Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
3 kunde vara behöllig vid huggningen och utdrifningen af träden, utan äfven erforderligt biträde vid utleverningen af desammaEdermera har Forstmästaren Agrirola den 5. Maj 1899. utfärdat en å Vicehäradshöfdingen Wädin stäld räkning, upptagande Skogsvakten Oskar Hiekkaniemi tillbörande ersättning för det han i tjugutre dagar öfvervakat Kadens på grund af omförmälda kontrakt verkstälda skogsöfverkning efter 2. mark om dagen med inalles 46. mark; och emedan Vicehäradshöfdingen Wadén vägrat betala sagda räknings belopp, har å Forststyrelsens vägnar vid Rådstufurätten i Helsingfors stad yrkats Stadens åläggande att utgifva ofvannämnda summa 46. mark samt att derhos ersätta ej mindre Forst styrelsens ombud med 20. mark för hvarje gång han nödgades för målet uppvakta vid Rätten än Förststyrelsens kostnader i saken. Sedan Vicehäradshöfdingen Wädin, i saken hörd, bestridt krafvet, har Rådstufverätten medelst den 20. December 1899. afkunnadt utslag funnit utredt vara, att förbemälde Oskar Hiekkaniemi och Skogsräkten Karl Naulamäki, den förre under tio och den senare under tre dagar, haft tillsynöfver öfverkningen och utdrifningen af det stormfälda virke Vicehäradshöfdingen Wedén genom kontraktet af den 14. December 1898. tillhandlat sig från Hangasjärvenmaa kronopark; i anseende hvartill Rådstufvurät ten ålagt Vicehäradshöfdingen Nåden att ersätta Forststyrelsen för ifrågakomna bevakning efter beräkning af två mark för hvarje dag samt i sådant afseende emot qvitto till Forststyrelsen utbetala tjugusex mark, hvaremot käromålet i öfrigt såsom ostyrkt förkastats. Hofrätten, under hvars pröfning Förststyrelsen och Vicehäradshöfdingen Hedén ömsesides i väderäg dragit saken, har genom dem den 16. Augusti 1900. låtit bero vid Rådstufverättens utslag. Uti Hofrättens dom har Företstyrelsen i underdånighet anhållit om ändring medelst ingifven deduktion, hvilken Vicehäradshöfdingen Wedén i föreskrifven ordning bemölt. Kejserliga Senaten har tagit målet i 657
öfvervägande samt finner Forststyrelsen icke hafva anfört skäl till ändring i Kofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken alltså kommer att bero, jemte det Förststyrelsen kännes skyldig att till Vicehäradshöfdingen Wäden, i ersättning för hans härstädes i målet hafda kostnader, erlägga fyratio mark. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: A. af Nyborg. Aens. Berenius. A. af Nyborg. Aens. Berenius. Lieutzemman. A; Huurlin. C. J. Timgren Den 13 Augusti 1901 1o Hans Kejserliga Majestäls Hoga Nämn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt sessionsskilling, från Åbo Hof rätt inkommet mål emellan Fabriks förvaltaren Oscar Alarik Jorgensen, från Hyvinge by i Nurmijärvi socken, sökande, samt Skeppsbyggmästarenkan Carolina Lovisa Jorgensen från Hilsingfors stad, tillstädeskommen, och Kronofogden i Helsinge färad, Hofvidet Berndt Fredrik Friberg, uteblifven svarande, angående priskniften. af fordran: Gefven uti Kejserliga Senaden för Finland och dess Jusseler Departement i Helsingfors, den 13 Augusti 1901 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat, utom sådant, hvarom nu icke är fråga, följande: Efter det Carolina Lovisa förgensen till Hofvudet Thöberg, i dennes egenskap af en kutor, i afseende å verkställighet inlemnaÅbo Hofrätts den 7. Februari 1885. gifna dom i ett mål angående särskilda fordrings anskräk uti Oscar Marik Jerensens vid Härads6fde Auf A¬ H. B. E. A. K- J. N V. B. 65 SS: 15 Pag 19. R. D. 1900
