Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nen vaimonsa Katariina Josefiina Brander olivat kirjallisesti tehdyssä, 26. päivälle Helmikuuta 1870. päivätyssä keski näisessä testamentissa määränneet että jommankumman heistä lapsetonna kuoltua jälkeenelävä puoliso saisi yksin pitää pesän kaiken sekä kiinteän että irtaimen omaisuuden, niin etteivät kummankaan sukulaiset pääsisi, mitään perimäön, ja saman Helmikuun 25. päivänä antaneet tuon testamentin Kihlakunnanoikeuteen otettavaksi Oikeuden pöytäkirjaan, niin oli Juho Erland Herra, Katariina Josefiina Branderin kuoltua 24. päivänä Helmikuuta 1901. jättämästä jälkeensä rintaperillisiä, seuranneen Maaliskuun 20. päivänä, valvoaksensa mainittua testamenttia; asianomaiselle tuomarille näyttänyt otteen Kihlakunnanoikeuden pöytäkirjasta, johon puheenaoleva testamenttiin kirja oli jäljennetty, ja lähinnä seuranneissa varsinaisissa käräjissä saman vuoden Syyskuun 6. päivänä, ilmoittaen, että alkuperäinen testamenttikirja oli hänelle tuntemattomalla tavalla joutunut hukkaan, loppuun saattanut testamentin valvonnan. Kirjallisesti haastatettuaan Juho Erland Herran Kokemäen ja Harjavallan pitäjäin käräjakunnan 1902. vuoden syyskäräjiin ovat Frans Ferdinand Ala-Fretka, Tobias Uuloo, Kustaa Jeremias Heikkilän silloinen holhooja Talollisenveli Juho Kustaa Simula ja Mariana Alekrandra Siura, ilmoittaen että Frans Terdinand Ala-Fulka oli naimisissa Kaariina Josefiina Franderin kuolleen risaren Eva Gustava Giersin tyttären Hilma Wilhelmiina Fredrikintyttären kanssa ja Tobias Uuloo Katariina JoseTiina Franderin niinikään kuolleen veljen Frans Josef Branderin tyttären Josefiinan kanssa sekä että Kustaa Jeremias Heikkilä oli Katariina Josefiina Branderin veli ja Mariana Aleksandra Siura hänen sisarensa, Kihlakunnanoikeudessa lausuneet että, koskei Juho Erland Herra valvossaan kysymyksessä olevaa testamenttia eikä muulloinkaan Zatariina Josefiina Branderin kuoleman lälkeisenä aikana ollut voinut esittää 170
sanottua testamenttikirjaa alkuperäisenä, puheenalainen testamentti oli pedettävä hävinneenä ennen Katariina Josefiina Franderin kuolemaa ja oli siis mitälön, etenkin kun oli luuttavaa että Katariina Josefiina Frander eläessäänoli hävittänyt testamenttikirjan poistaakseen siltä kaiken voiman; minkä vuoksi ja kun ainoastaan se oli oikeutettu kirjallista testamenttia nauttimaan hyväksensä, jolla oli alkuperäinen testamenttikirja hallussaan, Frans Ferdinand Ala-Fulka ja hänen asia kumppaninsa ovat anoneet että mainittu testamentti julistettaisiin mitättomäksi ja Juho Erland Herra velvoitettaisiin toimittamaan Katariina Jorefiina Branderin jälkeen jäänyt omaisuus lailliseen jakoon tämän perillisten kesken. Hanteesta kuultuna on Juho Erland Herra toistanut mitä hän testamenttia valvoessaan oli testamenttikirjan häviämisestä ilmoittanut; mutta kun Katariina Josefiina Brander terveellä ja täydellä ymmärryksellä vaipaasta tahdostaan oli kahden todistajan läsnä ollessa allekirjoittanut pieheenaolevan testamenttikirjan, jonka määräys oli pidettävä ainakin suullisena testamenttina, on Juho Erland Herra anonut että kanne oikeettomana hyljättäisiin. Sittenkuin todistajia oli asiasta kuulusteltu ja juttu ollut asiakirjoista havaittavan menettetyn alaisena sekä Elias Uusikeiska oikeudenkäynnin sestäessä määrätty Kustaa Jeremias Heikkilän