Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
lakunnanoikeus harkitsi oikeaksi kumota kanteen, aiheettomana sekä velvoittaa Mikko Ammälan ja hänen yllänimitetyt asiakumppaninsa yhteisesti tai sen hiistä, jolla varoja oli, viidelläkymmenellä markalla korvaamaan vastapuollensa oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi juttu oli vetoamalla saatettu, on tuomiossaan Toukokuun 30. päivältä 1900. antanut siitä lausuntonsa; ja sen ohessa ettei Honoikeus, koskii Mikko Ämmälä, mikäli Kihlakunnanoikeuden toimituksesta näkyi, maksaessaan omasta ja asiakumppaniensa puolesta Kihlakunnanoikeuden edellä kerrottua päätöstä vastaan veder, ollut esittänyt Kaarle Malmbergin, Juho Ylihinkkalan, Erkki Seppälän, Juho Toivo sen, Anton i Aaltosen, Wilhelmi Kolkkalan ja Wilhelmi Laskolan siihen antamaa valtakirjaa, voinut ottaa huomioon mitä Mikko Ämmälän mainitut asiakumppanit Hovioikeudessa olivat vetokirjassaan lausuneet, on Hovioikeus katsonut, ettei Mikko Ämmälä ollut esiintuonut syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätosta, joka siis jäi voimaansa, minkä onessa Mikko Ämmälä, Kaarle Malm berg, Juho Ylihinkkala, Erkki Seppälä, Juho Toivonen, Anton Aaltonen, WilhelmiKolkkala ja Wilhelmi Laskola yhteisesti on velvoitettu neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Kaarle Vainolan ja hänen asiakumppaniensa Hovioikeudessa kärsimät kulungit. Hovioikeuden tuomioon ovat Mikko Anmälä, Kaarle Malmberg, Juho Ylihinkkala, Erkki Seppälä, Juho Toivonen, Anton Adtonen, Vilhelmi Kolkkala ja Wilhelmi Lasko la alamaisesti anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kaarle Vainola, Wilhelmi Kolmsten, Juho Umpistenmaa, Manasse Murronmaaa, Kaarle Hakuni ja Vihtori Islander ovat määrätyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tamän asian ja katsoo ettavät Mikko Ammälä ja hänen asiakumppaninsa ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylemränä mainittua tuomiota, jonka varaan asia siis jääpi, minkä ohessa Mikko Anmälä ja hänen asiakumppaninsa velvoite809
taan suorittamaan Kaarle Vainolalle Wilhelmi Holmstenille, Juho Uppistenmaalle, Manasse Murronmaalle, Kaarle Hakunille ja Vihtori Islanderille heiltä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi neljäkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkiassa Nimessä, il. Sokn. "Hänen Suomen Senaattinsa: J; Weinel. Juhanummelin. - Lars Homén Halsammoff Lokakuun 14. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin. Korkeassa Nimessä, Känen Suomen Senaattinsa tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa nostojutussa, jossa Talollinen Matti Juhananpoika Pirhonen, Parikkalan pitäjän Kirjavalan kylästä, on hakijana, sekä hänen veljensä Talollinen Juhana Juhananpoika Pirhonen, samasta kylästä, tulematta jääneenä vastaajana, ja joka juttu koskee Juhana Pirhosen alempana kerrottavaa kannetta: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, 14. päivänä Lokakuuta 1901. "Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Parikkalan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juhana Juhananpoika Pirhonen lausunut, että hän sekä Matti Pirhonen ja heidän isänsä Talollinen Juhana Matinpoika Pirhonen olivat Helmikuun 15. päivänä 1897. toimitetussa yhdyspesän jaossa suostuneet seuraavana kesänä yhteisesti rakentamaan Läsnä: Hs - J H - jik - L H. SS: 1/119. saa 207. R. 1900.
