt skett, förfoga öfver sin arfsandel i Handlanden Ahlbergs fasta egendom, omnämnda godkännande måtte förklaras ogiltigt och förberörda testamente i omförmälda del upphäfvas äfvensom Ida Alexandra i Ahlberg, såsom varande den, hvilken i själfva verket förvaltade sitt och sin mans bo, tillskiftas den hennes man tillkommande arfsandelen i Handlanden Ahlbergs hvarlåtenskap; och har Ida Alexandra Ahlberg, sedan sagda stämningsansökan med, därå tecknade stämning blifvit Ingeniören Ahlberg delgifven, i närvaro af såväl honom som Handlandeenkan Ahlbergs befullmäktigade ombud vid Rådstuf vurätten återhämtat sin omförmälda talan Öfver käromålet hörde, hafva Handlandeenkan Ahlberg och Ingeniören Ahl berg, under förmälan att det klandra de testamentet vore ett af makaina Gustaf Wilhelm och Carolina Ahlberg upprättadt, af den sistnämnda den 12. Oktober 1903. bevakadt inbördes testamente, enligt hvilket den efterlefvande maken tillförsäkrats full eganderätt till det gemensamma boet, genmält: den förra, att rättighet att klandra ifrågakomna testamente icke tillkomme Ida Alexandra Ahlberg, utan endast hennes man och dennes syskon, samt Ingeniören eahlberg, att han, 280
som begifvit sig till utlandet för att söka sin utkomst och således i lofligt syfte, under sin vistelse därstädes stått i befväxling med sin hustru, om hvars uppehälle han hela tiden dragit förjorg; hvarför och som vid sådant förhållande icke med fog kunde påstår, att Ingeniören Ahlberg förlupit sin hustru och att han därigenom skulle förverkat sin rätt i det gemensamma boet samt förlorat sin rätt att säda öfver sig och sitt gods, helst domstol icke, på sätt i ty fall bort ske, meddelat förordnande härom, Ingeniien Aklberg ansett sin bemälda hustru icke vara behörig att föra ifrågavarande talan; och hafva Handlandeenkan Ahlberg och Ingeniören Ahlberg förty anhållit om käromålets förkastande. Rådstufvurätten har medelst den 21. November 1904. afsagdt utslag utlätit sig i målet; och alldenstund icke ens påstätts, mindre visadt blifvit att domstol på grund af därom i vederbörlig ordning utfördt yrkande förklarat Ingeniören Ahlberg hafva egenvilligt förlupit sin hustru IdaAlexandia Ahlberg och på sådan grund förverkat sin lott i nästbemälda makare bo eller gått förlustig sin rätt att råda öfver sin fasta egendom samt Ida Alexandra Ahlberg vid sådant förhållande icke egt på nyssberörd grund taga sig talan i saken; fördenskull och då Ida Alexandra Ahlberg, som icke hade rätt till arf efter Handlanden Ahlberg, icke heller i stred med stadgandena i 4. SS: 18. kap. Ä: B: vore berättigad att klandra omordade testamente, har Rådstufvurätten förkastat Ida Alexandra Ahlbergs i målet utförda talan. Hofrätten, under hvars pröfning Ida Alexandra Ahlberg i vadeväg dragit målet, har uti dom af den 16. Februari 1906. fastställt Rådstufvu rättens utslåg. Uti Hofrättens dom har Ida Alexandra Ahlberg sökt ändring medelst hit ingifven deduktion, hvilken In281
