Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Marraskuun 13 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turan Hovioikeudesta tullessa, tilankaupan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Talollisenleski Ida Maria Anamantytär Rouvala, Sammin pitäjän Riikoisten kylästä, sekä omasta puolestaan että alaikäisten lastensa Alli Maria ja Kuorlo tulis Rouvalan holhoojana, hakijana sekä Talollinen Fredrik Juhonpoika Leinonen, sanotusta kylästä, ynnä Helsingin kaupungissa asuva Sangimartija Juho Kustaa Ilomäki, vastaajina: Annettu Oikeusossa 13 päivänä Marraskuuta 1914 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt enää on kysymyksessä saanut seuraavat tiedetFredrik Keinoselle ja Juho Kustaa Ilomaille toimittamansa haasteen nojalla on Ida Maria Rouvala Lammin ja Kosken pitäjäin Säsnä: S.G. W. t. f.  K.t. M. S. 876 No 194. Pag. 147. R. D. 1911
käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittenkun 1 päivänä Syyskuuta 1885 kuollut Talollisentytär Eva Lovisa Antintytär Boucht oli däessään 5 päivänä Maaliskuuta 1867 Talolliselle Kaarle Juhonpoika Kartanolle myynyt omistamansa osuuden Silkkolan perintötalosta No 2 Riikoiston kylässä, oli Kaarle Kartano 12 päivänä Syyskuuta 1892 myynyt saman talonosuuden pojalleen Talolliselle Kaarle Rouvalalle, joka, 28 päivänä Kesäkuuta 1894 mentyään avioliittoon Ida Maria Rouvalan kanssa, oli kuollut 28 päivänä. Marraskuuta 1903, jättäen jälkeensä uhllämainitut avioliitossa Ida Maria Rouvalan kanssa siitetyt kaksi lasta; mutta koska Eva Lovisa Boucht kuten Ida Maria Rouvala sittemmin oli saanut tietaa, oli sillä välin 15 päivänä Syyskuuta 1880 myynyt sanotun Silkkolan talonosan Sukkari Henrik Silanderille ja tämän vaimolle Lovisa Silanderille, jotka vuorostaan olivat 26 päivänä Elokuuta 1870 huvuttaneet talonosuuden Fredrik Kainoselle, jolta Juho Kustaa Ilomäki li sen ostanut 14 päivänä Marraskuuta 1907 sen vuoksi ja kunEva Lovisa Boucht oli myynyt useinmainitun talonosan aikaisemmin Kaarle Kartanolle kuin Silanderin aviopuolisoille ja se sittemmin oli laillisessa järjestyksessä siirtynyt Kaarle Kaavalalle saka kaupanteosta asti ollut hänen ja hänen perikuntansa hallussa. jota vastoin Juho Kustaa Ilomäki ja hänen ylläluetellut edeltäjänsä eivät millvinkaan ollut hallinneet mitään osaa Silkkolan talosta, on Ida Maria Rouvala omasta puolestaan ja mainittujen lastensa holhoojana vaatinut, että Fredrik Leinosen ja Juho Kustaa Ilomain välinen kerrottu tilankauppa julistettaisiin mitattomaksi ja heidän saantinsa pitemattomaksi, minkä ohus877
sa Ida Maria Rouvala on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuultuina ovat Fredrik Keinonen ja Juho Kustaa Homäki myöntäneet Silanderin aviopuolisoiden edelläkerrotuin tavoin myyneen 7/72 Sikkolan talosta Fredrik Keinoselle sekä tämän luovuttaneen saman talonosan Juho Kustaa Ilomäelle, mutta kiettäneet Kaarle Rouvalan ostaneen ja Ida Maria Rouvalan ynnä hänen lastensa omistavan puheenalaisia 7/72 osaa Silkkolan talosta ja sentähden anoneet kanteen hylkäämistä. Kihlakunnanoikeus on 6 päivänä Maaliskuuta 1909 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla purusteilla julistanut Eva Sovisa Bouchtin ja Henrik Silanderin välillä 15 päivänä Syyskuuta 1850. tehdyn kaupan sekä siitä lähtiin kaikki saman talonosan omistusoikeutta koskevat saannit mitättömiksi, vaan asian laatuun nähden kyljännyt Ida Maria Rouvalan anomuksen saada korvausta oikeudenkäyntikuluistaan Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Ida Maria Rouvala että Fredrik Keinonen ja Juho Kustaa, Ilomäki vetoamalla olivat saattanut jutun, on 2 päivänä Marraskuuta 1911 antamallaan tuomiolla, koska selvitystä puuttui niin hyvin siitä kuinka suurta osaa puheena olevasta Silkkolan talosta Ida Auria Rouvala hallitsi kuin myös siitäkin, olivatko Juho Kustaa Homäen Fredrik Keinoselta ostamat seitsemän seitsemänkymmentäkahta osaa sanottua taloa samat kuin Ida Maria Rouvalan hallitremat osat kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen ja hyjännyt Ida Maria Rouvalan konteen. Hovioikeuden tuomioen on IdaMaria Rouvala anonut muutosta perustelmalla, johon Fredrik Keinonen ja Juho Kustaa Ilomäki 878