Juhana Juhananpoika Pirhoselle asuin rakennuksen, joka sisältäisi tuvan ja kamarin, siten että Juhana Matinpoika ja Matti Pirhonen suorittaisivat rakenrustyöstä kaksi kolmattaosaa ja Juhana Juhananpoika Pirhonen yhden kolmanneksen; mutta kun Juhana Matinpoika ja Matti Pirhonen olivat laiminlyöneet sitoumuksensa täyttämisen ja mainittu rakennustyö siitä syystä vielä oli keskeneräinen, on Juhana Juha nanpoika Pirhonen, joka oli teettänyt osan rakennuksella toimitetusta työstä urakalla, vaatinut, että Juhana Matin poika ja Matti Pirhonen velvoitettaisiin niinhyvin maksamaan Juhana Juhananpoika Pirhoselle kaksi kolmattaosaa, viidestäsadasta seitsemästäkymmenestä seitsemästä markasta, johon määrään puheenalaisen työn loppuunsaattaminen oli arvioitu, kuin myöskin yhtä suureksi osaksi suorittamaan Juhana Juhananpoika Pirhoselle korvauksen hänen urakoitsijalle antamastaan ylläpidosta niinä neljänäkymmenenä päivänå, jotka tämä oli ollut työssä mainitulla rakennuksella, markan kahdenkymmenenviiden pennin mukaan päivältä; minkä ohesja Juhanna Juhananpoika Pirhonen, on vaatinut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Sittenkuin Juhana Matinpoika ja Matti Pirhonen, asiassa kuultuina, olivat vastustaneet kannetta sekä Herastuomari Heikki Muukkonen 2. päivänä Huhti kuuta 1898. Kihlakunnanoikeuden määräyksestä toimittanut puheena olevalla rakennuksella katselmuksen, on Kihlakunnanoikeus Toukokuun 6 päivänä 1899. julistamassaan päätöksessä lausunut että koska Juhana Matinpoika ja Matti Pirhonen mainitussa, Helmikuun 15. päivänä 1897. toimitetussa jaossa olivut sitoutuneet suorittamaan kaksi kolmattaosaa puheenalaisesta rakennustyöstä, mutta kuitenkin sen laiminlyöneet, sen tähden ja kun Juhana Juhanan poika Pirhonen oli näyttänyt, että rakennuksen valmistaminen vielä vaati viidensadan seitsemänkymmenenseitsemän markan kustannuksen sekä Juhana Matinpoika ja Matti Pirhonen 811
olivat myöntäneet Juhana Juhananpoika Piihosen pitäneen, rakennuksen saatta miseksi siihen kuntoen, jossa se oli ollut yllämainitussa katselmuksessa, urakoitsijaa ruoassaan kolmekymmentäkaksi päivää, josta ylläpidosta markka kaksikymmentäviisi penniä päivältä eli yhteensä neljäkymmentä markkaa ei ollut kohtuutoin korvaus, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Juhana Matinpoika ja Matti Pirhosen yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli suorittamaan Juhäna Juhananpoika Pirhoselle korvaukseksi rakennustyön loppuunsaattamisesta ja urakoitsijan ruoasta kaksi kolmattaosaa viimeksisanotuista kahdesta rahamäärästä eli yhteensä neljäsataa yksitoista markkaa kolmekymmentäkolme penniä ynnä sen ohessa sadalla kolmellakymmenelläviidellä markalla palkitsemaan Juhana Juhananpoika Pirhosen oikeudenkäyntikulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juhana Matinpoika ja Matti Pirhonen olivat vetoamalla saattaneet jutuu, on tuomiossa Kesäkuun 16. päivänä 1900. antanut siitä lausuntonsa; ja koska jutun kirjoista näkyi, että Juhana Matinpoika ja Matti Pirhonen asiata Kihlakunnan oikeudessa, käsiteltäessä niinhyvin 1897. vuoden syyskäräjissä olivat sitoutuneet seuaavana kesänä saattamaan loppuun osanna puheenalaisesta rakennustyöstä, minka he kuitenkin olivat laiminlyömet, kuin myöskin 1898. vuoden talvikäräjissä myöntäneet Herastuomari Heikki Muukkosen katselmustodistukseen 2. päivältä Huhtikuuta viimeksimainittua vuotta rakennuksesta merkitsemät suuruusmitat oikeiksi, on Hovioikeus jättänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksen pysyväksi muutoin paitsi että, koska edellämainittuihin viiteensataan seitsemäänkymmeneenseitsemään markkaan sisältyi myöskin neljänkymmenen markan kustannus erityisen tulisijan laittamisesta rakennuksen kamariin, vaikkii asianomaisten sopimuksessa oltu tarkoitettu sellaista tulisijaa tehtäväksi, Hovioikeus tähän nähden on vapauttanut Juhana Matinpoika ja Matti Pirhosen ottamasta osaa viimeksisanottuun kustannukseen 812
