Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nankoikeudella täyttivät yhdeksästä kahteentoista tuumaan, se kä Suolammin palstasta sata kahdeksankymmentäyksi samalla korkeudella seitsemästä yhdeksään tuumaan ja satakuusikymmentäseitsemän yhdeksästä kahkentoista tuumaan täyttävää pitäjäpuuta ynna tuhat kaksi kuusipuuta, jotka vielämainitulla korkeudella täyttivät seitsemästä yhdeksään tuumaan; mutta koskei vielä ollut tunnettu saisiko Matti Kuikanlahti sanotuista palstoista niin mentä sen kokoista puuta kuin hänelle ylempänä oli määrätty, jätettiin Matti Kuikanlahdelle valta erittäin hakea korvausta mahdotlisesti puuttuvista puista sillä tai niiltä, jotka olivat siihen syypäät, ja velvoitettiin William Warvikko sen ohessa kahdellasadalla marhalla korvaamaan Matti Kuikanlahdelle hänen oikeudenkäyntikustannuksensa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi William ja Walde Warvikko sekä Taneli Rahkola olivat veloamalla saattaneet julun, on tuomiossa 19 päivänä Maaliskuuta 1906 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kuitenkin niinmuodoin että aika, jonka kuluessa Matti Kuikan lahti sai ottaa ja poisviedä kysymyksessä olevat puut, pidennettiin 1 päivään Huhtikuuta 1907; minkä ohessa William Warvikon ja hänen asiakumppaniensa tuli kuudellakymmenellä markalla korvala Matti Kuikanlahdelle hänellä jutun vuoksi Hovioikeudessa ollut kustannukset. Hovioikeuden tuomioon ovat William ja Walde Warvikko anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelemalla, johon Matti Kuikanlahti on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei vät William ja Walde Warvikko ole esiintuoneet syytä muuttaa Ho391
vioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, kuitenkin niin että aika, jonka kuluessa Matti Kuikanlahti on oi keutettu ottamaan ja poisviemään puheenalaiset puut, pidennetään 1 päivään Toukokuuta 1908; ja velvoitetaan William ja Walde Warvikko suorittamaan Matti Kuikanlakdelle, hänellä täällä asiasta olleiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. R. A. Bredl. C. J. Tingren. Fredr. Luudenius CarlAnginti. Fredr. Luudenius CarlAnginti. A. W. Granström. E. Thesleff 9 Toukokuun 31 päivänä 1907 Toukokuun 31 päivänä 1907 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa koskevassa jutussa, jossa Tehtaan hoitaja Dmitri Stergidi, Wupurin kaupungista, on hakijana ja Hovioikeudennotarie Johannes Brofeldt, samasta kaupungista, edesmenneen Tupakkatehtailijan Luka Stergidin konkurs siin luovutetun pesän toimitsi jamiehenä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 31 päivänä Toukokuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Liika Stengidin kuoleman jälkeen hänen omaisuutensa oli Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeuteen jätetyssä hakemuskirjassa luovutettu hänen velkojiensa tyydyttämiseksi ja Raastuvanoikeus oli ren johdosta 16 päivänä Toukokuuta 1904 julistanut tuomion, jossa Dmitri Stergidin valvontapäivänä Läsnä: J. N. H. S. G. W. E. P. B. K. W: 800. Såg. 61. R2 1907.