holhoojaksi ja yhtynyt kanteseen, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiet molemmin puolin myös ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikutustaan, 13. päivänä Lokakuuta 1905. julistamassaan päätöksessä antanut asiasa lausuntonsa; ja koskei Juho Erland Herra Kihlakunnanoikeudessa 6. päivänä Syyskuuta 1901. valvossaan puheera olevaa Juho Erland Herran ja Katariina Josefiina Branderin kesken Helmikuun 26. oikeastaan 25. päivänä 1870. tehtyä kirjallista testamenttia eisä sen jälkeen ollut voinut esittää 171
1h 1h 1h mainittua testamenttikirjaa alkuperäisenä, sentähden ja kun ei Juho Erland Herra myöskään ollut laillisessa ajassa valvonut Juho Erland Herran ja Katariina Josefiina Branderin kesken tehtyä suullista testamenttia; on Kihlakunnanoikeus, nojautuen Perintökaaren 18. luvun 1. SS:ään, julistanut kysymyksenalaisen Juho Erland Herran ja Katariina Josefiina Branderin 25. päivänä Helmikuuta 1870. tekemän keskinäisen kirjallisen testamentin ja 6. päivänä Syyskuuta 1901. jäljennöksen perusteella valvotun säädökseen voimaa ja vaikutusta vailla olevaksi, mikäli sillä oli loukattu Frans Ferdinand Ala-Futkan, Tobias Ubeloon, Mariana Aleksandra Siuran ja Kustaa Jeremias Heikkilän lakiin perustuvaa oikeutta saada perintöä Katariina Josefiina Branderin jälkeen, ja velvoittanut Juho Erland Herran neljän kuukauden kuluessa siitä, kun Kärlakunnanoikeuden päätös oli saanut lain voiman, luovuttamaan Katariina Josefiina Branderin jälkeensä jättämän omaisuuden, niin kiinteän kuin irtaimenkin, lailliseen jakoon Katariina Josefiinabranderin äskenlueteltujen oikeudenomistajain kesken; mutta asian laatuun nähden saivat asianosaiset puolin ja toisin itse kärsiä kulunkinsa jutussa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Erland Herra oli vetoamalla saattanut jutun, on 27. päivänä Lokakuuta 1908. antamassaan tuomiossa jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, kuitenkin siten, että se neljän kuukauden aika, jonka kuluessa Juho Erland Herran tuli luovuttaa Katariina Josefiina Branderin omaisuus jakoon, oli luettava äskensanotusta päivästä. Sen ohessa velvoitettiin Juho Erland Herra suorittamaan Frans Ferdinand Ala-Futkalle ja hänen asiakumppaneilleen maksut heidän kappaleestaan Kovioikeuden tuomiota kaksikymmentä markkaa kahdeksankymmentä penniä. Kovioikeuden tuomioon on Juho Erland Herra anonut muutosta. 172
Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Juho Erland Herra ja Katariina Josefiina Brander, sen jälkeen kuin puheenalainen kirjallinen testamentti oli laadittu, ovat itsekohtaisesti Kihlakunnanoikeuteen antaneet mainitun testamentin ja silloin, sen mukaan kuin Kihlakunnanoikeuden pöytäkirjaan on merkitty, vapaatahtoisesti ja selvässä järjentilassa ollen ilmoittaneet sen sisältävän heidän viimeisen tahtonsa; sen vuoksi ja kun tämäe Kihlakunnanoikeuden edessä näin tehty testamentti myöskin on asianmukaisessa järjestyksessä Oikeudessa valvot tu, eivätkä Frans Ferdinand Ala-Fretka ja hänen asiakumppaninsa ole voineet vastoin Juho Erland Herran kieltoa osoittaa, että Katariinen Josefiina Brander olisi eläessään peräyttänyt viimeksisanoteen testamentin, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kuenoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakummun oikeuden päätöksen, hyljätä Frans Ferdinand Ala - Fretkava ja hänen hans Talmros asiakumppaniensa jutussa ajaman kanteen; jääden kuitenkin Juho Erland Herralla jutun vuoksi olleet kulut, asian laatuun nähden, hänen itsensä kärsittäviksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Bömetund Kusteri Saarinen J. N. Bömetund Kusteri Saarinen J. N. Bömetund Kusteri Saarinen Waler Andersin. Matts Sittenen R. Amberg. 173