ovat vastannut, minkä jälkeen suullinen kuulustelu Ida Maria Rouvalan puolesta tehdyn pyynnön johdosta täällä on toimitettu ja siinä tapahtunut kuten siitä laudittu pöytäkirja osottaa. "Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Ida Maria Rouvala ole esiintuonut syysta muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Ida Maria Rouvala suorittamaan Fredrik Keinoselle ja Juho Kustaa Ilomäelle, korvaukseksi heillä jutun vuoksi täällä omaista kuluista, kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Lanteri Saarinen Walter Andersin Johannes Pesonen. K. Auer. Den 17. November 1914. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på metsätt revisionshilling från Kejserlige Åbo Hofatt inkommit mål, angående ersättning, emellan numera aflidne Fardsegaren Johan Helgas rättsinnehafvare, hans anla Helena Mattsdotter Holgor, för gen del och såsom lagbestämd förmyndare för sina minderåriga barn Viktor, Tio Hänras och Sauri Olavi Helgas, myndiga döttrar Mikla Vilhelmina och Fydia Maria Ahlyas samt söner Matti Melgas, samtliga från Sovisa stad, och Poliskonstapeln Johan Jalmari Wuonne, från Helsingfors stad, gemensamt, iöbonde samt Mässkinisten Edvard Julius Wallonius, från Pernå veben, svarande: Silfver uti Justitiedopartementet den 17. November 1914. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är ifråOfde W. A. J. P. - Þ B. H. - A. Th. J. H. R. E. No 1577. Pag. 148. M. D. 1910.
ga, inhämtat följande: Sedan Johan Helgas och Henmansegaren Reinhold Johansson, från Lovisa stad, medels afhand ling den 6. December 1900. åt Edvard Julius Wallenius försålt, en ligt sagda afhandling, deras egande, från en fjärdedel af Blånas hemman No 5. i Tavastby by af Henric socken vederbörligen utbrutna paran om en half hektars vidd jämte därå uppförda Bergs benämnda ängsåg och hvari med till desamma hörande inrättningar äfvensom öfriga byggnader för en köpeskilling stör 2400. mark, däraf1000. mark genast guldits, har Edvard Julius Wallenius emot Johan Melgas och Reinhold Johansson vid Häradsrätten i Pernu sockens och tiljendal kapells tingslag väckt talan att, emedan Wallenius efter afslutandet af berörda köp erfarit, att säljarene icke egt den försälda päreillen utan endast sasom arrendatorer innehaft densamma, sagda köp måtte förklaras ogilligt samt Melgas och Johansson skyldigkännas att till Wallenius återbetala af honom i anförd måtto erlagda 10,000. mark med ränta; och har om ordade mål slutligen afgjorts af Kejserliga Senaten genom dom den 15. Februari 1915. sålunda att böpet af den 6. December 1900. upphäfte samt Helgas och Johansson ålagts att åt Wallenius återbära uppbarna 11000. mark med sex procents ränta därå från sistsagda dag. Uti nu förevarande mål hafva Johan Melgas och Reinhold Johansson, på stämning å Edvard Julius Wallenius, vid sagda Häradsrätt anfort, att Wallenius bort efter det köpet den 6. December 1900. afslutats tillträdt den därigenom åt honom gälda egendomen och innehaft densamma än da till den 10. April 1905. samt därunder hållit rågen och hvarnen i gång och åtnjutit alla inkomster darefrån äfvensom begagnat åbyggnaderna, bestående af ett tre min och tember innehållande boningshus, 880