rätten i Mäntsälä sockens tingslag anhänviggjorda konkurs äfvensom utdrag ur den slutligvid, som emellan fordrings ega rene i sagda konkurs den 30 April 1885 upprättats och hvari Carolina Lovisa förgensens genom berörda dom fastställä tillgodohafvanden hos Oscar Alarik förgensin upptagits nästnämnde dag utgöra sammanlagdt trettiofyratusen fyrahundra nittioåtta mark sjuttiotvå penni, förutom ränta å de deri ingående särskilda fordringsbeloppen samt Hofrådet Fröberg den 31. Juli 1897. till gäldande af sagda fordran tagit i måt en tredjedel eller åttatiotre mark trettiotre penni utaf Oscar Alarik Jördensens månälligå aflöning af Hyvinge Fabriks aktiebolag, så har Osår Alarik Jorgensen hos Guvernören i Nylands län klagat öfver nämnda utmälning och, sedan saken såsom tvistig förvisats till vederbörlig domstolefter stämning å Carolina Lovisa för gensen och Hofrådet Pröberg, vid Häradsrätten i Nurmijärvi sockens tingslag utfört talan derom att, enär Oscar Mark Jorgensen icke blifvit inom tio år från dagen för ofvanberörda dom kräfd för ifrågavarande fordran, Carolina Lovisa förgensens fordringsrätt måtte förklaras försullen. saken hörd har Carolina Lovisa förgensen genmält, att Oscar Alarik förgensen blifvit inom tio år från slut liqviden i förgensens konkurs för omförmälda fordran kräfd; i anseende hvar till och emedan proskriftionstiden för ifrågavarande fordran borde räknas uke från dagen för Hofrättens dom den 7 Februari 1885, utan från slutligviden i konkursen den 30 April samma år, Carolina Lovisa Jöransen, likasom af ren Hofradet Fröberg uti af honom i saken afgifvet svaromål, emotsett under kännande af käromålet Häradsrätten, hvarest Oscar Alarik förgensen jemväl anhållit om ersättning för sina rättegångsummälder, har genom den 30. November 1898 äfkunnadt utslag i målet, alldenstund Osuur Alarik för gensen inom tio år efter slutligviden i hans vid Häradsrätten i Mantiala soc659
kens tingslag afdömda konkurs genom stämning till nästbemälde Häradsrätt blifvit erinrad om nu ifrågavarande skuldfordran, förkastat Oscar Alurik förgensens i målet utförda talan. Hofrätten, under hvars pröfning Oscar Alarik fårgensen i vadeväg dragit saken, har genom dom den 20 December 1899 faststält Häradsrättens ulslag Uti Hofrättens dom har Oscar Ala rik Jorgensen i underdränighet anhållit om ändring medels ingifven deduk tion, den Carolina Lovisa Järjensin i föreskrifven ordning bemätt, hvarefter mentligt förhör i målet härstädes för siggått, på sätt dervid tillkomna protokoll närmare utvisar Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande samt finner Osear Alarik Jorgensen icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens förenämnda dom, vid hvilken fördenskull kommer att bero, jemte det Oscar Alarik Jöryn sen kännes skyldig att till Carolina Fevisa Jöransen, i ersättning för hennes Vilhelm Blåfield härstädes i målet hafda umgälder, ut gifva sextio mark. det alle, som veder bör, till underdräng efterrättelse länder 1o Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn ders Senat för Finland A. af Nyborg "Rusti Dromän. Juhris Hummelin Henr Forsnius, A. Niemin. 660
