Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
oikeudesta, eivätkä Petter Trilsehku ja Kauppaneuvos Börenius, jotka olivat kirjallisesti sopineet että tila edelleen kin jäisi Petter Piritschkun hallittavaksi olleet tarkoittaneetkaan, että Storenius tulisi tilan todelliseksi lampuodiksi sentähden ja kun Petter Pitschkulla ei ollut ollus oikeutta Bjoreniukselle siirtää alaikäisen veljensä Wasili Pielska kun oikeutta kysymyksessä olevaan tilaan, Hovioikeus on jättänyt asianKihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, mikäli siinä oli lausuttu etteivät sanotut siirrot perustaneet Roreniukselle mitään oikeutta lampuotitilan hallitsemiseen ja siirtokirjat mikäli Borgenius niihin perusti vaatimuksensa saada lampuotina hallitta sanottua tilaa, olivat mitättömeksi julistetut. Kovioikeuden tuomioon on Kaupranenvos Borenius hakenut muutosta perustelmalla, johon Petter Pritsehku on säädetyssä järjestyksessä vastannutKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppaneuvos Borenius ole esiintuonut syytä nuuttaa Hovioikeuden edellä kerrottua uomiota, joka siis jää pysyväksi; ja elvoitetaan Kauppaneuvos Börenius koraamaan Petter Artemjeff Pritsckulle naksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiola kaksiskymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Akokalin J. N. Beinlund Mökälin J. N. Beinlund Mökälin Anten Saarinen Petter Andersin. Anteni Haarinen Dotter Andersson Mannes Peltonen. /B. F. Möhä. 74
Maaliskuun 7. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, tilankaupan moittimista koskevassa jutussa, jossa ovat Kruununnimismies Toivo Lennart Streng, Haukivuoren pitäjän Haukivuoren kylästä, Talollisen Paavo Putkosen ja hänen vaimonsa Eeva Putkosen konkussipesän toimitsijamiehenä, ynnä Maakauppias Viktor Puikkonen, saman pitäjän Kantalan kylästä, yhteisesti, hakijoina sekä Pieksämäen pitäjän Montolan kylässä asuva Talollinen Antti Räsänen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 7. päivänä Maaliskuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Pieksämäen pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Kruununnimismies Streng, yllämainitussa toimessaan, ja Viktor Puikkonen, viimeksimainittu ilmoittaen olevansa saamamies Paavo ja Eeva PutkoLäsnä: J. N. B. - St. M. A. St. - J. P. No 493. Pag. 15. R. D. 1909.
sen konkurssissa sekä tulleensa yhdessä Kruununnimismies Strengin kanssa määrätyksi konkurssipesän toimitsijamieheksi, lausuneet, että Paavo Putkosen isä, nyttemmin kuollut Talollinen Hanno Putkonen oli 28. päivänä Toukokuuta 1904. tehdyllä kauppakirjalla myynyt Antti Räsäselle kuudennen osan perintötaloista No 3. ja 4. sanotussa Monlolan kylässä, mitkä talonosat Antti Räsänen kaukan jälkeen oli ottanut haltuunsa ja vieläniitä hallitsi; mutta kun Paavo Putkonen aikaisemmin oli saanut samat talonosat omikseen siten, että hänen äitinsä Ulriik ka Suhonen oli lahjakirjalla 25. päivältä Helnikuuta 1886. Paavo Putkoselle ja hänen veljelleen Gabriel Putkoselle muun omaisuutensa ohessa luovuttanut osansa perintötalosta No 3. Montolan kylässä sekä Hovino Putkonen ja hänen tyttärensä Eriikka Putkonen samana päivänä tehdyillä välikirjoilla olivat eläkettä vastaan Paavo ja Gabriel Putkoselle myyneet, edellinen kaiken kiinteän