Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Isak Ketonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edelläkerrottua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi, ja velvoitetaan sen ohessa Isak Retonen suorittamaan Hovioikeudennotari Grönbergille, koivaukseksi hänellä jutussa täällä ollista kuluista, seitsemänkymmentäviisi markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot Keisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Bömetund Lauten Karinen A.V. O. Hallin. Asia KäpeWavonius Syyskuun 7. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat toiminimi Alatornion pitäjässä AndKurt B Co Aktiebolag hakijana sekä Pehtori Sexton Ruhlin, Haapurannan kaupungista Ruotsin kuningaskuutaa, vastaajana: Annettu Oikeusesustossa 7. päivänä Syyskuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä rittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietiin seuraavaa: Alatomion ja Karungin pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessä on Talollinen Karl Wilhelm Lehto, Muonion pitäjän Tapajärven kylästä, hankkimansa haastan nojalla lauseenut, että, sittenkuin hän välikirjalla 2 päivältä Syyskuuta 1896. oli Asioitsija Karl Lindgrenille myynyt oikeuden viiden vuoden aikana mainitusta päivästä lukien rakata ja poisvedä omistamallaan Lehdon perintötilalla No 39. Muonioniskan pitäjän Alamuonion kylässä kassovat ja sanotussa välikirjassa määrätyt mität Läsnärjel. B. K. M. S.S. A. K - W. A; No 1667. Såg. 206. R.D. 1908.
täyttävät tukkipuut, oli toiminimi AndKurt & 8o Aktiebolag, jolle tuo hakkausoikeus oli siirretty, sittemmin määrääjalla Lehdon talon metsästä hakkaut tanut ja poisvedättänyt yhteensä 6,670. tukkipuuta, maksamatta kuitenkaan niistä välikirjassa sovittaa hintaa kuin ta markkaa kymmentä penniä puulta; ja on Karl Wilhelm Lehto sentähden vaatinut toiminimen velvoittamista Lehdolle suorittamaan rakkauttamain sa tukkipuiden hinnan 12, 147. mark kaa ynnä korkoa tiistä rahamäärästä keuusi sadalta vuodessa lukien siitä päivästä, jona hinta välikirjan mukaan ofisi ollut maksettava, eli 2. päivästä Syyskuuta 1901. Kunteeseen vastatessaan on toimine mi And. Karl & Co Aktiebolag väittänyt, ettei välikirjalla 2. päivältä Syyskuuta 1896. Asioitsija Lindgrenille luovutettu hakkuusoikeus ollut toiminimelle siirrelty, vaan Lindgren kauppakirjalla 23 päivältä Joulukuuta 1899. myynyt Karl Vilhelm Lehdottu sanotulla välikirjalla ostamansa tukkipuut Konttoristi Robert Wilhelm Hackzellille kauppakirjassa määrätystä hinnasta ja sovituilla muilla ehdoilla, minkä jälkeen Konttoristi Hackrell 20. päivänä Tammikuuta 1900. oli siirtänyt vasta mainitun kauppakirjan toiminimelle kauppakirjassa mainittuine oikeuksineen ja sitoumuksineen; ja kun toiminimi oli Asioitsija Lindgrenille täydellisesti suorittanut kauppakirjassa 23. päivältä Joulukuuta 1899. määrätyn hinnan ja Lindgren oli vakuuttanut myöskin maksaneensa Karl Wilhelm Lehdelolle tälle viilikirjassa 2. päivältä Syyskuuta 1896. puista varatun kinnen, eikä Lehto sillä aikua, kun toimini ni hakkaatti ja poisvedätti ruita, ollut vuotinut niistä maksua toiminimelta eikä ryhtynyt muihinkaan toimenpiteisiin myelläksensä oikeuttaan, on toiminimivastustanut kannettu. Sittenkuin Konttoristi Hacksellin oli toiminimen And. Kurt H O. Aktiebolag pyynnöstä jutussa kuulustettu ja myös kin Asioitsija Lindgren oli siihen kuulustettavaksi haustettu, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toi435