geniören Ahlberg och Handlandeenkan Ahlberg i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Ida Alexandra Ahlberg icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förberörda dom, vid hvilken förty kommer att i bero, jämte det Ida Alexandra Ahlberg kännes skyldig att till Ingenioren Ahlberg och Handlandeenkan Ahlberg utgifva sextiofem mark i ersätt ning för deras härstädes i målet hafdå umgälder. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Julins Hummelin G. Wickman Edam klander. J. Ein. hemman Edvard Sandani. E. Thesleff Den 22. April 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Wiborgs Hofrätt inkommet fordringsmål emellan förman Ignatius i Hjelmman, från Wiborgs stad, sökande, och handelsfinnan A. Guränger & 6o, från staden Bordexux uti republiken Frankrike svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 22. April 1907 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rådstufvurätten i Wiborgs stad har handelsfinnan A. Gueranger b°, efter stämning ågången Stabsryttmästarene Johannes Ferdinand Ignatius och Sixtus Hjelmman i deras egenskap af innehafvare utaf finnan Ignatius & Hjelmman, yrkat deras förpliktande att gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, till handelsfinnan t. Gueranger & Co utgifva fyratio. Odde J. N. - H. S. - G. B. - E. P. W. R. 282 No 563. Pag. 120. R. D. 1906
tre pund sexton strillings tio pannes engelskt mynt eller motsvarande belopp finskt mynt, utgörande priset för två fat madera jämte ett parti buteljkorkar, hvilka handelsfinnan på beställning af finnan Ignatius 1 Hjelmman om våren 1903. afsändt till St Petersburg, hvarutom handels linnan gjort anspråk på ränta å nämnda belopp. Sedan Stabsryttmästarene Ignatius och Hjelmman, öfver käromålet hörde, motsagt detsamma såsom obefogadt, har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides äskat godtgörelse för sina kostnader i rättegången, medels utslag den 28. Juli 1904. utlåtit sig i saken samt därvid på upptagna skäl förkastat han delsfirmans förberörda talan, hvarjämte handelsfinnan ålagts att med fyratio mark hålla Stabsryttmästarene Ignatius och Hjelmman skadeslöse för deras umgälder i målet. Hofrätten, under hvars pröfning handelsfinnan Gueranger, Co i vaderåg dragit målet, har uti dom den 7. April 1906. funnit väl ådagalagdt vara, att firman Ignatius " Hjelmman, på sätt å finnans vägnar i saken invändts, gjort ifrågakomna beställning såsom kommissionar. för handelsfinnan Gueranger, Co men emedan förman Ignatius. Hjelmman i anseende därtill, att den person i St Petersburg, för hvars räkning beställningen gjordes, af firmän Ignatius & Hjelmman vid beställningen icke namngifvits, berde anses hafva åtagit sig att till handelsfinnan erlägga priset för den beställda varan, ty och då Stabsyttmästarene Ignatius och Hjelmman, såsom innehafvare af firman Ignatius & Hjelmman enligt 2. SS: 15. kap. H. B. borde en för bägge och bägge för en svara för den handel som för bolaget slutits, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, ålagt Stabsryttmästarene Ignatius och Hjelm283
man att gemensamt eller den af dem, som tillgång därtill egde, till handelsfinnan A. Gueranger & Co ut gifva fordrade fyratiotre pund sex ton skillings tio pances engelskt mynt eller motsvarande belopp i finskt mynt enligt vid tiden för betalningen gällande kurs med fem procents ränta, räknadt från den 12. Mars 1904, då stämning i målet blifvit Stabsryttmästarene Ignatius och Hjelmman delgifven, till skeende full betalning äfvensom att med etthundrafemtio mark godtgöra handelsfinnan dess kostnader å rättegången. I Hofrättens dom har finnan Ignatius SS Hjelmman anhållet om ändring medels ingifven deduktion, hvilken handelsfinnan A. Guerander 