Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Helmikuun 11. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Talollinen Oskar Kirkkola, Jämsän pitäjän Rutalahden kylästa, on hakijana sekä Sahanomistaja Anders Henrik Backström, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeus osastossa, Helmikuun 11 päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itselleen esitytänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä. nikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Välikirjoilla Marraskuun 23. päivältä 1896. ja saman vuoden Joulukuun 2. päivältä eli Sahanomistaja Backström jättänyt Oskar Hiekkolalle ja nyttemmin kuolleelle Torpparille Juho Niklas Rantaselle eli Rantalalle kuudettavaksi, veda tettäväksi ja liitettavaksi Sorsan, Aholan, Syysniemen ja Kaukkomäen talojan Paijänteen järven itäpuolella olevista metsistä kaikki Sahanomistaja Backströmin ostamat, välikirjoissa lähemmin määrätyt tukkipuut, sovittua palkkiota vastaan ja muun muassa seuraavilla Läsnä: A. K. V. G. E. A. F. J. I. 86 No 163. Säg 134 Rd 1902
ehdoilla, nimittäin: että puut olivat mogen kuulle antanut Oskar Kukkelalle kuljo1897. ja 1895 taloisaikana vedettävät Kulopi Maraksi, määrättyä maksua vastaan, 3/16d: No 9. ja 1895 taloisaikans vedeltävät Kolopala Maraksi, määrättyä maksaa vastaan, Kor on ja Matkuslammin järven päälle sekä minettu kuuluvia puita Rutajärvestä, Resen ja Mathuslammin järven piille oikeudennettu kuuluvia puita Rutajärvestä, Rääkerään tultaa uutettavat Backströmias Kataajärven kammar julasta ja Pulkinjoen vaikerään tultaa uutettavat Backströmies Kalhojärven kantan jalasta ja Salkenjoen arpilahden pitäjässä sijaitsevalle sahalle, niin että sillä olisi riittävästi tukkeja sakataa että Sahanomistaja Backströmin piti Kuskolan ja Rantasen kirjallisten maksomää räysten mukaan suorittaman vetopalkat kun dän ajomiehilleen, että Kukkolan ja Ran tasen tuli maksaa kunavan vahdin pakka puiden vittamisesta sekä yhteisesti vantata Backströmin suorittamista ajo ja nuista työpalkoista kuin myös omistarahamotoistaan ja, siinä tapauksessa että heidän kaadettaviansa puita jäisi metsään tai Rutajärvellä pitettäessä jontuisi hukkaan, Sahanomistaja Backström ille suorittaa korvausta, metsään jääneet tä puista, lähemmin määrätyn perusteen mukaan, 3. markkaa kappaleelta pienemmistä ja 5. markkaa isommista sekä viitettäessä hukkaantuneista poista Backströmin määräyksen mukaan Selä paitsi oli Sahanomistaja Backoken niön kukkoon on hyväksynyt (0,042.) puum arTila paitsi oli Tuhanomistaja Backström, Backskom on 1. Toukokuun 10. päivänä 1898. tehdyllä viime tammikuksi 10,60 markkaa 96. pennä, mutta, 1o 1. begxiin, ett i punt ofvat modre kapella antanut Oskar Kukkolalle kuljorelta Porraskosken läpi Saikon jokeen ja edelleen Backströmin sahalle Sittenkuin Juho Niklas Rantanen oli kuollut sekä Oskar Hiekkola ja Sahan mistaja Backström molemminpuolisten haastullen nojalla olivat Jämsän pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuden käsiteltäväksi saattaneet ylläkerrottujen sopi nusten johdosta syntyneet riitaisuudet, jiin on Kihlakunnanoikeuden määräyksestä asianosaisten kosken Tammikuun 24. päivänä 1900. toimitetussa välin selvityksessa Oskar Hiekkola Sahanomistaja Backströmilta vaatinut: ajolakkaa Sorsan, Aholan, Syysniemen ja Kaakkomäen talojen metsistä vedetyistä 70,533. puusta 11,328 markkaa 61. penniä, siihen luettu na 10,882. mittaamatta jääneen puun vetopalkka, 15 pennin jälkeen puulta, 1632 markkaa 30. penniä, josta vaatimuksesta mikuun 10. päivänä 1893. tehdyllä viitopalkaksi 10,1/54 markkaa 96. penniä, mutta, 87
