Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
lanomistajan Ansgarius Rosendahlin eli Railon Lapin kunnan säästöpan kille Elokuun 20. päivänä 1904. antaman velkakirjan sisällyksen korkoineen suorittamisesta, oli Ansegarens Railo, jonka omistamaan Hehoniemen tilaan Teiskon pitäjän Kiimajoen kylässä kiinnitys oli 7. päivänä Helmikuuta 1905. vahvistettu Lapin kunnan säästöpankille vakuudeksi sanotussa velkakirjassa mainitunut kamaaran maksamisesta, seurannun Syyskuun 25. päivänä, myydessään mainitun tilansa Talolliselle Nestor Valfrid Vainiolle ja hänen vaimollensa Emilia Vainiolle, jättänyt puheenalaisella velkakirjalla säästöpankilta saadun lainan 14,000. markkaa korkoineen näiden vastattavaksi. Kun Nestor Valfrid Vainio sen jälkeen 24. päivänä Tammikuuta 1906. puheenalaiseen velkakirjaan merkityssä sitoumuksessa oli ottanut vastatakseen äsken mainitun velkamaaran maksamisesta lainanottajana, joten Ansgarius Railo sekä Johan Wilhelm Ro279 sendahl, kiinnityksestä kiinteään omaisuuteen 9. päivänä Marraskuuta 1868 annetun Keisarillisen asetuksen 25. SS:11 mukaan, kuten se on 3. päivänä Joulukuuta 1895. annetussa Keisarillisessa asetuksessa, olivat sitoumuksestaan vapaat, mutta Johan Wilhelm Rosendahl oli erehdyksestä 30. päivänä Elokuuta 1907 velkakirjan sisällyksestä pankille maksanut 3120. markkaa oikeutta matta pankin, jolle Johan Wilhelm Rosendahl ja hänen vaimonsa Emilia Rosendahl olivat myyneet Kaumalla omistamansa talon ja talonaseman, tuontalon kauppahinnasta vähentämään astensanetun rakamäärän puheena laisen velan lyhennykseksi, on Kaupunginvouti Kostedt vaatinut säästö pankkia velvoitettavaksi Johan Wilhelm Rosendahlin konkurssipesälle takaisin maksamaan mainitut 320. markkaa korkoineen kuusi sadalta vuodessa 30. päivästä Elokuuta 1907 sekä sitäpaitsi konaamaan konkurssi pesän oikeudenkäyntikustannukset
Kihlakunnanoikeus, jossa Vihtori Eskola oli vastustanut kannetta, on 6. päivänä Helmikuuta 1908. julistamassaan päätöksessä antanut asiasta Lausuntonsa; ja koska puheenalainen Vekoniemen tilaan kiinnitetty velkastoumus, jonka täyttämisestä Johan Wilhelm Rosendahl oli mennyt omavelkaiseen takaukseen, oli, Nestor Valfrid Kuinion ostaessa samaisen tilan, siirretty Wainion vastattavaksi ja Wainio oli säästöpankin suostumuksella merkinnyt velkakirjaan sitoumuksen maksaa sen jäännössisällys, sentähden on Kihlakunnanoikeus katsonut velkakirjan antajan Angarius Railon ja hänen ohellaan myöskin takausmiehen Johan Vilhelm Rösendahlin, kanteessa mainitun lainkohdan mukaan, vapautuneen kysymyksessä olevista velka ja takaussitoumuksistaan; ja kun säästöpankki sii tä huolimatta oli Johan Wilhelm Kosendahlilta hänen takauksensa perusteelsa kantanut kolmetuhatta sata kaksi kymmentä markkaa, minkä määrän Kosendahl ilmeisesti erehdyksestä oli kerrotulla tavalla pankkiin suorittanut, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Vihtori Eskolan, säästöpankin esimiehenä, kuiten saadessaan pankin puolesta Johan Wilhelm Rosendahlin konkurssipesälle heti maksamaan takaisin äskensanotun rahamäärän huuden prosentin korkoineen 30. päivästä Elokuuta 1907. sekä viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Kaupunginvouti Rostedten oikeuden käyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wihton Eskola oli vetoamalla saatta nut jutun, on 20. päivänä Toukokuuta 1910 antamallaan tuomiolla jättä nyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä sen ohessa velvoittanut Wihtori Eskolan maksamaan Kaupunginvouti Kostedt'ille korvaukseksi hänellä jutussa Hovioikeudessa olleesta kustannuksista, viisikymmentä markkaa Henoikeuden tuomioon on Wihtoi Eskola hakenut muutosta tänne tormittamallaan perustelmalla, johon 280