ja irtaimen omaisuutensa ja Eriikka Putkonen isältään tulevan perintönsä kuin myös Gabriel Putkonen sittemmin kauppakirjalla 27. päivältä Toukokuuta 1892. Paavo Putkoselle myynyt sen osan, minkä hän oli perivä sanotusta talosta No 3. Montolan kylässä, niin ovat Kruuunnimismies Streng ja Viktor Puikkonen vaatineet, että mainittu Hanno Putkosen ja Antti Räsäsen välillä tehty kauppa julistettaisiin mitättömäksi sekä että Antti Räsären velvoitettaisiin Paavo ja Eeva Putkosen konkurssipesälle luovuttamaan puheena olevat kiinteimistöt sekä korvaamaan Kruununnimismies Strengin ja Viktor Puikkosen oikeudenkäyntikulungit. Asiasta kuulustettuna, on Antti Räsänen vastustanut kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 27. päiväjä Helmikuuta 1908. julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa; ja koskri Ulriikka Suhonen ollut ollat oikeutettu yksin lahjoittamaan pesän yhteistä kiinteätä omaisuutta sekä edellä mainitut Hanno ja Eriikka Putkosen Paavo ja Gabriel Putkosem hyväksi tekemät luovutuskirjat olivat puutteelliset siinä, ettei niissä oltu mainittu nitä kiinteätä omaisuutta niillä oli tarkoitettu luovuttaa Paavo ja Gabriel Putkoselle, sentähden ja kun ei myöskään oltu näytetty, 76
että Gabriel ja Paavo Putkosen väliseen kauppaan oli kulkutunut sellaista kiinteimistöä, jota Hanno Putkonen oli sittemmin myynyt Antti Räsäselle, on Kihlakunnanoikeus katsonut, ettei Paavo Putkonen ol lut voinut sanotuilla kauppakirjoilla perustaa omistusoikeutta riidanalaisiin talonosiin, jotka Antti Räsänen myöhemmin oli Hemno Putkoselta saanut omistukseensa, sekä sen vuoksi kyljännyt Kruununnimismies Maria in ja Viktor Tuikkasen asiassa ajaman kärteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kruununnimismies Streng ja Viktor Tuikkonen olivat vetoamalla saattaneet julun, on tunnurla 5. päivältä Joulukuuta 1908. ratkaissut asian; ja samalla kuin Hovioikeus, koskei Viktor Tuikkonen ollut näyttänyt olevansa oikeutettu käyttämään puhevaltaa Paavo ja Eeva Putkosen konkussipesän puolesta, ei ole ottanut huomioon mitä Viktor Puikkonen oli esiintuonut saadakseen Kihlakunnanoikeuden päätöksen muutetuksi, on Hovioikeus, siihen nähden että Paavo Putkonen oli Hanno Putkosen valtuuttamana itse myynyt puheenaolevat talonosat Antti Räsäselle ja hänen siten oli katsottava luopuneen kaikesta hänellä ja Eeva Putkosella ehkä olleesta oikeudesta niihin, jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli asiasta johtunut; ja velvoitettiin Kruununnimismies Streng, Paavo ja Eeva Putkosen konkussipesän toimitsejämiehenä, sekä Viktor Puikkonen, yhteensä, neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Antti Räsäselle hänelle vastuupuhevaltansa valvomisesta Hovioikeudessa aihaituneet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon ovat Kruununnimismies Streng ja Viktor Puikkonen anoneet muutosta tänne toimitta mallaan perustelmalla, johon Antti Räsänen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Kruununnimismies Streng ja Viktor Piukkonen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; minkä ohessa Kruununnimismies Streng, mainitussa toimessaan, ja Viktor Puikkonen, yhteisesti, velvoitetaan suo