15. pennin jälkeen kappaleelta, suoritettu sa markkaa 36. penniä on jäänyt riitaiostopalkon siis tekevän 958 markkaa Alako, Koivisten, Alatuvan ja Humalajärniä, kultänyt 673 markkaa 65 penniä, on metsistä nedittyjän puiden aittopalksan, Aholan ja Syysniemen talojen mai joja sekä Koiviston metsästä vedettyjen kaan puulta, 2.200. markkaa 48 penniän po 4. mukaa vekäräjissä ensimmä kiinniä ja Kaakkomäen talon omisti samoin vuoden tutkustummista nostetuista puista uitvedettyjen 93 SS puum vettopalkkuun, 4. tyraa 2800 kappalusta, 3. pennin silpennin jälkeen puulta, 380 markkaa 50. kun kultakin, 75 markkaia, jonka erän tamisesta 2600 markkaia 96. penniä, josta hänen ylempänä myöntämiinsä vittolask, Backström on myöntänyt uittokulkaksi kaikin puista, jotka oli Herman, Aholan, san, Aholan ja Syysniemen talojia mitulä ymmen ja Kaukkomäen metsestä veti nedetyistä 5,657. puusta 2,64 manttetty ja oli Sahanomistaja Backströmin kaa 14. penniä ja Kuukkomäen talon kartattava Oskar Kiikkolalle siis sen sästä, katte Hukkola oli saatinut, jos mukaan mitä Kukkolan oli vaatinut yhpuusta 280. markkaa 50. penniä eli on tuusi 14,441. markaa 18 penni ä, josta sayhteensä Cjille puusta 2342. markkaa konnemistaja Backström on myöntänyt 1894. markkaa 26. penniä riitaiseksi. Nuutaa mukaa ki. penniiä ritaisiksi järven talon näisästä vedetyistä paikkamassa välin selvityksessä on Sahanmedelta 1898. nittopalkkaa 8500 kopek Silfver, Häckström lukunut ittettien kyta 3 penniä kappalelta 255 markkaa, sekä puitsi muuta, josta hän sittemme vaittava mittnesmatta jäänveden puulu loppakobon on myöntänyt 4,768 puun määrän ollus ainoastaan (390) ja niiden Melkon 142 markkaa 44 penniä, joten sestä nedetyistä 62,144. puusta utlösa nämden ajapekkaa yhteensä 176. markkaa kan vuoselta 1897. ja 1875, 33 1/4. penniä, jonka Kaukotetta on kyväksykan vuorelta No 7. ja Bpi, 33 1/4. penniä, jonka Kaukotuom on kyväksyeli siis yhteensä 71,494. puun piin m. Backström on kiittänyt, koska se sisältyä penniä, mutta tehnyt jäännöksen eli 16 mär kää 65 penniä; mutta liknyt 1889. penniä, mutta tehnyt jäännöksen eli 1/16 man kaa 65 penniä; mutta liknyt 1889. medelta 1898. vidlopalkkaa 8500 kopek Silfver, och mantaja Backström läkenut itsellen hy88
vät Oskar Hukkolalta: Kukkolaalle, Jaco Häköläinen näiNiklas Rantaselle ja näiden työmiehille kaupanNiklas Rantaselle ja näiden työmiehillä suorlehat 14,396 markkaa 91. penniä, joutamakkaa, jonka hän Kukkola on kieltäran kylässä prt No 9. KorpeOskar Kukkola on myöntänyt instätta kopek Silfver Sökan kyOskar Kirkkola on myöntänyt vastatta on kansa 11,575. markkaa 75. penniä, mutta lägenheten ja samt än esammaan mantkieltäytynyt vastaamasta tähteistä 200 mark koolat, sekä niiden puiden kokonkieltäytynyt vastaamasta tähteistä 200 mark kontal, sekä niiden puiden kokonläytynyt vastaamasta tahteista No 4. oleva kodat, sekä näiden puiden kokonmarkasta 16. pennistä osaksi sillä perustuksella ettei tämä maksoerä ollut toteen näytetty ja osaksi koskei Hiekkola olla vastuunalainen niistä rahderistä, jotka oli Rantaselle tahi hänen määräyksen tään suoritettu, eikä niistäkäan, jotka Sahanomistaja Backström oli ilman kirjallista määräystä työmiehille maksanut; ne kustannukset, yhteensä 202. markkaa 30. penniä, jotka olivat syntyneet saahanomistaja Backströmille sen johdota