Kaupunginvouti Rostedt on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Wehtori Eskola ole esiintuoneet syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Vihtori Eskola säästöpankin eli miehenä suorittamaan Kaupungin vuti Postedt´ille, häneltä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Santen Saarvinen Alfred Luksiala. Walen Andersin. B. Anneberg 6 Kesäkuun 1 päivänä 1911 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillises ta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa palveluspalkkaa koskevassa jutussa, jossa Maanviljelijä Petter Senäläinen, Virolahden pitäjän Hellän kylästä, on hakijana ja sanotusta kylästä kotoisin oleva Itsellinen Gabriel Wenäläinen, omasta puolestaan ja vaimonsa Anna Stiina Hellän edusmiehenä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 1 päivänä Kesäkuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraa vaa: Virolahden ja Miehikkälän pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Gabriel Wenäläinen omasta puolestaan ja edellämainitussa edusmiestoimessaan Petter Wenäläiset le 14 päivänä Helmikuuta 1906 toimitetun haasteen nojalla lausunut, että hän synnyttyään vuonna 1865 Pitter Wenäläisen talossa, missä hänen Läsnä: D. K. A. A: K. J. P. J: B. H. af. H. 181 No 748. Pag. 134 R. D. 1902.
äitinsä Maija Stiina Lappi, joka myöhemmin oli mennyt Petter Wenäläisen kanssa naimisiin, silloin oli ollut palvelijana, oli kaiken ikänsä elänyt Petter Wenäläisen luona ja tehnyt työtä hänen hyväkseen, kuten taloon kuuluva henkilö aina kin, toimien sekä työntekijänä että työnjohtajana talossa ja jonkun aikaa työnjohtajana myöskin Petter Wenäläisen suurehkossa kivenlouhimoliikkeessä, sekä että Anna Stiina Hellä, jonka kanssa Gabriel Wenäläinen oli mennyt naimisiin vuonna 1891, siitä saakka Petter Wenäläisen nimenomaisesta pyynnöstä myöskin oli ollut Petter Wenäläisen talossa ja tehnyt sen hyväksi työtä ei ainoas taan tavallisena palvelijana vaan myös taloudennoitajattarena, ilman että asianosaisten kesken oli ollut muuta sopimusta Gabriel Wenäläiselle ja hänen vaimolleen tulevasta palkkiosta kuin että Petter Wenäläinen, joka aikaisemmin oli luvannut palkita Gabriel Wenäläisen työn jättämällä kuolemansa jälkeen talonja Gabriel Wenäläiselle, oli Gabriel Wenäläisen häissä nimenomaan luvannut hänelle ja hänen vaimolleen runsaan palkkion heidän työstään; ja koska Petter Wenäläinen, joka Maija Stiina Lapin kuoltua vuonna 1902, oli mennyt uusiin naimisiin, sen jälkeen osoittamallaan tylyllä kohtelul la oli pakottanut Gabriel Wenäläisen 13 päivänä Marraskuuta 1905 perheineen muuttamaan talosta eikä ollut suostunut hänelle ja hänen vaimolleen maksamaan mitään palkkaa koko siltä ajalta, jonka he olivat Petter Wenäläisen hyväksi tehneet työtä, Gabriel Wenäläinen on vaatinut Petter Wenäläisen velvoittamista suorittamaan Gabriel Wenäläiselle ja hänen vaimolleen palkkaa kymmeneltä viimeksi kuluneelta vuodelta Gabriel Renäläiselle 600 markkaa ja Anna Stiina Hellälle 200 markkaa vuodelta ja heille siis maksamaan yhteensä 8000 markkaa korkoineen, jonka ohessa Gabriel Wenäläinen on anonut kor282