sekä velvoittanut Juhana Matinpoika ja Matti Pirhosen vaaditussa tarkoituksessa maksamaan Juhana Juhananpoika Pirhoselle kaikkiaan kolmesataa kahdeksankymmentäneljä markkaa kuusikymmentä seitsemän penniä, minkä ohessa Hovioikeus on kohtuullisen harkinnan mukaan, alentanut Juhana Juhananpoika Pirhoselle myönnetyn oikeudenkäyntikulujen korvauksen sataan markkaan. Hovioikeuden tuomioon on Matti Pirhonen alamaisesti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo ettei Matti Pirhonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, jonka varaan asia siis jääpi. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkiassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa. M. Sohman J;Wiekel Johan Ummelin. Lars Hoinen Adv Anmoff. Lokakuun 17. päivänä 1901. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nestorahalla Wiipurin Kovioikeudesta tulna Tuomaantytär Paavola, Pyhtään pitäjän Hirvikosken kylästä, on hakija na sekä samassa kylässä asuva TaAnnettu Keisarillisessa Suomen SenaaKeisarillinen Senaatti on pittuun kuutä saanut tietää paitsi muuta, josta nyt Nynin ja Pyhtään pitäjäin käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Anna Paavola, Antti Antinpojalle toimitta mansa haasteen nojalla, vaatinut, että koska Anna Paavolan veljellä ja Antti Autinpojan enolla, Maaliskuun 5. päivänä 1897. naimattomana kuolleella entisellä Terlollisella Samuli Tuomaanpoika Anttilalla oli ollut erityisiä saatavia nimitetyillä Läsnä: 71jS. - JE H. J. N. L. H. J. F. SS: 13/1211. son 976. Rb lessa jutussa, jossa Talollisenleski Anlollinen Antti Antinpoika Mäkelä vastaajana ja joka juttu koskee omaisuuden luovuttamista perinnönjäkoon: tissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Lokakuun 17. päivänä 1901. luvat kirjat Itselleen esityttänyt ja niis ei ole kysymys, seuraavaa: 1901
henkilöiltä, velkakirjain pojalla, sekä Loviisan kaupungin säästöpankilta ja Antti Antinpojalta, jota omaisuutta Antti Antinpoika, otettuaan Samuli Anttilan jäämistön haltuunsa, kuitenkaan ei ollut panettanut jäämistöstä laadittuun perukirjaan, Antti Antinpoika velvoitettaisiin luovuttamaan mainittu omaisuus lailliseen jakoon Samuli Anttilan perillisten kesken, jotka olivat Anna Paavola ja Antti Antinpoika. Kanteesen on Antti Antinpoika vastannut, että Samuli Anttila ja Antti Antinpojan isä, Talollinen Antti Heikinpoika Mäkelä tosin olivat, eläessään ynnä viimemainitun vaimon, Leena Tuomaantyttären kanssa yhdyspesässä, pesän yhteisistä varoista ja Antti Heikin pojan nimeen kirjoitettuja velkakirjoja vastaan lainaneet rahaa, josta vielä oli maksamatta Talollisten Antti Piispan tuhannen viisisataa markkaa, Antti Anttilan tuhannen viisisataa markkaa; Petter Yrjölän tuhannen markkaa, Petter Anttilan viisikymmentä markkaa, Antti Yrjölän kaksisataa markkaa, Henrik Marttilan kaksisataa kaksikymmen tä markkaa ja Anton Kottilan sata markkaa; sekä että Loviisan kaupungin säästöpankista niinikään