rittamaan Antti Räsäselle, hänellä täällä asiasta olleiden kulutusten korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Rännund Alksi KäpyAko Malin Mannes Peltonen. „ T. Järnefelt Maaliskuun 7 päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomesjutussa, jossa ovat Talonomistaja Kalle Rikala ja Urkutehtailija Juho Hirvelä, kumpikin Tampereen kaupungista, ynnä Maanviljelijä Erkki Juho Nyman, Nilsiän pitäjästä, yhteisesti, hakijoina sekä Isännöitsijä Karl Gustaf Lehtonen ja Rakennusmestari Arthur af Hällström, mainitusta kaupungista saapuville tulleina, kuin myös Rakennusmestari Karl Valerian Helander, Satamanes tari Konstantin Maurits Eklund ja Talonomistaja Salo mon Friberg, kaikki niinikään Tampereelta, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 7 päivänä Maaliskuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa Läsnä: J. N. B. - K. M. - S.S. - A. K. W. A. 7. P. 78 No 494. Pag. 204. N. D 1908
nut tietää seuraavaa. Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa ovat Kalle Rikala, Juho Hirvelä ja Erkki Juho Nyman lausuneet, että Karl Gustaf Lehtonen, Arthur af Hällström, Karl Välerian Helander, Konstantin Mauritz Eklund ja Salomon Friberg, saatuaan Tampireen kaupungin talonomistajain yhdistykseltä toimekseen rakennuttaa uusi talo yhdistyksen omistamalle puoliskolle tonttia No 24 mainitun kaupungin toisessa kaupungino sassa, olivat välikirjalla 1 päivältä Huhtikuuta 1902 antaneet tuon rakennustyön suoritettavaksi Raken nusmestari Jeremias Pirjolalle 76000 markan urakkasummasta välikirjassa lähemmin mainituilla ehdoilla, joiden täyttämisestä Kalle Rikala ja hänen asiakumppaninja ynnä Rakennusmestari Kaarle Pirjola olivat menneet takaukseen; että Jeremias Pirjola ei ollut kyennyt suorittamaan urakkaansa loppuun ja sentähden mainitun rakennustoimikunnan suostumuksella 20 päivänä Joulukuuta 1902 luovuttanut työn loppuunsaaltamisen takausmiehilleen, joista, Kaarle Pirjolankin jouduttua konkurssiin, Rika la, Hirvelä ja Nyman sittemmin olivat täyttäneet urakkasitoumuksen, minkä johdosta heidän ja yhdistyksen välille oli urakkasumman maksusta noussut riitaisuuksia jotka urakkavälikirjan määräyksen mukaan oli lykätty sovintooikeuden ratkaistaviksi; että sovintooikeus oli päätöksellä 8 päivältä Maaliskuuta 1904 velvoittanut talonomistajainyhdistyksen suorittamaan Rikalalle, Hirvelälle ja Nymanille kaikkiaan 18,399. markkaa 49 penniä kahden ja puolen prosentin vuotuisine korkoineen Huhtikuun 23 päivästä 1903 Maaliskuun 8 päivään 1904 sekä sen jälkeen kuuden prosentin korkoineen; sekä että Kalle Rikala ja hänen asiakumppanin sa sitten olivat jättäneet sovintooikeuden päätöksen asianomaiselle 79
slosottomiehelle täytäntöön pantavaksi, mutta saaneet talonomistajainyhdistykseltä ainoastaan 1281 markkaa 56 penniä, jotka he olivat nostaneet 10 päivänä Lokakuuta 1904; ja koska talonomistajain yhdistys, jonka tarkoituksena Hämeen läänin Kuvernöörinviraston 28 päivänä Huhtikuuta 1891 vahvistamain sääntöjen mukaan oli valvoa talonomistajain etuja yleensä, edistää tietoa ja oikeaa käsitystä kunnallisista laeista ja asetuksista sekä niiden mielipiteiden tuntemista ja toteuttamista, jotka olivat päässeet voitolle yhdistyksessä, kuin myös hankkia yhdistyksen jäsenille tilaisuutta keskusteluun toimeenpanemalla kokouksia, joissa pidettäisiin