tekemä vaatimus että hänelle konkurssipesän varoista tuomittaisiin maksettavaksi: a) viisituhatta kaksisataa yhdeksänkymmentäkuusi markkaa yhdeksäntoista penniä Omitri Stergidille Liika Stergiden tupakka tehtaanhoitajana 5 päivästä Marraskuuta 1898 1 päivään Tammikuuta 1902 kontlakurantin mukaan tulevaa palkkaa, sekä 6) neljätuhatta kuusisataa viisikymmentä markkaa viisikymmen täviisi penniä samallaista palkkaa, konttokurantin mukaan, 1 päi vasta Tammikuuta 1902 1 päivään Tammikuuta 1904. oli jätetty riitaienä riippuvaksi eri oikeudenkäynnistä, on Dmitri Stergidi sen jälkeen toimituttamansa haasteen nojalla Raastuvanoikeudessa vaatinut, että hänen edelläkerrotut Liika stergiain konkurssissa valvomansa saatavat vahvistettaisiin konkurssiin luovutetuista varoista Dmitri Stergidille maksettaviksi Hovioikeudennotario Brofeldtin konkurssipesän toimitsijamiehenä, vaslusteltua kannetta on Raastuvanoikeus 29 päivänä Elokuuta 1904 julistamassaan päätöksessä, hyljäten kanteen mikäli se koski ajalta 1 päivästä Marraskuuta 1903 1 päiraan Tammikuuta 1904 vaadittua nelansadan kuudentoista markan kuudenkymmenenkuuden pennin suuruista palkkaa, sitä vastoin mainitsemillaan perusteilla vahvistanut Luka Stergidi - vainajan jälkeen jääneestä konkurssiin luovutetusta pesästa Dmetri Stergidille suoritettavaksi hänelle konttokuranttinsa mukaisesti palkkana vielä tulevat, ajalta 5 päivästä Marraskuuta 1898 1 päivään Tammikuuta 1902 yhteenja viisituhatta kaksisataa yhdeksankymmentäkuusi markkaa yhleksäntoista penniä sekä ajalta iitä lähtien 11 päivään Marraskuuta 1903 neljätuhatta kaksisataa kolmekymmentäkolme markkaa kahdeksankymmentäyhdeksän penniä Hovioikeus, jonka tutkittavaksi 393
Hovioikeudennotarie Brofeldt oli vetoamalla saattanut jutun, on 2 päivänä Maaliskuuta 1907 antamassaan tuomiossa katsonut tosin selvitetyksi, että Dmitri Stergidi oli hoitanut Liika Stergidin puheena ollutta tehdastiikettä 5 päivästä Marraskuuta 1898 11 päivään Marraskuuta 1903, jolloin sanottu liike oli lakkautettu, mutta koska Dmitri Stergidi ei ollut voinut toteensaattaa, että Liika Stergidi olisi sitoutunut maksamaan Dmitri Stergidille sanotusta toimesta enemmän palkkaa, kuin minkä Omitri Stergidi edellämainittujen konttokuranttien mukaan oli myöntänyt siitä kantaneensa, on Hovioikeus, kumaten Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljännyt Omitri Stergidin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Dmitri Stengidi anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, Johan Hovioikeudennotarie Brofeldt on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Dmetei Stergidi, joka ei ole näyttänyt että hänelle puheena olevasta toiminnas taan olisi tuleva muuta korvausta kuin minkä hän jo oli siitä nauttinut, ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, ja velvoitetaan Dmitri Stergidi suorittamaan Hovioikeudennotario Brofeldtille, hänellä täällä jutussa olleiden kulunkien korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Julius Klemmelin - A. N. W. Mell.manJulius Klemmelin - A. N. W. Mell.manJ. Wuokman Wälikijander. Edvard Paldani. Uno Strömsten. 394
