Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
ras förberörda egenskap, vid Härads rätten i Pedersöre, Esse, Larsmo och Purmo socknars tingslag anfört, att Handlanden Karlsson medelst en den 2 Maj 1914 dagtecknad skriftlig af handling till Johan Nyman öfverlåtit ett af Ömsesidiga Lifförsäkringsbolaget Suomi i Helsingfors å Hand landen Karlssons lif den 13 December 1905 utfärdadt, å fyratusen mark lydande lifförsäkringsbref, samt att Johan Nyman, sedan Handlanden Karlsson den 9 Juni 1914 aflidit, den 13 derpåföljande Juli emot detta försäkningsbref fått af berörda lifförsäkringsbolag uppbära lifförsäkningssumman fyratusen mark; men emedan Handlanden Karlsson, hvars bo den 7 Juni 1914 upplåtits till konkurs, vid försäkningsbrefvets öfverlåtande till Johan Nyman redan varit vid sådantekonomiskt obestånd att han till fullo insett sin oförmåga att för nöja sina fordringsegare samt Karl son, som vid sagda tidpunkt vetat sig lida af sådan obottig sjukdom, som snart komme att medföra hans död, emot sagda försäkringsbref ej förbehållet sig eller erhållit någon valuta och således gjort sig skyldig till bedrägligt förfarande genom gåfva af egendom sina borgenärer till försing, hafva Piethäradshöfdingen. Björklund och Kronolänsmannen Sundman ylkat Johan Nymans förpliktande att till Handlanden Karlssons konkursso utgifva omordade fyratusen mark med sex procents ränta derå från den 13 Juli 1914 äfvensom anhållit att varda ersatte för sina kostnader å rättegången. Sedan Johan Nyman i saken hörd motsägt käromålet, har Häradsrätten medelst den 2 Mars 1915 afsagdt utslag funnit utredt vara, att Handlanden Karlsson den 2. Maj 1914 öfverlåtit ifrågavarande lifförsäkrings bref till Johan Nyman samt den 7 påföljande Juni ingifvit ansökan att få upplåta sitt bo till kon keus och således mera än trettio dagar förflutit från dagen för öfver 226
låtelsen till konkursens början; i anseende hvartill och då Vicehäradshöfdingen Björklund och Kronolänsmannen Sundman icke gittat styrka att Handlanden Karlsson genom bedrägligt förfarande eller annan oredlighet sina borgenären till försång afhändt sig ännämnda lifförsäkringsbref, Häradsrätten förkastat den i målet utförda talan. Hofrätten, under hvars pröfning tillhäradshöfdingen Björklund och Kronolänsmannen Sundman i vade väg dragit målet, har medels denden 16 December 1915 låtit vid Häradsrättens utslag uti ifrågavaran de del bero. Uti Hofrättens dom hafva Vicehäradshöfdingen Björklund och Kronolänsmannen Sundman anhållit om ändring medels dedels tion, den Johan Nyman bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Vicehäradshöfdingen Björklund och Kronolänsmannen Sundman icke hafva anfört skäl till än dring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och åläggas Vicehäradshöfdingen Björklund och Kronolänsmannen Sundman, i deras förberörda egenskap, att till Johan Nyman, i ersättning för hans i målet härstädes hafda kostnader utgipa sjuttio mark. Deb: alle, som vederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Alfred Kiuksiala. B. Amberg. A. N. G. Wahlala Samuli Koski. A. N. G. Wahlala Samuli Koski. 827
Den 20 Maj 1916. Kejserliga Senatonis för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet revisionsmål, angående klander af jordafång, emellan Lotsenkan Edla Lovisa Adolfs dotter Tillman, från Storpellinge by i Borgå socken, sökande samt Bondesönerne Anders Wilhelm och Gustaf Adolf Jonassöner Höberg, från sagda by, svarande: Sifven i Justetiedepartemen tet den 20 Maj 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dom inhämtat följande. Efter Anders Wilhelm och Gustaf Adolf Höberg samt desses under rättegången aflidna moder Bondeenkan Lovisa Wilhelmina Hirberg ågången stämning har Edla Lovisa Tillman inför Häradsrätten i Borgå och Borgnäs socknars tingslag anfört, att efter hennes moder Maria Lovisa Petterssons den 15 Maj 1843 aflidne sader Bonden Jonas Karlsson Storberg hade af dennes i lifstiden egda en fjärOfver: F. T. - A. L. J. P. I. K. B. F. M. No 1059. Pag 264 R. D. 1915
