Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tilkkeitä, puoleksi erittäin hyviä ja toiseksi puoleksi hyviä, sovitusta hinnasta, erittäin hyvät 24 pennistä ja hyvät 21 pennistä kilogramman, mutta että osakeyhtiö sanotusta sopimuksesta huolimatta oli määräajan kuluessa kysymyksessä olevista tilkkeistä ottanut vastaan ainoastaan 0,032 kilogrammaa ensiksimainittua lajia ja kieltäytynyt vastaanottamasta jäännösmäärää; ja on toiminimi, joka 22 päivään Maaliskuuta 1909 oli makasiinissa osakeyhtiön varalle säilyttänyt tämän tilaamaa tavaramäärää, sen vuoksi vaatinut, että Sortavalan Ruuta ja Rakennusaineiden kauppaosäkeyhtiö velvoitettaisiin suorittamaan toiminimelle siten syntyneen vahingon korvaukseksi. 3,390 markkaa 68 penniä korkoineen, minkä ohessa toiminimion pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Sortavalan Rauta- ja Rakonnusainaiden kauppasakyhtiön vastustettua kannetta on Raastuvanoikeus 6 päivänä Joulukuuta 1909 julistamallaan päätöksellä hyljännyt kanteen toteennäyttämättömänä, Hovioikeus, jonka tutkittavaksi toiminimi Westerlund do oli vetoamalla saattanut jatun on tuomiossa 24 päivältä Marraskuuta 1910. katsonut tosin käyneen selville, että Sortavalan Rauta- ja Rakennusaineiden kauppasakeyhtiö oli 13 päivänä Joulukuuta 1907 toiminimeltä Westerlund & C. tilannut toimiminen mainitseman määrän tikkeitä osakeyhtiölle toimitettavaksi seuraavan vuoden kuluessa ja että ei osakeyhtiö siitä huolimatta ollut määräajan kuluessa tilaamastaan tavarasta toiminimeltä ottanut vastaan enempää kuin oli ilmoitettu; mutta koskei toiminimi ollut näyttänyt tämän osakeyhtiön menettelyn johdosta kassineensä vahinhoa, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, 606
johon Raastuvanoikeus päätöksessaan oli johtunut; ja sai Sortavalan Rauta ja Rakennusaineiden kauppaosa keyhtiö asiassa esitettyyn selvitykseen nähden itse härsiä vastuupuhevallan valvomisesta Hovioikeudessa oikeutuneet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon ovat toiminimi Westerlund & C ja Sortavalan Rauta- ja Rakennusaineiden kauppaosakeyhtiö anoneet muutosta sekä sittemmin vastannut toistensa muutoksenhakemuksiin. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Sortavalan Rauta- ja Rakennusaineiden kauppuosakeyhtiön muutoksen hakemus oikeuta muutosta Hovioikeuden tuomioon, ja ettei myöskään kauppatoiminimi Westerlund vi 6: joka ei ole luotettavasti toteensaattanut kauppaa kanteessa ilmoitetusta tilkemäärästä asianosaisten kesken laillisesti päätetyn, ole esittänyt syytä muuttaa sitä loppupäätöstä, johon OikeuE. Thesleff. det ovat jutussa johtuneet ja jonka varaan asia siis jää. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Eric Svenskomke. Walter Andersin Emil Svenskonssdotter Andersin. B. Amberg K. R. Helanen K. Auer. 607
6008 No 1558. Pag. 191 R. D. 1910. Marraskuun 17 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa saamista koskevassa jutussa, jossa ovat Ravintoloitsija Maissi Ejmeli, Jyväskylän kaupungista, hakijana sekä Kauppias Adolf Lion, Därm stadtin kaupungista Saksan valtakunnasta, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 17 päivänä Marraskuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Jyväskylän kaupungin Raastuvanoikeudessa on Kauppias Lion vaatinut että Maissi Ejmeli, jolle Kauppias Lionoli velaksi myynyt viinejä, velvoitettai siin 10 päivänä Joulukuuta 1908 päätetyn konttokuranttilaskiin mukaan suorittamaan hänelle sen saldo 2381 markkaa 50 penniä korkoineen, minkä ohessa Kauppias Lion on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Läsnä: S.S. A. L. J. P. A: R. G. E. W.