sin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan, 24. päivänä Huhtikuuta 1907. julistamallaan päätöksellä antanut asiasta lausuntonsa; ja kun toiminimen And. Kurt, & Co Aktiebolag puolesta oli myönnetty, että toiminimi kysymyksessä olevien 2. päivänä Syyskuuta 1896, 23. päivänä Joulukuuta 1899. ja 20. päivänä Tammikuuta 1900: tehtyjen kauppojen ja siirtojen nojalla oli Karl Wilhelm Lehdon omistaman talon metsästii hakkauttanut ja poisvedättänyt kuusituhatta seitsemänkymmentä puuta, joitten hinta ensiksi mainitun kauppakirjan mukaan oli kaksi markkaa kymmenen penniä kappu leelta, eikä toiminimi ollut voinut viiit tää maksaneensa puitten hintaa Karl Wilhelm Lehdelle eikä myöskään näyt tää, että alkuperäinen ostaja Asioitsija Lindgren oli sen suorittanut, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut toiminimen And. Kurt & & O Aktiebolag Karl Wilhelm Lehdolle kuittia vastaan heti maksu maan kysymyksenalaisten puitten hinnan kaksitoistatuhattu seitsemänsataa neljäkymmentäseitsemän markkaa kuuden prosentin korkoineen 2. päivästä Syyskuuta 1901. kunnes täysi maksu tapahtuisi, minkä ohessa toiminimen tuli kahdellasadalla markalla korvatu Karl Vilhelm Lehdon oikeudenkäyntikustannukset. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi toimirimi And. Kurt. 80o Aktiebolag oli vetoamalla saattanut jutun, on 27. päivänä Kesäkuuta 1908. antamallaan tuomiolla ratkaisut asian, ja koskei Asioitsija Lindgren välikirjalla 2. päivältä Syyskuuta 1896 ollut saanut omistusoikeutta siinä mainittuihin puihin, vaan oli välikirjalla Lindgrenille turvattu ainoastaan hakkansoikeus niihin, eikä oltu edes väitet ty sitä vähemmin toteensaalettu, että etsioitsija Lindgren oli vieläsanotun väli kirjan perusteella kysymyksessä olevat puut hakkauttanut ja poisvedättänyt, vaan asiassa päin vastoin oli selvitetty, sta puitten hakkauttaminen ja poisvedät täminen oli tapahtunut toiminimen And Kurt & & Co Aktiebolag toimesta; sen vuoksi ja kun toiminimi And. Kint 800 Aktie136
bolag ei ollut voineet todistaa, että Asivitsija Lindgren oli Karl Wilhelm Lehdolle suorittanut puista määrättyä hintaa, on Hovioikeus vahvistanut sen loppupäätelmän, johon Kihlakunnanoikeus päätöksenään oli johtunut; minkä ohessa toiminimi And. Kurt & Co Aktiebolag velvoitettiin viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Karl Wilhelm Lehdolle tämän Keisarillisessa Hovioikeudessa asian vuoksi kärsimät kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on toimini mi And. Kurt H. Aktiebolag anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Sixten Kuhlin, jolle Karl Wilhelm Lehto on siirtänyt edelläkerrotun saamisensa, on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei toiminimies Kurt & Co Aktiebolag ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan toiminimi And. Kurt R Ca Aktiebolag suorittamaan Nans. Salmror Sexten Ruhlinille häneltä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi sata markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Rönnens Ako. Malin J. N. Rönnens Ako. Malin kuten Saarvien Walter Andersin. Aleksi Käpy 437
Syyskuun 9. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin dassa paremmasta oikeudesta osakkeihin, jossa jutussa ovat Alikapteeni Frans Leonard Reinius, Seinänunnimismiehentytär Kilda Reinija Kihlakunnantuomari Karl Johan Hjelt ynni hänen vaimonsa pitäjästä, hakijoina, sekä Poliisikonstaapeli Fredrik Michelsén, Iltä Kruununnimismiehenlesken Laura Sofia Reiniuksen konkurssisuva Oulun kaupungissa, Läänin konkurssipesän toimitsijoina, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Keisarillinen Senaatti on itselleen Läsnä: J. A. B. K. M. S.S. - Ä.K-W. F. No 1683. Pag. 180. R. D. tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Kovioikeudesta tulleessa riijoen pitäjän Seinäjoen kylästä, Kruuus, Ilmajoen pitäjän kirkonkylästä. Johanna Charlotta Hjelt, Laukaan majoen pitäjän Röyskölän kyläspesän ja Kihlakunnantuomari Frans Albert Pehkonen, nykyään aarkkitehti Karl Viktor Reiniuksen 9. päivänä Syyskuuta 1909. esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja 1908.
niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää, että Fredrik Michelsén sanotussa toimessaan oli Alikapteeni Reiniukselle ja hänen yllänimitetyille asiakumppaneilleen toimituttamansa haasteen nojalla Ilmajoen ja Seinäjoen pitäjiin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että Laura Sofia Reinius oli 15. ja 16. päivänä Marraskuuta 1906. lahjoittanut lapsilleen Alikapteeni Reininkselle, Hilda Reiniukselle ja Johanna Charlotta Hjeltille kaksikymmentäkaksi kappalettu Jordbruksaktiebolaget Seppälä nimisen osakeyhtiön osakekirjoja, mitkä Lääninarkkitehti Reiniuksen vaimo Eva Reinius miehensä toimesta ja tämän avoimilla siirroilla varustettuina oli Maalistai Kesäkuulla sitä ennen tuonut Luura Sofia Reiniuksen ja Hilda Reininksen asuntoon Seppälän taloon Ilmajan pitäjän kirkonkylässä sitä varten että ne, kuten Laura Sofia Reinius oli sittemmin ilmoittanut, olisivat panttivakuutena Laura Sofia Reiniuksen saatavista Lääninarkkitehti Reiniekseltu, mutta kun mainittu osakkeiden luovutus Laura Solia Reiniuksen puolelta oli omaan tuottamaan hänen velkojilleen tuntuvan vahingon ja oli tapahtunut vähemmän kuin kolmekymmentä päivää ennen Laura Sofia Reiniuksen konkurssin alkua, on Fredrik Michelsén vaatinut että Alikapteeni Reinius myötäpuolinteen velvoitettaisiin Laura Sofia Reiniuksen konkurssi pesälle takaisin antamaan nuo osakekirjat. Samaan oikeudenistuntoon, missä Fred rik Michelsén on tehnyt kerrotun kunteen, on Kihlakunnantuomari Pehkonen, Lääninarkkitehti Reiniuksen konkurssipesän puolesta, haastattanut Fredrik Michelsénin, hänen mainitussa toimitsijamiestoimessaan, ynnä hänen edellä luetellut vastapuolensa ja, kultien Lääninarkkitehti Reiniuksen antaneen kysymyksessä olevia osakekirjoja Laura Sofia Reiniukselle pantiksi, samoin kuin senkin Alikapteeni Reiniuksen ja Hilda Reinieksen Laura Sofia Reiniuksen konkurssin aikana esiintuoman väitteen että osakekirjat, mitkä Eva Reinius, il139
moittamatta mitä varten oli Seppälän talossa jättänyt Hilda Reiniuksen ruostaan, muka olivat annetut Alikapteeni Reiniekselle, Hilda Reiniukselle ja Johanna Charlotta Hjeltille hyvitykseksi siitä, että Lääninarkkitehti Reinius oli vanhempainsa jakamattomasta pesästä saanut enemmän kuin hänelle oli tuleva, lausunut, että, vaikkapa puheenaolevat osakekirjat olisikin, kuten oli väitetty, jätetty Laura Sofia Reiniukselle pantiksi, ei sellainen pantiksianto ollut pätevä, kun se ei ottut tapahtunut laissa määrätyllä tavalla eikä mitään panttioikeutta osakkeihin oltu valvottu Lääninarkkitehti Reiniuksen konkurssissa, sekä että lahjoituksesta ja hyvityksenannosta ei myöskäiin saattanut olla puhettu, koska tätä koskeva väite perustui ainoastaan Hilda Reiniuksen yksityiseen käsitykseen siitä, missä tarkoituksessa osakekirjat olivat hänen huostaansa jätetyt; ja on Kihlakunnantuomari Pehkonen senvuoksi vaatinut, että riidanalaiset osakekirjat, Lääninurkkitehti Reiniuksen konkurssipesään kuuluvina, tuomittaisiin sanotulle konkurssipesälle luovutettaviksi. Asiasta kuultuina ovat Alikapteeni Reinius ja hänen asiakumppaninsa vastustaneet Fredrik Michelsénin ja Kihlakunnantuomari Pehkosen kanteita; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 13. päivänä Huhtikuuta 1907. julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemistaan syistä ne hyljännyt. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Fredrik Michelsén ja Kihlakunnantuomari Pihkonen olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 12. päivänä Toukokuuta 1908. antamassaan tuomiossa lausunut ettei Laura Sofia Reiniuksen konkurssi pesän puolesta oltu esiintuotu syytä muuttaa vedonalaista päätöstä ja että, mitä Kihlakunnantuomari Pehkosen vetekanteesen tuli, asiassa oli selvitetty, että Eva Reinius keväällä vuonna 1906. oli tuonut puheenalaiset kaksikymmentäkaksi Jordbruksaktiebolaget Seppälä nimisen yhtiön osakekirjaa, varustettuina Lääninarkkitehti Reiniuksen avoimilla siirroilla, Seppälän taloon ja siellä, il440
moittamatta missä tarkoituksessa, jättänyt ne Hilda Reiniuksen huostaan, mutta koskei tästä seurannut, että Lääninarkkitehti Reinius oli luovuttanut sanotut osakkeet Hilda Reiniuksen ja tämän myötäpuollen omiksi, vaan Lääninarkkitehti Reinius päivastoin oli selittänyt lähettäneensä osakekirjat aivan toisessa tarkoituksessa, on Hovioikeus katsonut, ettivät Alikapteeni Reinius ja hänen myötäpuolensa olleet oikeuteltuja omistamaan useinmainittuja osakkeita, ja sentähden, muuttuen Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Alikapteeni Reiniuksen ja hänen myötäpuolensa heti antamaan puheenalaiset osakekirjat, Lääninarkkitehti Reiniuksen konkurssi pesään kuuluvina, sanotulle konkurssipesälle: Kovioikeuden tuomioon ovat Alikapteeni Reinius ja hänen myötäpuelensa anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Fredrik Michelsén ja Kihlakunnantuomari Pekkonen ovat, kumpikin erikseen, säädetyssä järjestyksessä vastaimeet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvitetyksi, että Eva Reinius keväällä vuonna 1906. on tuonut puheenalaiset kaksikymmentäkaksi osakekirjaa Seppälän taloon, jättäen ne Hilda Reiniuksen huostaan, kuitenkaan ilmoittamatta missä tarkoituksessa ne sinne jätettiin; minkä vuoksi ja kun Alikapteeni Reinius ja hänen myötäpuolensa antamissaan selityksissä miten he olivat saaneet mainitut osakekirjat haltuunsa eivät edesole voineet väittää, että Lääninarkkitehti Reinius puheeksi tulleessa tilaisuudessa vaimonsa kautta todellisesti on luovuttanut osakekirjat heidän omikseen, Keisarillinen Senaatti katsoo etteivät Alikapteeni Reinius ja hänen myötäpuolensa ole esiintuoneet syytä muuttaa sitä loppiipäätöstä, johon Kovioikeus tuomiossaan on johtunut ja jonka varaan asia siis jää; minkä ohessa Alikapteeni Reinius ja hänen asiakump paninsa velvoitetaan korvaamaan Kih441