dedel utaf Fräns skattehemman i Storpellinge by i arf tillfallit en tredje del Maria Lovisa Pettersson och två tredjedelar hennes broder Bonden Jonas Wilhelm Hoiberg, samt att sedan Maria Lovisa Pettersson med döden afgått den 3 Oktober 1903 och hennes andra dotter Johanna Maria Adolfsdotter jämväl aflidit ogift den 14 Oktober 1905 Edla Lovisa Tillman blifvit ensam egare af Maria Lovisa Petterssons rätt till berörda hemmansdel; men emedan hela ifrågavarande fjärdedel af Frans hemman af okänd anledning innehades af den 24 Mars 1868 dödblifne Jonas Wilhelm Hörbergs efterlämnade enka förbemälda Lovisa Wilhelmina Holberg jämte deras söner Anders Wilhelm och Gustaf Adolf Storberg, har Edla Lovisa Sillman yrkat att en tredjedel af sagde fjärdedels hemman måtte tillerkännas henne samt Lovisa Wilhelmina, Anders Wilhelm och Gustaf Adolf Hörberg å läggas att till Edla Lovisa Tillmans förfogande genast öfverlämna nämnda tredjedel; hvarhos Edla Lovisa Tillman anhållit om ersättning för rättegångs kostnaden. Isaken hörde hafva Lovisa Wilhelmina, Anders Wilhelm och Gustaf Adolf Hörberg genmält, att emellan Jonas Wilhelm Hoiberg och Maria Lovisa Petterssons man Lotsen Adolf Pettersson den 17 April 1855 uppgjorts med Maria Lovisa Petterssons samtycke en sådan skriftlig öfverenskommelse, att eganderätten till förenämnda fjärdedel af Frans hemman skulle öfvergå till Jonas Wilhelm Hörberg allena emot det i öfverenskommelseskriften angifna vederlaget af, bland annat, tjugu rubel silfver, som Adolf Pettersson, hvilken dött den 27 Mars 1870, i lifstiden den 7 April 1856 kvitterat å det vid den 3 och 5 Oktober 1846 efter Jonas Storberg förrättade bouppteckning och arfsskifte tillkomna instrumentet såsom Maria Lovisa Pettersson tillböranle utlösen från hemmansdelen, hvarför och enär Maria Lovisa Pettersson, som åtminstone vid bouppteckningen efter bemälde Jonas Vilhelm Holberg den 5 Augusti 1870 erhållit kännedom 829
om Jonas Wilhelm Höibergs fång af hennes andel i hemmanet, icke klandrat sagda åtkomst, och således måste anses hafva försuttit sin talan till klander, Lovisa Wilhelmina, Anders Wilhelm och Gustaf Adolf Hörberg emot ett förkastande af häromålet såsom foglöst. Efter det målet haft den omgång handlingarna däri närmare utvisa, har Häradsrätten genom den 12. September 1912 afsagdt utslag, på upptagna skäl, förkastat häromålet. Hofrätten, under hvars pröfning Edla Lovisa Tillman i vadeväg dragit målet, har uti dom af den 1 November 1915 yttrat sig; och alldenstund Maria Lovisa Pettersson, hvilken vid bouppteck ningen efter Jonas Wilhelm Störberg den 5 Augusti 1870 fått vetskap om Jonas Wilhelm Holbergs åtkomst till ifrågavarande tredjedel af fjdedels Fråns hemman, icke inom natt och år efter Adolf Petterssons den 27 Mars 1879 timade död klandrat denna åtkomst samt Maria Tovisa Pettersson sålunda jämlikt 8 SS: 11 kap. G. B. försuttit sin klandertalan, fördenskull och emedan Edla Lovisa Tillman icke ägde bättre rätt till klander af ifrågavarande fång än Maria Lovisa Pettersson haft, har Hofrätten låtit bero vid det slut, hvari Häradsrätten i saken stannat, jämte det Edla Lovisa Tillman ålagts att ersätta Lovisa Wilhelmina, Anders Wilhelm och Gustaf Adolf Höiberg deras i Hofrätten för målet hafda kostnader samt i sådant afseende till dem utgifva femtio mark. Uti Hofrättens dom har Edla Lovisa Tillman anhållit om ändring medels deduktion, den Anders Wilhelm och Gustaf Adolf Hirberg bemått. Kejserliga Senalen har tagit må let i öfvervägande och finner Edla Lovisa Tillman icke hafva anfört hål till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken fördenskull skall bero; och skyldigkännes Edla Lovisa Till man att till Anders Wilhelm och hustaf Adolf, Hörberg i ersättning för deras härstädes i målet hafda kostna der utgifva sjuttio mark. Pet alle, som 830
vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: tens Savikoski. Alfred Luksiala. tens Savikoski. Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. Samuli Korki. Johannes Pesonen. Samuli Korki. D. F. Kölle Den 20. Maj 1916. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt, inkommit mål angående klander af testamente emellan Villangaren Isak Albert Sundström, från Hango stad och Hemmanliga ren Johannes Severin Karlsson från Wattlaks by i Bromarf socken, den sistnämnde såväl för egen del som i egenskap af målsman för sin hustru Augusta Theresia Oskaria Karlsson, sökande, samt Dagsverkaren Karl Otto Eklund och dennes hustru Josefina Eklund, jämväl från Hattlaks by, svarande. Gifven i Justitie departementet den 20 Maj 1916 Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Isak Albert Sundström och Johan nes Severin Karlsson hafva vid Häradsrätten i Pojo, Tenala och Bromarf tecknars tingslag anfört att, sedan Osk: K.t - J. P. H. - Kt. 331 No 1043. Pag. 155. R. D. 1915.