Kanteeseen vastaten on Maissi Ejmele, muun muassa, väittänyt, että puheenalaiseen konttokuranttilaskuun 29 päiväksi Huhtikuuta 1905 merkittyyn 1148 markan 97 pennin erään sisältyi Kauppias Lionin lähettämän portviiniastian hinta vakuutusmaksuineen 765 markkaa 98 penniä, ja että sanottu viini oli myyty sillä ehdolla, että Kauppias Iio nen tuli, kuten edellisistäkin lähetyksistä, etukäteen suorittaa tulli - ja rahtimaksut siitä, mutta että mainittu viiniastia kuitenkin oli saapunut Jyväskylän kaupunkiin niin että Maissi Ejmelin oli maksettava tulli ja rahti jonka vuoksi Maissi Eimelä oli kieltäytynyt kysymykseen tullutta tava raa vastaanottamasta; mihin nähden ja kun Kauppias Lion sittemmin oli otta nut tuon viiniastian huostaansa, Maissi Ejmeli on vastustanut kannetta mikäli koski sanotun portviinin hintaa Vastuun johdosta on Kauppias Lienkieltänyt myyneensä puheenalaista viiniä Maissi Eimelén väittämillä ehdoilla sekä muistuttanut, että hanen oli täytynyt tullista säilöön ottaa viini siitä syystä että Maisen Ejmeli oli kieltäytynyt tavaraa henas tamasta; minkä jälkeen Raastuvan oikeus 21 päivänä Kesäkuuta 1909 ja listamallaan päätöksellä on asianratkaissut; ja koska Maissi Ejmelle oli myöntänyt tilanneensa kaikki kanteen perusteena olevassa konttokuranttilaskussa mainitut tavarat mitkä olivalkin hänelle saapuneet voimatta näyttää, että Kauppias Lion olisi millään tavalla rikkonut tavarain lähetyssopimuksia, on Raastuvanoikeus katsonut että Maissi Ejmeli oli Kauppias Lionille velassa koko mainitun konttokurantin sisällyksen 4831 markkaa 68 penniä, siitä lyhentämällä Kauppias Lionin myöntämät vähennysmaksut; ja on Raastuvanoikeus senvuoksi velvoitta nut Maissi Eimelin kuittia vastaan Kauppias Lionille suorittamaan vaaditut kaksituhatta kolmesataa kahdeksankymmentäyksi markkaa viisi kymmentä penniä viiden prosentin 709
korkoineen 5 päivästä Maaliskuuta 1909, jolloin Maissi Ejmeli oli tullut asiaan haastetuksi, ja sitä paitsi sadalla kahdellakymmenellä markalla korvaamaan Kauppias Lionin oikeudenkäyntikulut, mutta osottanut Maissi Ejmelin huostaansa ottamaan useinmainitun hänen varalleen talletetun portviiniastian. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maissi Ejmelle oli vetoamalla saat tanut jutun, on tuomiolla 13 päivältä Toukokuuta 1910 jättänyt asian Rautuvanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Maissi Eimelin suorit tamaan Kauppias Lionille maksut hänen kappalustaan Hovioikeuden tuomiota kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä Hovioikeuden tuomioon on Munsi Eimelö hakenut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Maissi Ejmeli ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, jonka varaan asia siis jää. Tätä kaikki asianaf E. Winter 610 omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Lauturi Karinen Johannes Pesonen. Alfred Luksiala. A. K. Rullvavara
Marraskuun 18. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kaasen Hovioikeudesta tulleessa torpankaupan purkamista koske vassa jutussa, jossa ovat Torppari Albinus Wehkonen ja Maanviljelijä Herman Teipale, molemmål Keuruun pitäjän Suolahden kylästä, yhteisesti hakijoina sekä samasta kylästä kotoisin oleva entinen Torppari Gideon Laukkanen vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 18. päivänä Marraskuun ta 1913. Keisarillinen Senaatti on itsellensä osittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Waaran läänin Stuvernöörille 12. päivänä Elokuuta 1908. jättämässään kirjelvässä oli Gideon Laukkanen esiin tuoreut, että hän edellisen Toukokuun 30. päivänä tehdyllä välikirjalla oli myynyt Albinus Wehkoselle hallintaoikeuden Wivijärven perintötalon maalla mainitussa Suolahden kylässä olevaan Ilolan eli Ilolamahon torppaan 3,700. markan Läsnä: A. S. - A. L. f. P. A. R. /.G. E. W. 611 Pag. 194. R. D. 1910.