vausta oikeudenkäyntikulungeistaan Kanteesta kuultuna on Petter Wenäläinen, myöntäen Gabriel Wenälöisen ja Anna Stiina Hellän ilmoitetun ajan olleen hänen talossaan, selittänyt ettei Gabriel Wenäläinen koskaan oli lut ollut hänen liikkeensä johtajana ja ettei Anna Stiina Hellä monien lastensa tähden ollut joutanut talon töihin, minkä vuoksi ja koska Fabriel Wenäläinen itse lapsesta saakka ja sittemmin koko hänen suuri perheensa Petter Wenäläisen talossa ollessaan olivat häneltä saaneet elatuksensa ja kaikki muut tarpeensa eikä Gabriel Wenäläinen, joka omasta tahdestaan oli lähtingt Petter Wenäläisen talosta, poislähtissaänkään ollut itselleen ja vaimolleen mitään palkkaa vaatinut, Petter Wenäläinen on vastustanut, kannetta sekä siltä varalta, että Gabriel Wenäläinen ja Anna Stiina Hellä katsottaisiin oikeutetuiksi saamaan häneltä jotain palkkaa, vastamannun nojalla vaatinut sitä vastaan kuitattavaksi Gabriel Wenäläisen ja Anna Stiina Hellän lasten elatuskustan nukset, kolmen heidän lapsensahautauskustannukset, Gabriel Wenäläisen ja Anna Stiina Hellän hääkustannukset sekä erinäisten heille antamiensa vaate- ja ruokatavarain arvon laskun mukaan yhteensä 5088 markkaa 65 penniä, Gabriel Wenäläisen kantamia ja tililtämättä jättiämiä maitoraho ja 41 markkaa ja hänen särkemän sä reen hinnan 10 markkaa ynnä Petter Venäläisen Gabriel Wenälöiselle tämän poislähtiessä antaman irtaimiston arvon luettelon mukaan yhteensä 371 markkaa. Gabriel Wenäläisen myönnettyä vaatimastaan palkkamaärästä vähennettäväksi Petter Wenäläisen hänelle antamakseen ilmoittaman irtaimiston arvon 371 markkaa, mutta kiistettyä Petter Venäläisen muun kuittausvaatimuksen, on Kihlakunnanoikeus 22 päivänä Lokakuuta 1906. julistamassaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että Gabriel Wenäläinen oli ollut Petter Wenä läi283
sen palveluksessa 14 päivästä Helmikuuta 1896. 14 päivään Marraskuuta 1905 sekä että Anna Stiina Hellä saman ajan oli työskennellyt Petter Wenäläisen talossa, jonka tähden ja kun Gabriel Wenäläisen ja Anna Stiina Hellän palkkavaatimus yhteensä 800 markkaa vuodelta myöskin oli näytetty kohtuulliseksi, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Petter Wenäläisen maksamaan Gabriel Wenäläiselle ja Anna Stiina Hellälle vaadituksi palkaksi seitsemäntuhatta kahdeksansataa markkaa viiden prosentin vuotuisi, ne korkoineen lukien 8 päivästä Maaliskuuta 1906, jolloin asian käsittely Kihlakunnanoikeudessa oli alkanut, siitä kuitenkin lyhennettyä Petter Renäläisen vaatimat ja kohtuullisiksi katsotut viisituhatta neljäsataa viisikymmentäyhdeksän markkaa kuusikymmentäkolme penniä niinikään viiden prosentin vuotuisine korkoineen viimeksi sanotusta päivästä, jota vastoin Petter Wenäläisen kuittaus vaatimus, mitä tuli maitovahoihin ja reen hintaan, toteen näyttämättömänä hyljättiin; ja sai Gabriel Wenäläinen asian niin päättyessä itse kärsiä kulunsa jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Gabriel Wenäläinen, omasta ja Anna Stiina Hellän puolesta, että Petter Henäläinen vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa 27 päivänä Maaliskuuta 1909 katsonut selville tulleen, että Gabriel Wenäläinen ja Anna Stiina Hellä olivat palvelleet Petter Wenäläisen talossa ilmoittamansa ajan luvaltua hyvitystä vastaan, jonka määrästä tai laadusta asianosaisten välillä kuitenkaan ei oltu tehty sopi musta, minkä vuoksi ja kun Gabriel Renäläisen ja Anna Stiina Hellän palveluksensa laatuun ja niihin oloi hin nähden, joissa he olivat palvelleet Petter Wenäläistä, oli katsettava niit tä kymmeneltä vuodelta, joilta he olivat palkkaa vaatineet, ansainneen yhteisesti viidensadan markan suuruisen vuosipalkan paitsi sitä ylös pitoa ja niitä muita etuja, joita 284
he ja heidän lapsensa olivat samaan aikaan Petter Wenäläisen talossa nauttineet, eikä Petter Wenäläinen vastoin Gabriel Wenäläisen ja Anna Stiina Hellan kieltämistä ollut voinut toteensaattaa puheenalaiselta palvelusajalta heille tulevaa rahapalkkaa vastaan suorittaneen sa muuta kuin tavaroissa saaduiksi myönnetyt kolmesataa seitsemän kymmentäyksi markkaa, Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, on velvoittanut Petter Wenäläisen vaaditussa suhteessa suorittamaan Gabriel Wenäläiselle ja Anna Stiina Hellälle viisituhatta markkaa viiden prosentin vuotuisen koron kanssa lukien 8 päivästä Maaliskuuta 1906, siitä kumminkin vähennettyä äsken mainitut kolmesataa seitsemänkymmentäyksi markkaa, jonka ohessa Petter Wenäläisen tuli korvata Gabriel Wenäläiselle ja Anna Stiina Hellälle heidän oikeudenkäyntikulunkinsa yhteensä sadalla viidelläkymmenetlä markalla, jota vastoin Kihlakunnanoikeuden päätös muuten eli mikäli Petter Wenäläisen kuittausvaa timus edellämäinittuihin maitorahoi hin ja reen hintaan nähden oli hyljätty, kun ei oltu esitetty syytä muut taa tuota päätöstä tässä osassa, jäipysyväksi. Hovioikeuden tuomioon on Petter Wenäläinen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Gabriel Wenäläinen on vastannut; min kä jälkeen suullinen kuulusteluon täällä tapahtunut niin kuin siitä tehty pöytäkirja osottaa. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, jättää asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Tätä kaikki asiano mäiset noudattakoot. Kejsarillinen Suomen Senaatti: Yhtehemman. Meri Käpy Yhtehemman. Akki Käpy Mannes Siltonen Johannes Pesonen Mannes Siltonen Johannes Pesonen Mannes Siltonen Johannes Pesonen Häfstellen 285
Kesäkuun 1. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, huoneiden omistusta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Mikko Eerikinpoika Alikurki, Someron pitäjän Kerkolan kylästä, on hakijana, sekä Talollinen Heikki Juhonpoika Klemelä ja hänen sisarensa tytär, kumpikin sanotusta kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, 1. päivänä Kesäkuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirsessä, saanut tietää seuraavaa: No 752. Sittenkun mainitussa. Merkolan kylässä asuneen Talollisen Jaakko Juhonpoika Kurkivainajan jälkeen 29. päivänä Joulukuuta 1830. hänen perillistensä kosken toimitetussa kiinteän omaisuuden jaossa oli kirjallisesti sovittu siten, ja Wilhelmiina Juhontyttären isä. JuLäsnä: S. S. W. A. J. P. B.t. 286 Pag, 2. R. D. Talollisentytär Wilhelmiina Juhonjat ja niistä, mikäli nyt on kysymykettä hänen poikansa, Heikki Klemelän ./. Hj. F. 1909.