Isak Albert Sundströms och Augusta Therosia Oskaria Karlssons fader förre Hemmansegaren Gustaf Adolf Sundström, från Wattlaks by, den 25 November 1911 aflidit, så hafva makarna Eklund vid Häradsrätten såsom testamente efter Gustaf Adolf Sundström bevakat ett med dennes namn och bomärke försedt skriftligt förordnande af innehåll, att att den oflidnes efterlämnade egendom skulle med full eganderätt tillfalla Josefina Eklund eller, för den händelse hon aflede före Gustaf Adolf Sundström, hennes bröstarfvingar, hvilket förordnande den 1. Augusti 1911 dagtecknats i Ekenäs stad samt där jämväl bevittnats af Borgmästaren Härry Ernst Anders Winqvist och Bankkontorsbiträdet Saimi Avellan, hvarefter detsamma i Hattlaks by den 11 därpåföljande Oktober ytterligen undertecknats af Sytningsmannen Johan Reinhold Wikström och Hemmansegaren August Georg Lindroos Enär berörda förordnande emellertid icke upprättats af Gustaf Adolf Sundström, som för öfrigt vid tiden för dess tillkomst varit i afsaknad af sina sinnens fulla bruk, samt de fordringar lagen uppställde för giltigheten af ett testamente icke heller iakttagits vare sig vid förordnandets upprättande eller vid ofvannämnda tillfälle den 11. Färpåföjan de Oktober, hafva Isak Albert Sundström och Johannes Severin Karlsson, den sistnämnde såväl för egen del som i sin förberörda egenskap af målsman för sin hustru Augusta Theresia Oskaria Karlsson, yrkat att makärna Eklund måtte åläggas att oförtöfvadt till Sundström och Karlsson såsom aflidne Gustaf Adolf Sundströms laga arfvingar utgifva all hans hvarlåtenskap, hvilken emellertid borde sättas i taka hand. I saken hörda hafva makarna Eklund motsagt käromålet såsom befogadt. Härå har Häradsrätten medels den 10 Juni 1912 afkunnadt utslag 832
på däri upptagna skäl ansett, att i frågavarande handling ej kunde såsom Gustaf Adolf Sundströms testamente betraktas, i följd hvaraf Häradsrätten ålagt makarna Eklund att genast till Isak Albert Sundström och makarna Karlsson såsom Gustaf Adolf Sundströms lagliga arfvingar utgifva all Sundströms kvarlåtenskap, hvarjämte och enär makarna Eklund ej ställt i 3 SS 18. kap. R. B. föreskrifven borgen Häradsrätten förordnat, att Nämndemannen Viktor Gottberg och Landthushållaren Edvin Holm skulle, intill dess utslaget vunnit laga kraft, hafva vårdnad om sagda kvarlåtenskap. Hofrätten, under hvars pröfning parterna ömsesides i väderag dragit målet, har uti dom den 10 Maj 1915 funnit lagligen utredt vara, att af lidne Gustaf Adolf Sundström lätit i lifstiden upprätta ifrågavarande den 1 Augusti 1911 dagtecknade förordnande samt att Sundström före sin död vid sundt och fullt förständ och af fri vilja förklarat sagda förordnande innefatta hans yttersta vilja, i anseende hvartill Hofrätten, med upphäfvande af Häradsrättens utslag, förkastat Isak Albert Sundströms och Johannes Saurin Karlssons i målet utförda talan. Uti Hofrättens dom hafva Isak Abert Sundström och Johannes Severin Karlsson gemensamt sökt ändring medels deduktion, den makarna Eklund bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och finner Isak Albert lundström och Johannes Severin Karlsson icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken alltså kommer att bero; och skyldigkännas Isak Albert Sundström och Johannes Severin Karlsson att till makarna Eklund i ersättning för deras härstädes i målet hafda kostnader utgifva sammanlagdt sjuttiofem mark, Pet alle, som vederbör, till efterrättelse länder. som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland Walter Andersin. K. R. Helonen Johannes Pesonen. K. Auer. Ilmo Strömsten 833