6° i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och jämte det handelsfinnan A. Gueranger & Co härstädes gjorda anmärkning därom, att Stabsryttmästaren Ignatius, sedan finnan Ignatius. Kjelmman den 30. Maj 1906. blifvit ur handelsregistat afförd, icke vidare varit berättigad ett, på sätt som skett, i Kejserliga Senaten ensam fullfölja talan för finnan, af Kejserliga Senaten läm nas utan afseende, enär nämnda firma ostridigt utgjort ett bolag med oinskränkt ansvarighet för dess medlemnar och desse sålunda, då annat förhållande ej visats, lagenligen egt i bolagets angelägenheter äfven efter bolagets upplösning enhvar företräda bolaget, finner Kejserliga Senaten vid pröfningen af sjelfva saken det icke vara styrkt, att finnan Ignatius i Hjelmman beställt ifrågavarande varor för egen räkning, utan af handlingarna i målet fastmer framgå, att finnan endast förmedlat sagda beställning, som jämväl tillhandahållits icke finnan Ignatius i Hjelmman, utan en af firman sedermera äfven namngifven emottagare i St Petersburg, hvarför och då handelsfinnan A. Guerander & Co ic284
ke heller gittat ådagalägga, att firman Ignatius v, Hjelmman iklädt sig särskild ansvarighet för beställningen, Kejserliga Senaten pröfvar rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom, låta bero vid det sluthvari Rådstufvurätten i saken stannat i öfrigt, utom att rättegångskostnaden i anseende till sakens beskaffenhet kvittas parterne emellan. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Julins Nummelin J. Widsman Wolaklander. J. Henr. InemmanEdvard Paldani. Jännett 28 N° 564 Pag. 46 R. D. 1906 Huhtikuun 22 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, tilanosan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Wiipurin kaupungissa asuvat Työnjohtajat Henrik Leinonen ja Mikko Mäkinen, viimemainittu samassa kaupungissa olevan Leinonenl Mäki nen nimisen toiminimen nykyisenä omistajana, ynnä Konttoristi Juho Paksuniemi, niinikään Wiipurista yhteisesti ovat hakijoina sekä Hanko niemen kaupungissa toimiva osake yhtiö i Aktiebolaget Granit vastaa jana: Annettu Oikeusosastossa 22 päivänä Huhtikuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen. sitte lyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Impilahden pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on osakeyhtiön Aktiebolaget Granit puolesta, Henrik Leinoselle, Mikko i Mäkiselle ja Juho Pakvenie melle toimitetun haasteen nojalla, lausuttu, että yhtiö kauppakirjalla 19 päivältä SyysLäsnä: R. A. B. - C. J. T. - F. L. - t. -t - A. G. J. B. F. M.
kuuta 1902 oli Maanviljelijä Ernst IvarReinilta ja hänen vaimoltansa Miina Roinilta ostanut Talollisen, Andrei Gavrilof fin mainitun pitäjän kirkonkylässä omistamaan kolmeen neljännekseen perintötilasta No 8 kuuluvan, Haukansaarella ole van maapalstan, jonka Ernst Ivar ja i Wiina Roini sitä edellisenä päivänä olivat saaneet haltuunsa, Andrei Gavriloffilta ja tämän vaimolta, Aatalia Ivanovalta, sekä että sanottu maa-alue oli Wiipurin läänin Kuvernöörin 29 päivänä samaa Syyskuutaan tamassa päätöksessä vahvistetun maanmittaustoimituksen kautta eroitettu eri tilaksi ja sellaisena 1 päivänä Lokakuuta 1902 merkitty maarekisteriin, kuin myös että yhtiö 3 päivänä senjälkeistä Joulukuuta oli hankkinut ensimäisen lainhuudon mainitulle maanostolle; mutta koska toiminimi Leinonen Si Mäkinen, joka 9 päi vänä Heinäkuuta 1902 