Syyskuun 7. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessa Ränen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa den moittimista koskevassa jutussa, jossa Renki Kaarle Nestor Suominen, Ferun kaupungista, on hakijana, sekä Kustitilallisenleski Edla Johanna Naula, Loimaan pitäjän Kuninkaisten kylästä, ynnä Talolliset Erland Heikinpoika Kylääkola, saman pitäjän Euran kylästä, ja Oskar Heikinpoika Tuomola, Pöytyän pitäjän Auvaisten kylästä, yhteisesti, ovat vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatisra ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Syyskuun 7. päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis tä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Loimaan ja Alastaron pitäjien sekä Metsämaan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kaarle Nestor Suominen lausunut, että Edla Johanna Naulan miesvainaja, Erland Kyläeskolan ja Oskar Tuomolan isä Rustitilallinen HenLäsnä-Aap 1. - H. B. - 35 - Är. — 71. No 1058. No 1058. Såg. 277. R. D. 900
rikki Juhonpoika Naula oli ollut laillisesti määrätty holhoja Suomisen holheinalaiseksi julistetulle ja Joulukuun 2. päivänä 1865. kuolleelle isälle Talolliselle opias Eskolalle ja mainitussa ominainen dessaan kauppakirjalla Huhtikuun 4. päirältä 1859. Rustitilalliselle Kaarle Kaarlenpoika Uusimikolalle myynyt Topias Eskolan omistaman Eskolan tilan Loimaan pitäjän Kesärtän kylässä kahdestatuhannesta hopearuplasta, jotka rahat Henrikki Naula oli Marraskuun 21. päivä nä 1860. kuitannut täysin maksetuiksi; jonka vuoksi Kaarle Nestor Suominen, väittäen ettei Henriksi Naula ollut antanut mitään tiliä sanotusta kauppahinnasta, on vaatinut Edla Johanna Raulan ja hänen asiakumppaniinsa velvoittamista Henrikki Naulan oikeudenomistajina sanotusta kauppasummasta tekemään tilin asianomaisissa järjestyksessä. Sittenkuin Edla Johanna Naula ja ranen juttukumppaniusa elivät Kihlakunnanoikeuteen jättäneet Henrikki Naulan, tämän eläessä Topias Eskolan holhovana Kesäkuun 29. päivänä 1800. tekemän tilin ylläsanotusta kauppahinnasta ynnä Toukokuun 4. päivänä 1864. samaan tiliin tehdyn lisäyksen ja Marraskuun 12. päivänä 1866. päivätyn lopputilin kerrotusta kauppasummasta, sekä jutussa muuten oli menetetty kuten asiakirjat likemmin ojoittivat, on Turun Hovioikeus, jonka tarkasteltavaksi Kaarle Nestor Suominen vedon kautta oli saattanut jutun, tuomiolla Helmikuun 6. päivältä 1897. velvoittanut Edla Johanna Naulan ja hänen asiakumppaniusa, sakon uhalla määräajan kuluessa, Kaarle Nestor Suomiselle jättämään yllämainitun tilin siihen tehtyine lisä yksineen sekä lopputilin kysymyksessä olevasta kauppahinnasta ynnä kaikki sanottuihin tiloihin ja lisäykseen kuuluvat todisteet. Tämän jälkeen on Kaarle Nestor Suominen, haastatettuaan Edla Johanna Nuilan ja hänen asiakumppaninsa edellämainittuun Kihlakunnanoikeuteen, moittiaksensa ylläsanottuja tiloja, niitä vastaan tehnyt seuraavat muistutukset, nimittäin: Kesäkuun 24. päivänä 1860. paivättyä 662