Toukokuun 20 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Kaasan Hovioikeudesta tulleessa jutussa testamentin moittimisesta, jossa ovat. Kalajoen kunta hakijana sekä Kokkolan kaupungissa olleen Veljekset Friis nimisen toiminimen ja sen osakkaiden Tehtailjain Tuomas, Juhani ja Matti Pohjanpalon yhteisen konkussipesän toimitsijamiehet, samassa kaupungissa asuvat Varatuomari Uno Björklund, Pankinjohtaja A. J. Antila ja Maanviljelysseuränsihteeri Oskari Herttua vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 20 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselken esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Huhtikuun 25 päivänä 1900 teke vällään kirjallisella testamentella olivat kartanonomistaja Joonas Mevenoja ja hänen vaimonsa Stiina JoLäsnä: F. S. A. L. B. t. Å. R.S. Alfred Sarva. SS: 1049. Såg 35. Rd. 1916
sefiina Merenoja määränneet, että toisen heistä kuoltua eloon jäänyt vaisi haltuunsa koko heidän pesänsä, mutta että molempain kuoltua pesän omaisuus oli muutettava rahaksi sekä rahat Joonas ja Josefii na Merenojan rahastona annettava Kalajoen kunnan hoidettavaksi siten, että korot käytettäisiin testamentissa tarkemmin osotetulla tavalla maanviljelyksen edistämeseksi. Kalajoen kunnassa. Joonas Merenojan kuoltua Marraskuun 30 päivänä 1906 ja Stiina Josefiina Mirenojan senjälkeisen Maaliskuun 4 päivänä valvottua tuon testamentin, oli myöskin Kalajoen kunnan kuntakokouksen esimies Talollinen Jaakko Hiivala Maaliskuun 6 päivänä 1908 kunnan puolesta Kala joen ja Alaviskan pitäjäin sekä Raution kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa valvonut saman testamentin, joka sittemmin oli myös Stiina Josefiina Merenojan kuoltua Joulukuun 4 päivänä 1908 senjälkeisen Huhtikuun 2 päivänä Kalajoen kunnan puolesta asianmukaisessa järjestyksessä valvottu. "Tämän jälkeen ovat Varatuomari Björklund ja hänen myötäpuolensa, iImoittaen Juhani Pohjanpalon vaimon Helma Amanda Pohjanpalon olevan Joonas Merengan kuolleen velipuolen Antti Kortelän myöskin kuolleen pojan Antti Pentelä nuoremman tytär sekä että Juhani ja Hilma Amanda Pohjanpalon pesä oli Syyskuun 25 päivänä 1913 luovutettu konkurssiin. edellämainitussa Kihlakunnanoikeudessa vaatineet että, koska Kasa joen kunta, joka ainakin Syyskuun 28 päivänä 1908 pidetyssä kuntakoko uksessa, missä Jaakko Kiivalan edelläkerrottu valvontatoimi oli hyväksytty, oli saanut tiedon puheenäolevasta testamentista, ei ollut sitä laillisessa järjestyksessä vahnut Joonas Merenojan kuoleman jälkeen; Jaakko Hiivala kun ei ohet ollut kunnan puolesta valtuutettu testamenttia valvomaan, kysy833
myksessä oleva testamentti julistettaisiin voimattomaksi, mikäli sillä oli loukattu Hilma Amanda Pohjanpalon perintöoikeutta Joonas Merinojan jälkeen, ja Kalajoen kunta velvoitettaisiin luovuttamaan Jonas Merenojan jäämistö sellaiseen jakoon että Hilma Amanda Pohjanpalolle siitä tuleva osuus erotettaisiin. edellämainitulle konkurssipesälle Kanteen johdosta on Kalajoen kunnan puolesta väitetty, että Juha ni ja Hilma Amanda Pohjanpalolle oli aikanaan annettu tieto puheenalaisesta testamentista; minkä vuoksi, ja kun sitä ei oltu lain mää räämässä ajassa moitettu ja testamentti sitäpaitsi oli kunnan puolesta laillisesti valvottu, kannetta on vaadittu hyljättäväksi sekä kunnalle anottu korvausta sen oikeudenkäyn tikuluista Kihlakunnanoikeus on Maaliskuun 26 päivänä 1915 julistamallaan päätöksellä