20 Toukokuun 31 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Kuolajärven pitäjän Sallansuun kylässä asuva Talollinen Kaarle Abel Juhonpoika Wilrelä eli Kellokumpu on hakijana ja Talollinen Aappo Särkelä eli Kellokumpu, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 31 päivänä Toukokuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kuolajärven ja Kemijärvin pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Aappo Särkelä vaatinut että, koska Kaarle Abel Wierelän isävainaja kruununtalon asukas Juho Heikki Heikinpoika Wierelä eli Kellokumpu ja tämän vaimo Anna Sofia Wierelä olivat luovutuskirjalla 23 päivältä Lokakuuta 1896 Kaarle Abiel Wierelälle siirtäneet asukasoikeuden hallitsemaansa puoleen Wierelän kruununtaloa No 41 Sallansuun kylässä, Läsnä: R. A E. C,S-S C. A - A" G. 395 No 803. Pag. 187 R. D. 1906
hdolla muun muassa, että Kaarle Aliel Wierelä, jonka haltuun talo joutuisi hänen tultuaan täysiikäiseksi, ottaisi vastatakseen Juho Heikki Wierelän velasta Aappo Särkelälle, Kaarle Abel Wierelä, joka sittemmin tuon luovutuskirjan nojalla oli saanut asukasoikeuden mainittuun tilaan, velvoitettaisiin Juho Heikki Wierelän Aappo Särkelälle 27 päivänä Lokakuuta 1896 antaman velkakirjan nojalla maksamaan Aappo Särkelälle kuusituhatta viisisataa markkaa ynnä neljän prosentin korko niistä, lukien äskensanotusta päivästä, siitä kuitenkin vähennettyä niin hyvin Kaarle Abiel Wierelän silloisen holhoojan Talollisen Olli Heikki Walitalon suorittamat 10 päivänä Helmikuuta 1899 tuhatkaksisataa markkaa ja 18 päivänä Helmikuuta 1900 sata markkaa kuin myös Kaarle Abel Wierelän 12 päivänä Elokuuta 1901 maksamat kaksisataa kahdeksankymmentäkuusi markkaa kaksi toista penniä. Asiasta kuulustettuna, on Kaarle Abiel Wierelä vastustanut kannetta syystä että puheenalainen velka oli hänelle tuntematon ja velkakirja sitä paitsi tehty myöhemmin kuin ylläkerrottu luovutuskirja Sittenkun Aappo Särkelä tämän johdosta oli ilmoittanut, että kysymyksessä oleva velkakirja oli annettu jo 23 päivänä Lokakuuta 1896 ja ennen luovutuskirjan tekoa, vaikka päivämäärä sittemmin oli muutettu, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat pyytäneet korvousta oikeudenkäyntikustannuksistaan, 19 päivänä Tammikuuta 1904 julistanut päätöksensä asiaan; ja koska Juho Heikki ja Anna Sofia Wierelä ylempänämainitulla luovutuskirjalla oli vat edelläsänotuilla ehdoilla siirtä neet hallintooikeutensa puheenalaiseen kruununtilan puoliskoon Kaarle Abiel Wierelälle ja tämä juuri tuonluovutuskirjan nojalla oli laillisessa järjestyksessä silloisen holhoojansa Olli Heikki Walitalon hakemuksesta saanut asukasoikeuden samaan 396
tilaan sekä Olli Heikki Wälitalon, joka siten oli käyttänyt luovutuskirjan Kaarle Abel Wierelän hyväksi, oli katsottava samalla myöskin velvoittaneen Kaarle Abiel Wierelän täyttämään siinä luetellut ehdot, sentähden ja kun näytetty oli, että Juho Heikki Wierelä oli antanut vielämainitun velkakirjan ja myöntänyt saaneensa sen sisällön, on Kihlakunnanoikeus, vaikkakin velkakirjan antopäivä, joka selvästi oli ollut 23 päivä Lokakuuta 1896, jälestäpäin oli muutettu 27 päiväksi samaa kuuta, velvoittanut Kaarle Abiel Wierelän, joka ei ollut väittänytkään että Aappo Särkelällä olisi ollut hallussaan muita Juho Heikki Wierelän antamia velkakirjoja, saadessaan alkuperäisen velkakirjan kuitattuna suorittamaan Aappo Särkelälle kuusituhatta viisisataa markkaa ynnä neljän prosentin vuotuisen koron 27 päivästä Lokakuuta 1896 kunnes täysi maksu toimitettiin, siitä laillisessa järjestyksessä vähennettyä jo suoritetut määrät, 10 päivänä Helmikuuta 1899 tuhat kaksisataa markkaa, 18 päivänä Helmikuuta 1900 satamarkkaa ja 12 päivänä Elokuuta 1901 kaksisataa kahdeksankymmentäkuusi markkaa kaksitoista penniä, minkä ohessa