lakunnantuomari Pekkosella jutun vuoksi täällä olleet kustannukset ja sitä varten maksamaan hänelle sata mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Romlund Å.F. Malin. Lautin Karinen Alksi Käpy Lautin Karinen Alksi Käpy Walter Andersin. Fans Salmror Syyskuun 16. päivänä 1909 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, maaalueen kaupan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Sängelmäen pitäjän Evåjärven kylästä kotoisin oleva Talollinen Kustaa Adolf Rekola hakija. na sekä edesmenneen Torpparin Juho Mäntysen eli Heinäjärven oikeudenomistajat, hänen leskensä Maria Juhontytär ja täysi-ikäinen poikansa Kustaa Juhonpoika, molemmat mainitusta Evöjärven kylästä, kuin myös Kuhmoisten pitäjän Rasin kylässä asuvat Anakauppias Kustaa Hämelahti eli Lindberg, vaimonsa Hilma Juhon tyttären edusmiehenä, ja Itsellinen Vihtori Naaranen, vaimonsa Edla Juhontyttären edusmiehenä, ynnä Juho Mäntysen pojan Vihtori Juhonpojan holhooja Sangelmäen pitäjän Hiukkaan kylästä kotoirin oleva Talollinen Kustaa Jaakkola vastaajina: Annettu OikeusSäsnä: J. A. B. 3. 11. S.S. R.B. (O S) 442 No 1704. Pag 194 R. D.1708
osastossa 16 päivänä Syyskuuta 1907 Keisarillinen Senaatti on itsellan esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Kustaa Adolf Rekola oli 2. päivänä Kesäkuuta 1894. tehdyllä kauppakirjalla omistamastaan Rekola nimisestä puoliskosta Mattilan perinttötaloa No 4 ylläsanotussa Eväjärven kylässä Juho Mäntyselle 4,150 markan kauppahinnasta myynyt Heinäjärvi nimisen, rajoiltaan kauppakirjassa tarkemmin määritellyn ja 28/75 hehtaarin laajuisen aluon paktatilaksi, josta Juho Mäntysen tuli kantatilalle vuosittain maksaa 2/3 markkaa, sekä viranomainen maanmittari oli kantatilasta erilleen pyykittänyt tuon alueen, joka käsitte 108, 408 hehtaaria veronkannattavaa maata ja 174,544 hehtaaria joutomata, niin oli Hämeen läänin kuvernööri, Juho Mäntysen hakemuksen johdosta saada lupa kosketelleen maa-alueen eroittamiseen eri palstatilaksi, päätöksessä 8. päivältä Toukokuuta 1895, koska puheenalainen palsta käsitti niin suuren osan Rekolan talonpuoliskon tiluksista, että kantatilan itsekannattavaisuus sen kautta voisi joutua vaaranalaiseksi, ja palstan eroittaminen niin ollen, 19. päivänä Helmikuuta 1883. tilusten lohkomisesta ja maan eroittamisesta ennetun asetuksen 8 ja 9 SS:n mukaan, ei ollut luvallinen, katsonut ettei hakemukseen sillä kertaa voitu suostua sekä lykännyt asian asianomäisen Kihlakunnanoikeuden tutkittavaksi, minkä jälkeen Tängelmäen ja Kuoreveden pitäjäin käräjåkunnan Kihlakunnanoikeus, jonka käsiteltäväksi asialliset olivat jutun ilmoittaneet, oli 6 päivänä Helmikuuta 1876. julistamassaan, lain voiman saaneessa päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja koskei, 12. päivänä Kesäkuuta 1875 maatilojen osittamisesta annetun asetuksen 3 SSn mukaan, palstatilaksi saatu eroittaa maa-aluetta, jonka veronkannattaHansing. leski leski leski leski af leski 443
vat tilukset tekivät enemmän kuin kymmenen hehtaaria, jos tämä saman asetuksen 2 SSn mukaan voitiin itsenäiseksi tilaksi eroittaa senvuoksi ja kun palstatilaksi ehdotettu puheena oleva alue maanmittarin toimituskirjan mukaan käsitti yli sadankahdeksan hehtaarin veronkannattavaa maata ja se taas toiselta puolen, kuten asianomaisen lääninmaanmittarin asiaan antamasta lausunnosta hävi ilmi, ei myöskään täyttänyt ennen viimeksimainitun asetuksen voimaan astumista noudatettavana olleen lain määräyksiä palstatilojen eroittamisesta, katsoi Kihlakunnanoikeus ettei kysymyksessä ovaa maa-aluetta voitu palstatilaksi