oli saatavaa viisisataa kuusikymmentäkolme markkaa, mitkä Samuli Anttila oli sinne yhdyspesän varoista Antti Antinpojan nimeen tallettanut; mutta että Samuli Anttila oli kauppakirjalla Lokakuun 18. päivänä 1888. Antti Antinpojalle myynyt osuutensa Anttilan perintötalosta sanotussa Hirvikosken kylässä ynnä kaiken irtaimen omaisuutensa tuhannen kahdensadan markan hinnasta ja velvollisuutta vastaan Samuli Anttilan kuolemaan asti pitää ränet ruoassa. vaatteessa, asunnossa ja hoidossa. Ja kun mainitut velkakirjat ja talletus säästöpankkiin, jotka olivat tehdyt ennen edelläkerrottua kauppaa Lokakuun 18. päivältä 1888. ja joista velkakirjat silloin jo olivat uudistettuina Antti Antinpojan nimeen sekä kauppatilaisuu dessa jätettiin hänen haltuunsa, olivat tullut Antti Antinpojan omaksi niinhyvin perinnön kautta hänen isänsä jäl814
keen kuin ylläsanotun kauppakirjan kautta Samuli Anttilan irtaimistoon kuuluvina, sekä puheenalainen tuhannen kahdensadan markan kauppahinta, josta kuusirataa markkaa oli määrätty Antti Antinpojan maksettavaksi Samuli Anttilalle ja yhtä suuri summa Anna Saavo lalle, oli täysin suoritettu, on Antti Antinpoika anonut, että kanne perusteettomana hyljättäisiin. Sittenkun Anna Paavola oli myöntänyt vastaanottaneensa äskeimainitut, hänen maksettavakseen määrätyt kuusisataa markkaa, mutta uudistanut kanteensa edellä lueteltuihin velkakirjain sijältöihin sekä rankin talletukseen kuin myös Samuli Anttilalle sanotun kauppakirjan mukaan suoritettavaan kuuden sadan markan kauppahintaan nähden, on Kihlakunnanoikeus asiassa julistamassaan päätöksessä Marraskuun 18. päivältä 1899., puheenalaisista velkakirjoista ja tälletuksesta mainitsemillaan perusteilla ja kun Antti Antinpoika ei ollut näyttänyt Samuli Anttilalle suorittaneensa vastasanotut kuusisataa markkaa, velvoittanut Antti Antinpojan, kahdensadan markan sakon uhalla, määrätyn ajan kuluessa jättämään samat velkakirjat ja ilmoittamaan kysymyksessä olevat muut rahamäärät sellaiseen lailliseen jakoon, että Anna Paavolan osa niistä hänelle erotettaisiin, jonka ohessa Antti Antinpojan oli kahdekjallakymmenellä markalla Anna Paavo lalle korvaaminen tämän kustannukset oikeudenkäynnissä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Antinpoika oli vetoamalla saattanut jutun, on sen ratkaissut Heinäkuun 14. päivänä 1900. antamallaan tuomiolta; ja koska Samuli Anttila vainaja eläissään 18. päivänä Lokakuuta 1888. tehdyllä kauppakirjalla oli siinä mainitusta hinnasta Antti Antinpojalle suovuttanut, paitsi kiinteistönsä, kaiken irtaimen omaisuutensa sekä siis, kun vastakohtaa ei oltu näytetty, myöskin osansa Antti Piispan, Antti Anttilan, Petter Yrjölän, Petter Anttilan, Antti Yrjlän Henrik Marttilan ja Anton Kottilan ylempänä puheena olleiden velkakirjain sisällöstä ja Loviisan säästöpankkiin 815
18 talletetuista viidestäsadasta kuudestakymmenestäkolmesta markasta, sentähden ja kun Anna Paavolalla niinmuodoin ei ollut osaa nyt luetelluisja varoissa, hyljättiin Anna Paavolan kanne koskeva Antti Antinpojan velvoittamista luovuttamaan Anna Paavolalle osaa äskansanotuista varoista, jota vastoin Kihlakunnanoikeuden päätös muuten eli mikäli Antti Antinpoika siinä oli velvoitettu jakoon luovuttamaan edellämainittu maksamaton kauppasumma kuusisataa markkaa ja suorittamaan oikeudenkäyntikulunkien korvausta jäi pysyväksi. Hovioikeuden tuomioen on Anna Paavola alamaisesti anonut muutosta tänne jättämällään