Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
rätten i Åbo stad anhängiga konkurs - och beskilnadsmät bevakat en fordran samt Aktiebolaget Axel Kihlund i samma mål, på grund af en af makarna Tähtinen den 6 April 1907 åt bolaget utfärdad och enligt därvid lämnadt begifvan de den i samma månad i bemälda makars egande gård och tomt No 4 i tjugusjette kiarterit och åttonde stödsedelen af sagda stad intecknad skuldsedel, anmält och utsökt hvad vid försäljning af den intecknade fastigheten ur köpeskillingen för den samma å bolagets fordran icke utginge eller vigst skuldsedelns hela belopp 3,00 mark jämte sex procents ränta å 4,000 mark från förskrifningsdagen och å jolmark från den 11 ännämnda etcril, så har Vicehäradshöfdingen Angerlund, efter beläget till Rådsten inrättens sammanträde den 14 Oktober 1907 ågången stämning, inför Rådstufvurätten anfört att Byggmästaren Tähtinen för erhållna varor till bolaget lämnat tre särskilda af Tähtinen ocepterade valar, å sammanlagt 3489 mark, 13 penni, förfallna den 17 och 30 April samt den 4 Juli 1907 samt att denna Byggmästaren Tahtinens gäld sedermera inberäknats i ofvanomförmälda skuldsedels innehåll sålunda att bolaget efter skuldsedelns utfärdande åt Lahtinen återställt omordade tre valar såsom valuta för motsvarande del af skuldsedelns belopp. Då emellertid makarna Tahtinens konkurs börjat den 30 i oftanämnda April månad och vid sagde ovelförbindelsers tillkomst inteckningssäkerhet icke utfästs, har Vicehäradshöfdingen Fagerlund yrkat att ifrågavarande inteckning måtte på grund af stadgandet i SS: 46 mank. af Konkursstadgan den 9. Novemter 1868, sådant detta Sagrum Syder i förordningen den 3 December 1895, förklaras vara kraftlös 336
I afseende å genmäle i saken har etttiebolaget Axel Villund förnekat att skuldsedeln af den 6 April 1907 samnats i utlyte emot ofvannämnda tre vilar, hvarför beläget ansett tillhäradshöfdingen Fagerlunds talan vara obefogad Ridstufvurätten, där äfven Byggmästaren Tähtenen och sysslomannen i makarna Tahti nens bo Gårdsägaren Karl Anton Sarin blifvit i saken hörde, har genom utslag den 17 Februari 1908 upptagna skäl förkastat tillhäradshöfdingen Fagerlunds talan. Hofrätten, under hvars pröfning Vicehäradshöfdingen Fagerlund i vadeväg dragit målet, har medels dom den 24 Februasi 1911 sig i saken utlåtit; och emedan af hvad i saken förelu pit framgick att af förberörda den 6 April 1907 utfärdade skuldsedels innehåll tretusen fyrahundra ja åttionio mark tretton penni icke till Byggmästaren Pähti nen utbetalats, utan att Pähtinen i stället af Aktiebolaget Axel Wiklund återbekommit ofvannämnda tre af Tähtinen ocepterade och af bolaget utställda nelar, lydande tillhopa å samma belopp, ty och som vid sådant förhållande den intecknings utfastelse, som ingick uti skuldsedeln, icke kunde anses hafva skett vid tillkomten af bolagets fordran, såvidt angick nämnda tretusen fyrahund ra åttionio mark tretton penni, alltså och då Byggmästaren Tihtinens konkurs börjat inom en månad efter det ifrågavarande inteckning meddelats, har Hofrätten med ändring af Rådstufvu rättens motvädjade utslag, jämlikt ofvannämnda lagrum, förklarat den af bolaget vunna inteckningen vara utan verkan beträffande emordade tretusen fyrahundra åttionio mark tretton penni jämte därå utfäst ränta. 337