Toukokuun 7. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, talonkaupan purkamista koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Herman Seppälä ja hänen vaimonsa Maria Abrahamintytär Seppälä, Sängelmäen pitäjän Hiukkaan kylästä, hakijoina, sekä Talollisenleski Hilja Kaarlentytär Seppälä, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 7. päivänä Toukokuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Herman ja Maria Seppälä ovat Hilja Seppälälle ja tämän silloin vielä elossa olleelle miehelle, pojalleen Aapo Seppälälle toimituttamansa haasteen nojalla Längelmäen ja Kuoreveden pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa, ilmoittaen 3 päivänä Joulukuuta 1903 laaditulla kauppakirjalla Aapo ja Hilja Seppälälle kymmenentuhannen markan kauppahinSäsnä: J. N. B. A. K. W. A - B. t. 174 No 797. Pag 232 R. D. 1908.
nasta myyneensä omistamansa Seppälän neljännes manttaalin suuruisen perintötalon No 1. edellämainitussa Hiukkaan kylässä, vaatineet että koska heidät oli saatu mainittuun kauppaan taipumaan osittain houkuttelomalta osittain pakottamalla, ja Herman Seppälä kaupanteen aikaan ankaran hermotaudin takia oli ollut ymmärrykseltään niin sekava ja heikko, ettei hän ollut olut täysin kykenevä itse hoitamaan asioitaan eikä pätevä tekemään kauppaa, sanottu talonkauppa julistettaisiin mitättömäksi Kanteesta kuultuina ovat Aapo ja Hilja Seppälä, kieltäen että Herman Seppälä kauppatilaisuudessa olisi ollut mielipuoli tahi ymmärrystä vailla sekä väittäen Herman ja Maria Seppälän tehneen kysymykseen tulleen talonkaupan vapaasta tahdostaan, anoneet kannetta hyljättäväksi. Sittenkuin Aapo Seppälä 23. päivänä Marraskuuta 1904 oli kuollut ja Hilja Seppälä tämän jälkeen Kihlakunnanoikeudessa ilmoittanut olevansa mainitusta miesvainajastaan raskaana sekä Aapo Seppälän kuolinpesän olevan jakamatta, on Kihlakunnanoikeus jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 8. päivänä Maaliskuuta 1905. julistamassaan päätöksessä lausunut, etteivät Herman ja Maria Seppälä ollut voineet näyttää toteen, että heidät olisi houkutettu saatikka sitten pakotettu suostumaan puheenaolevaan talonkauppaan tahi että Herman Seppälä siihen aikaan olisi ollut ymmärrykseltään sekava ja siis kykenemätön päättämään sellaista oikeustointa, vaan selvitetyksi päinvastoin tulleen että Herman ja Maria Seppälä olivat olleet halukkaat myymään kysymyksessä olevan talon Aapo ja Hilja Seppälälle ja että Herman Seppälä kaupantekotilaisuudessa ja yleensäkin niinä aikoina oli ollut selvällä ja täydellä järjellä; mihin nähden Kihlakunnanoikeus, joka näin ollen ei voinut antaa arvoa Aluelääkäri, Sääketietunlisensiaatti Oskar Nymanin Kihlakun175