kauppahinnasta, josta neljäsataa markkaa oli heti maksettu, kaksituhatta markkaa oli suoritettava Heinäkuussa ja tuhalkolmesataa markkaa Joulukuussa sanot tuora vuonna; että välikirjassa oli sen oheassa määrätty että, ellei maksu måärättyinä aikoina tapahtuisi, kauppa oli pidettävä parettuna ja torppa jätettivämyyjän vapaaseen hallintaan; sekä että Albinus Wehkonen oli ei ainoastaan jättänyt suorittamatta niitä kahtatuheita markkaa, jotka olivat joutuneet maksettaviksi Heinäkuun kuluessa, vaan myöskin myynyt torpan kolmannelle henkilölle; ja koska näin ollen Albinus Wehkonen oli rikkorut Gideon Laukka sen kanssa tekemänsä kaupan sekä vaara oli tarjona ettei Gideon Laukka nen voisi saada saamistaan Albinus Wekkoselta, joka myydessään torpan oli kuitannut kauppasumman heti maksetuksi, oli Gideon Laukkanen vaatinut että hänen ja Albinus Wehkosen välillä tehty kauppa julistettaisiin paretuksi ä ekä että torppa ja mitä siihen kuului parataisiin takavarikkoon hukkaamisen estämiseksi. Sittenkun anottu tahavarikko oli toistaiseksi myönnetty ja Albinus Wehkonen antanut häneltä vaaditun selityksen sekä Herman Taipale, jolle Albinus Wehkonen 29. päivä nä Heinäkuuta 1908. oli myynyt torpanKuvernöörille tuomasaari kirjoituksessa vastustanut Gideon Laukkasen hakemusta, ja Laukkanen oli Wehkosen ja Taipaleen selityksiin vastannut oli Kuvernööri 1. päivänä Lokakuuta 1908 on tamassaan päätöksessä, julistoon myönnetyn takavarikon pysyväksi, katsonut ettei Kuvernöörin asiama ollut tutkia Gideon Laukkasen vaatimusta torparekeupan purkamisesta ja sentähden osottanut Laukkasen ajamaan siitä kannetta asianomaisessa tuomioistuimessa. Haastatettuaan sen jälkeen Alli rus Wehkosen ja Herman Taipaleen Stau muun ja Multian pitäjäin käräjåkunman Kihlakunnanoikeuteen, on Gideon Laukkanen siellä vaativut että edellä sanottu, 20. päivänä Toukokuuta 1908. tehty torpankauppa, hänen Kuvernöörille 612
esittämillään perusteilla, purettaisiin sekä että Albinas Wehkonen ja Herman Taipale velvoitettaisiin palkitsemaan hänelle niin hyvin takavarikkohustannukset kuin myös hänen kulunkinaa Kuvernöörin luona ja Kihlakunnanoikeudessa. Kanteesta kuultuna on Albinus Ketbonen väittänyt, että hän 29. päivänä Hiinäkuuta 1908. oli tarjoutunut Gudson Laukkaselle suorittamaan torpan kauppahin - nasta maksettavaksi langenneet 2000 markkaa, ehdolla että Laukkanen, kaupan tekotilaisuudessa tehdyn sopimuksen mäkaisesti, siirtäisi hänelle Stirijärven talon omistajan kanssa torpasta laaditun vuokpakontrahdin, mutta ellei Laukkanen ollut siihen suostunut; minkä vuoksi ja kun Laukkanen siis itse oli syypää siihen, että mainitut kaksituhatta markkaa olivat jääneet maksamatta, Albinus Wehkonen on anonut että karme hyljättäisiin; ja on myöskin Herman Tuhale vastustanut kannetta, turvautuen Albinus Wehkosen kanssa tekemäänsä kauppaan. Sittenkun Gideon Laukkanen oli kieltänyt, että hän olisi velvollinen Albinus Wehkoselle siirtämään ylläsanotun vuokrakontrahdin erinenkuin torpasta määrätty kauppahinta oli täydelleen suoritettu, mutta kuitenkin tarjoutunut jättämään vuokrakontrahdin Welkoselle, jos tämä maksoisi