Uti Hofrättens dom har Aktiebolaget Axel Wiklund sökt ändring medels hit ingifven de duktion, den tillhäradshöfdingen Fagerlund i föreskrifven ordning semött. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande ut finner Aktiebolaget Axel Wiklund icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, hvar vid förty skall bero; och skyldigkännes Aktiebolaget Axel Niklund att med sextio mark godtgöra tillhärads höfdingen Fagerlund hans för målet härstädes hafda kostnader. det alle som vederbör, till efterrättelse fänderKejserliga Senaten för Finland Alksi Käp B. Anneberg Mannes Peltonen Johannes Pesonen /E.alf. Grönvin" Heinäkuun 22. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, korvarista koskevassa nostojutussa, jossa Suomen Rautatiehallitus on hakija na sekä toiminimi J. G. Wigelius, Turun kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 22. päivänä Heinäkuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja mistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun tulipalo 26 päivänä Kesäkuuta 1905, oli hävittänyt toiminimi J. G. Wigeliuksen omistaman jyväaitan Loimaan pitäjän Pesänsuon kylässä ynnä aitassa säilytetun kymmenysvaa on painoineen, on toiminimen puolesta Loimaan ja Alastaron pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuttu tulipalon saaneen alkunsa siten että Turun - Toijalan rautatteradalla puheena olevana päivänä Loimaan pitäjän Mellilän kylän keutta kulkeneen postijunan No 269. veturista täntä Läsnä: A. N. 7. P. B. A. - Ja P. No 957. Pag. 204. R. D. 1909.
neet kipinät olivat sytyttäneet Mellilän kylässä rautatien vieressä olevan Erkki län huvilan asuinrakennuksen palamaan ja tuli siitä levinnyt Ratsutilallisen Anttiepän Pesänsuon kylässä omistamiin asiin- ja ulkohuoneisiin, joista tuli oli päässyt toiminimi J. G. Wigeliuksen marnittuun jyväaittaan; ja koska palo siis oli syntynyt rautatienkäytön johdosta sekä toiminimi J. G. Wigelius sen vuoksi oli oikeutettu saamaan valtionrautatoit tä, joihin sanottu rataosakin kuului, korvauksen puheeksi tulleen tulipalon toiminimelle tuottamasta vahingosta, mutta Rautatiehallitus oli kieltäytynyt kaikesta maksuvelvollisuudesta tässä kohden, on toiminimi J. G. Wigelius vaatinut Rautatiehallitusta velvoitettavaksi toiminimelle suorittamaan korvaukseksi palaneesta ailasta 1,500 markkaa ja vaaasta päinöineen 90 markkaa korkoineen. Asiasta kuultuna, on Rautatiehollitus kieltänyt rautatienlinkenteen oikeut taneen kysymyksessä olevaa paloa ja sen vuoksi anonut kannetta hyljättäväksi Oikeudenkäynnin kestäessä on toiminimi J. G. Wigelius Rautatiehallituksen puolesta todistajiksi juttuun nimitettyjen Kuljeltajan Petter Westerlundin ja Lämmittäjän Ludvig Österberg in kuulus telemistä vastaan muistuttanut, että näillä saattoi olla hyötyä tai vahinkoa todistuksistaan, koska he olivat olleet toinen sanotunjunan kuljottajana ja toinen veturin lämmittäjänä ja sen tähden saattoivat joutua viime kädessä korvaamaan valtionrautatulle tulipalosta syntyneen vahingon, jos he olivat virkatoimessaan jotakin laimintyöneet tahi osottaneet huolimatta muutta; ja on Kihlakunnanoikeus väitepäätöksellä 16. päivänä Marras kuuta 1905. julistanut Petter Wester lundin ja Ludvig Österbergin, joilla oli odotettavana hyötyä tahi vahin koa asian päättymisöstä, sen vuoksi esteellisiksi jutussa todistamaan Sittemmin on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvausta oikeuden 339