Kaarle Abel Wierelän tuli kahdelläsadalla kahdellakymmenelläviidellä markalla korvata Aappo Särkelälle hänen kustannuksensa asiasta Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaarle Abiel Wierelä oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 14 päivänä Kesäkuuta 1906 vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Kaarle Abel Wierelän viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Aappo Särkelälle hänen jutun vuoksi Hovioikeudessa kärsimänsä kulungit. Hovioikeuden tuomioon on Kaarle Abiel Wierelä anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, Johan Aappo Särkelä on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut 397
tämän jutun ja katsoo, ettei Kaarle Abiel Wierelä ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; minkä ohessa Kaarle Abiel Wierelä velvoitetaan suorittamaan Aappo Särkelälle, hänellä täällä asiasta olleiden kulunkien korvaukseksi, viisikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bonde. Kch. Lundenius Och A. W. Granström. C. J. Timgren Paul Augusti E. Thesleff. Toukokuun 31 päivänä 1907 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, perinnönja koa koskevassa jutussa, jossa Pyhtään pitäjän Länsikylässä asuvat Itselliset Anton, Kristian, Aleksander, Adolf ja Eretta Westman sekä Salomon Rosenblad ja Henrik Aronsson Danielsback ka ovat hakijoina sekä Talollinen Kristian Heikinpoika Nybondas, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 31 päivänä Toukokuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Ktymin ja Pyhtään pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Anton, Kristian, Aleksander, Adolf ja Erelta Westman sekä heidän sisa rensa Wendla Maria Westman, joka nyttemmin on naimisissa Henrik Danielsbackan kanssa, ja Elisabeth Westman ynnä tämän mies Salomon Rosenblad vaalineet, että Kristian Nybon Läsnä: R. A. W. f. H. B: f. N - G.ld - F. L. E. P. - C. A. - W. F. - A. G. 398 No 804. 1906 21 Pag. 153. S. D.
das, joka yksin hallitsi hänen sekä Anton, Kristian, Aleksander, Adolf Erelta, Vendla Maria ja Elisabeth Westnanin äidin Liisa Nybondas - vainajan vanhempien, vuonna 1872 kuolleen Henrik Nybondasen ja 23 päi vänä Marraskuuta 1903 niinikään kuolleen Maria Kustaantyttären jäämistöjä, velvoitettaisiin luovuttamaan sanotut jäämistöt sellaiseen jakoon, että Anton, Westmanin ja hänen mainittujen sisarustensa osuus niistä eroitettaisiin heille. Asiasta kuulusteltuna on Kristian Nybondas väittänyt, että vaatimus mikäli se koski Henrik Nybondasen jälkeen jäänyllä omaisuutta oli vanhemtunut, sekä senvuoksi anonut, että kanne siltä osalta hyljättäisiin. Kihlakunnanoikeus on 2 päivänä Joulukuuta 1903 julistamassaan päätöksessä kyljännyt Kristian Nylän dasen vanhentumisesta tekemän väilteen lakiin perustumattomana ja velvoittanut Kristian Nybondasen neljän kuukauden kuluessa, viidenkymmenen 399 markan sakon uhalla, jättämään sekä Henrik Nybondasen että Maria Hustaantyttären jäämistön lailliseen jakoon Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kristian Nybondas oli vetoamalla saatta nut jutun, on tuomiossa 12 päivänä Toukokuuta 1906 lausunut, että koskeivät Anton Westman ja hänen asiakumppaninsa olleet väittäneetkään, että Anton, Kristian, Aleksander, Adolf, Erelta, Wendla Maria ja Elisabeth Westman tahi heidän oikeutensa valvojat Henrik Nybondasen kuollessa oli rat asuneet niin kaukana ettei heilsä voinut olla tietoa perinnöstä hänen jälkeensä ja heidän siis, P. Stn 15 lunen 4 SS:n mukaan, olisi pitänyt, ilman dellaista heille toimitettavaa tietoa, jo ka sanotussa lainkohdassa mainitaan, yön ja vuoden kuluessa Henrik Nybondasen kuolemasta ilmoittautua osallisiksi hänen jälkeensä jäänee seen omaisuuteen senvuoksi ja kun he olivat luon määräajan ilman laillista estettä laiminlyöneet ja oikeus vaalia perintöä Henrik Nybondasen