puheena olevat kaksituhatta markkaa, sekä huolimatta siitä ettei Vehkonen luvan nut niitä maksaa, jättänyttin kontrahdin hänelle ehdolla että se annettaisiin takaisin Laukkaselle heti kun torpankauppa oli tullut paretuksi, on Kihlakunnanoikeus, jossa myöskin Alimus Wehkonen ja Herman Taipale ovat vaati neet korvausta kulungeistaan, 18. päivänä Marraskuuta 1908. julistamallaan päätöksellä ratkaissut jutun; ja koska odelläsanotussa välikirjassa 20. päivästä Toukokuuta 1908, jolla Gideon Laukkanen oli myynyt Ilölam torpan Albinus Wehkoselle, määrättiin että kauppa oli pidettävä parettuna, jos Albinus Wehko nen laimiiretoisi suorittaa kauppahin nan sikäli kuin se joutui maksetta vaksi, ja Wehkonen oli myöntänyt 613
että kauppahinnasta vielä oli maksamat ta ne 2500. markkaa, jotka olisivat olleet suoritettavat Heinäkuussa vuonna 1908, eikä ollut voinut näyttää väitettään että torpasta tehty vuokrakontrahti olisi härven ja Ljhelm Laukkasen välisen sopimuksen mukaan piirrettävä Wehkoselle ja ennenkuin kauppahinta oli tullut täydelleen makse tuksi; sentähden ja kun ei Herman Taipaleella Albinius Wehkosen kanssa tekemänsä kaupan nojalla voinut olls parempaa oikeutta torppaan kuin Wehkosellikaan, on Kihlakunnanoikeus julistanut 20. päivänä Toukokuuta 1903. tapahtuneen torparekaupan paretuksi sekä olvoittanut Albinus Wehkosen sadalla kuudellakymmenellä markalla korvaamaan Gideon Laukkaselle takavarikkokustannukset sekä kulungit Kuvernöörin luona ja Kihlakunnanoikeudessa, mutta oli Herman Taipaleen asian näin päättyn sä itsensä kärsittävä kuluvaa jutusHovioikeus, jonka tutkittavaksi Alsä. birvus Wehkonen ja Herman Taipale yhteisesti olivat vetoamalla saattaneet jutum, on 20. päivänä Toukokuuta 1913. antamoltaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Albinus Wehkosen ja Herman Taipaleen viidelläkymmenellä markalla pallitz omaan Gideon Laukkasen kulungit Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomiooon ovat Aski nus Wehkonen ja Herman Taipale hakeneet muutosta perustelmalla, jonka kakvoiskappaleen Gideon Laukkanen on täältä ottanut siihen kuitenkaan vastaa matta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei vät Albinius Wehkonen ja Herman Taipale ole erittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Albinius Wehkonen ja Karan Taipale suorittamaan Gideon Laukkaselle maksut hänen kappaleestaan tätä Keisarillisen Somaatin tuomiota kaksikymmentökahdeksan markkaa. Tätä kaik611
ki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: antin Karinen Alfred Kiuksiala Kentin Karinen Alfred Kiuksiala Johannes Pesonen. A. P. O. H. Olllekäalle. G. E. Winter Marraskuun 20. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Kovioikeudesta tulleessa velkomusta koskevussa jutussa, jossa ovat Tuokoojumestarinleski Amanda Sofia Pysk, Porin kaupungista, hakijana sekä Kokemäen pitäjässä asuva Maanviljelijä Johannes Isotalo vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 20. päivänä Marraskuuta 1913. Keisarillinen Senuatti on itsellensä seltetyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkun Porin Säästöpankki oli 24. päivänä Maaliskuuta 1903. kirjoitettua velkakirjaa vastaan myöntänyt Talonomistajalle Kalle Talolle 6000. markan lainan sekä Johannes Isotalo ja Amanda Sofia Tyskin 25. päivänä Joulukuuta 1905. kuollut mies Nuokorjannestari Petter Johan Tysk olivat yhteisesti ja toistensa puolesta sanotun velkakirjan antopäivänä menneet ominaistakaukseen mainitusta velasta sekä korosta kunnes velan Läsnä: S.S. A. L. J. P - A. R. S. E. W. No 1565. No 1565. Sig. 195. R.D. 1910