ho Jaakonpoika ja tämän vaimo Katariina Eerikintytär saivat elinajakseen hallittavakseen Kerkolan kylässä ole vaan Alikurjen taloon kuuluvun Näen torpan rakennuksineen, ja että Juho Jaakonpojan ja Katariina Eerikintyttären kuoltua joka heidän lapsistansa oli oikeutettu omaksi ja puolisonsa elinajaksi saamaan hallintaoikeuden torppaan, joka sitten maineen ja huoneineen, lukuunottamatta erästä konkasalvosta, joka oli torpparin, oli ilman korvausta joutuva taloon takaisin, on Someron pitäjän käräjiäkunnan Kihlakunnanoikeus, sen jälkeen kuin Juho Jaakonpoika ja Katariina Eerikintytär olivat kuolleet ja heidän poikansa, Heikki Klemelin ja Wilhelmiina Juhontyttären veli Antti Kustaa Juhonpoika oli ottanut Mäen torpan haltuunsa, Mikko Alikurjen kanteen johdosta 3. päivänä Lokakuuta 1879. julistetulla päätöksellä velvoittanut Antti Kustaa Juhonpojan viimeistään 14. päivänä Maaliskuuta 1900. muuttamaan sanotusta torpasta sekä jättämään sen huoneineen, tiluksineen Mikko Alikurjen vapaasti käytettäväksi; minkä päätöksen Hovioikeus, johon Antti Kustaa Juhonpoika oli päätöksestä vedommut, on tuomiolla 22. päiviittä Kesäkuuta 1900. vahvistanut; ja on Keisarillinen Senaatti, jonka tutkitta vaksi Antti Kustaa Juhonpoika oli saattanut jutun, tuomiolla 11. päivältä Lekakuuta 1901. jättänyt Kovioikeuden tuomion pysyväksi, kuitenkin siten, ettei Antti Kustaa Juhonpoika ollut velvollinen Mäen torpan huoneistu Mikko Alikurjelle luovuttamaan muita rakennuksia kuin ne, jotka sijaitsivat Alikurjen talon maalla. Sillä välin ovat, Heikki Kleme lä ja Wilhelmiina Juhontytär. Mikko Alikurjelle hankitun haasteen nojalla, mainitussa Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Mikko Alikurki oli asettamalla takauksen 30. päivänä Maaliskuuta 1900. panettanut Kaalakunnanoikeuden äskensanotun päätöksen täytäntöön ja seuranneen Heinäkuun 9. päivänä huutokau287
palla myyttänyt Mäen torpan huoneuksista saunan, kolme vajaa, siko lätin, kaksi latoa, aitan, kaksi tallia, kaksi pihastoa ja riihen; ja kun nämä huoneukset, jotka sijaitsivat Heikki Klemelän omistaman Kirkolan kylässä olevan Klemelän talon maalla, eivät olleet kuuluneet Antti Kustaa Juhonpojalle, vaan Heikki Klemelälle ja Vilhelmiina Juhontyttärelle, ovat Heikki Klemelä ja Wilhelmiina Juhontytär vaatineet Mikko Mikurkea velvoitettavaksi heille luovuttamaan mainitut huoneet. Kanteesta kuultuna on Mikko Alikurki väittänyt, että Mäen torpan huoneet aikanaan olivat rakennetut Alikurjen talon metsästä otetuista aineista Kerkolan kylän isossajaossa yhteiseksi jätetylle maalle, joka sittemmin yhteisiä maita jaet taessa oli tullut kuulumaan Klemelän taloon; jonka tähden ja koska sanotut huoneet siis edellä kerrotun välikirjan mukaan kuuluivat Mikko Alikurjelle, hän on pyytänyt kanteen hylkäämistä. Sittenkun jutussa oli niin menetelty kuin siinä kertyneet kirjat osottavat ja asiassa myös oli kuultu Juho Jaakonpojan ja Katariina Eerikintyttären muitakin oikeudenomistajia, nimittäin Antti Kustaa Juhonpoikaa, Talollisenlesken Kuusjoen kappelin Kuusjoenperän kylästä Maria Kristina Juhontytär Yliluikkia ja hänen kuolleen miehensä Talollisen Heikki Eliaanpoika Yliluikin poikia Itsellistä Henrik Oskar Yliluikkia ja Talollista Johan Viktor Yliluikkia, Torpparinleskiä Someron pitäjän Häntälän kylästä Fredriika Juhontytär Tienhäarää sekä hänen ja hären miesvainajansa Tasepari Kustaa Mikonpoika Tinhaaran lapsia Henrik Oskar Tuomista, Juho Evert Tinhaaraa, Ida Maria Tienkaaraa, Karl August Kivistöä, Viktor Femhvarande, Silhelmiina Rantanumma, Josefiina Tienhaaraa, Frans Mikkel Tienhäarää ja Kustaa Lehtistä, jotka kaikki olivat ilmoittaneet luovuttavansa oikeutensa puheenalaisiin rakennuksien Heikki Klemelälle, on Kihlakunnanoikeus, 288
jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 8. päivänä Toukokuuta 1905. julistamassaan päätöksessä lausunut että, koska oli selvitetty edellämainittujen huoneiden sijaitsevan Klemelän talon maalla Kerkolan kylässä, eikä se seikka, että samat huoneet Mäen torppaa perustettaessa ehkä olivat sijainneet Kerkolan kylän yhteisellä maalla, Keisarillisen Senaatin edellä mainitun tuomion sananmuotoon nähden vaikuttanut asiaan ja Mikko Alikurjen oikeutta huoneisiin ei myöskään voitu perustaa 29. päivänä Joulukuuta 1830. tehtyyn perintösopimukseen, hän kun itse oli tehnyt sen tyhjäksi häädättämällä Antti Kustaa Näen pois torpasta, sen vuoksi Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Mikko Aliikurjen, joka oli mainituista, Antti Kustaa Mäelle kuuluvista huonenksista jo poisvienyt samman, kolme vajaa ja sikolätin, Wilhelmiina Juhontyttärelle ja Heikki Klemelälle, jolle viimeksimainitulle Antti Kustaa Räki sekä Juho Jaakonpojan ja Katariina Eerikintyttären muut edellämainitut. oikeudenomistajat olivat luovuttaneet oikeutensa kysymyksenalaisiin huoneisiin, heti takaisin toimittamaan mainitut summan, kolme vajaa ja sikoläten sekä heidän huostaan myös jät tamään muut kysymykseen tulleet rakennukset eli kaksi latoa, aitan, kaksi tallia, kaksi pihattoa ja riihen, mutta asian haluun nähden kuitannut oikeudenkäyntikulungit asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 10. päivältä Marraskuuta 1908. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muun puolesta paitsi että Mikko Alikurki velvoitettiin suorittamaan Heikki Klemelälle ja Wilhelmiina Juhontyttärelle korvausta heillä Kihlakunnanoikeudessa asian vuoksi olleista kuluista sata viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Nikko Ali289
kurki hakenut muutosta perustelmalla, johon Heikki Klemelä ja Wilhelmiina Juhontytär ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo siinä selvitetyksi, että Mäen torpan rakennukset, edellä mainittua honkasalvosta lukuun ottamatta, Jaakko Juhonpoika Kurkivainajan jälkeen 29. päivänä Joulukuuta 1830. tapahtuneen perintösopimuksen aikana ovat olleet Alikurjen taloon kuuluvia sekä että Näin torppaa vielä senkin jälkeen, kuin sen tonttimaa Kirkolan kylän isossajacsja yhteisiksi jätettyjä muita vuonna 1842. jaettaessa on tullut kuulumaan Kemelän taloon, edelleen on hallittu Alikurjen talon torppana, minkä vuoksi ja kun nyt riidanalaiset huonerakennukset, joiden omistamisesta Keisarillisen Senaatin edellä mainittu tuomio ei sisällä ratkaisua, asianosaisten ilmoituksen mukaan ovat kuuluneet Mäen torppaan eivätkä Heikki Klemelä ja Wilhelmiina Juhontytär ole näyttäneet, että ne olisi rakennet tu muista kuin Alikurjen talon maalta saaduista rakennusaineista taiettä ne muutoinkaan olisivat olleet torpan haltijan omaisuutta, Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, kumoten Kovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä, Heikki Klemelän ja Wilhelmiina Juhontyttären jutussa ajaman kanteen. Tätä kaikki asianomaiset naudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Santen Karinen Walter Andersin. Santen Karinen Walter Andersin. Mannis Peltonen. B. Annsberg. Ty. föruhjelm 290