tiliä vastaan: Pettä Henrikki Naula oli tiliin merkinnyt, että hän 4. päivänä Huhtikuuta 1859. oli maksanut Topias Eskolan velan Talolliselle Kustaa Uotilalle 1,150. ruplaa ynnä korkoa 193. ruplaa eli yhteensä 1,343. ruplaa, mutta ettei tästä annettu todistus osoittanut että Topias Esko lalla todellakin olisi ollut sellaista velkaa, sitä vähemmin että Henrikki Naula olisi Topias Eskolan puolesta suorittanut viimemainittua summaa; 2o että Henrik ki Naula oli hyväkseen lukuut hänellä velkakirjaa vastaan 15. päivältä Tammikuuta 1858. Topias Eskolalta olluttasan tavaansa 60. hopearupiaa ynnä korkoa 3. ruplaa 66. kopeekkaa, ja niinikään Eskolalta velkakirjan nojalla 15. päivältä seuraavaa Helmikuuta ollutta saatavaan ra 100. ruplaa ynnä korkoa 5. ruplaa 68. kopeekkaa, mutta ettei näistä kahdesta velkakirjasta käynyt selville että mainitut rahat olivat käytetyt Topias Eskelan hyväksi; ja 3o että seuraavat maksuerät eivät olleet millään tavalla todistetut, nimittäin: Eskelan talon kruununmakjot vuodelta 1859. 10. ruplaa 58. kopeekkaa, Talolliselle Israel Pusalle ruotusotilaan pidosta 1. rupla 50. kopeekkaa, Eskolan talon hallikyydistä 3. ruplaa 20. kopeekkaa, Torpparinvävy Mikko Suutarin työpalkka 4. ruplaa 50. kopeekkaa, Piika Wilhelminan palkka vuodelta 1859. 5. rup. laa 50. kopeekkaa, Topias Eskolalle myydyistä 6. ruistynnyristä 36. ruplaa, huosesta 13. ruplaa 50. kopeekkaa, 4. ruistyn nyristä 25. ruplaa. 3. ohratynnyristä 13. ruplaa 50. kopeekkaa ja 5. kauratynnyristä 11. ruplaa 25. kopeekkaa, Topias Esko lan velka Talolliselle Henrikki Ryssälle 10. ruplaa, Topias Eskolalle annetuista 5. olkiköydestä 5. ruplaa ja heinähäkitti sestä 2. ruplaa, Topias Eskolan velat Talolliselle Kaarle Siitkolle 3. ruplaa ja Kannnolan myllärille 1. rupla 50. kopek kaa sekä tilin tekemisestä 70. kopeekkaaToukokuun 4. päivänä 1864. pkivätyssä lisätilissä ja lopputilissä 12. päivältä Marraskuuta 1866. on Kaarle Nestor Suominen kieltänyt kaikki niissä mainitut makverät todistettomina, paitsi lisätilissä mainittua Topias Eskolan velkaa Torppari Henrikki Kraatarille 19. ruplaa 30. kopeek663
kaa ja loppulitiin otettua erää Kruunun nimismies J. J. Pentenille 95. markkaa 56. penniä, jotka molemmat maksoi Kaarle Nestor Suominen on hyväksynytä Muuten on Kaarle Nestor Tuominen vainut Edla Johanna Raulan ja hänen asiakumppaniensa velvoittamista sakon uhatta määrääjän kuluessa antamaan uuden oikaistun tilin, johon vastattavan puolelle otettaisiin kaksituhatta ruplaa sekä niille juoksua viiden prosentin vuolinen korko Huhtikuun 4. päivästä 1859. siihen päivään kun uusi tili tehdääni, minkä ohessa Suominen on pyytänyt pakkiota käräjäkulungeistaan jutussa. Hanteesta kuultuina ovat Edla Joranna Taula, ja hänen asiakumppaninsä sättäneet Kihlakunnanoikeuteen erityisiä kuittaja ja muita asiakirjoja sekä pyytäneet, että Kaarle Nestor Tuomisen moitekanne oikeudellomana kokonaisuudessaan hyljättäisiin. Sittenkun myös todistajia oli asiassa kuulustettu on Kihlakunnanoikeus Heinäkuun 25. päivänä 1899. julistamassaan päätoksessa lausunut, että koska Edla Johan na Rauta ja hänen asiakumppaniinsa orwat näyttäneet, että Topias Eskola oli Maaliskuun 7. päivänä 1856. antanut Kutaa Uotilalle velkakirjan ensimmäisessä muistutuskohdassa mainitusta yhdestätuhannesta yhdestäsadasta viidestäkymmenestä ruplasta ja että Topias eskelän omistama talo oli ollut saman saatavan vakuudeksi kiinnitetty, on Kihlakunnanoikeus katsonut muistu tuksen tätä pääomaa ja sille laskettua korkoa vastaan vallan aiheettomaksi, samoin kuin Kaarle Nestor Tuomisen muistutus toisen kohdan alla maksetuiksi merkittyjä kuultakymmentäkolnea ruplaa kuuttakymmentäkuutta köpeekkaa sekä sataa viittä ruplaa kuut takymmentäkahdeksaa kopeekkaa vastaan hyljättiin, koska Suomisen äiti Eeva Stiina Jaakontytär ja isän silloinen holhoja Talollinen Joel Matinpoika olivat allekirjoittaneet niistä rahamää ristä Tammikuun 15. päivänä 1858. ja seuraavan Helmikuun 15. päivänä annetut kaksi velkakirjaa - Mitä muihin eriin tuli, niin ravaitsi Kihlakunnanoikeus et664