ratkaissut jutun; ja saka Kalajoen kunnan silloinen kuntakokouksen esimies Jaakko Hiivala, valvousaan Maaliskuun 6 päivänä 1908 kunnan puolesta puheennäolevan testamentin, ei ollut oilut kunnan siihen valtuuttama, joten testamenttia ei oltu laillisesja järjestyksessä kunnan puolesta valvottu; sentähden, ja kun Kalajoen kunta, joka ja vuonna 1908 oli saanut tiedon Joonas Marenojan kuolemasta ja testamentista, ei sen jälkeen ollut Perintökaaren 18 luvun 1 SS:n säätämässä ajassa testamenttia vahonut, on Kihlakunnanoikeus julistanut testamentin, sikäli kuin sillä oli loukattu Hilma Amanda Pohjanpä lon perintöoikeutta Joonas Meremojan jälkeen, voimattomaksi sekä määrännyt, että Joonas Myrenojan jälkeen jättämä pesäoli luovutettava sellaiseen ja koon, että Juhani ja Hilma Amanda Pohjanpalon konkurssi pesälle siitä lain mukaan tuhva osuus erotettaisiin honkurssi836
pesälle. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kalajoen kunta oli vetoamalla saättanut jutun on Joulukuun 16 päivänä 1915 antamallaan tuomiolla jättänyt sen Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Kalajoen kunta anonut muutosta perustelmalla, johon Vara luomari Björklund myötäpuoleman on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kalajoen kunta ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kalajoen kunta suorittamaa Heratuomari Björklundille ja hänen myötäpuolilleen, heillä jutusta läällä olleiden kustannusten korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianoma set noudallakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Erik Saarikoski. Alpo Luksiala. B. Amberg A. V. Brunn Samuli Koski.
Toukokuun 23 päivänä 1916 Keisarillisen Suomen Senaaten tuomio nostorahalla Keisarillisesta Kuasan Hovioikeudesta tulleessa, perintöä koskevassa jutussa, jossa illatornion pitäjän Pirkkiän kylästä kotoisin oleva Talollisenleski Iida Katariina taportytär Pohjanen eli Rantapörhölä on hakijana se kä Talollisenleski Briita Tikantytär Ylilääkkölä, saman pitäjän Kaakamon kylästä, Talollinen Fabian Tissari ja hänen vaimonsa Kaisa Josefina Pekantytär Tissari Talollinen Juho Maunu ja hänen vaimonsa Saara Maria Pekantytär Maunu, Talollisentytär Anna Juhontytär Pohjanen eli Pörhölä ja Satulasuppä Adolf Hildén, kuolleen Talollisen Juho Fikonpoika Pohjasen alaikäisten lasten Hannus, Aino, Sylvester, Martta, Matti ja HeikP. A. J. R. - R. H. K.t. N. 29. 837 No 1069. Pag 121 Rd 1915
ki Pohjasen holhoojana, kaikki Kemin pitäjän kirkonkylästä, ynnä saman pitäjän Lautiosaaren kylästä kotoisin oleva Työmies Charles Petter Augustinpoika Törhölä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Toukokuun 23 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää Toukokuun 13 päivänä 1899 tehdyllä keskinäisellä testamentille nat Iida Katariina Pohjanen ja hänen miehensä Pekka Juhonpoi ka Pohjanen eli Rantapörhölä muun muassa määränneet, että jommankumman heistä kuoltua pesän irtain omaisuus, olipa se mitä laatua hyvänsä, oli omistusoikeudella tuleva eloonjää neelle ilman mitään tilintekovelvollisuutta vainajan perillisille, kuitenkin sillä eroituksella että jos Pekka Pohjanen kuoli ennen vaimoaan oli hänen kiinteästä omaisuudestansa lankeava hänen ensimäisen vaimo vainajansa lapsille kaksituhatta kaksisataa markkaa tasan jaet taviksi heidän välillä, jonka summan hän itsekin oli kiinteäs tä perinyt; ja on Iida Katarii na Pohjanen Huhtikuun 13 päivänä 1912 valvonut tämän testamentin edellisen Maaliskuun 3 päivänä kuolleen Pekka Pohjasen jälkeen. tlatomion ja Kaningin pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Briita Ylilääkkölä, Fabian ja Kaisa Jofiina Tissari, Juho ja Saara Maria Maunu sekä Adolf Hildén, utloin vielä alaikäisen Anna Pohjasen sekä muiden edellämainittujen alaikäisten holhoojana, ynnä Charles Pörhölä, joista Brita Ylilääkkölä, Kaisa Josefiina Tissari ja Saara Maria Maunu ovat Pekka Pohjasen lapsia hänen edellisestä naimisestaan Ee833