tehdyllä vuokrakontrahdilla oli "Andrei Gäöriloffilta kymmenen vuoden ajaksi käytettäväksensä saanut puoheenalaisen maa-alueen ynnä oikeuden sieltä luhia ja poisviedä graniittikiviä, oli yhtiön kielloista huolimatta edelleen hyväksensä käyttänyt tuota oikeutta, on yhtiön puolesta vaadittu, että Henrik Leino nen ja Mikko i Mäkinen sekä Juho Paksuniemi, jolle viimemainitulle toiminimi 26 päivänä Syyskuuta 1902 ilman maanomistajien suostumusta oli siirtänyt kerrotun vuokraoikeuden, kiellettäisiin louhimasta ja poisviemästä kiviä yhtiölle kuuluvas tä osasta Haukansaasta sekä velvoitettaisiin luovuttamaan se yhtiön hallittavaksi. Asiasta kuulustettuina, ovat Henrik Leinonen ja hänen asiakumppanin sa vastannet, että ylläsanottu vuokrakontrahti, jonka olemassaolon osakeyhtiön. Aktiebolaget Granit toimitusjohtaja oli tiennyt ostaessaan puheenalaisen maapalstan, oli 18 päivänä Marraskuuta 1902 kiinnitetty edellämainittuun talonosaan toiminimelle Leinonen E. Räkinen tuon vuokraoikeuden pysyväisyyden vakuudeksi, minkä vuoksi Henrik Leinonen ja hänen asiakumppaninsa ovat vastustaneet kannetta sekä pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan Kihlakunnanoikeus on päätöksessä 10 päivänä Lokakuuta 1905 mainitsemil286
laan perusteilla hyljännyt osakeyhtiön. Aktiebolaget Granit jutussa ajaman kanteen: mutta asian laatuun nähden saivat Henrik Leinonen ja hänen asiakumppaninsa itse kärsiä heillä siinä olleet kustannuksetHovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoa malla saattaneet jutun, on tuomiossa 27 päivänä Tammikuuta 1906 katsonut, elovät Henrik Leinonen ja hänen asiakumppaninsa olleet esiintuoneet syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä. Mitä sitten tuli osakeyhtiön, Aktubolaget Granit vetekanteesen, en Hovi oikeus lausunut että koska yhtiö ostettuansa 19 päivänä Syyskuuta 1902 puksi näolevan maapalstan, oli joutunut sen omistajaksi silloin kuin tuo palsta Kuvernöörin päätöksellä 29 päivältä sanottua Syyskuuta vahvistetulla maanerottamisella oli muodostettu itsenäiseksi tilaksi ja sitä seuraavan Lokakuun 1 päivänä merkitty maarekisteriin, sekä yhtiö senjälkeen oli laissa säädetyssä ajas sa hakenut lainhuudatuksen kerrotulle maansaannolleen, sentähden ja kun ei ollut toteennäytetty, että yhtiön puolesta olisi maapalstaa ostettaessa hyväksytty ylempänä mainittua, andra Gavriloffin ja toiminimen Leinonen E. Mäkinen kesken tehty ä vuokrasopimusta, ja vaikkakin toiminimisillävälin oli hakenut ja 18 päivänä. Marraskuuta 1902 saanut kiinnityksen emätilaan äskensanotun vuokraoikeutensa vakuudeksi on Hovioikeus, nojaten 5 SS:ään asetuksessa 10 päivältä, Marraskuuta 1892, joka sisältää erinäisiä sääntöja maan vuokraamisesta maalla, 15 SS:ään i Maakaaren 16 luvussa ja 17 SS:ään 9 päivänä Marraskuuta 1868 annetussa asetuksessa kiinnityksestä kiinteään omaisuuteun viimeksimainittu lainpaikka niin kuin se on asetuksessa 3 päivältä Joulukuuta 1895, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kieltänyt Henrik Leinosta ja " Wikko "Mäkistä, toiminimen Leinonen E. Mäkinen omistajena, ynnä Juho Paksuniemiä louhimasta ja poisviemästä kiviä puheenalaiselta osakeyhtiön i Aktiebolaget Granit omistamalla maaalueelta sekä velvoittanut heidät heti luovuttamaan sen yhtiön vapaasen hallintaan Hovioikeuden tuomioon ovat Henrik Lienonen ja hänen asiakumppaninsa anoneet 287