esitelmiä ja käsiteltäisiin yleisöä harrastuttavia kysymyksiä, oli tämän ohella ryhtynyt puheenalaiseen rakennushankkeisen, ovat Kalle Rika la ja hänen asiakumppaninsa katsoneet yhdistyksen jäsenten sanottuun rakennusyritykseen nähden menneen avoimeen yhtiöön ja sentähden K. K. 15. luv. 2 SS: mukaan olevan velvolliset kaikki yhteisesti vastaamaan yhdistyksen siitä johtuvista sitoumuksista sekä vaatineet että Karl Gustaf Lehtonen ja hänen asiakumppaninsa, jotka olivat sekä rakentamisvälipuhelta tehtäessä olleet yhdistyksen jäseninä ja sellaisina yhtyneet päätökseen talon rakentamisesta jopa kuuluneet yhdistyksen johtokuntaankin, että myös yhdistyksen valitsemana toimikuntana tehneet edellä mainitun urakkavälipuheen ja sen omissa nimissään allekirjoittaneet, joten heidän olisi pitänyt valvoa että työhön tarvittava summa tuli täysin maksetuksi ja yhdistyksen rakennusta koskevat sitoumukset täytetyiksi, velvoitettaisiin, yhteisesti tai se heistä, kellä olisi varoja, Rikalalle ja hänen asiakumppaneilleen heti suorittamaan sovintooikeuden yllämainitun päätöksen sisällys 18399 markkaa 49 penniä kahden ja puolen prosentin vuotuisine korkoineen Huhtikuun 23 päivästä 80
1903 Maaliskuun 8 päivään 1904 sekä viimeksisanotusta päivästä lukien kuuden prosentin korkoineen, tästä kuitenkin vähennettyä Lokakuun 10 päivänä 1904 maksetut 1281 markkaa 56 penniä sekä riidan aikana Tammikuun 24 päivänä 1905 ulosottomiehen välityksellä saadut 252 markkaa 77 penniä. Asiasta kuulustettuina, ovat Karl Gustaf Lehtonen ja hänen asiakumppaninsa vastustaneet kannetta; minkä jälkeen Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan 15 päivänä Huhtikuuta 1905. julistamallaan päätöksellä on lausunut selvitetyksi, että Tampereen kaupungin talonomistajainyhdistys, päätettyään rakennuttaa puheenalaisen talon ja hyväksyttyään Jeremias Pirjolan tekemän urakkatarjouksen sen rakentamisesta, oli rakennustyön perillesäättämistä värteasettanut toimikunnan, johon yhdistys oli valinnut jäseniksi Karl Gustaf Lehtosen ja hänen asiakumppaninsa, oikeuttaen heidät menettelemään asiassa parkaan ymmärryksensä ja taitonsa mukaan, sekä että Karl Gustaf Lehtonen ja hänen asiakumppaninsa mainitussa toimessaan olivat allekirjoittaneet Jeremias Pirjolan kanssa tehdyn urakkavälikirjan ja sittemmin, kun Jeremias Pirjola ei ollut kyennyt täyttämään urakkaa, hyväksyneet siirron, jolla Pirjola oli luovutta nut urakkatyön Kalle Rikalalle ja hänen asiakumppaneilleen sekä Kaarle Pirjolalle; mihin nähden ja kun Karl Gustaf Lehtonen ja hänen asiakumppaninsa niin muodoin olivat toimineet ainoastaan talonomistajainyhdistyksen valtuuttamina eikä se seikka että yhdistys, ryhtyessään rakentamaan taloa, ehkä oli mennyt tarkoitusperäänsä ulom maksi, ilman muuta ollut voinut muut taa yhdistystä avoimeksi yhtiöksi, jonka jäseninä Karl Gustaf Lehtosen ja hänen asiakumppaniensa olisi vastatta va talonomistajainyhdistyksen puheenaolevasta velasta, Raastuvanoikeus on kyljännyt kanteen sekä sen ohessa velvoittanut Kalle Rikalan, Juho Hirvelän ja Erkki Juho Nymanin, yhteisesti tai sen 81