jälkeen siis Anton Westmanin ja hänen asiakumppaneihinsa nähden oli vanhentunut, on Hovioikeus, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä, kyljännyt Anton Westmanin ja hänen asiakump paniensa jutussa ajaman kanteen mikäli se koski Henrik Nybondasen jäämistöä, jota vastoin sama päätös muun puolesta jäi pysyväiseksi. Hovioikeuden tuomioon ovat Anton, Kristian, Aleksander Adolf ja Erelta Westman sekä Salomon Rosenblad ja Henrik Danielsbacka anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kristian Nybondas on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei puheenalaisen pesän hallintoon nähden muita olosuhteila ole näytetty olleen olemassa kuin että Maria Kiistaantytär miehensä Henrik Nybondas en kuoltua on hoitanut pesää sen osakkaitten yhteiseksi hyväksi, eivätkä lain määräykset perintöoikeuden vanhentumisesta niinmuodoin soveltu kysymyksessä olevaan tapaukseen harkitsee Keisarillinen Senaalle 400 oikeaksi, kumoten Hovioikeuden ylempänä mainitun tuomion, vahvistaa sen loppupuätöksen, johon Kihlakunnanoikeus on asiasta johtunut, kuitenkin niin, että se neljän kuukauden aika, minkä kuluessa Kristian Nybondasen tulee Kihlakunnanoikeuden määräämän sakon uhalla toimituttaa puheenäoleva jako, on luettava tästä päivästa Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti R. A: Brede. 1. Henr. Inemman J. Wiiskman Edvard Paldani. Eeläiakijanden Julius Hummelin C. J. Fingren Rek. Lundenius 1au August A. W. Granström E. Thesleff
Kesäkuun 12 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahoilla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusta koskevassa jutussa, jossa Kotkan kaupungissa toimiva Halla Aktiebo lag niminen osakeyhtiö, toisella, se kä Ristiinan pitäjässä sijaitsevan Löytön höyrysahan omistajat Kauppias Gustaf Wilhelm Karhu, sano tun pitäjän Parkatniemen kylästä, ja Ravintoloitsija Eemil Gustaf Elenius, Kouvolan rautatienasemalta Valkealan pitäjässä, toisella puolella, ovat vuoroin hakijoina sekä Gustaf Wilhelm Karhu ja Emil Gustaf Elenius saapuville tulleina, mutta mainittu yhtiö tulematta jääneenä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 12. päivänä Kesäkuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis ta, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut lietää seuraavaa: Ristiinan pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on osakeyhtiön Halla Aktiebolag puolesta Gustaf Wilhelm täsnä: R. A. W. - C. f. T. B. C. et. - A. G. B. J. M. 1906 No 835. Pag. 141. R. D.
Karhulle ja Emil Gustaf Eleniukselle toimitetun haasteen nojalla, lausuttu, että Gustaf Wilhelm Karhu ja Eemil Gustaf Elenius, jotka jo vuonna 1898. olivat yhtiölle hankkineet sahattuja puutavaroita 58,049 markan 93 pennin arvosta, välikirjalla 27 päivältä Helmikuuta 1899 ja siihen tehdyllä lisäyksellä 24 päivältä sen jälkeistä Lokakuuta olivat sitou tuneet toimittamaan yhtiölle 450 pitarilaista standerttia jo ennen ensiksisanottua päivää sahattuja puuavaroita sekä sitä paitsi kaikki puutavarat, jotka Karhu ja Elenius vakuuttaisivat 1899 vuoden Helmikuun 27 päivän ja