nanoikeuteen annetuille kirjallisille laurunnoille Herman Seppälän mielentilasta, on hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Herman ja Maria Seppälän korvaamaan Aapo ja Hilja Seppälälle oikeudenkäynnistä johtuneet kulut maksamalla Hilja Seppälälle kaksisataa yhdeksänkymmentäviisi markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Herman ja Maria Seppälä vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa 20 päivältä Heinäkuuta 1908. jättänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksen pysyväksiHovioikeuden tuomioon ovat Herman ja Maria Seppälä anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Hilja Seppälä säädetyssä järjestyksessä on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei ole toteennäytetty, että Herman Seppälä puheenaolevaa talonkauppaa tehtäessä olisi ollut ymmärrystä väilla, eikä myöskään että Herman ja Maria Seppälä olisi erehdyttämällä tahi pakottamalla saatu kauppaan suostumaan, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää jutun sen loppupäätöksen varaan, johon tuomioistuimet ovat johtuneet, minkä ohessa Herman ja Maria Seppälä velvoitetaan suorittamaan Hilja Seppälälle häneltä täällä juttuun menneiden kustannusten korvaukseksi viisikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J Näenlund Walter Andersin. Aleksi Käpy: R. Amberg 176
Toukokuun 9. päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Viikurin Hovioikeudesta tulleessa, maapalstan kaupan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Säämingin pitäjän Mikkolan niemen kylässä asuva Talollinen Kaarle Aataminpoika Liimatta, heikkomielisen Talollisen Antti Pärtty linpoika Mikkosen holhoojana, hakijana sekä Suomen Valtio tulemat ta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 9. päivänä Toukokuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kaarle Liimatta on Suomen Valtiolle toimituttamansa kirjallisen haasteen nojalla Säämingin pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että sittenkun Mikkolanniemen kylässä aunut Talollinen Pärttyli Pänttytinpoika. Mikkonen oli vuonna 1858. kuollut, jättien jälkeensä pojat Pekka Mikkosen ja edelläsanotun Antti Mikkosen sekä tyttären Läsnä: St. M. S.S. 7. P. A. D. / M. S. No 800. Pag. 168. R. D. 1908.
Anna Ulriikka Mikkosen, joista Pekka Mikkonen oli kuollut vuonna 1876. ja Anna Ulriikka Mikkonen vuonna 1881., niin olivat Pekka Mikkosen leski Katarina Mikkonen ja Talollinen Juhana Mikkonen, määrättynä holhoojaksi Pekka ja Katarina Mikkosen alaikäisille tyttärille Anna Lovisa, Amalia, Maria Matilda, Serafia ja Katri Mikkoselle, joista sittemmin olivat menneet naimisiin Anna Lovisa Mikkonen Insimööri Gustaf Liickin kanssa, Amalia Mikkonen Loismiehen Pekka Hynnisen kanssa, Maria Matilda Mikkonen Talollisen Matti Löppösen kanssa ja Katri Mikkonen Talollisen Kalle Tiaisen kanssa ja jois ta Maria Matilda Löppönen vuonna 1885. oli kuollut, jättäen jälkeensä samana vuonna syntyneen pojan Matti Löppösen, kauppakirjalla 9. päivältä Kesäkuuta 1881. Suomen Valtiolle myyneet Pärttyli Mikko sen perillisten yhteisesti omistamaan neljännekseen Leskelän verotaloa No 3. Mikkolanniemen kylässä kuuluneen, Kontusensalo" nimisen palstan; mutta korkeivät Katarina ja Juhana Mikkonen olleet olleet oikeutetut päättämään kerrottua kauppaa ilman Antti Mikkosen puolesta annettua suostumusta, on Kaarle Liimatta, edellämainitussa toimessaan, vaatinut, että sanottu kauppa julistettaisiin mitättömäksi mikäli siihen oli kulkeutunut Antti Mikkosen perimä osa puheenalaisesta palstasta, jonka ohessa Kaarle Liimatta on anonut korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Kanteen