heistä, kenellä varoja olisi, korvaamaan Karl Gustaf Lehtosen ja hänen asiakumppaniensa oikeudenkäyntikulut ja sitä varten suorittamaan Lehtoselle, af Hällströmille, Helanderille ja Fribergille, kullekin, viisikymmentä markkaa sekä Eklundille kolmekymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kalle Rikala Auho Hirvelä ja Erkki Juho Nyman olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 30 päivältä Kesäkuuta 1908 jättänyt jutun Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Kalle Rikalan ja hänen asiakumppaninsa yhteisesti tai sen heis tä, kenellä varoja oli, korvaamaan Karl Gustaf Lehtoselle, Arthur af Hällströmille ja Karl Valerian Helanderille, jotka sitä olivat pyytäneet, heillä. Hovioikeudessa olleet kulut ja sitä varten suorittamaan heille yhteisesti viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon ovat Kalle Rikala, Juho Hirvelä ja Erkki Juhio Nyman anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Karl Gustaf Lehtonen ja Arthur af Hällström ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Kalle Rikola, Juho Hirvelä ja Erkki Juhio Nyman ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; minkä ohessa Kalle Rika la, Juho Hirvelä ja Erkki Juhio Nyman velvoitetaan suorittamaan Karl Gustaf Lehtoselle ja Arthur af Hållströmille, yhteisesti, heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulunkien korvaukseksi, kahdeksankymmentä mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Böulund Lauten Lauvinen Walter Andersin. Akokalin. Alksi Käpy. Kunnes Soltonen. T. Jännblet 82
Maaliskuun 16 päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta nostorahalla tulleessa, talonkaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Juho Wilhelm Joosepinpoika Wähä-Aähälä Maskun pitäjän Kurittulan kylästä, on hakijana sekä Itsellinen Kustaa Anton Salonen, niinikään Kurittulan kylästä omasta puolestaan ja vaimon sa Amanda Aleksandra Joosepintytär Salosen edusmiehenä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 16 päivänä Maaliskuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Juho Wilhelm Wähä - Ääkälä on Nouriaisten Wahdon ja Maskun pitäjäin sekä Naantalin maaseurakunnan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut: että Joulukuun 14 päivänä 1837 tehdyllä kirjallisella testamentilla oli Läsnä: J. N. B. - S. S. - A. K. W. A. 83 Pag. 247. R. D. 1908. No 528.
Kurittulan kylässä olevan Wähä-Aähälän perintötalon silloinen omistaja, Talollinen Juho Henrikinpoika Wähä-Aähälä määrännyt, että hänen kuoltuan sa hänen sisarensa tytär Fredrika Jaakontytär, joka oli naimisissa Talollisen Jooseppi Juhonpoika Wähä-Aähålän eli Luukan kanssa, oli yksin saava kaiken Juho Wähä-Aähålän jälkeen jäävän sekäirtaimen että kiinteän omaisuuden; ettiä Fredrika Jaakontytär oli Juho Wähä-Aähälan 7 päivänä Tammikuuta 1838 kuoltua valvonut mainitun testamentin ja sen jälkeen huudattanut testamentilla saamansa Wähä-Aähålän talon sekä 11 päivänä Syyskuuta 1839 saanut taloon kiinnekirjan; että Jooseppi Wähätähälä ja Fredrika Jaakontytär, toiselta puolen, sekä viimemainitun edellisissä naimisissaan Talollisen Juho Fredrik Fredrikinpojan kanssa synnyttämä tytär Johanna Fredrika Juhontytär ja tämän mies Talollinen Matti Joosepinpoika Luukka, toiselta puolen, olivat 11 päivänä Marraskuuta 1850 kirjallisesti sopineet, muun muassa, että Matti Luukka ja Johanna Fredrika Juhontytär luopuivat kaikesta perintöoikeudesta Wähä-Aähålän