Toukokuun 1 päivan välisellä ajalla kuin myös 24 päivästä Lokakuuta samana vuon na 1 päivään Heinäkuuta 1900, välikirjassa tarkemmin mainittua suuruutta ja siinä määrätyistä hinnoista laskettuina pietarilaisessa standertissa sellaisina kuin tavarat sa hasta tulivat, vapaasti rautatienvaunuissa Hovinsaaren lastauspaikal402 le Kotkan kaupungin läheisyydessä, ollen tavarat mitättävät tänskän pituusmitalla, joka kumminkin muutettaessa ständertiksi oli laskettava englannin mitaksi; sekä että Gutaf Wilhelm Karhu ja Emil Gustaf Elenius kerrottua hankintaa varten olivat eri ottein saaneet yhtiöltä etumaksuja ja sitten toimittaneetkin yhtiölle puutavaroita vuonna 1897. 10,3143 markan 33 pennin ja vuonna 1900 9471 markan 75 pennin eli oikeastaan, koska tavarat, vaikka ne välikirjan mukaan olivat olleet toimitettavat tanskan mitassa, sellaisen mitan puutteessa olivat mitatut englännin jälkamitalla ja englännen jalka oli tanskan jalkaa kolme prosenttia lytyempi, vuonna 1899, 109,049 markan 3 pennin ja vuonna 1900 8970 markan 10 pennin arvosta. mutta kun Gustaf Wilhelm Karhu ja Emil Gustaf Elinius, niinkuin kävi ilmi asianosaisten välityksistä yhtiön kirjain mukaan 10 päivänä Marraskuuta 1900 laadi tusta yleistilistä sanotulta vuodelta,
jonka tilin vastattavan puolelle oli merkitty seuraavat erät, nimittäin jaldoa edelliseltä vuodelta 49,797 markkaa 4 penniä, lunastettuja tunnus teita 40,000 markkaa ja 2000 mark kaa, maksettuja rahteja 3,001 markkaa 5 penniä, 4718 markkaa 25 penniä ja 1,029 markkaa 80 penniä, puutavarain lastauksesta Löytön sahalla 1, 215 markkaa, matkarahoja lastaajat le Otavasta Löytön sahalle ja takaisin 24 markkaa, rahtia omilla lotjilla Löytöstä Kotkaan kuljetuista 171 standertista puutavaroita, 17 markan mukaan standertilta, 2,907 markkaa, maksettua rautatienrahtia 450 markkaa 40 penniä ynnä koskoja ja provisionoja 3,458 markkaa 42 penniä, joten vastattavan puolen summa teki yhteensä 126,600 markkaa 96 penniä, sekä vastaavan puoli owit ti yhtiölle toimitetuksi puutava roita yhteensä 88,970 markan 10 pennin arvosta, olivat jääneet liikaa, kannetuista etumaksuista yhtiölle velkaa 37.630 markkaa 86 penniä, jonka rahamäärän ynnä siitä Maraskuun 10 päivästä 1900 juoksevan kuuden prosentin koron ja yhden prosentin pääomasta toimituspalkkiona maksamisen vakuudeksi Gustaf Wilhelm Karhu ja Eemil Gustaf Elenius, myönnettyään yhtiön edellä sarottuun tiliin piirustuvan saamisen oi keaksi, välikirjalla 22 päivältä Helmikuuta 1901 olivat yhtiölle pantanneet tuossa välikirjassa mainitut määrät ahaltuja sekä vastedes sahattavia puutavaroita, sitoutuen samalla senjälkeisen Elokuun kuluessa lunastamaan pantin takaisin, on yhtiön puolesta. vaadittu, että Gustaf Wilhelm Karhu ja Eemil Gustaf Elenius velvoi tettäisiin suorittamaan yhtiölle 37,630 markkaa 86 penniä kuuden prosentin koron kanssa 10 päivästä Marraskuuta 1900 ynnä äskenkerrotussa välikirjassa yhtiölle myönnetty yhden prosen tin prosisioni pääomasta, tästä saatavasta kumminkin vähennettyä 24 päivänä Lokakuuta 1901 maksetut 10,000 markkaa, minkä ohessa yhtiön puolesta on 103