johdosta on Suomen Valtion puolesta väitetty, että Kaarle Liimatta siinä pesuuden jaossa, joka 18. päivänä Heinäkauta 1895. oli toimitettu Pärttyli Mikkosen jälkeen, oli luovuttanut Antti Mikkosen osuuden edellämainitusta talonneljänneksestä Anna Lovisa Liukille, minkä vuoksi ja kun mainittu jakotoimitus oli saanut lain voiman eikä Kaarle Liimatalla siis enää ollut valtaa moittia riidanalaista palstankauppaa, Suomen Valtion puolesta on vaadittu kannetta kyljättäväksi. Jutun oltua asiakirjain lähemmin osoittaman menettelyn alaisena ja sittenkun Kihlakunnanoikeus oli niinhyvin Kätarina ja Juhana Mikkoselle, Anna Lovisa 178
Liickille, Pekka Hynniselle, Serafia Mikkoselle, Kalle Tiaiselle ja vanhemmalle Matti Löppöselle kuin myöskin Talolliselle Aleksanteri Hintsaselle, joka sillä välin oli omaksensa saanut neljämneksen verotaloa No 3. Mikkolanniemen kylässä, valmistanut tilaisuuden tulla jutussa kuulluiksi, on Kihlakunnanoikeus 20. päivänä Marraskuuta 1905. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla julistanut puheenalaisen kaupan mitättömäksi mikäli se koski Antti Mikkoselle laillisen jaon perusteella tulevaa osuutta puheenalaisesta maakalstasta ja velvoittanut Suomen Valtion heti luovuttamaan sanotun osuuden Kaarse Liimatan hallintaan, jonka ohessa Suomen Valtion tuli kahdellasadalla kahdellakymmenelläviidellä markalla korvata Kaarle Liimatan kulungit asiassa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Suomen Kaltio vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiolla 23. päivänä Toukokuuta 1908., koska Antti Mikkosen osa neljänneksestä taloa No 3. Mikkolanniemen kylässä oli 18 päivänä Heinäkuuta 1898. tuovutettu Anna Lovisa Liukille kaupalla, johon Kihlakunnanoikeus, kuten Hovioikeudessa säilytettävistä asiakirjoista kävi selville oli antanut suostumuksensa, eikä Antti Mikkosella siis enää voinut olla mitään oikeutta sanottuun talonneljännekseen kuuluneeseen Kontusensalon palstaan, kumonnut Kihlakunnanoikeuden puheenalaisen päätöksen ja hyljännyt Kaarle Liimatan jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Liimatta anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kaarle Liimatta ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota; joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A. O. Malin. Sextio Saarinen Ako Malin. Joutio Karinen Jollannes Peltonen Alfred Eriksiala. Uno Strömsten. 179
Toukokuun 9 päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta nostorahalla tulleessa, korvausta koskevassa jutussa jossa ovat Kauppias Albin Pulkkisen konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehet Kauppiaat Anders Auvinen ja Karl Lindroos, Savonlinnan kaupungista, toiselta, sekä Talollinen Taavetti. Tiainen, Rantasalmen pitäjän Hiltulan kylästä, toiselta puolen vuoroin hakijoina ja vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 9 päivänä Toukokuuta 1910 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Taavetti Tiainen kauppakirjalla 14 päivältä Kesäkuuta 1900 oli ostanut Albin Pulkkiselta seitsemän kahdeskymmenesosaa verotalosta No 1. Säämingin pitäjän Laukansaaren kylässä ynnä tilan irtaimiston kuin myöskin tilalla olevan tiilitehtoan valmiine tiilineen ja irtaimistoineen sekä KeisarilLäsnä: J. N. B. S. - A. K. W. A. /B. F. M. Sr 801. Pag. 65. R. D. 1909.