va Kristiina Heikintytär Pohja sen kanssa, Anna, Hannes, Aino, Sylvester, Martta, Matti ja Heikki Pohjanen Pekka ja Eeva Kristiina Pohjosen kuolleen pojan Juhon lapsia sekä Charles Pörhölä heidän niinikään kuolleen poikansa PetterAukusten poika, Elokuun 23 päivä nä 1913 vaatineet, että Iida Katariina Pohjanen velvoitettaisiin heille, heidän keskenään jaettavikseen, maksamaan korkoineen ne 2200 markkaa, jotka Pekka Pohjanen kiinteän omaisuuden vastikkeena oli saanut vanhempainoa jälkeen ja jotka hän oli edellämainitusta testamentista erottanut perillisilleen kuuluvikM. Kanteesta kuultuna on Iida Katariina Pohjanen väittänyt. ettei Brita Ylilääkkölällä ja hänen asiakumppaneillansa ollut puhevalkaa asiassa, kun he ovat olleet valvoneet edellämainittua testamenttia, sekä että testamentin 339 määräyksellä että Pekka Pohjasen lapset saiviat" kiinteästä omaisuudesta kaksituhatta kaksisa taa markkaa; oli tarkoitettu, että tämä määrä oli heille tuleva siitä kahdesta kolmannek jesta Mäkipörhölän taloa, joka oli Pekka Pohjaselle jaettu maimaosana hänen ensimäisen vaimonsa jälkeen toimitetussa peninnönjaossa, minkä vuoksi ja kun ei tämä talonosuus ollut Ida Katarina Pohjasen hallussa sekä Briita Ylihääkkölä ja hänen asiakumppaninsa olivat hyväksyneet vielämainitun tartamentin, jonka mukaan kaikki Pekka Pohjasen jälkeensä jattämä omaisuus oli tuleva Iida Katariina Pohjaselle, hän on vastustanut kannetta. Beista Ylilääkkölä ja hänen asiakumppaninsa ovat tämän johdosta huomauttaneet, että Pekka Pöhjanen jo Helmikuun 23 päivänä 1893 oli myynyt mainitut kak
si kolmatta osaa Mäkipörhölän talosta lapsilleen sekä että Pekka Pohjanen silloin kuin testamenttitehtiin oikä sen jälkeenkään ollut omistanut mitään kiinteää omaisuutta, vaan että kysymyk sessäolevilla 2200 markalla tarkoitettiin sitä 2215 markan 96 pennin määrää, joka Eeva Kristiina Pohjasen jälkeen toimitetussa perinnönjaossa oli jaettu Pekka Pohjaselle hänen pesään tuomansa kiinteän omaisuuden vastikkeena. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat vaatinet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on Joulukuun 18 päivänä 1913 julista massaan päätöksessä, kyljäten Iida Katariina Pohjasen asiassa tekemät väitteet oikeettomina, katsonut selville käyneen, että Pekka Pohjanen oli puheenalaisessa testamentissa Iida Katariina Pohja selle luovutetusta omaisuudesta erottanut sen rahamäärän, minkä han oli kiinteän omaisuuden vastikkeena perinyt vanhempainsa jälkeen, eli kysymyksesväolevat kaksituhatta kaksisa taa markkaa, mikä rahamääsä siis kuului Pekka Pohjasm perillisille heidän lakimääräijenä perintöosanaan, sekä sentähden velvoittanut Iida Katarina Pohjasen Briita Ylilääkkölälle ja hänen asiakumppa neilleen yhteisesti maksamaan vaaditut kaksituhatta kakssa taa markkaa viiden prosentin korkoineen haastepäivästä Heinäkuun 27 päivästä 1913 lukien sekä kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkitta vaksi Iida Katariina Pohjanen veloamalla oli saattanut jutun, on Huhtikuun 16 päivänä 1915 antamallaan tuomolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä vel840