ställ, lider, soinstia med mera, och libaledes bebrukat den å tomtplatsen befintliga åkern om ett tunnlands ytridd; och emedan Edvard Julius Wallenius sålunda under en tid af fyra och ett tredjedels år sig till godo nyttjat Johan Melgas och Reinhold Johanssons egendom, men Wallenius därigenom att han inlåtit sig med Holjas och Johansson i köp om inrättningen i fråga, hvilket bör dock sedermera förklarats vara upphäfdt, utan att ens påståtts att stelgas och Johansson vid köpslutet ochligen förfarit genemot Wallenius, icke tunnat på Melgas och Johanssons bekostnad skaffa sig en orättmälig förmögenbets tillökning och ännu mindre rätt att genom att under pågående rätt gång om köpets ryggande till sitt eget gagn använda Melgas och Johanssons inrättning åbringa dem en direkt förlust genom förstitning af, bland annat, markinen, synnötigast som Melgas och Johansson blifvit toungna att åt Wallenius med sex procents ränta återgälda det af dem uppburna beloppet af köpeskillingen, hafva Melgas och Johansson ansett Wallenius böra ersätta den dem i antydd mätte vållade förlusten med följande belopp: 7800. mark i behållen inkomst från sagen och hvarnen, efter beräkning af 5000. mark om året med afdrag af 1200 mark såsom Wallenius tillkommande personlig årslön; 1.300. mark utgörande hyra för bonings huset jämte uthus, beräknadt efter 300. mark årligen; 100. mark såsom fyra års arrende för ofvannämnda åker; SS 163. mark 33. penni för stitning å maskiniena, beräknadt efter fem provent om året på deras brandförsäkringsvärde 14600. mark; samt 468. mark för slutning å fobriksbyggnaden, efter beräkning af två procent om året å dess brandförsäkringsvär de 5400. mark. Dessutom hafva Johan Melgas och Reinhold Johansson uppgifvit att Edvard Julius Wallenius under sin besittningstid af förenämnda egendom förstört 881
fem därstädes befintliga stagelbottnar, som varit vårda 25. mark hvarje, samt att Wallenius vid tillträdandet af den till honom försålda egendomen fått emottaga oljor för ett värde af 134. mark 4. penni och fyra famnar färdighuggen kastved, hvars å orten gångbära pris vore 10. mark famnen; och jämte det Melgas och Johansson förty äfven gjort anspråk på enätt ning för sagda, af Wallenius förstörda och för brukade egendom, dock att i priset för oljerna finge afdragas 3. mark för dja, som funnits i de häst Helgas och Johansson af Wallenius återbekommit, hafva Milgas och Johansson förty yrkat Wallenius förpliktande att till dem utgifva inalles 13/12 J. mark 37. penni med fem procents ålig ränta från rättegångens början, hvarjämte Melgas och Johansson erinrat om ersättning för umgälderna å rättegången. Hörd öfver häromålet har Edvard Julius Wallenius genmält: att Wallenins väl den närmaste tiden efter det han på grund af förberörda, den 6. December 1900. afslutade köp fått emot taga ifrågavarande egoromäde med sägen och hvarnenrättningen samt öfriga hus, betraktat sig såsom egare deraf, men sedan tvist om köpet uppstått och detsamma af Häradsrätten upphäfts, ansett sig vara skyldig att tills berörda tvist blefve slutligen afgjord endast hålla inrättningen vid skick samt lillu att densamma icke i följd af bristande omordnad eller genom främmande personers tillgöranden skulle förstöras eller ibudas; att Wallenius i följd häraf under den tid han innehaft omförmälda råg och hvari från dem väl åtnjutet i inkomst 2 145. mark 88. penni, men att råg och hvarmedriften dock, då Wallenius och hans husfolks arbete under samma tid toges i betraktan de och Wallenius anslön beräknades till 1200. mark, lämnat en förlust af 3054. mark 12. penni; att den för bortadstobrefen företräde lupan vid öfverdrifven, att Wallenius icke åtnjutit någon vinst 82