perustelmalla. johon Antti Antinpoika on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo, ettei Anna Saavola ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden kysymyksessä olevaa tuomiota, joka siis vahvistetaan, kuitenkin siten, että määräaika, jonka kuluessa Antti Antinpojan on, edellämainitulla uhalla, luovutettava puheenalaiset kuusisataa markkaa lailliseen jakoon, ulosme taan Maaliskuun 1. päivään 1902; ja velvoi tetaan Anna Paavola suorittamaan Antti Antinpojalle, korvaukseksi häneltä täällä jutuun menneistä kustannuksista, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Simessä, Hänen Suomen Emaattinsa: J.  Öhmanen. skatteudet J.. C.ohlman. skttellet Johris Ummelmi Lars Hömeu. Vilhelm Blåfield 816
Lokakuun 17 päivänä 1901. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Timessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Maakauppiaat Antti Korhonen ja Elis Tuisku, Rovaniemen pitäjän Korkalon kylästä, ovat hakijoina sekä osakeyhtiö "Trävaruaktiebolaget Kemi" Oulun kaupungissa, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Lokakuun 17 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Maakauppias Juho Aapro Heikka, jolle Hevaniemen seurakunta oli myynyt hakkunoikeuden papillisvirkatalojensa metsissä leimattuihin puihin kannettain sovitusta hinnasta, minkä piti olla täysin maksettu ennenkuin puut saataisiin viedä pois varastopaikoiltaan, oli Ant Läsnä: Aaf T. - H. B. - C. F. - A. N. - E. A. C. J. T. 817 No 1215. Pag. 97. R. D. 1900
andel ti Korhoselle ja Elis Tuiskulle luovuttanut oikeutensa sanottuihin puihin samoilla ehdoilla ja velvollisuuksilla kuin seurakunnan ja Heikan välisessä kaupassa oli ostajalle määrätty, niin ovat Korhonen ja Tuisku kontrahdilla Helmikuun 26 päivältä 1898 sitoutuneet osakeyhtiölle" Tråvaruaktiebelaget Kemi" Kemijoen vesistön varrelle hankkimaan noin kaksikymmentätuhatta terveltä ja sahatukiksi täysin kelvollista puuta kontrahdissa tarkemmin määrättyä kekea, muun muassa, niillä ehdoilla, että puut olivat mitattavat talvitelellaan asianosaisten lähemmin sovittavalla ajalla seuraavassa Huhtikuussa ja että ostajan tuli puista maksaa niille kokonsa mukaan ja kappaleittain laskettava, kontrahdissa lähemmin määrätty hinta, josta viimeinen erä oli mittauksen tapahdut. tua suoritettava, kuitenkin niin, että viisikymmentä penniä puulta jäisi ostajan taa kunnes myyjät, jotka kontrahdissa sitoutuivat omalla kustannuksellaan vittamaan muutamain Kemijoen olkavesistujen varsille vedetyt puut itse Kemijekeen, olivat tämän sitoumuksensa täyttäneet. Tämän jälkeen on osakeyhtiö "Travaruaktiebolaget Kemi, haastatettuansa Antti Korhosen ja Elis Tuiskun Reraniemen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeuteen, siellä lausunut, että Korhonen ja Tuisku olivat hankutasitoumuksensa nejalla eri paikkoihin Kemijoen ja sen olkaresistojen varsille toimittaneet mainittujen virkatalojen metsistä hakattuja tukkipuita, joista yhtiö sovitulla ajalla, myyjäin tai heidän asettamien. sa valvojien läsnäellessa, oli mittauttanut ja merkillään varustuttanut kahdeksantoistatuhatta neljäsataa yhdeksänkymmentäkaksi kappaletta, joiden kontrahdin mukainen hinta oli viisikymmentäneljätuhatta neljäsataa kahdeksankymmentäkahdeksan markkaa viisikymmentäkuusi penniä; ja kun yhtiin, joka oli Korhoselle ja Tuiskulle edeltäkäsin puheenalaisista puista suorittanut neljäkymmentäviisituhatta seitsemänsataa kahdeksankymmentä mark818