ettei tukkeja ottu toimitettu riittävästi Backströmin sahalle, jota maksun erää Oskar Hiekkola on vastustanut kanavanvahdille 27. vuorokauden työsä 5. markan jälkeen vuorokaudelta, makätut 135. markkaa, josta Oskar Heikkolan on hyväksynyt 15. vuorokauden palkan 75. markkaa, mutta tehnyt jäännöksen 1i 60. markkaa riitaiseksi; palkkaa Oskar on asiaa käsiteltäessä luopunut, suuruan yösä markkaa riitaiseksi, palvian Taaon asiaa käsiteltäessä luopunut, suuruan yösä markkaa riitaiseksi, palvian Taa1o J antuneiden tukkien kokeamisesta 101. " josta markkaa, jonka erän Hiekkola on kieltänyt; korvausta tukuista, jotka olivat pilaantuneet ja sittemmin Backströmin toiNäydynyt vastaamasta tähteistä 20. oleva koolat, sekä niiden puiden kokonperus omisista ja uittamisesta, jotka vielä olivat verä ollut tetun Rutajärvessä, kaikkiaan 1088. markkaa 50 verä ollut tilus Rutajärvessä, kaikkiaan 1088. markkaa 50 penniä, jonka erän Hiekkola on kieltänyt, sekä korvausta 66. isommasta ja 501. pienimmästä puusta, jotka Hiekkola oli jättänyt määräajan kuluessa metsästä vetänyt määräajan kuluessa metsästä vedattamättä ja Backström sen kautta memettänyt, 5. markkaa kappaleelta isommista ja 3. markkaa kappaleelta pienemmistä eli yhteensä 1883. markkaa ynnä niiden ma katselemiskustannuksista 44. markkaa 50. renniä, jotka erät Hiekkola niinikään on kiistänyt syystä että Hiekkola oli, ennen kuin hänen välikirjanmukainen hakkuuaikansa oli loppunut, Sahanomistaja Backströmin antaman hakkunkiellön johdosta tullut estetyksi näitä puita vedättämästä; ja oli siis Sahanomistaja Backström pannut Oskar Hiekkolan vas89
on asiaa käsiteltäessä luopunut, seuraavat erät Oskar Hukkolalta: Hiekkolalle, Juho Niklas Rantaselle ja näiden lyömiehille suoritetut 14,328 markkaa 91. penniä, josta Oskar Kirkkola on myöntänyt vastatta vaksensa 11,575. markkaa 75. penniä, mutta kieltäytynyt vastaamasta tähteistä 2,953 markasta 16. pennistä osaksi sillä perus tuksella ett'ei tämä maksoerä ollut toteen näytetty ja osaksi koskei Hiekkola ollut vastuunalainen niistä rahaeristä, jotka oli Rantaselle tahi hänen määräyksestään suoritettu, eikä niistäköön, jotka Sahanomistaja Backström oli ilman kirjallista määräystä työmiehille maksanut; ne kustannukset, yhteensä 292. markkaa 30. penniä, jotka olivat syntyneet Tahanomistaja Backströmille sen johdesta ettei tukkeja ottu toimitettu riittävästi Backströmin sahalle, jota maksaerää Oskar Hiekkola on vastustanut; kanavanvahdille 27. vuorokauden työstä 5. markan jälkeen vuorokaudelta, maksetut 135. markkaa, josta Oskar Heikkola on hyväksynyt 15. vuorokauden palkan 75. markkaa, mutta tehnyt jäännöksen si 60. markkaa riitaiseksi; palkkaa Oskar Hukkolan huolemattomuuden tähden hajaantuneiden tukkien kokeamisesta 101. markkaa, jonka erän Hiekkola on kieltänyt; korvausta tukeista, jotka olivat piantuneet ja sittemmin Backströmin toimesta kootut, sekä niiden puiden kokoamisesta ja vittamisesta, jotka vielä olivat Entajärvessä, kaikkiaan 1088. markkaa 50 rennä jonka erän Hiekkola on kieltänyt, ekä korvausta 66. isommasta ja 501. pienemmästä puusta, jotka Hiekkola oli jättänyt määräajan kuluessa metsästä velåttämättä ja Backström sen kautta mehettänyt, 5. markkaa kappaleelta isommista ja 1/3. markkaa kappaleelta pienemmistä eli yhteensä 1883. markkaa ynnä niiden hatselmuskustannuksista 44. markkaa 50. renniä, jotka erät Hiekkola niinikään on kiistänyt syystä että Hiekkola oli, ennenviin hänen välikirjanmukainen hakkuurikansa oli loppunut, Sahanomistaja Backströmin antaman hakkunkiellen johlosta tullut estetyksi näitä puita vedättämästä; ja oli siis Sahanomistaja Backström pannut Oskar Hiekkolan vas89