från förenämnda åker, att någon afskrifning å möskinen och hus af ofvanframhållen orsak ej heller borde påföras Wallenius, allrämist enligt den af Johan Melgas och Reinhold Johansson åberopade grund, som vore fullkomligt godtycklig; samt att den för stapetböttnäma fordrade ersättningen godbandes till betalning, hvaremot Johan Helgas och Reinhold Johanssons anspråk på godtgörelse för oljer och vid vore för höga. Häradsrätten har medels den 9. Oktober 1906. afkunnadt utslag sig i saken utlåtit; och jämte det Häradsrätten på anförda grunder förkastat bäromålet ej mindre beträffande anspråken på errättning för inkemet från oftanämnda jag och hvaininsättning, förmån af bestad samt innehafvande af bruktar jord, än äfven såvidt anginge fordran på godtgörelse för detage å måskommer och byggnader, har Häradsrätten på oftagna skäl ålagt Edvard Julius Willenius att emot undfående af behörigt bretto till Johan Holgas och Reinhold Johansson utbetala för oljer fordrade etthundra trettiofyra mark fyra penni, med afdrag dock af medgifna tre mark, för stapelbottnarna medgifna etthundra tjugufem mark och för veden, uppgående till fyra famnar, efter tre mark famnen tolf mark, hvarhos rättegångskodnaden med fästadt afseende målets beskaffenhet och utgång par terna emellan beittats Hofrätten, under hvars pröfning Johan Melgas och Reinhold Johansson i vadeväg dragit målet, har genom dom den 15. April 1910. funnit utredt vara att rördeen å sagda såg - och hvarninrättning under år 1906. varit lika liflig och under år 1902 i det närmaste lika stor som under de närmaste föregående åren, då Johan Melgas och Reinhold Johansson innehaft rågen och barnen, under hvilken tid emottnen gen styrkts hafva i behållen inkomet afkastat i medeltal minst tvåtusen sexhundra mark om året, till följd hvaraf behållningen från sag - och hvarå förelsen borde beräknas under år 1901. 883
till åtminstone tvåtusen sexhundra mark och under år 1902. till minst två tusen mark, dock efter afdrag af ettusen tvåhundra mark om året såsom Ed vard Julius Wallenens tillkommande arsson för nyssagda tvänne år, eller således under år 1901. till ettusen fyra hundra mark och under år 1902. till åttahundra mark eller tillsammans för dessa år till tvåtusen tvåhundra mark; i anseende hvartill och då Edvard Julius Wallenius, under den tid han innehaft ifrågavarande inrättning, njutit en inkomst från ofvannämnda åker uppgående till aderton mark om året eller för fyra år till sjuttiotvå mark samt Johan Helgas och Reinhold Johansson bort bekomma i årlig hyra för boningshuset och uthudet sex procent å dessa byggnaders värde tretusen jemhundra femtio mark eller tvåhandra tretton mark om året, Alopällen, med ändring af Häradsrättens utslag, å lagt Edvard Julius Wallenius att till Johan Melgas och Reinhold Johansson utgifva förberörda tvåtusen tvåhundra mark, sjuttiotvå mark samt hyra för bo nings och uthusen under den tid af fyra och ett fjerdedels år Wallenius innehaft oftanämnda anläggning med sammanlagdt niohundra fem mark tjugufem penni eller således, med inbeakning af hvad Häradsrätten tilldömt Johan Melgas och Reinhold Johansson, till desse erlägga tretusen fyrahundra fyratiofem mark tjugunio penni med som procents årlig ränta från stämningsdagen den 4. April 1905. tills full betalning följde, med hvilken rättelse vid Häradsrättens utslag i öfrigt skulle bero. Uti Hofrättens dom hafva Helena Helgas och hennes medparter anhållit om ändring medels deduktion, den Ed vard Julius Wallenius bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finnerille lena Melgas och hennes medparter icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty hemmer att förblifva; och skyldigkännas Helena Melgas och hennes medparter att till 584
Edvard Julius Wallenius, i ersättning för hans härstädes i målet hafda ungälder, utgifva såtiofem mark. Det alle som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin K. R. Helanen Johannes Pesonen. A. V. Pullström H. R. Ehrng Marraskuun 19. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullassa, korvausta koskevassa nostajutussa, jos sa ovat Maanviljelijä Kustaa Maunu Klemola, Ulvilan pitäjän Suosmeen kylästä, ja Kansakoulunopittaja Iisakki Ikonen, Nakkilan pitäjän kirkonkylästä, Ulvilan ja Nakkilan pitäjäin sekä Kullaan kappelin ja Porin maasairakunnan käräjäkunnan lienlekolahon valluuttamana asiamiehinä, hakijoina sekä Kruununnimismies Berndt Johan Sarling vastaajana Annettu Oikeusosastossa 19. päiväna Marraskuuta 1914 Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saa nut lietää Haaslalettuaan yllämainitun käräjäkunnan tientekolakseen kuuluvat Ulvilan, Nakkilan, Kullaan ja Porin maaseurakunnan kunnat käräjäkunnan 1906. vuoden talvikaisännä: A. V. B. C. K. H. R. Sr 1582. Pag 23 Rz 1910