akuudeksi myönnetty kiinnitys Kalle "Salon silloin omistamaan taloon ja tonttiin No 234. Porin kaupungin kuudennessaosassa oli vahvistettu ja senkin jälkeen siitä, mikä kiinnitetystä omaisuudesta ni riittäisi velan suorittamiseksi, oli Porin kaupungin Maistraatti, Kulle Salon tehtyä vararikon, Säästöpankin hakemuksesta, päätöksellä 20. päivältä Elokuuta 1906. julistanut sanotun talon ja tontin Säästöpankin saatavasta ulosmitatuksi ja sittemmin 5. päivänä seurannutta Marraskuuta pakkohuutokaupalla myynyt tuon kiinteimistön, minkä jälkeen Siiastöpankki oli saatavansa lyhennykseksi kauppahinnan jaossa sitä seuran seen Joulukuun 17. päivänä saanut 127. markkaa 12. penniä. Kaastatettuaan Amanda Sofia Tyskin Porin kaupungin Raastuvanoikeuteen on Johannes Isotalo siellä vaatimet että, koska Isotalon oli 2. päivänä Helnikuuta 1907. ollut pakko Säästöpankille maksaa se määrä puheenalaisesta velasta, jota ei oltu kiinnitetystä omaisuudesta saatu eli 5.264. markkaa 8. penniä, Amanda Sofia Tysk velvoitettaisiin Johannes Isotalolle suorittamaan puolen äskenmainittua määrää eli 632. markkaa 44. penniä kuuden prosentin korkoineen sanotusta 2. päivästä Helmikuuta 1907. Asiasta kuultuna on Amanda Sofia Tysk, epäillen että Petter Johan Tysk, oli mennyt takaukseen edelläsanotusta velasta, väittänyt että, koska Säästöpankin, toisen takausmiehen kuoltua, olisi ollut hänen sijainsa hankittava uusi takausmies, mutta pankki oli tuon lainiinlyönyt, Amanda Sofia Tysk oli vapaa vaaditun määrän suorittamisesta. tähän nähden ja kun takausmiehet sen lisäksi olivat puheena olevasta velasta sitoutuneet ainoastaan täytetäkaukseen ja siten vastasivat vaan siitä määrästä, jota ei saataisi talon arvosta, mutta Säästöpankki, pakkohuutokaupalla ostettuaan talon, oli 20. päivänä Maaliskuuta 1907. myynyt sen Konduktöörille David Piiralle ja saanut siitä niin suuren hinnan että velka ainakin suurimmaksi osaksi oli tullut makse616
tuksi, on Amanda Sofia Tysk anonut kannetta hyljättäväksi. Sittenkun Varatuomaria Verner Öterbomia oli todistajana jutussa kuuusteltu, on Amanda Sofia Tysk huomauttanut että Ohrbomilla, joka oli Kalle talon antamalla valtakirjalla nostanut velkakirjan sisällyksen, voisi olla hyötyä tai vahinkoa todistuksestaan odotettavana ja siis vaatinut että Taratuomari Öterbom julistettaisiin peräytystodistajaksi; minkä jälkeen Raustuanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 29. päivänä Huhtikuuta 1908. julistetulla päätöksellä ratkaissut asian ja, hyljäten Varatuomaria Ohrbornia vastaan tehdyn muistutuksen perusteettomana ja pitäen hänen todistuksensa täydessä arvossa, kutsonut näytetyksi että Petter Johan