eroittaa, vaan oikeutti Juho Mäntysen, jos hän haluaisi ja asialliset siitä sopisivat, laillisessa järjestyksessä erikseen tekemään hakemuksen tuon maa-alueen lohkomisesta itsenäiseksi tilaksi Tämän jälkeen ja sittenkun asianomainen maanmittari oli Juho Mäntysen tekemästä hakemuksesta ja Kuvernöörin määräyksen mukaisesti, huolimatta Kustaa Adolf Rekolan vastaansanomisesta, lohkomalla eroittanut Heinäjärven palstan Rekolan kantatilasta itsenäiseksi tilaksi sekä mainitun läänin Kuvernöörinvirasto päätöksellä 10 päivältä Helmikuuta 1901 vahvistanut sanotun tilusten lohkomisen, oli Keisarillinen Senaatti, johon Kustaa Adolf Rekola oli valittanut tuosta Kuvernöörinviraston päätöksestä, 7 päivänä Marraskuuta 1902. antamallaan päätöksellä siihen katsoen että Kihlakunnanoikeus oli edellämainitussa päätöksessään tehnyt Juho Mäntysen oikeuden saada useinsanottu Heinäjärven alue lohkomalla eroitetuksi Rekolan tilasta riippuvaksi Kustaa Adolf Rekolan kanssa tehtävästä sopimuksesta, mutta Kustaa Adolf Rekola oli vastastanut tilan lohkomista puheenalaista tarkoitusta varten, kumonnut Kuvernöörinviraston mainitun päätöksen ja jättänyt asian raukea444
maan siksensä. Edelläsanotussa Kihlakunnanoikeudessa on Kustaa Adolf Rekola sittemmin, ensin Juho Mäntykelle ja, tämän kuoltua, hänen oikeudenomistajilleen toimitetun haasteen nojalla, vaatinut että, koskei kysymyksessä olevaa Heinäjärvon maa aluetta lain mukaan voitueroittaa palstatilaksi eikä Kustaa Adolf Rekola suostunut siihen, että tuo alue saataisiin lohkoa itsenäiseksi, suoraan kruunulle veroa maksavaksi tilaksi, jotenka sitä siis ei millään tavalla voitu Rekolan talonosasta erilleen jakaa, yllämainittu 2. päivänä Kesäkuuta 1894 Kustaa Adolf Rekolan ja Juho Mäntysen välillä tehty kauppa julistettaisiin mitättömäksi, jossa tapauksessa Kustaa Adolf Rekola on suostunut maksamaan takaisin Heinäjärven maasta Juho Mäntyseltä saamansa 4,150 markkaa Asiasta kuulustettuina, ovat Maria Juhontytär ynnä Juho Mäntysen muut oikeudenomistajat, ilmoittaen että Hämien läänin Kuvernöörinvirasto oli Juho Mäntysen hakemuksen johdosta 30 päivänä Huhtikuuta 1903 määrännyt Svaramaanmittari Fredrik Tomqvistin Rekolan talonpuoliskosta v. roittamaan Heinäjärven palstan emätilalle veroa maksaviksi kymmeneksi eri palstatilaksi, vastustaneet kanneta Kihlakunnanoikeus on 4 päivänä Maaliskuuta 1905 julistamallaan päätötsellä siinä mainitsemillaan perusteilla julistanut puheenalaisen kaupan mitättömäksi kuin myös velvoittanut Kustaa Adolf Rekolan, suostumuksensa mukaan, Maria Juhontyttärelle ja Juho Mäntysen muille oikeudenomistajille maksamaan takaisin kauppasumman, neljätuhatta sata viisikymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maria Juhontytär ja Juho Mäntysen muut oikeudenomistajat olivat veloa malla saattanut jutun on hämies sa 15 päivältä Toukokuuta 1908 lausunut ettei Kustaa Adolf Rekola ollut esiintuonut laillista perustusta vaatimukselleen, että puheena oleva 405