käyntikustannuksistaan, 19 päivänä Huhtikuuta 1906. julistamassaan lopullisessa päätöksessä katsonut toteennäytetyksi että juvan No 269 lähdettyä Kesäkuun 26 päivänä 1905. Mellilan asemalta Surkuun päin voturista tulleet kipinät oli vat, juvan sivuuttaessa Erkkilän huvilan asuinrakennuksen, sytyttäneet sen tuleen sekä tuli sitten siitä kuinnyt Antti Sepän huoneuksiin ja siiltä toimi nimi J. G. Wijeliuksen kysymyksessä olevaan aittarakennukseen, joka ynnä siinä säilytetty vaaka ja painot olivat palaneet paroksi, tuottaen toiminimelle tuhanneksi viideksisadaksi yhdeksäksikymmeneksi markaksi arvatun vahingon; minkä tähden Kihlakunnanoibeus on velvoittanut Rautatiehallituksen toiminimi J. G. Wigeliukselle suorittamaan sanotun rahamäärän viiden prosentin korkoineen, luettuna oikeuden käynnin alusta 16 päivästä Marraskuun ta 1905., kunnes täydellinen suoritustapahtuisi, kuin myös sadalla kuudellakymmenellä markalla korvaamaan toiminimen kustannukset asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Rautatiehallitus oli vetoamalla saattanut jutun m 18. päivänä Toukokuuta 1909. antamallaan tuomiolla, samalla kuin Hovioikeus on hyväksynyt Kihlakunnanoikeuden edelläkerrotun väitepäätöksen, jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden lopullisen päätöksen varaan sekä velvoittanut Rautatiehallituksen suorittamaan toiminimi J. G. Wigeliukselle sillä Hovioikeudessa asian vuoksi olleiden kustun nusten korvaukseksi neljäkymmentävi si markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Rautatiehallitus anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon toiminimi J. G. Wjorlius on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutki nut tämän jutun; ja sen ohessa että Keisarillinen Senaalle hyväksyy Hovioikeuden tuomion mikäli se oi keudenkäyntiä koskee katsoo Keisarillinen Senaatti jäänsin näyttä mättä, että puheena oleva tulipalo olisi syntynyt rautatienkäytön johdosta, min340
kä vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, mikäli ne itse asiaa koskevat, hyljätä toiminimi J. G. Wigeliuksen jutussa ajaman kanteen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Aleksi Käpp. - Alanus benom B Anneberg Johannes Pesonen. B Anneberg Johannes Pesonen. B Anneberg Johannes Pesonen. B Anneberg Johannes Pesonen. /:11: Juurikjelm 10 Den 26 Juli 1911. Upperliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt sessionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit mål, angående utbekommande af försäkringsbelopp emellan Oljeksfull - försäkrings Aktiebolaget Patria, med hemort Helsingfors stad, sökande, samt framlidne Fabrikanten Alfred Theodor Petterssons enka Karo lena Pettersson, från Ekenäs stad, varande: lifven uti Justiheppa tementet, den 26. Juli 1911. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Models den 17 Februari 1896 dagtecknadt försäkningsbref har Olylkssall - för söknings Aktiebolaget Nutria försäkrat Fabrikanten Pettersson med följderna af kroppsligt dycksfall intill ett belopp af 15,000 mark under vilkor, bland annat, att försäkningen gällde mot de naturella följderna af en genom ytre väldsom erat vållad kroppskada, som öfverilligt och utan bref vårdslöshet å den försäkBde - A. K. f.  R.t. — J. F. 341 No 988. Pag. 150. R. 2. 1909
rades sida träffade honom å en pisk och färdig kroppsdel och föranledde hans död eller inskränkning i hans förvärfsförmåga, dock att försäkningen icke sträckte sig till olycksfall, som inträffa de då den försäkrade ej var vid fullt nesmål sinnesbeskaffenhet samt att för räkringen ej heller gällde för person, som var behäftad med vår sjukdom, lyte eller somdel, vare sig åkomman inträdt före eller efter försäkningens tagande. Sedan Fabrikanten Pettersson den 13 Februari 1904, vid gående uppför en spiraltrappa emellan nedre och öfre rå ningen af sin bestad uti Ekenäs stad, från tappans öfre del stortat ned till olfvet i nedre viningen samt vid fallet edragit sig brott af tre resan på högre sidan, jämte det den underliggande ting säckens yttre blod genomlerats af delar från de afbrutna restenen och en blödning uppstått i de yttre delarne af hogra bene gan samt Pettersson därefter den 19 i sagda månad aflidit, har