3 Kesäkuun 14 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, konvausta koskevassa merioikeusjutussa, iossa ovat N. Raittinen ja Kumppniminen avoin yhtiö ja Laivanpäätlikkö Juho Koskinen, Tampereen kaupungista, hakijoina sekä osakeyhtiö Aktiebolaget Neptun, samasta kaurungistä, vastaajana. Annettu Oikeusosastossa 14 päivänä Kesäkuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut tietää seuraavaa N. Raittinen ja Kumppoille sekä Juho Koskiselle 26 päivänä Elokuuta 1908 toimiteltujen haasteiden nojalla on Aktielolaget Nihtun Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut että, kun Noptun yhtiön höyryläiva. Septeen 11, lähdet tun yhtiön höyryläiva. Septun 11, lähdet tyään 8 päivänä Heinäkuuta 1908 hinaamaan Ruoviden pitäjän Vilppulan kylästä Tampereen kaupunkiin yhtiön omistamaa proomua No 10, jossa oli lastina Läsnä: A. R. W. A. J. P. B.t. Ja P. SS. T. No 788. 25/7 1857 Pag. 120 R. D. 1909.
80 syltä halkoja, oli seuraavana yönä saarunut Jämingin salmeen, oli salmen puolivälissa tulleet vastaan 5. Raittinen ja Kumppiin höyrylässä Pesuvesi hinaten kolmea tyhjää proonna, jolloin Syntiin 11 oli vaikuudetta pääs syt viiden oli, mutta kun Oisuveden päällikkä Juho Koskinen samalla oli pysäyttänyt laivansa koneen nelkän kokonaan ja antanut käskyn laskea proomujensa ankkurit, josta seuraaksenä oli ollut että proonut ja erittäin kin viimeinen Sotka -niminen prooma olivat takaviran päiväminä kiantyneet poikittain salmessa ja siten sulkeneet räitin, eli prosomaa No 10, joka oli noin 40 sylen pituisen hinousköyden päässä lainasta. Nytun 11, täytynyt ohjata niin lähelle salmen rantaa, että se siinä oli törmännyt kivikolle ja rieljoutunut pohjasta. Ja koska tämä rantakiville joutaminen olisi voitu valttaiä, jos Juho Koskinen velvollisuutensa mukaisesti olisi antanut tavansa kulkea eteenpäin ei kä salmen kapeimmassa paikassa ankkurainut proomujaan, on Aktiebo laget Neptun vaatinut, että N. Raittinen ja Kaupp. sekä Juho Koskinen velvoitettaisiin yhteisesti tahi se heistä, kenellä varoja oli, korvaamaan Aktiebolaget Leptunille kerrotuin tavoin aikaansaa tettu vahinko ja sitä varten yhtiölle suorittamaan laskiin mukaan 525 markkaa 50 penniä korkoineen, minkä ohessa Aktiebolaget Septun on anonut korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan Kanteesta kuulustettuina, ovat No Raittinen ja Rimpp. sekä Juho Koskinen selittäneet, että höyrytäivä lisuvesi, puheenäolevassa tilaisuudessa tullessaari ja mingin salmeen, eli antanut pysähdys merkin höyrylaivalle Nystein 11, joka silloin vielä oli ollut salmen niskan yläpuusella, mutta että Alptun 11 siitä huolimat ta oli jatkanut matkaansa salmeen, minkä vuoksi Juho Koskinen, tehdäkseen tilaa Septeen tt:lle, oli ehjannut mahdellisimmän paljon oikealle sekä, huomatessaan, etteivät saivat proonuineen veden mataluuden tähden olisi voineet sivuuttaa toisiaan, käskenyt laskemaan 292