maan siksensä. Edelläsanotussa Kihlakunnanoikeudessa on Kustaa Adolf Rekola sittemmin, ensin Juho Mäntylle ja, tämän kuoltua, hänen oikeudenomistajilleen toimitetun haasteen nojalla, vaatinut että, koskei kysymyksessä olevaa Heinäjärven maa aluetta lain mukaan voitueroittaa palstatilaksi eikä Kustaa Adolf Rekola suostunut siihen, että troalue saataisiin lohkoa itsenäiseksi, suoraan kruunulle veroa maksavaksi tilaksi, jotenka sitä siis ei millään tavalla voitu Rekolan talonosasta erilleen jakaa, yllämainittu 2 päivänä Kesäkuuta 1894. Kustaa Adolf Kekolan ja Juho Mäntysen välillä tehty kauppa julistettaisiin mitättömäksi, jossa tapauksessa Kustaa Adolf Rekola on suostunut maksamaan takaisin Heinäjärven maasta Juho Mäntyseltä saamansa 4,150 markkaa. Asiasta kuulustettuina, ovat Maria Juhontytär ynnä Juho Mäntysen muut oikeudenomistajat, ilmoittaen että Hämeen läänin Kuvernöörinvirasto oli Juho Mäntysen hakemuksen johdosta 30 päivänä Huhtikuuta 1903 määrännyt Varamaanmittari Fredrik Törnqvistin Rekolan talonpuoliskosta eroittamaan Heinäjärven palstan emätilalle veroa maksaviksi kymmeneksi eri palstatilaksi, vastustaneet kannetta Kihlakunnanoikeus on 4 päivänä Maaliskuuta 1905. julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla julistanut puheenalaisen kaupan mitättömäksi kuin myös velvoittanut Kustaa Adolf Rekolan, suostumuksensa mukaan, Maria Juhontyttärelle ja Juho Mäntysen muille oikeudenomistajille maksamaan takaisin kauppasumman neljätuhatta sata viisikymmentä markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maria Juhontytär ja Juho Mäntysen muut oikeudenomistajat olivat vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 15 päivältä Toukokuuta 1908 lausunut ettei Kustaa Adolf Rekola ollut esiintuonut laillista perustusta vaatimukselleen, että puheena oleva, 145
9. päivänä Kesäkuuta 1894. tehty kiinteistönkauppa julistettaisiin mitättömäksi, sekä siis, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Kustaa Adolf Rekolan asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Kustaa Adolf Rekola anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Maria Juhontytär ja hänen asiakumppaninsa säädetyssä järjestyksessä ovat vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kustaa Adolf Rekola ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Kustaa Adolf Rekola suorittamaan Maria Juhontyttärelle ja hänen asiakumppaneilleen, korvaukseksi heillä täällä asian vuoksi olleista kuluista, kuusi kymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. J. N. Bönlund Akoillalin Sonen Karmen Akki HäsySonen Karmen Akki HäsyWalter Andersson. Oman Schauman Syyskuun 20 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusta. koskevassa jutussa, jossa ovat Taipalsaaren pitäjän Muukkolan kylästä kotoisen oleva entinen Talollinen Antti Muukkonen hakijana sekä Lappeenannan kaupungissa asuva Ravintolainkeen harjoittaja Charlotta Öhberg vastaa jana. Annettu Oikeusosaston ja 20 päivänä Syyskuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää sen raavaa: Lappeenrannan kaupungin Raastuvanoikeudessa on Antti Muukko nen Charlotta Öhbergille toimitetun haasteen nojalla lausunut että asianosaiset syksyllä vuon na 1897. olivat tehneet sellaisen soLäsnäs: J. N. B. - K. M. A. K. W. Al. 146 No 1708 Pag 250 R. D. 1908.