Tysk ja Johannes Isotalo yhteisesti ja toistensä puolesta olivat menneet omavelkaiseen takaukseen Kalle Salon Porin Säästöpankista 24. päivänä Maaliskuuta 1903. annetun velkakirjan nojalla saamasta kuudentuhannen markan lainasta ynnä koresta, kunnes niiden vakuudeksi kiinnitys puheena olevaan taloon oli vahvistettu, ja senkin jälkeen siitä, mitä ei ehkä saataisi kiinnitetystä omaisuudesta velan suorittamiseksi, sekä että Johannes Kotalo 2. päivänä Helmikuuta 1907. oli sanotusta velasta Porin Säästöpankille maksamet sen määrän, mitä ei oltu kiinnitetystä omaisuudesta suatu, eli viisituhatta kaksisataa kuusikymmentäneljä markkaa kahdeksankymmentäkuheksan penniä; jonka vuoksi Raastuvanoikeus, katsoen ettei Amanda Sofia Tysk ollut varaatinut puheenaolevasta miehensä takaussitoumuksesta sillä ettei Säästöpankki ollut vaatinut uutta takausmiestä Petter Johan Tyskin kuoltua, ja ettei se seikkii vaikuttunut asiaan, että Säästöpankki, myöhemmin myydessään tuon hakkohuutokaupassa 5. päivänä Marrashuuta 1906. ostamansa talon, oli saanut siitä seitsemänsataa markkaa enem män, kuin oli talosta maksanut, on velvoittanut Amanda Sofia Tyskin suorittanaan kuittia vastaan Johannes Isotalolle 617
vaaditut kaksituhatta kuusisataa kolmekymmentäkaksi markkaa neljäkymmentäneljä penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 2. päivästä Helmikuuta 1907. kunnes täysi maksu tapahtuisi sekä sadalla kahdellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Johannes Isotalon oikeudenkäyntikustannukset. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Amanda Sofia Tysk oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 23. päivältä Toukokuuta 1910. jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Amanda Sofia Tyskin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Johannes Isotalolle hänellä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Amanda Sofia Tysk hakenut muutosta perustelmalla, johon Johannes Isotalo on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Amanda Sofia Tysk ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pyG. E. Winter syväksi; ja velvoitetaan Amanda Sofia Tusk suorittamaan Johannes Isotalolle hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Santti Saarinen Alfred Luksiala Santti Saarinen Alfred Luksiala Johannes Pesonen. A. L. Lillellvaara. 618
Den 20 November 1913 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål emellan Sillägarene Karl Karlsson och Axel August Stigell, från Hango stad gemensamt sökande samt Handlanden Carl Ständinger och Slaktaremästaren sons Eriksen, från sagde stad, svarande: Gifven uti sustitiedepartementet den 20 November 1913 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Vid Rådstufvurätten i Hango stad hafva Handlanden Standinger och slaktamentaren Eriksson anfört: att Byggmästaren Gustaf Verner Rönnblad medels kontrakt af den 21. Mars 1905 åtagit sig att åt Ständinger och Eriksen i Hangö uppföra en slakterikyggnad jämte kreaturställ och vaktmästarebostad mot ersättning af inalles 15000 mark samt Ofver S.S. t. L. B. Ä. R. G. E. W. 619 No 1566. SS: 166. Pag 123. Rb. 1913.