för 1h / linen Senaatti, Albin Pulkkisen Joulukuussa samana vuonna tultua asetetuksi konkurssitilaan, oli Anders Auvisen ja Karl Lindroosin, Albin Pulkkisen kon kurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehinä, siitä tekemän kanteen johdosta 18. päivänä Huhtikuuta 1905. antamalan laan tuomiolla julistanut sanotun kaupan kokonaisuudessaan peräytyväksi ja siinä myydyn sekä kiinteän että irtaimen omaisuuden mine tuloineen, jotka sama omaisuus kaupan jälkeen oli Taavetti Tiaiselle tuottanut, Albin Pulkkisen konkursipesälle luovutettavaksi sitä vastaan, että konkussipesä Taavetti Tiaiselle, joka oli 20. päivänä Kesäkuuta 1900 suorittanut kauppahintaa 30006 markkaa 68 penniä, takasin maksaisi tuon rahamäärän 5 prosentin vuotuisine korkoineen sanotusta päivästä lukien sekä korvaisi ne tarpeelliset kulut, jotka Taavetti Tiainen hallitessaan mainittua omaisuutta oli siihen pannut, min ovat Anders Auvinen ja Karl Lindroos haastattaneet Taavetti Tiaisen Säämingin pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ja jellä kertoneet, että Taavetti Tiainen oli hallitessaan puheenalaista tilaa hukannut siellä löytynyttä irtainta omaisuutta 1514 markan 50 pennin arvon, saanut tilan tiluksista tuloja 618 markkaa 35 penniä vuodessa eli viitenä vuotena yhteensä 3091 markkaa 75 penniä käyttänyt hyväkseen tilan metsistä 56 1/2 syltä halkoja, joiden valmistukseen menneiden puiden kantovaokra oli laskettava 3 markaksi syltä kohti eli yhteensä 169 markaksi 50 penniksi, kuin myöskin omaksi hyödykseen käyttänyt tiilitehtaan tuotteita; vuoden 1900 lopussa varastossa olleet 100,000 kappaletta tiiliä, jotka toimitetussa katselmuksessa oli arvioitu4185 markaksi, muita samana vuonna poltettuja tiiliä 290,425 kappaletta, arvoltaan 14,521 markkaa 25 penniä, vuonna 1901 valmistetut 273. 635 kappaletta tiiha, arvoltaan 13,681 markkaa 75 penniä, vuonna 1902 poltetut 341837 kappaletta tulia, arvoltaan 17,918 markkaa 50 penniä, vuonna 1903 valmistetut 271,795 kappaletta tiiliä, arvoltaan 13,589 markkaa 75 penniä, ja vuonna 1904 poltetut 32,320 kappaletta 181
1h / tiisiä, arvoltaan 16,157 markkaa, sekä että Taavetti Tiaisen hyväksi sitä paitsi oli tullut ne 15,706 markkaan 16 penniin nousevat kustannukset, jotka Albin Pulkkinen vuonna 1900. oli käyttänyt tiilien valmistukseen, minkä ohessa Taavetti Tiainen myös oli vastaava Rakennustari Kustaa Laukkaselle viimeksimainittuna vuonna velaksi annettujen tiilien arvosta 2,313 markasta 91 pennistä; ja kun Taavetti Tiainen, jonka hyväksi oli luettava edellämainittujen tulien valmistuskustannukset, mitkä paitsi Albin Pulkkisen mainittuja kustannuksia tekivät vuodelta 1900 - 60001 markkaa 72 penniä, vuodelta 1901 - 7,781 markkaa 87 penniä, vuodelta 1902 - 8131 markkaa, vuodelta 1903-10,039 markkaa 33 penniä ja vuodelta 1904-11,466 markkaa 73 penniä, kuin myöskin Albin Pulkkisen vuonna 1900 myymien tulien hinta 9,986 markkaa 84 penniä, siis oli maksava konkussipesälle kaikkiaan 49429 markkaa 58 penniä, ovat Anders Auvinen ja Karl