anottu korvausta sen oikeudenkäyntiku ungeista Asiasta kuulustettuina, ovat Gustaf Wilhelm Karhu ja Emil Gustaf Elinius muistuttaneet, mitä ensin tuli tilin vastaavan puoleen, että he sitoumuksensa mukaisesti olivat toimittaneet osakeyhtiölle Halla Aktiebolag sen laatimien luettelojen mukaan sahalluja puutavaroita vuonna 1899. 103. 143. markan 33 pennin ja vuonna 1900. 91,781 markan 75 pennin arvosta, vaikka yhtiö oikeudettomasti vähentäen näistä rahamaarista kolme prosenttia eli yhteensä 5,845 markkaa 95 penniä sillä perusteella että tänskan pituusmitta jalka, jolla puutavarat olivat miaat tavat, oli kolme prosenttia englannin samallaista pituusmittaa suurempi, oli tilaissään Karhun ja Eleniuksen hyväksi lukeet vuodelta 1899 109, 049 markkaa 3 penniä ja vuodelta 1900 88, 1870 markkaa 10 penniä sen sijaan että mainittuihin rahamääriin olisi ollut laskettava lisää kolme prosenttia sekä Karhun ja Eleniuksen hyväksi siis luettava edelliseltä vuolelta 106,237 markkaa 63 penniä ja vuodelta 1900 94,473 markkaa 40 penniä eli yhteensä 11,691 markkaa 90 penniä enemmän kuin oli tapahtunut; että yhtiö, vaikka se asianosaisten alkuperäisen kontrahdin mukaan ei ollut ollut siihen oikeutettu, sitä paitsi oli vuonna 1899 yhtiölle toimitettujen kuususien ja sinistyneiden pitäjäisten puutavarain, nimittäin 3,152 standerttia kuusisia lautoja ja 34, 5773 standerttia sinistyneitä lautoja, hinnasta vähentänyt edellisistä 20 mark kaa standertiltä eli 63 markkaa 4 penniä ja jälkimäisistä 25 markkaa standertilta eli 8,539 markkaa 32 penniä eli siis kaikkiaan 8,602 markkaa 36 penniä, joka rahamaara oli si luettava Karhulle ja Eleniukselle hyväksi heidän äskensanottuna vuonna toimittamiensa puutavarain hinnan lisäksi; kuin myös, mitä koski lilin vastattavan puolta, että yhtiö, vaikki siväl Gustaf Wilhelm Karhu ja Eemil Gustaf Elenius olleet sitoutuneet 104
maksamaan yhtiölle korkoa etumaksuista, kuitenkin oli hyväksensä laskenut sellaisen koron vuodelta 1898. 549. markkaa 83 penniä ja vuodelta 1899. 2,206 markkaa 22 penniä että Karhun ja Eleniuksen velka yhtiölle 1900 vuoden alussa näin ollen teki 40,715 markkaa 39 penniä, siitä kumminkin vähennettyä vuonna 1899 toimitettujen kuusisiin ja sinistyneiden pitäjäisten nuutavarain edellämainittu hinnan erotus 8,602 markkaa 36 penniä, eli siis 32,113 markkaa 3 penniä, eikä niinkuin yhtiön yleistili osoitti 49,797 markkaa 4 penniä. että yhtiö oli rasittanut Stortiin ja Eleniuksen tiliä vuonna 1900 171 standertin lastauksesta 1,215 markalla, joka palkkio oli liallinen, kunKarhu ja Elenius eivät olleet lastauksesta suorittaneet muille enempää kuin markka 50 penniä standertilta, joten yhtiölle sen mukaan oli tällä kohdin tuleva ainoastaan 256 markkaa 50. nenniä; ettei tiliin 171 standertin kuljetuksesta Löytön sahalla Kotkan kaupunkiin merkitystä erästä 2907 markasta myönnetty maksettavaksi enempää kuin 15 markkaa 44 penniä standertilta eli 2,640 markkaa 24. penniä; ettei eriä 24 markkaa matka rahoja lastaajalle sekä 3,458 markkaa 42 penniä korkoja ja provisionija hyväksytty, edellistä erää perättömänä ja jälkimäistä syystä etteivät Karhu ja Elenius olleet sitoutuneet suorit tamaan korkoa etumaksuista ja provisionoja, joten tilin vastattavan puoleen siis oli luettava seuraavat erät, nimittäin 32, 113:03, 4000:- 20:000:- 3,001:05, 4,718: 25, 1,029: 80, 256: 50, 2,640. 24 ja 450: 40, joiden yhteenlaskettu summa teki 104, 209 markkaa 27 penniä, ja koska Gustaf Wilhelm Karhu ynnä Emil Gustaf Elinius olivat tätä vastaan toimittaneet yhtiölle puutavaroita 94,473 markan 40 pennin arvosta ja 24 päivänä Loka kuuta 1901 maksaneet rahassa 10,000 markkaa sekä Karhu ja Elenius houkutuksesta olivat antaneet ylempänä kerro tun kirjan ovat nämät vaatineet kan teen hylkäämistä Kihlakunnanoikeus on 21 päivänä 405