Karolina Petters son, på stämning å Ölycksfull-försäkings- Aktiebolaget Patila, vid Rådstefenrätten i Helsingfors stad yrkat att, emedan Fabrikanten Petterssons död varit en följd af omförmälda drycksfall, beläget nätte åläggas att på grund af förberör la försäkringsastal till Carolina Pettensen, den där enligt laga kraft egande testamente sutte i orulladt bo efter sin bemälde man, utbetala hela det öfverenskomna försäkringsbeloppet, 1500 mark, med vid procents årlig ränta därå från Sekri kanten Petterssons dödsdag. I afseende å genmäle i saken har Myckssall försäknings Aktiebolaget Patria framhållit att Fabrikanten Petterssons fall utför förenämnda träppa härert af ett honom påkommet svedelanfall och att de genom fallet uppkomna kroppska skaderna icke varit af den art, att de en samma för sig behöst hafva döden till feld, men att Fabrikanten Pettersson haft sadana sjukliga förändringar i fjärta och lungor, som i förening med fället förorsakat hans död; och som Pettersson då ifrågavarande drycksfall inträffade, ålunda varit behäftad med vår hjärtoch lungsjukdom samt den kroppskada 342
honom genom fallet åsamkats förty icke heller träffat en frisk och färdig kropps del och Pettersson dessutom vid fallet ej befunnit sig i nemål sinnesförfattning, utan af windeln varit medvetstes, har lölaget förnekat att Petterssons död varit följden af ett sådant olycksfall, som uti försäkringsastalet förutsatts såsom grund för ersättnings anspråk mot belaget, hvadan belaget anhållit om käromålets förka tande Efter det Karolina Pettersson afgifvit bemötande i saken samt utredning den föreställts dels genom vittnen dels gärom sakkunniga personer äfvensom parterna ömsesides erinrat om rättegångskostnads ersättning, har Rådstupurätten medels utdag den 22 September 1905 på däri anförda grunder förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Karolina Pettersson i väderag dragit målet, har uti dem den 1. April 1909 fem vit utredt vara, att Fabrikanten Nittus son den 13 Februari 1904 ofrivilligt och icke af vårdslöshet sallit utför den uti hans bestad från nedre - till öfre väningen ldande kappars samt därvid drabbats af sådan emedellar kroppskada, att tre reflen i bröstbergens högra sida afbrutits jemte det den därunder befintliga lungväl kans ylre blad sönderifvits och blödning uppstått i de yllre delarne af pogra tungan, samt att Pettersson derefter icke till pisknat utan aflidit den 19 i samma månad; och som af den för öfrigt i målet företrägta utredningen framgick att Petters nens död, om ock därtill medverkat vissa förändringar i hans hjärta och lungor, hvilka åkommer likväl icke kunde beraktas såsom upperligen betydliga, då entligen varit en följd af de genom om ordade fall uppkomna, mycket betydliga och allvärliga koppskades, hvilka alle na för sig kunde hafva varit fullt till räckliga att förklara dödens inträde, samt det ej tillförlitligen visats att Faki banken Petterssons fall nedför sagda trappå inträffat under påkommen såndel eller ens att han tidigare besvärats af vindelanfall, harilofrätten funnit Pettorssons död hafva varit en följd af så lant olycksfall, för hvilket Uppkssall för 343