taloon Fredrika Jaakontyttären jälkeen; että Fredrika Jaakontytär oli kuolessaan 16 päivänä Joulukuuta 1853 jälkeensä jättänyt, paitsi miehensä Jooseppi Wähä - Ääkälän ja mainitun, avioliitossa Juho Fredrik Fredrikinpojan kanssa syntyneen tyttären Johanna Fredrika Juhontyttären, avioliitosta Jooseppi Wähä-Aahälän kanssa syntyneet lapset, pojan Juho Wilhelm Wähä - Aähålän sekä tyttäret Sofia Josefiina Joosepintyttären, joka oli naimisissa Itsellisen Jaakko Wilhelm Fredrikinpoika Waltosen kanssa, ja 4 päivänä Elokuuta 1895 kuolleen Kustaava Wilhelmina Joosepintyttären, joka oli avioliitossaan Talollisen Aadolf Pakaisen kanssa synnyttänyt lapset Wilhelmina Aleksandra ja Juho Adolf Pakaisen; että, koska Wähä-Aähålän talo Juho Wähä-Aähölän edellä mainitun testamentin mukaan oli ollut Fredrika Jaakontyttären yksityistä omaisuutta, mainittu talo, Fredrika Jaakontyttären kuollessa, 11 päivänä Marraskuuta 1850. 84
tehtyyn perintosopimukseen nähden oli jäänyt perintönä Juho Wilhelm Wähä-Aakälälle sekä hänen sisarilleen Sofia Josefina Waltoselle ja Kustaava Wilhelmina Takaiselle, jonka kuoltua hänen osansa oli siirtynyt hänen lapsilleen Wilhelmina Aleksandra ja Juho Adolf Pakaiselle; kuin myettä Juho Wilhelm Wähä - Aahala oli kauppakirjalla 21 päivänä Marraskuuta 1896 myynyt Wähä - Aahalan talon Kustaa Anton ja Amanda Aleksandra Saloselle 12,000 markan hinnasta, pannen ehdoksi, muun muassa, että Juho Wilhelm Wähä-Aahala saisi luovuttaa talon ostajille silloin kun hän katsoisi sen soveliaaksi sekä että hän koko elin aikansa, myöskin sitten kun talo oli luoutettu. Kustaa Anton ja Amanda Aleksandra Salo selle, saisi rajattomasti käyttää talon metsää; mutta koskei talon kaupassa savittu hinta lähimäinkään vastannut myydyn omaisuuden todellista arvoaeikä Juho Wilhelm Wähä - Aähålä ollut Kustaa Anton ja Amanda Aleksandra Saloselta saanut talon kauppahinnasta velkakirjaa, vaikka asianosaiset kaupasta sopissaan olivat edellyttäneet velkakirjan annettavaksi, eikä metsän käyttämisestä sovittuja ehtoja myöskään oltu sopimuksen mukaisesti kauppakirjaan merkitty, sen vuoksi ja kun Juho Wilhelm Wähä - Aähålä, joka oli vailla kaupan tekemiseen tarpeellista arvostelukykyä, oli ainoastaan houkutuksilla saatu puumerkillänsä vahvistamaan kysymyksenalainen kauppakirja, on Juho Wilhelm Wähä - Ääkälä Kustaa Anton ja Amanda Aleksandra 1aloselle toimituttamansa haasteen nojassa vaatinut, että useinsanottu talonkauppa purottaisiin sekä että Kustaa Anton ja Amanda Aleksandra Salonen velvoitettaisiin korvaamaan Juho Wilhelm Wähä-Aähålän oikeudenkäyntikulut; minkä ohessa Juho Wilhelm WähäAähälä on huomauttanut, ettei hänellä edes ollut ollat oikeutta myydä WähäAähälän taloa, koska sen olivat yhteisesti omistaneet Juho Wilhelm Wähä-tä hälä ja Sofia Josefina Waltonen sekä Wilhelmina Aleksandra ja Johan Adolf Pakainen 85