kaa, oli täytynyt, Korhosen ja Tuiskun kieltäydyttyä sekä vittamasta yhtiölle merkityitä puita määrätyille lauttaustiloille että maksamasta Rövaniemen seurakunnalle niitä kolmeakymmentäviittätuhatta kahdeksaasataa kolmeakymmentäviittä markkaa seitsemääkymmentäyhtä penniä, mitkä seurakunnalla silloin vielä oli Juho Aappo Hoikalle myymäinsä puiden hinnasta saamatta, seurakunnalle, joka oli kieltänyt puita muuten poisniemästä, suorittaa vastasanottu rahamäärä sekä myös toimituttaa ja kustantaa olkavesistojen varsilla olleiden puiden vilto Kemijokeen, mikä oli tullut maksamaan kolmetuhatta kuusisataa kaksikymmentäyhdeksän markkaa seitsemänkymmentäkaksi penniä, on yhtiö vaatinut, että Antti Korhonen ja Elis Tuisku, jotka siis olivat yhtiölle hankkineet puita kaksikymmentäseitsemän. tuhatta sata kaksikymmentäseitsemän markkaa viisitoista penniä vähemmästä arvosta kuin mitä yhtiö ylläsandtulla tavalla oli tullut niistä maksamaan, velvoitettaisiin yhtiölle suorittamaan takaisin vastamainittu rahamäärä korkoineen sekä palkitsemaan edelläsanotut viittokustannukset, kolmetuhatta kuusisataa kaksikymmentäyhdeksän markkaa seitsemänkymmentäkaksi penniä, kuin myös korvaamaan yhtiön oikeudenkäyntikulut Tähän ovat Antti Korhonen ja Elis Tuisku vastanneet että, koska siinä "Trävaruaktiebolaget Kemi" yhtiön toimituttamassa mittauksessa, minkä nijalla yhtiö oli haltuunsa ottanut ja poisvienyt puheenalaiset Korhosen ja Tuiskun hankkimat puut, oli tapahtunut säännöttömyyksiä heidän vahingokseen, eikä se siis osottanut hankittujen puiden oikeata kokoa, laatua ja lukumäärää eikä myöskään niiden kontrahdin mukaista hintaa, Korhonen ja Tuisku olivat kieltäneet yhtiitä viemästä muitä pois ennenkuin uusi asianosaisten molemmin puolin valittavain jäävittömäin henkilöiden toimitettava mittaus oli saatu aikaan, mutta että yhtiö, tällaiseen uuteen 819
mittaukseen suostumatta ja siis ennenkuin Korhonen ja Tuisku olivat yhtiölle luovuttaneet omistusoikeutensa kysymyksessä oleviin puihin, oli Rovaniemen seurakunnalle ilman heidän myönnytystään suorittanut seurakunnan edellämainitun saatavan sekä poisvienyt ja muitten sahatukkiensa joukkoon sekoittanut niin hyvin mittauksessa lukuun otettuja kuin myös siinä lukuun ottamattomia puita, minkä johdosta ja kun hankittujen puiden arvo todellisuudessa oli suurempikin kuin mitä yhtiö ilmoitetulla talolla oli tullut niistä maksaneeksi, eikä yhtiillä, äskensanotusta syystä, ollut laillista oikeutta ryhtyä puiden vittamiseen alkavesistujen varsilta Kemijo. keen, Korhonen ja Tuisku, jotka sen ohessa ovat kieltäneet yhtiön esiintuoman puheenalaisia puita koskevan mittauslistan olevan yhtäpitävän mittauksessa pidettyjen alkuperäisten muistiinpane. jen kanssa, joita he eivät olleet saaneet tarkastaa ja sanottuun listaan verrata, ovat anoneet kanteen hylkäämistä. Sittenkun todistaja oli asiasta kuulustettu, on Kihlakunnanoikeus Helmikuun 22 päivänä 1899 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että kysymyksessä olevain puiden Huhtikuun lopulla ja Toukokuun alussa 1898 tapahtuneessa mittauksessa, johon Antti Korhonen ja Elis Tuisku olivat, vastapuolensa kehotuksesta huolimatta, laiminlyöneet puolestansa asettaa mittojen merkitseitä, mutta joka oli toimitettu osittain Korhosen ja Tuiskun itsensä osittain heidän asetta miensa valvojien läsnäollessa, oli menetelty yleensä tunnollisesti ja kontrahdin mukaisesti sekä siten että kuhunkin mitattuun puuhun, sittenkun sen mittaus oli molemmin puolin hyväksytty, oli lyöty " Trävarvaktiebolaget Kemi - yhtiin omistusleima, kuin myös että mittaus Antti Korhosen ja Elis Tuiskun sanotun Toukokuun 7 päivänä antaman kiellen johdosta oli keskeytetty; ja koska puheena olevan asianosaisten välisen hankintekontrahdin esineenä oli ollut epämääräinen joukko kannoiltaan erotettuja puita, joista kukin erikseen eli ollut 820