honom genom fallet åsamkats förty icke heller träffat en frisk och färdig kropps del och Pettersson dessutom vid fallet ej befunnit sig i nemål sinnessörfattning, utan af windeln varit medvetslös, har lolaget förnekat att Petterssons död varit följden af ett sådant olycksfall, som uti försäkringsastälet förutsatts såsom grund för ersättnings anspråk mot belaget, hvadan olaget anhållit om käromålets förka stande. Efter det Karolina Pettersson afgifvit bemötande i saken samt utredning däri föreställts dels genom vittnen dels gärom rakkunniga personer äfvensom parterna ömsesides erinrat om rättegångskostnads ersättning, har Rådstupurätten medels utslag den 22 September 1905 på däri anförda grunder förkastat käromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Karolina Pettersson i väderag dragit målet, har uti dem den 1. April 1909 fem nit utredt vara, att Fabrikanten Petters son den 13 Februari 1904 ofrivilligt och icke af vårdslöshet fallit utför den uti hans lostad från nedre - till öfre väningen ldande kappars samt därvid drattats af sådan emedellar koppskada, att trereflen i bröstbergens högra sida afbrutits jemte det den därunder befintliga bengväl kons ylre blad söndernifvits och blödning uppslått i de yttre delarne af begra tungan, samt att Pettersson därefter icke till pisknat utan aflidit den 19 i samma månad; och som af den för öfrigt i målet förebragta utredningen framgick att Petters ens död, om ock därtill medverkat vissa förändringar i hans hjärta och lungor, hvilka åkommer likväl icke kunde titraktas såsom ynnerligen betylliga, rå emtligen varit en följd af de genom om ordade fall uppkomna, mycket betydliga och allerliga kroppskades, hvilka alle na för sig kunde hafva varit fullt till räckliga all förklara dödens inträde samt det ej tillförlitligen visats att Fader kanten Petterssons fall nedför sagda trafpå inträffat under påkommen såndel eller ens att han tidigare besvärats af vindelanfall, harilofrätten funnit Pettenssons död hafva varit en följd af så dant olycksfall, för hvilket Uppkssall för 343
säknings - Aktiebolaget Fabria enligt försakrings aftalet emellan Pettersson och belaget förbundit sig att utgifva ersättning ända till ett belopp af 15,000 mark; i anseende hvartill Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag ålagt Mycksfall - försäkrings - Aktieldagel Patria att till Karolina Pettersson utbe tala fordrade femtontusen mark med ränta därå, dock endast efter som procent om året och räknadt från den 1 Juni 1904, då stämningen i målet delgifvits bolaget, samt att med tvåtusen markgodt göra Karolina Pettersson hennes för sa ken vid Rädstuparätten hafda kostna der. Uti lopattens dem har Olpeksfallförsäkrings - Aktiebolaget Patria anhållit om ändring medels hit ingifven deduk tion, den Karolina Pettersson i föreskrifven ordning bemält. Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Olyckssall för säknings - Aktiebolaget Patria icke haf va anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty skall Och Grönvin förblifva; hvarhos bolaget skyldigkännes att till Karolina Pettersson i ersättning för hennes härstädes i målet hafda kost nader utgifva etthundratio mark. Id alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Torulen för Finland: Akti Käpys. Samus Peltonen B. Amberg Johannes Pesonen. 344
Heinäkuun 27 päivänä 1911 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevas ja jutussa, jossa Kauppansuvos Anders Auvinen, Kauppias Kaarlo Lindroos, Apteck kari Frans Bernhard Knif. sund, Hovineuvos Oskar Hedlundin konkurssipesän toimitsijamiehenä, Merikapteeni Anders Emil Nymanin lesken Ida Hulda Emilia Nohrströmin konkurssipesän uskotut miehet Ratainsinäöri Ludvig Lindroos, Ylioppilas Einar Nyman ja Asian ajaja on Rajasalo, kaikki Savon linnan kaupungista, ja Tilanemiskoja Petter Juho Kosonen, Sääningin pitäjän Kosolan kylästä, yhtoisesti, sekä Merikapteeni Anttiders Emil Nymanin tytär Elma Nyman ja hänen miehensä Insinääri toisten Nyman, Kauppias Juho Talos-vainajan oikeudena mistajat, hänen leskensä Emilia På A. K. J. T. - B. A. - Ja T. 71. S. 345 No 991. Såg. 73. R. H.