tattavaksi yhteensä 17,823. markkaa 21. pen. niä, josta Kirkkola oli hyväksynyt 11,481 markkaa 75. penniä, mutta jäännös eli 6,372. markkaa 46. penniä oli riitaisena Yllä mainittuun välinselvitykseen viitates ovat asianosaiset Kihlakunnanoikeudessa kumpikin puolestansa, anoneet itselleen tuonittavaksi erotus saatavansa ja vastatte vansa välillä, sen mukaan mitä hän oli vaatinut ja myöntänyt, eli siis Hiekkölä että Backström velvoitettaisiin hänelle sen rittamaan 2,095 markkaa 57. penniä, ja Rauström Hiekkolan velvoittamista suorittamaan hänelle 4, 406. markkaa 56. penniä korkoineen Backström kuitenkin sillä ehdolla että hän ellei hänen ylempänä mainittua 1088. markan 50. pennin saatavaa katsottaisi toteen näytetyksi, saisi eri riidalla hakea sitä Oskar Hiekkolalta. Kuulustettuaan myöskin Juho Niklas Rantasen leskeä Emma Rantasta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, päätöksessä Helmikuun 22. päivältä 1901. katsonut, että Oskar Hiekkola ollut toteennäyttänyt alaista saatavaansa 1029 markkaa 47. peniä, jonka vuoksi Oskar Hiekkolan vaatinus tästä hyljättiin ja Sahanomistaja Barkströmin vastattava Oskar Hiekkolalle vahvistettiin 13,416. markaksi 65. penniksi, sekä llä Sahanomistaja Backströmin tilin riitaisista eristä muut, paitsi ylläsanottu 1088 markan 50. pennin määrä, oli selville saatettu, ja Oskar Hiekkolan vastattava Sahanomistaja Backströmelle siis teki 16,734. markkaa 71. penniä; minkä johdosta, kun viimemainitusta määrästä vähennettiin Backströmin vastattava Hiekkolalle 15,416 markkaa 65 penniä, Tuhanomistaja Backströmin saatavaksi Oskar Heikkolalta jäi kolmetuhatta kolmesataa kahdeksantoista markkaa kuusi penniä, joka viimemainittu rahamäärä Oskar Hiekkola siis velvoitettiin Sahanomistaja Backströmelle suoittamaan ynnä korkoa samalle määralle viisi prosenttia; luettuna oikeudenkäynnin alusta Helmikuun 2. päivästä 1899, jota paitsi Sahanomistaja Backströmille jätettiin valta Oskar Hiekkolan kanssa erittäin viidellä edellä sanottujen 1,388 markan 50. pennin suo90
ittamisesta, ja velvoitettiin Oskar Hiek kola sen ohessa neljälläsadalla markalla Sahanomistaja Backströmille korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset molemmin puolin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla Kesäkuun 14. päivältä 1902. vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen muuten, paitsi totä Oskar Hiekkolan Sahanomistaja Ruoströmille maksettava oikeudenkäyntika lujen korvaus määrättiin kuudeksi sadat si markaksi. Hovioikeuden tuomioon on Oskar Kiekola hakenut muutosta tänne jättämällään perustelmalla, johon Sahanomistaja Backström on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Oskar Riskola ole esiintuonut syytä muissa kohdin muuttaa Hovioikeuden tuomiota, kuin että, koska Oskar Hukkola, kuten asiakirjoista käy selville, Sorsan, Aholan Syysniemen ja Kaakkomäen talojen metsistä on vedättänyt 967. tukkia enemmän, kuin mitä Sahanomistaja Backström on Heikkolan vedättämiksi myöntänyt, ja Sahanomistaja Backströmin vastattavan lisäksi siis on luettava vetopalkka äskenmainituista puista, 15. pennin jälkeen kappaleelta, 145. markkaa 5. penniä, Oskar Hiekkola, kun hänen tässä oikeudenkäynnissä vahvistettu vastattavan sa Tuhanomistaja Backströmelle on 16,734 