tä Eskolan talon kruununmakso vuodelta 1859. kymmenen ruplaa viisikymmentäkahdeksan kopeekkaa, Israel Brusille, oikeastaan Israel Pusalle maksetut yksi rupla viisikymmentä kopeekkaa, Eskolan talon hollikyydistä suoritetut kolme ruplaa kaksikymmentä kopeekkaa ja Piika Wilhelminalle maksetut viisi ruplaa viisikymmentä kopeekkaa olivat sitä laatua että ne täytyi hyväksyä, josta syystä nämätkin maksuerät olivat Edla Johanna Naulalle ja hänen asiakumppaneilleen hyväksi luettavat; mutta koska muut erät eivät olleet hyväksytyt tahi muuten oikeiksi todistetut, velvoitettiin Edla Johanna Naula, Erland Kyläeskola ja Oskar Tuomola, kukin viidenkymmenen markan sakon uhalla, neljän kuukuuden kuluessa Kihlakunnanoikeuden päätöksen julistamispäivästä, antamaan Kaarle Nestor Suomiselle uusi tili, niillä oikaisuilla kun Kihlakunnanoikeus yllä oli määrännyt, vaan jutun laadun tähden kuitat tiin kulungit asianosaisten kesken. Hovioikeus, jonka tarkastettavaksi sekä Kaarle Nestor Suominen puolestaan että Edla Johanna Naula ja hänen asiakump paninsa ovat vedon kautta saattaneet jutun, on tuomiolla Lokakuun 11. päivänä 1900. siitä antanut lausuntonsa ja havainnut, että moitteenalaiset Henrik ki Naulan eläessään tekemät tilit kysymyksessä olevista kahdestatuhannesta hopearuplasta olivat laadetut tarkasti ja täydellisesti, minkä tähden ja huomioon ottaen jutussa esille tulleet asian haarat, erittäinkin, että siitä ajasta, jonka mainitut tilit käsittivät, jo on kulunut niin pitkä aika, että on käynyt mettä mahdottomaksi selvityksen esittäminen niiden oikeellisuudesta; että Edla Johan na Naula ja hänen asiakumppaninsa kumminkin tästä huolimatta ovat luotettavasti todistaneet oikeiksi useat ja osaksi suurimmat tilien erät; että TopiaEskola oli saanut vastaan ottaa Eskolan talosta Huhtikuun 4. päivänä 1859. laadi tussa kauppakirjassa hänelle pidätetyn Suutarin torpan seuraavan Marraskuun 1. päivänä, jolloin torpassa ei enää ollut mitään viljaa tahi karjanrekua korjat tavana; sekä että Topias Eskola elämäs665
sään oli ollut epäsäannöllinen ja tuhlaa väinen, Hovioikeus, nojautuen Elokuun 19. päivänä 1898. annetun Holhouslain 78. SS:ään on katsonut että puheenalaiset tilit olivat jokaisen eränsä puolesta luotettavina ja oikeina pidettävät sekä siis harkin nut oikeaksi, Edla Johanna Naulan ja hänen asiakumppaniensa vetokirjan perusteella, kumata Kihlakunnanoikeuden vedovalaisen päätöksen, mikäli aria oli siinä heidän vahingoksensa ratkaistu, ja hyljätä Kaarle Nestor Suomisen jutussa ajaman moitekanteen kokonaisuudessaan. Tähän Hovioikeuden tuomioen on Kaarle Nestor Suominen alamaisesti anonut muutosta alamaisella muutoksenhakemuksella, jonka kaksoiskappaleen Edla Johanna Naula ja hänen asiakumppaniusa ovat ulosottaneet, siihen kuitenkaan vastaamatta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Kaarle Nestor Suominen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden kysymyksen alaista tuomiota, joka siis jää pysyväisekOssian Karsten si; ja velvoitetaan Kaarle Nestor Suominen suorittamaan Edla Johanna Naulalle ja hänen asiakumppaneilleen maksut heidän kappaleestaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota, kolmekymmen tä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa I af Nyborg Herr. Rosenius I af Nyborg Herr. Rosenius Emot Nordman. A; Wilhelm. Emot Nordman. A; Wilhelm. Johan Hummelin 666