därvid förbundit sig att hafva slakteribyggnaden färdig den 1. Särpåföljande Juni och öfriga hus den 1. Juli samma år, vid äfventyr att Rönnblad borde för hvarje öfverskjutande dag erlägga en plikt af 25 mark att Rönnblad uraktlåtit att slutföra ritt omordade åtagande samt att Ständinger och Eriksen i följd däraf nödgats utöfver entreprenad summan utgifva enligt kontokuranträkning 4370 mark 97 penni, hvarutom Ständinger och Erikren tillborde i godtgörelse för 156 dagar, med hvilken tid arbetet fördröjts utöfver uträtt termin, 3900 mark, men att Könnblad emellertid egde tillgodoräkna sig för utförda öfverarbeten 1887 mark 50 penni samt nedsättning i plikten på grund af nästnämnda arbeten för 30 dagar 750. mark; och enär Karl Karlsson och Axel August Stigell ingått proprieborgen såväl för arbetets fullgörande som för den skada och förlust Handlanden Stauvinger och Slaktaremästaren Eriksen kunde komma att i följd af entreprenadaftalet vid kännas, hafva Ständinger och Eriksen yrkat Karl Karlssons och Axel August Stigells förpliktande att åt dem erlägga 6333 mark 47 penni I saken hörde hafva Karl Karlsson och Axel August Stigell anmärkt, att Handlanden Studinger och Slaktaremästaren Eriksen underlåtit att, innan de öfvertagit ifrågavarande entreprenadarbete, lämna Karlsson och Stigell tillfälle att slutföra detsamma samt därigenom gått förlustige rätt ett af Karlsson och Stigell söka errättning i äskadt afseende; att af de i Staudingers och Eriksens ofvanomförmälda kontokuranträkning upptagna porterna följande icke kunde af Karlsson och Stigell godkännas nämligen: för en kamin 80 mark, till J. Männer erlagda 141 mark 90 penni samt två af Ständinger såsom innehafvare af Hango Järnhandel utfärdade räkningar, den 30. September 1905 å 927 mark 2 penni och den 620
25 därpåföljande November å 140 mark 19 penni, äfvensom att Rönnblad tillbort utöfver entreprenadsumman, i ersättning för diktning af byggnader nas väggar,540 mark, hvadan Karls son och Stigell emotsett käromålets förkastande samt gjort anspråk på godtgörelse för sina rättegångskostnader. Sedan Handlanden Standinger och Slaktaremästaren Eriksen till afdrag från deras ofvanuppgifna tillgodohafvande ytterligare medgifvit ej mindre plikt för 24 söndagar 600 mark än förenämnda utbetalning till J. Manner 141 mark 90 penni och af räkningens för den 30. September 1905 innehåll för en våg och vikter upptagna 84 mark 35 penni samt dessutom för hvarblifna tegel15 mark, har Rådstufvurätten, efter let likvid parterne emellan egt rum medels utslag den 11 September 1906 utlåtit sig i saken, att emedan Handlanden Studinger och Slaktaremästaren Eriksen dels icke styrkt riktigheten af de uti Studingers räkning af den 30 September 1905 ingående parterna: 16 krokar 6 mark 40 penni, 100 stycken sprik 2 mark 80 pen. ni, 1000 stycken spik 5 mark, 1 domajan 1 mark 50 penni, 9 fat oement 70 mark och 2 väggventier 8 mark 50 penni, dels medgifvit till afdrag uti förberörda kontokuranträkning upptagna till J. Manner erlagda 141 mark 90 penni samt det i förenämnda räkning ingående priset för en väg jämte vikter 84 mark 55 penni afvensom dessutom för hvarblifna tegel 15 mark och en missräkning å 35 penni eller sammanlagdt 355 mark 50 penni, ty ansåg Rådstuf vurätten, helst Ständinger och Erik ren ådagalagt att inrättandet af on kämin uti slaktimrättningens kontorsrum ingått uti byggnadsaftalet, utredt vara att Ständinger och Eriksson utöfver entreprenasumman 15000 mark för arbetets slutförande utgifvit 4570 mark 97 penni med afdrag af ofvannämnda 355 mark 80 penni, samt att arbetet i hvarje 521