räjiin, on Kruununnimismies Färling Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että kun vuonna 1902 asianomaiset urakoitsijat, jotka olivat ottaneet yleisiä teitä ylläpitääkseen, ja lientekolahon kunnat olivat laimintyöneet asettaa asianmukaisen kuntoon erinäisiä heidän ylläpidet täviään tuosuuksia ja niillä ole via sitteja, eli Kruununnimismies Färling virkansa puolesta ollut pukotettu näitä luosuuksia ja silto ja korjauttamaan; ja oli hänellä tämän johdosta ollut muiden muasseuraavat kustannuksel, nimittäin: Uurilan pitäjään kuuluvan Toijoen alueen ja Noormarkun pitäjän viilisellä, Vuokraajan Kustaa Langis ylläpidettävällä tuosuudella No 6. olevien sittojen ruomien korjanksesta, lätä varten tarpeellisista kuulutus sista, huutokaupasta ja työn valvemisesta kaikkiaan 80. markkaa Ipenniä, Talollisen Frans Friisin el läpidettävällä tillsuudella No 11. de vien sittojen puomien korjauksesta 122. markkaa 25. penniä; Talollisen Emil Fordlundin ylläpidettävällä luosuudella No 12. olevien sittujen puonien uudes taan rakentamisesta 40 markkaa, Rahkurin Vihtori Haapasen ylläpidettävällä luosuudella No 20. tehdyistä korjaustoista, kuulutuksista, huutokaupasta ja työn valvomisesta yhteensä 508 markkaa 25. penniä, Ulvilan pitäjän Suosmeren ja Wanhakylän kylien välillä olevalla, Torpparin oleksanteri Lähteenmäen kunnossa pidettävällä tuomudella tehdyistä koruuksista 10. markkaa 75. penniä ja samalla liellä olevan, Torpparin Wilho Riksbomin kunnossa pidettävän luosan korjauksesta 11. markkaa 50. nenniä; sekä Talollisen Ernst Freaulan kunnossa pidettäviillä Kullaan kappelin kirkon ja Paluksen kelän välisellä luosuudella tehdyistä korjauksista 26. markkaa; ja koska Kruununnimismies Färling å ollut voinut saada asianomaisilta makoitsijoitta osittain heidän varat tomuutensa vuoksi osittain syystä, 586
ettei sittojen puomien tekeminen kuulunut urakoitsijoille, mainittuja kustannuksia, jotka yhteensä tekiväl uppmarkkaa 50. penniä, uvilka asianomäiset kunnat myöskään olleet niitä suostuneet suorittamaan, on Kruununnimismies Färling vaatinut, että kysymyksessä olevaan tienlekolakkoon kuuluvien kiintien tientekovelvolliset jäsenet velvoitettaisiin Färlingille marsamaan sanotut kustannukset kuuden prosentin vuotuisine korkoineen luettuna 10. päivästä Lokakuuta 1902., siihen nähden että kaikille kunnille oli ilmoitettu, että tuosuudet ja niillä olevat sillat olivat viimeistään vastasanottuna päivänä olleet asetettavat kuntoon. Kanteesta kuulusteltuina ovat kysymyksessä olevien kuntien valtuuttamal asiamiehet Kustaa Maunu Klemola ja Iisakki Ikonen vastannulettä Ulvilan, Nakkilan, Kullaan ja Serin maaseurakunnan kuntien tienlekolahko oli Kesäkuussa vuonna 1898. toimitetuissa huutokaupoissa antanut urakalle laillen yllapidon 1. päivästä Tammikuuta 1899. samaan päivään 1904. muun muassa ehdolla että, jolleivät tiet ja niiden rummut alaisissa, asianomaisen kruununni mismiehen toimittamissa maantien katsemuksissa ja myös muulloin kin ollut kelvollisessa ja hyväkryllävässä kunnossa, urakoitsijan tuli kaikesta olla lain ja asetusten mukaan vastuunalainen, että Kruununnimismies Sarling voimassa de vien asetusten mukaan olisi ollut velvollinen ensin kuulututtamaan, että asianomaisen tientekovelvollisen tuli kahdeksan päivän kuluessa asettaa tieosansa kunloon ja, ennenkuin Fårling olisi saanut lientekovelvollisen puolesta työtä tiettää, olisi hänen tullut todisteellisesti antaa käsky laimintyöjälle asettaa luosansa kun teen sekä vasta sitten, ellei tienteko velvollinen neljän päivän kuluessa saatuaan käskyn sitä tehnyt, olisi hän ollut oikeutettu lientekovelvollisen kustannuksella tietä korjautta587