Den 10. September 1901. I Hans Kejserliga Majestäts Higa Tamm, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit fördringsmål emellan Kommunalrådet Carl Fredrik Junnelius, från Åbo stad, sökande, samt Landthushållaren Carl Fredrik Friberg, från Kajala militieboställe i St Bertils socken, i egenskap af syssloman i numera aflidne förre Landthushållaren Gustaf Emil Himmelroos, från Moisio by i Uskela socken, konkurs, uteblifven svarande: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Justitie Departement, i Helsingfors, den 10. September 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet Sig föredragas och af dem, så vidt nu är i fråga, inhemtat följande: Sedan Häradsrätten i Halikko, Uskela och St Bertils socknars tingslag medelst den 10. September 1892. afkunnad dem i Gustaf Emil Himmelroos Gde A. af T. - H. B. - E. F. - J. N. SS: 67. 1068 såg. 276. R. D. 1900 Hansing andelst prt No 9. i Pesolan 3/16. m
vid Häradsrätten för tiden anhängiga konkursmål, på grund af borgesförbindelse, den Himmelroos iklädt sig för återbetalningen af ett Handlanden i Salo köping Arthur Nordberg af Handelsbiträdenas i Finland sessionsförening emot skuldsedel af den 2. December 1889. beviljadt lån å 15,000. mark jemte förskrifven ränta, ur konkursmassans tillgångar tilldömt bemälda personssförening högst 15,000. mark med 57 1/2 procents årlig ränta från den 1. Juli 1891. samt tillika föreskrifvit, att borgenärerne i konkursen för de fordringar, hvilka icke utdömts med förmånsrätt, tillkomme ränta endast till den dag, då den offentliga stämningen i konkursmålet utfärdades eller den 16. Mars 1892, derest boet ej försloge till gäldande af ränta på alla godkända fordringar, så har Handelsbiträdenas i Finland pensionförening uti en under år 1898. till Guvernören i Åbo och Björneborgs län ingifven skrift anfört, att Landthushållaren Friberg, hvilken i egenskap af syssloman i förre Sandthushållaren Himmelroos konkurs omhänderhaft förvaltningen af boets penningemedel, till bemälda pensionssförening i dividend å dess fordran utbetalt endast 1032. mark 9. penni, ehuru honkursmassan, enligt afgifven redovisning lemnat en utdelning af 55 procent å icke förmånsrätt egande fordringar; hvarföre och då pensionsföreningen efter antydda procent tal ytterligare i afbetalning å dess fordran tillborde ur massans tillgångar ett belopp af 1,132. mark 9. penni, men vederbörande utmätningsman ansett sig icke kunna verkställa utmätning på grund af ofvanberörda konkursdom, pensionsföreningen anhållit om öder för utmätningsmannen att hos Landthushållaren Friberg uttaga nästnäm da belopp. Affordrad förklaring i anledning af berörda ansökning, har Landthushållaren Friberg genmält, att Handels biträdenas i Finland pensionsförening, hvars fordran jemte ränta efter 5 1/2 procent från den 1. Juli 1891. till den 16. Mars 1892. uppgått till sammanlagdt 668