Charlotta Salonen, omasta puolestaan ja alaikäisten tytärtensä Elna Anna Maria ja Sylvi Holena Salosen holhoojana, täysi valtaiset poikansa Lehtori Hugo Tauno Salonen ja Filosofiankandidaatti Otto Arvid Salonen, tyttärenså Signe Collin ja tämän mies Prokuristi August Collin, kaikki mainitusta kaupungista, niini kään yhteisesti, ovat hakijoina sokä Joensuun kaupunkisen vakuin tä vastaajana: Annettu Oikeuso astossa 27 päivänä Heinäkuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittetyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Savonlinnan kaupungin Raastuvanoikeudessa on Joensuun kaupunki seurakunnan puolesta esiintuotu, että sittenkun Anders Auvinen, Kaarlo Lindroos, Juho Salonen, Anders Emil Nyman, Oskar Hedlund sekä Savonlin nan kaupungissa asuvat Kauppiaat Jefim Leskinen ja Albin Pulkkinen takaus kirjalla 5 päivältä Joulukuuta 1899. olivat, siinä tapauksessa että seurakunta antaisi seurakuntaan rakennettavan kivikirkon rakentamisen Rakennusmestari Kustaa Laukkaselle urakalle, sitoutuneet yksi kaikkien ja kaikki yhden edestä ominaiseen takauksen wakkatyön täyttämisestä, työn kelpaavaisuudesta ja etukäteen annettavien rahojen suorittamisesta, oli seurakunnan asettama kirkonrakennustoimikunta Kustaa Laukkasen 15 päivänä Helmikuuta 1900 allen kirjoittamalla kontrahdilla antanut sanotun urakkakijön Laukkasen tehtäväksi 13200 markan urakkakinnas ta muun muassa sillä ehdolla, että kirkkanakennuksen tuli olla valmis viimeistään 1 päiväänn Marraskuuta 1402, kuin myös että Anders Auvinen, Kaarlo Lindroos, Juho Salonen ja Jefim Leskinen sekä Anders Emil Nymanin kuoltua Ida Hulda Emilia Abraham ja Torsten Nyman, vaimonsa Elma Emilia Nymanin edusmiehenä, ynnä Oskar Hedlund ja Petter Juho Kosonen, 346
joka viimemainittu, Albin Pulkkisen tehtyä vararikon, oli 11 päivänä Helmikuuta 1901. Pulkkisen sijaan sitoutunut delläkerrottuun takaukseen, olivat, Kustaa Laukkasen pantua urakkatyön alkuun mutta jouduttua Toukokuussa vuonna 1901 konkurssitilaan, päättäneet kokouksissaan 28 päivänä Kesäkuuta ja 16 päivänä Heinäkuuta 1901 astua urakoitsijan sijaan ja saattaa urakkakontrahdissa mainituilla ehdoilla urakan loppuun; mutta kun Anders Auvinen, Kaarlo Lindroos, Juho Salonen, Jefim Leskinen, Ida Hulda Emilia Nohr ström, Forsten Nyman, Oskar Hedlund ja Petter Juho Kosonen, jotka tämän jätkeen rakennustoimikunnan suostumuk sella olivat jatkaneet urakkälyötä aina Kesäkuun loppupuoleen vuonna 1902, viimemainittuna aikana oikeettomasti oli vat kieltäytyneet työtä jatkamasta ja jättäneet urakan kesken, sekä urakka työn suorittaminen, joka niinmuodoin oli jäänyt seurakunnan tehtäväksi, si ten oli tullut maksamaan kaikkiaan 185,628. markkaa 94 penniä eli siis 53,628 markkaa 94 penniä yli sovitun urakka hinnan, on Joensuun