markkaa 71. penniä ja Backströmin edelläkerrotulla tavalla määrätty vastattava Hukkolalle on 13,561. markkaa 70. penniä velvoitetaan kuittia vastaan Sahanomistaja Backströmille suorittamaan näiden summien erotus kolmetuhatta sataseitsemänkymmentäkolme markkaa yksi penni viiden prosentin korolla, joka kuitenkin on laskettava vasta Tammikuun 24. päivästä 1910, jolloin kysymyksessä oleva välin selvitys asianosaisten kesken tehtiin, minkä ehuru Oskar Kukkola, koska asianosaiset molemnu puolin ovat jutussa voittaneet ja hävinget, vapautetaan dvoituksesta korvata Tahanomistaja Backströmelle oikeuden häynnistä hänellä ollut lufut.Tätä kaikki asianomaiset noudatta toitKeisarillinen Suomen Senaatti A; Nummi. Eli Forssell. Valentin Summans Johannes Littnig. Vilhelm Blåfield. 9
Den 11. Februari 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsrätt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet sjörättsmål emellan Handlanden Wilhelm Forstén, från Helsingfors stad, sökande, samt Augförtygs Aktiebolaget Träfik, jemväl i Helsingfors, uteblifven svarande: gifven uti Justitiedepartementet den 11. Februari 1904. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredra gas och af dem inhemlat följande: Efter stämning å Angfartygs Aktiebolaget Trefik har Handlanden Forsten vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att befälhafvaren å sagda bolag tillhöriga ängfartyget Aavasaksa Sjökaptenen Oskar Fernberg, enligt konnässement för den 28. September 1901. gamla stilen, i staden Reväl uti Kejsaredömet såsomtrakt gods mottagit för att med berörda angfartyg till Handlanden Forstén i Helsingfors befordras en tilläst koffart, innehållande flyttgods; men emedan 7de: Å. R. B. E. A. F. J. Z. H. af Ila No 164. Pag. 51. R. 2. 1903.
Sjökaptenen Tornberg vid fastygets ankomst till Kelsingfors den 12. Oktober 1901. nya stilen hvarken låtit tillsäga Handlanden Forstén att mottaga kofferten eller dragit försorg om dess förvarande för Forstens räkning samt koffarten icke kunnat tillrättafås, har Handlanden Forstén yrkat bolaget Trafaks förpliktande att såsom redare för ängfartyget Aavasaksa ersätta Forstén värdet af koffertens innehåll, uppgående jemlikt en af honom till Rådstuvurätten inlemnad förteckning till åttahundra åttatio rubel ryskt mynt samt att i sådant afseende till Handlanden Forstén utgifva sagda belopp med fem procents ränta från stämningsdagen den 6. December 1901. Sedan å Angfartygs Aktiebolaget Tre laks vägnar afgifvits svaromål i saken samt vittnesförhör deri egt rum, har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömerides framställt anspråk på godtgörelse för rättegångskostnaden, medelst den 30 Juni 1902. afkunnadt utslag utlåtit sig, ett alldenstund utredt vore att ifråga varande koffert vid ängfärtyget Anvasaken ankomst till Helsingfors från staden Reväl den 12. Oktober 1901. på aftonen utlossats från ängfartyget och efter anvisning af vederbörande tulltjenste man insatts i den å käjen befintliga tullpaviljongen, fördenskull och då Handlanden Forstén, ehuru han genom angfartyget Aavasaksas i tidningarna på sedvanligt sätt kungjorda turlista måste anses hafva erhållit behörig underrättelse om tiden för dess ankomst och förty, utan vidare uppmaning, bort ombestyra koffertens uttagning, emellan tid sådant uraktlälit samt Sjökaptenen Tornberg vid slikt förhållande, jemlikt 118. SS. i Sjölagen af den 9. Juni 1873. egt rätt att, såsom skett, öfverlemna koffenten i tullverkets värd, fann Råd stufvurätten Fjokaptenen Tornberg icke hafva varit vållande dertill att koffarten sedermera förkommit; i anseende hvartill och då någon skyldig het att utgifva ersättning för koffenten sålunda icke kunde åhvälfvas angfartyget Aavasaksus vederi, Rådstufvu rätten förkastade käromålet samt ålade 95