15,653. mark 12 1/2 penni, i dervidend ur Handlanden Nordbergs jemväl till konkurs upplåtna bo erhållet inalles 11,900. mark 70. penni, och att det belopp, uti hvars gäldande förre Landthushållaren Himmelroos konkursbo egde deltaga, således utgjorde 3,752. mark 42 1/2 penni; men att Himmelroos konkursbr, enär Kommunalrådet Junnelius jemte Hemmelroos ingått solidarisk fyllnadsborgen för ifrågakomna lån, borde ansvara endast för hälften af sistsagda summa eller 1876. mark 21/4 penni, hvarföre och enär Friberg i sin sysslomannaegenskap till Kommunalrådet Junnelius, å hvilken personssföreningen emellertid öfverlåtit sin fordran, ur Himmelroos massa utbetalt 55. procent å sistberörda belopp med förenämda 1032. mark 9. penni, Sandthushållaren Friberg emotsett ansökningens förkastande samt personsföreningens åläggande att godtgöra Friberg hans i ärendet hafda umgälder. Efter det Handelsbiträdens i Finland pensionssförening jemte Kommunalrådet Junnelius uti tillåtet bemötande af Landthushållaren Fribergs förklaring erinrat, att personsföreningen ur förre Sandthushållaren Himmelroos konkursbo tilldömts hela det belopp, som icke utgått ur Handlanden Nordbergs konkursmassa, har Guvernörsembetet i ofvannämda lån medelst den 28. Oktober 1898. meddelad resolution på tillika anförda grunder förklarat den äskade handräckningen icke kunna af Guvernörsembetet meddelas. I anledning häraf har Kommunal rådet Junnelius låtit instämma Sandthushållaren Friberg och förre Landthushållaren Himmelroos, hvilken sistbemälde jemte Friberg såsom sysslo man omhänderhaft utredningen af Himmelroos konkursson, till 1899. års vinterting i Halikko, Uskela och St Bertils socknars tingslag samt vid Häradsrätten, under åberopande deraf att Handelsbiträdenas i Finland ren sionsförening å Junnelius öfverlåtit den föreningen enligt ofvannämnda kon669
kursdom tillkommande rätt, yrkat, att Landthushållaren Friberg måtte i sin förberörda egenskap åläggas att till Junnelius utgifva omordade 1052. mark 9. penni, jemte det Kommunalrädet Junnelius särskildt framhållit, att hans talan grundade sig å den rätt till dividend, som pensionsföreningen genom domen i Himmelroos konkurs tiller. känts. Sedan Handelsbiträdens i Finland pensionsförening förenat sig uti Kommunalrädet Junnelius nyssbeskrifna talan, hafva Landthushållaren Friberg och förre Landthushållaren Himmelroos, i saken hörde, återhemtat hvad Friberg hos Guvernörsembetet deri anfört samt ytterligare framhållit, att Kommunalradet Junnelius, som uti sin egenskap af löftesman, på sätt denne sjelf jemväl medgifvit, guldit pensionsföreningens ifrågavarande fördran, icke kunde anses vara berättigad att af Himmelroos eller dennes konkursbo utsöka betalning för större del än hälften deraf, hvarför och då Jurnelius derå erhållit den dividend, som ur konkursboet utgått, Friberg och Himmelroos anhållit om käromålets förkastande. Häradsrätten, hvarest parterne å ömse sider jemväl framstält anspråk på godtgörelse för rättegångskostnaden i målet, har medelst den 26. April 1899. afkunnadt. utslag i saken sig utlåtit och på upptagna skäl förkastat Kommunalrädet Junnelius och pensionsföreningens i saken utförda talan, men i anseende till målets beskaffenhet qvittat rättegångskostnaderna parterne emellan Hefrätten, under hvars pröfning Dommunalradet Junnelius, samt Landthushållaren Friberg, hvardera för sig, i väderag dragit målet, har medelst dom den 9. Oktober 1900. utlåtit sig, att som Kommunalrådet Junnelius grundat sitt ifrågavarande fordringsanspråk rå den Handelsbiträdnas i Finland pensionsförening uti Häradsrättens den 10. September 1892. i förre Landthushållaren Himmelroos konkurs afkunnade dem tillerkända och af densionsföreningen 670