kaupunkisensa kunnan puolesta haasteen nojalla Raas tuvanoikeudessa vaadittu, että Anders Auvinen ja Kaarlo Lindroos sekä Emilia Charlotta Salonen, omasta ja alaikäisten lastensa puolesta, Hugo Sauno Salonen, Otto Arvid Salonen ja Juho Salos-vaina jan täysi ikäisen, mutta holhouksen alaiseksi julistetun, nyttemmin kuolleen pojan Emil Juhana Salosen holhooja, Kirjansitoja Viktor Jaatinen, Savonlinnan kaupungista, Juho Salos vainajan oikeudenomistajina, sekä Jefim Leskis vaina jan oikeudenomistajat, hänen veljensä Sergei Leskinen, Intavalan kaupungista, sekä sisarensa Irina Hedju ynnä lämän mies Wasili Ivanoff Hedju, Impilahden pitäjän Huuttilan kylästä, Anna Kolju sekä tämän mies Omitri Aleksejelf Kolju, sanotun pitäjän Ruokojärven kylästä, ja Talollisenleski Maria Leskinen eli Mikki, Savonlinnan kaupungista, ynnä Ida Hulda Emilia Äbresström sekä Torsten ja Elna Emilia Nyman kuin myös Savonlinnan kaupungissa asuva Varatua 247
mari Ivar Poppius ja Apteckkari Knifsund, kaksi viimemainittua Oskar Hedlundin konkussipesän toimitsijamiehinä, sekä Petter Juho Kosonen velvoitettaisiin yhteisesti tahi kellä vanoja oli seurakunnalle vahingonkorvauksena suorittamaan viisikymmentäkolmetuhatta kuusisataa kaksikym mentäkahdeksan markkaa yhdeksänkymmentäneljä penniä korkoineen Asiasta kuulustettuina ovat Anders Auvinen ja hänen asiakumppa ninsa muun muassa väittäneet, että Anders Auvinen, Kaarlo Lindroos Juho Salonen, Jefim Leskinen, Ida Hutda Emilia Nohrström Torsten Nyman, Oskar Hedlund ja Petter Juho Kosonen olivat Kustaa Laukkasen tehtyä varaikon yksinomaan edellämainitun tahaussitoumuksen nojalla takausmieki nä eikä urakoitsijoina toistaiseksi jat kaneet kysymyksenalaista urakkatijotä, ja koska nämä henkilöt sen kauttä, että Joensuun kaupunkiseurakunta sitten valvontapäivänä Kustaa Laukkasen konkurssissa 16 päivänä Syyskuuta 1901 ei ollut valvonut urakkakontrahtiin perustuvaa saatavaansa, livat päässet vapaiksi puheenalaisesta takauksesta ja niin ollen olivat oikeutetut jättämään urakkatyön kesken, ovat Anders Auvinen ja hänen myötä puolensa vastustaneet kannetta emilia Charlotta, Hugo Tauno ja Otto Arvid Salonen, Viktor Jaatinen sekä Sergei Leskinen, Wasili ja Irina Hodju, Dmitri ja Anna Kolju ynnä Marka Leskinen vielä huomauttaen, ettei Joen suun kaupunkisurakunta ollut puheena olevaa heille tuntematonta saatavaa valvonut Juho Salosen ja Jefim Leskisen jälkeen olleissa vuosikaasteissa, joten seurakunta senkin takia oli menettä nyt heitä vastaan kannevaltansa asiassas Tämän jälkeen on Raastuvanoikeus jossa myöskin äskenmainitut Juho Salos - ja Jefim Leskis - vainajain oikeuden omistajat ovat anoneet korvausta kuluistaan oikeudenkäynnissä, 25 päivänä Helmikuuta 1907 julistamallaan päätöksellä ja siinä mainituilla perusteilla kyl348