Handlanden Torstén att med tvåhundra sjuttiofem mark hålla Angfartygs Aktubolaget Träfik skadeslöst för dess umgälder i målet äfvensom att utbetala åt Nåvigationsskoleföreståndaren, Sjökaptenen Adam Edvard Konstantin Bergman femtiofem mark, åt Hamnkaptenen Oscar Wilhelm Andstin fyrationio mark och åt Hamnkontorsbokhållaren Julius Georg Mortimer Hjelt sex mark för det biträde desse såsom sakkunnige lemnat Rådstuf verätten vid behandlingen af målet. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Forstén i väderägdragit målet, har genom dom den 31. December 1902 låtit vid Rådstufvers åttens förenämnda utslag bero samt ålagt Handlanden Forstén att till Angfartys Aktiebolaget Träfik gälda afgifterna för bolagets exemplar af Hof rättens dom med femton mark åtta tio penni. Uti Hofrättens dem har Handlanden Forstén anhållit om ändring Kejserliga Senaten har tagit detta nal i öfvervägande och finner väl Ängförtygs Aktiebolaget Träfik icke hafva styrkt sin mot Handlanden Forsténs ersättningskraf gjorda invändning, att Sjökaptenen Tornberg vid lössningen af frågavarande koffert öfverlemnat densamma i tullmyndigheternas vård, och bemälda bolags ansvarighet för sagda frukt gods sålunda icke kunna på antydde grund anses hafva uppört; men emedan Handlanden Forstén icke gittat tillförlitligen utreda att de af honom uppgifna föremål, för hvilka ersättning yrkats, vid koffertens aflemnande till inlästning i angfartyget Anvasaksa funnits inlagda i sagda koffat, hvars påstådda dyrbära innehåll för ängbötens befälhafvare icke ens angifvits, ty och då all grund för bestämman de af den yrkade ersättningens belopp sålunda saknas, pröfvar Kejserliga Senaten rättvist låta bero vid det slut, hvari domstolarna stannat beträffande sjelfva saken samt såvidt Handlanden Forstén ansetts skyldig att i ofvannämndt afseende utgifva ersättning åt Sjökaptenen Bergman, Hamnkaptonen Andalia 9
och Hamakontorsbokhållaren Hjell; hvaremot Handlanden Torstén i anseende till sakens beskaffenhet befrias från honom åhvälfd förpligtelse att godtgöra Augförtygs Aktiebolaget Träfik för bolagets rättegångskostnader i Rådstufvurätten och Hofrätten. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland A; Kumlin. J. Forssell. " Bom Lupblad Johannes Litting. Aaf Hellen Helmikuun 11. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovi oikeudesta tulleessa, testamentin moittimista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Paavo Eerikinpoika Kauhänen ja Luutamies Paavo Matinpoika Kauhanen, Leppävirran pitäjän Kotalahden kylästä, ovat hakijoina sekä Talollisenleski Anna Susanna Kauhanen, Mäkitupalainen Juho Kauhanen ja Puuseppä Herman Wilhelm Laitinen, samasta kylästä, sekä Maalari Wille Herman Kekäläinen, mainitun pitäjän Leppävirran kylästä, vaimonsa Henrika Loviisa laitisen edusmiehenä, tulematta jääneenä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Helmikuun 11. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: teppävirran pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat paitsi muita, joista ei enään ole tämän A. K. - V.S. - W. H. - J. I. /E. J. A. No 166. Pag. 71. R. D. 1905.