27 ostajan " Trävarvaktiebolaget Kemi - yhtiön hyväksyttävä, on Kihlakunnanoikeus katsonut, että puiden omistusoikeuden luovutus oli tapahtunut kuhunkin eri puuhun nähden sen tultua varustetuksi yhtiön omistusmerkillä sekä ett'ei yhtiö sen jälkeen ollut velvollinen suostumaan Korhosen ja Tuiskun vaatimaan puiden uuteen mittaamiseen; jonka tähden ja kun Korhonen ja Tuisku, joilla ei ollut laillis ta oikeutta saada yhtiötä, niinkuin he olivat vaatineet, velvoitetuksi heille jättämaan alkuperäisiä, mittauksessa yhtiön puolesta pidettyjä muistiinpanoja, eivät olleet voineet näyttää yhteen vastaanottamien puiden arvon nousseen yliyhtiön myöntämien viidenkymmenenneljäntuhannen neljänsadan kahdeksankymmenentähdeksän markan viidenkymmenenkuuden pennin, mutta yhtiö, joka oli edeltäkäsin suorittanut Korhoselle ja Tuiskulle yhteensä neljäkymmentäviisituhatta seitsemänsataa kahdeksankymmentä markkaa, sitävästoin oli näyttänyt olleensa pakotettu, saadakseen Rovaniemen seurakunnan puolella vapuen käyttävällän sanottuihin puihin, seurakunnalle niistä lisäksi maksamaan kolmekymmentäviisituhatta kahdeksansataa kolmekymmentäviisi markkaa seitsemänkymmentäyksi penniä, ja yhtiö siis eli puheenalaisista puista kaikkiaan suorittanut kahdeksankymmentäyksituhatta kuusisataa viisitoista markkaa seitsemänkymmentäyksi penniä sekä sen ohessa, Korhosen ja Tuiskun kieltäydyttyä täyttamästä kontrahdin mukaista velvolli suuttaan vittaa alkavesistöillä olleet puut Kemijokiin, kustantanut tämän vittamisen, joka oli tullut maksamaan kolmetuhatta kuusisataa kaksikymmentäyhdeksän markkaa seitsemänkymmentä kaksi penniä, Antti Korhonen ja Elis Tuisku velvoitettiin, yhteisesti tai se heista, jolla varoja oli, yhtiölle "Tråvaruaktiebolaget Kemi" maksamaan yhteensä kolmekymmentätuhatta seitsemänsataa viisikymmentäkuusi markkaa kahdeksankymmentäseitsemän penniä, mitkä yhtio näin oli useinsanotuista puista suorittanut päälle niiden ennenmainitun kontrahdin mukaisen hinnan, ynnä 821
No 2 viiden prosentin vuotuinen korko oikeuden. käynnin alusta Kesäkuun 27 päivästä 1898 kunnes täysi maksu toimitettiin sekä sitäpaitsi kolmellatuhannella kolnellasadalla markalla korvaamaan yhtiön oikeudenkäyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Korhonen ja Elis Tuisku ovat vetoamalla saattaneet jutun, on Maaliskuun 1 päivänä 1900 antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, minkä ohessa Korhonen ja Tuisku velvoitettiin kuudellakymmenellä markalla palkitsemaan osakeyhtiön "Trävaruaktieldaget Kemi" kulut Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon ovat Antti Korhonen ja Elis Tuisku alamaisesti anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ett eivät Antti Korhonen ja Elis Tuisku ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jääpi voimaansa. Tätä kaikki asianomaiset atamaisuudessa noudattaC. J. Tingren. koot. Keisarillisen Majestetin Korkeassa Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa: A. af Nyborg. Emess Forsman. C. Andersin. Henr. Berenius A; B. Kumlin. 822