maan, mutta ettei Kruununnimismies Färting ollut näin menetellyt eikä edes asianomaisille kunnille. näyttänyt huutokauppapöytäkirjoja, joitten mukaan puheenalaiset tioosuudet olivat annetut kuntoon saatet taviksi, minkä johdosta kunnilla, kunnes huutokauppapöytäkirjat niille esitettiin, oli syytä epäillä Kruununnimismiehen Sarlingen vaatimien määrien oikeellisuutta; sekä että tuosien ylläpidosta suoritettavat uraktamaksut olisivat ensin olleet urakoitsijoilta ulosmitattavat ennen kuukuntoonsaattamista olisi voitu toimit taa; minkä vuoksi ja kun Kruunun nimismies Färling ei edes ollut vonut väittää urakoitsijoilta puuttuneen, väräjä, koska, kuten urakkaehdoista näkyi, urakkasummat suoritettiin västä sen jälkeen kuin liovat kesä tarkastuksessa olivat hyväksytyt, ja nunmuista niiden tarkastuksen ja hyväksymisen jälkeen, Kustaa Muunu Klemola ja Iisakki Ikonen ovat anoneet, että kanne oikeettomana hyljättäisiin Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset myös ovat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 13. päivänä Syyskuuta 1906. julistamassaan päälöksessä lausunut käyneen selville, että Kruununnimismies Farling oli nimismiespiirissään eli Ulvilan, Nälkilan, Kullaan ja Porin maaseurakunnan kuntain tienlekolahossa ole vien yleisten teitten kunnessa pidon valvomisessa menetellyt kuten teitten ja sittojen rakentämisestä ja kunnossa pitämisestä 15. päivänä Tammikuuta 1883. annettu Kosarillinen asetus ja Keisarillinen Julistus samalla päivältä saativat, että Kruununnimismies Färling oli ollut oikeutettu, kuten hän oli tehnyt kin, korjauttamaan sekä tiet että siltajen puomit sekä ettei kivestä tehtyjen rumpujen eli sittojen puoinit ientekonrakasta annettujen määräysten mukaan otteet olleet urakkamiehen tehtävät; ja kun Kruununnimismies Färling siten oli joutunut mak888
samaan talvella vuonna 1902. Aleksanteri Lähteenmäen, Wilho Rikströmin ja Ernst Heikulan tuosien korjauttamisesta sata neljäkymmentäkahdeksan markkaa kaksikym mentäviisi penniä sekä kesällä samana vuonna sen liiosan panemisesta kuntoon, jonka lienloko lahkoeli ilmoittanut Vihtori Haapasen otaneen pitääksensä kunnossa, viisi sataa kahdeksan markkaa kaksikymmentäviisi penniä, joita kuslannuksia Färling Lähteenmäen, Risströmin, Krekulan ja Haapasen vavaltomuuden vuoksi ei ollut voinut heiltä saada, kuin myöskin suoritlamaan Kustaa Langen, Frans Frusen ja Emil Nordlundin luosilla olevien sittojen puoneista kaksisataa neljäkymmentäkolme markkaa, joita Särting ei ollut voinut ryhtyä ulos mittaamaan Langilta, Frisiltä ja Nordlundilta, kun nämä eivät ollut sitoutuneet puomia tekemään, sen vuoksi ja kun lisäksi vielä oli selvit tämättä, oliko Vihtori Haapanen edesottanut edellä mainittua luosaa kunnossa pitääkseen, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Ulvilan, Nakkilan, Kullaan ja Porin maaseurakunnan kunnat, jotka tientekoluhkona olivat velvolliset pitämään kunnossa yleiset tiet ja sillut piirissaan, kuittia vastaan Kruununnimismiehelle Tarlingille heti suorittamaan edellä mainitut maksut kaikkiaan kahdeksansataa yhdeksänkymmentäyhleksän markkaa viisikymmentä penria kuuden prosentin korolla 10 päivästä Lokakuuta 1902. sekä kahdeksallakymmenelläneljällä markalla korvaamaan Kruununnimismiehelle Täilingille hänen oikeudenkäyntikulunsa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustaa Maunu Klemola ja Iisakki Ikonen olivat veloamalla saatta neet jutun, on 4. päivänä Joulukuun ta 1909. antamallaan luomiolla, kyljäten Kustaa Maunu Klemolan ja Iisakki Ikosen vitekirjassaan tekemän pyynnön että asiassa todistajana kuultu Vankilanvahti 389