kysymys, Anna Susanna Kauhanen ja hänen mainitut asiakumppanin ja Paavo Eerikinpoika Kauhaselle ja Paavo Matinpoika Kauhaselle toimituttamansa haasteen nojalla, lausuneet, että Helmikuun 15. päivänä 1900. rintaperillisiltä kuolleen Talollisen Aatami Eerikinpoika Kauhasen lähimpiä perillisiä olivat hunen veljensä Paavo Eerikinpoika Kauhanen, velivainajansa Eerikki Eerikinpoika Kauhasen lapset Anna Susanna ja Juho Kauhanen, sisarvainajansa Susanna Loviisa Kauhasen lapset Herman Wilhelm ja Henriika Loviisa laitinen ja velivainajansa Matti Eerikinpoika Kaukasen poika Paavo Matinpoika kauhänen; sekä että Aatami Kauhanen oli 12. päivänä Helmikuuta 1900. tekemässään ja Paavo Matinpoika Kaukasen sittemmin 19. päivänä Maaliskuuta 1900. valvomassa testamentissa määrännyt, että hänen jäämistöstänsä, sittenkun erinäisiä rahamaa siä siitä oli maksettu, toinen puoli oli joutuva Paavo Eerikinpoika Kauhaselle ja toinen puoli lähemmin määrätyllä tavalla jaettava Matti Eerikinpoika Kauhasen perillisille; mutta kun Paavo Eerikinpoika Kauhanen ei ollut valvonut sanottua testamenttia, ovat Anna Susanna Kauhanen ja hänen asiakumppaninsa vaatin että sama testamentti mikäli se Paavo Eerikinpoika Kauhasta koski julistettaisiin mitättömäksi Asiasta kuulustettuina ovat Paavo Eerikinpoika Kauhanen ja Paavo Matinpoika Kauhanen vastastaneet kannetta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus 28. päivänä Lokakuuta 1901. julistamastaan päätöksessä, koska näytetty oli että Paavo Matinpoika Kauhanen oli mainitun testamentin valvonut myöskin Paavo Eerikinpoika Kauhasen puolesta, on hyljännyt Anna Susanna Kauhasen ja hänen asiakumppaniensa kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi An96
na Susanna Kauhanen, Juho Kauhanen, Herman Wilhelm Laitinen ja Wille Herman Kekäläinen olivat utaamalla saattaneet jutun, on tuomiossa Helmikuun 14. päivältä 1902. katsonut että, koskei Paavo Matinpoika Kauhanen, valvossaan by, symyksenalaista testamenttia, ollut laillisesti valtuutettu sitä valvomaan myöskin Paavo Eerikinpoika Kaukasen puolesta, sanottu, viimemainitun puolesta tehty valvominen ei saattanut vastoin Anna Susanna Kauhasen ja hänen asiakumppaninsa kieltoa olla laillisesti pätevä, jonka tähden Hovioikeus säännöksien mukaan 5. Rn 18. luvun 1. SS:ssä, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, määräsi ettei sanottu testamentti saisi estää Anna Tusanna Kaupasta, Juho Kauhasta, Herman Wilhelm Laitista ja Wille Herman Rekäläistä, viimeksisanottua vaimonsa Henrika Loviisa laitian edusmiehenä, saamasta Anna Tusanna Kauhaselle, Juho Kaupaselle, Herman Wilhelm laitiselle ja Henriika Loviisa laitisella heidän perintöoikeutensa nojalla tulevia osuuksia siitä Aatami Kauhasvainajan jäämistöstä, joka testamen tin mukaan, jos sitä olisi laillisesti alvottu, olisi langennut Paavo Eerikinpoika Kauhasen osaksi. Hovioikeuden tuomioon ovat Paavo Eerikinpoika ja Paavo Matinpoiika Kauhanen hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo etteivat Paavo Eerikinpoika ja Paaro Matinpoika Kauhanen ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden dellä mainittua tuomiota, joka niis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: A; Kumbinvaimo Njelmina Herr Lyyslad Johannes Litting B. Auholin. 97