Lindroos vaatineet, että Taavetti Tiainen velvoitettaisiin suorittamaan Albin Pulkkisen konkussipesälle viimeksi mainittu rahamäärä laillisine korkoineen, pitä kuitenkin vähentäen Tiaisen yllämainitun kauppahinnan maksuksi suorittamat 3006 markkaa 68 penniä korkoineen. Taavetti Tiaisen vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulunqvistaan, 6 päivänä Marraskuuta 1907 julistamassaan päätöksessä katsonut Taavetti Tiaisen omasta myönnytyksestä käyneen selville, että Taavetti Tiainen oli Sukannut hänelle edellämainitussa tilan kaupassa joutunutta irtainta omaisuutta tuhannen viidensadan neljäntoista markan viidenkymmenen pennin arvon; että Taavetti Tiaisella oli ollut tuloja puheenalaisen tilan tiluksista vuonna 1901 kahdensadan viidenkymmenesen markan kolmenkymmenenyhdeksän pennin, vuonna 1902 kahdensadan yhdeksänkymmenen markan kahdenkymmenenyhden pennin, vuonna 1903 kahdensadan viidentoista markan yhdeksänkymmenen pennin ja vuonna 1904 kuudenkymmenenyhdeksän markan kolmenkymmenen pennin arvo sekä tiilitehtaas182
hemman i 1h för ta vuonna 1902 kuudensadan kahdentoista markan kahdeksankymmenenyhdeksän pennin arvo, ja että Taavetti Tiainen oli Kustaa Laukkaselle velaksi annettujen tulien hintaa kantanut Laukkasen sittemmin konkussiin luovutetusta pesästä kuusisataa kuusikymmentäyhdeksän markkaa viisikymmentäkaksi penniä, jonka vuoksi, ja kun Anders Auvinen ja Karl Lindroos myöt olleet näyttäneet Taavetti Tiaiseltä olleen kysymyksenalaisesta omaisuudesta muita tuloja kuin Taavetti Tiaisen siten myöntämät yhteensä kolmetuhatta kuussataa kaksikymmentäkaksi markkaa seitsemänkymmentäyksi penniä, Kihlakunnanoikeus on, hyljäten Anders Auvisen ja Karl Lindroosin siitä yli menevän kanteen, velvoittanut Taavetti Tiaisen suorittamaan Albin Pulkkisen konkurssipesälle viimeksimainitun rahamäärän kolmetuhatta kuusisataa kaksikymmentäkaksi markkaa seitsemänkymmentäyksi penniä viiden prosentin korkoineen tuhannesta viidestäsadasta neljästätoista markasta viidestäkymmenestä pennistä oikeudenkäynnin alusta 14 päivästä Marraskuuta 1905, kahdestasadasta viidestäkymmenestä markasta kolmestakymmenestäyhdeksästä pennistä 31 päivästtä Joulukuuta 1901, kahdestasadasta yhdeksästäkymmenestä markasta kahdestakymme nestäyhdestä pennistä 31 päivästä Joulukuuta 1902, kahdestasadasta viidestätoista markasta yhdeksästäkymmenestä pennistä 31 päivästä Joulukuuta 1903, kuudesta kymmenestäyhdeksästä markasta kolmestakymmenestä pennistä 31 päivästä Joulukuuta 1904, kuudestasadasta kahdestatoista markasta kahdeksastakymmenestäyhdeksästä pennistä 31 päivältä Joulukuuta 1902 sekä kuudestasadasta kuudestakymmenestäyhdeksästä markasta viidestäkymmenestäkahdesta pennistä 14 päivästä Marraskuuta 1905, siitä kuitenkin vähentämällä ylempänämainitut kolmetuhattakuusi markkaa kuusikymmentäkahdeksan penniä ja tästä määrästä 20 päivästa Kesäkuuta 1900 laskettava viiden prosentin korko; ollen asianosaisten, asian laatuun nähden, iisensä kärsittävä heillä asiasta olleet oikeudenkäymiskulungit. 183