Kanteesta kuulustettuna on Kustaa Anton Salonen omasta puolestaan ja vaimonsa edusmiehenä välttänyt, että Juho Wilhelm Wähä - Aähålän kanteensa tueksi esiintuomat syyt olivat osaksi perättömiä osaksi asiaan vaikuttamattomia; ja kun ei Juho Wilhelm Wähä - Aäh �älällä ollut vähintäkään aihetta kanteseensa, on Kustaa Anton Salonen anonut sitä hyljättäväksi Juttua Kihlakunnanoikeudessa käyteltäessä ovat Jaakko Wilhelm ja Sofia Josefina Waltonen sekä Wilhelmina Aleksandra ja Juho Adolf Pakas nen ottaneet puhevallan asiassa sekä esiintuomillaan perusteilla yhtyneet Juho Wilhelm Wähä-Aapalan kantee seen, vaatien useinsanottua kauppaa julistettavaksi mitättömäksi ja piiretuksi, mikäli se koski Sofia Josefina Waltosen sekä Wilhelmina Aleksander ja Juho Adolf Pakaisen osuuksia Wähä - Aahalan talosta. Sittenkuin todistasiakin oli jutus sa kuulusteltu ja Kustaa Anton Salonen, sen tapauksen varalta ettei Juho Wilhelm Wähä - Aähålän katsottaisi olleen oikeutettu myymään koko Wähä-�äh�lan taloa, oli pidättänyt itsellään ja vaimollaan oikeuden Juho Wilhelm Wähä- Aäh älää vastaan nostaa ne vahingonkorvaus- ja muut vaatimukset, joihin he katsoisivat olevansa oikeutetut sen johdosta ettei myyjä ollut voinut eikä tahtonut vastata kaupasta, on Kihlakunnanoikeus 1 päivänä Toukokuuta 1905 julistamassaan päätöksessä samalla kun Kihlakunnanoikeus on katsonut Sofia Josefina Waltosen ja Kustaava Wilhelmina Pakaisen perineen äitinsä Fredrika Jaakontyttären ja 31 päiväna Tammikuuta 1871 kuolleen isänsä Jooseppi Wähä-Aäkälän jälkeen kummankin kolmetoista kuudeskymmenes osaa Wähä-Aähålän talosta ja sen vuoksi Jaakko Wilhelm ja Sofia Josefina Waltosen sekä Wilhelmina Aleksandra ja Juho Adolf Pakaisen kanteen johdosta julistanut puheenalaisen 21 päivänä Marraskuuta 1896 tehdyn kaupan voimattomaksi, mikäli se koski sanottuja talonosia, 86
Juho Wilhelm Wähä - Ääkälän kanteen johdosta lausunut, että koskei Juho Wilhelm Wähä-Aahala ollut näyttänyt, ettei hän 21 päivänä Marraskuuta 1896 myydessään Wähä - Ääkälän talon ollut toiminut vapaaehtoisesti tahi ettei hän silloin onlut ollut täydessä tolkussa, eikä se seikka, että kauppakirjasta ehkä oli jäänyt pois joitakuita kauppaa koskevia ehtoja, paremmin kuin sekään, että Juho Wilhelm Wähä - Aäkälä tuossa kaupassa oli myynyt suuremman osan taloa kuin hänellä oikeastaan oli ollut tahi että talo ehkä oli myyty polkukinnasta ja etteivät ostajat olleet taipuneet suosiolla täyttämään kauppaehtoja, olleet asiaan vaikuttavat, Kihlakunnanoikeus hylkäsi kanteen perusteettomana Hovioikeus, jonka tutkittavaksi, paitsi muita, Juho Wilhelm Wähä-tähälä ja Kustaa Anton Salonen, omasta ja vaimonsa puolesta, olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 31 päivänä Heinäkuuta 1908 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, minkä ohessa Kustaa Anton ja Amanda Aleksandra Saloselle jätettiin avoimeksi Juho Wilhelm Wähä-Aähålää vastaan ajaa niitä vahingonkorvaus - ja muita vaatimuksia, joihin he katsoisivat itsellään olevan aihetta Hovioikeuden päätökseen on Juho Wilhelm Wähä - Ääkälä hakenut muutosta perustelmalla, johon Kustaa Anton Salonen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei ole selvitetty, että Juho Wilhelm Wäpä - Aähälä myydessään 21 päivänä Marraskuuta 1896 Wähä - Ääkälän talon olisi ollut ymmärrystä vailla tahi että hänet olisi pakotettu tai vietelty kauppaa tekemään, senvuoksi ja kun Juho Wilhelm Wähä - Ääkälä on allekirjoittanut kauppakirjan, vaatimatta siihen pantavaksi muita määräyksiä talon metsän vastaisesta käyttämisestä kuin kauppakirja sisältää, eikä se seikka, ettei talon kauppahinnasta, joka on jäänyt Kustaa Anton ja Amanda Alek87