Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
etteloon, että osuuskunta tämän jälkeen oli luovuttanut omaisuutensa konkurssiin ja että osuuskunnan konkurssipesän toimitsija Kruununvouti Juho Fritiof Saarioinen laatissaan osuuskunnan velkojain ja jäsenten kokouksessa 13. päivänä Lokakuuta 1911. esille asettamaansa ositteluohjelmaa osuuskunnan velkojien tyydyttämiseksi tarvittavista varoista ja jäsentin sitä varten suoritettavista lisämäksuista oli pannut Jackelin suoritettavaksi lisämaksua 1400. markkaa; mutta kun osuuskunnalla konkurssipesästä laaditun luettelon ja Raastuvanoikeuden 10. päivänä Lokakuuta 1910. puheenalaisessa konkurssissa antaman tuomion mukaan oli velkoja, jotka perustuivat ennen Jaakelin eroamisilmoitusta syntyneisiin sitoumuksiin, ainoastaan 1908. vuoden kuununvero 203. markkaa 64. penniä sekä Kuusriaan Knut Wallinin vuokrasaatava vuodravälikirjan nojallu 30 päivältä Toukokuuta 1906. ajalta 1. päivään Kesäkuuta 1910.750. markkaa ja sen päivän jälkeen kuluneelta vuokravuodelta 3000. markkaa molemmat vuokraerät korkoineen, viime mainittu määrä kuitenkin vain mikäli se vahvistettaisiin maksettavaksi Kauppiran Wallinin ajettavaksi osotetussa eri oikeudenkäymissä, eikä Jaackol ollut velvollinen vastaamaan konkurssituomiossa suoritettaviksi määrätyistä vekseleistä, kontrahdilla 30. päivältä Toukokuuta 1909 otetusta kassakreditiivilainasta, kirkollismaksuista ja kruununveroista vuodelta 1909. eikä kunnallisveroista vuodelta 1910, niin on Kaupunginviskaali Jaackel vaatinut, että ositteluohjelma oikaistaisiin liten että hänet pantaisiin ottamaan osaa suhteellisesti osuuksiensa mukaan kaikkien osuuskunnan lisämaksuvelvollisten jäsenten kanssa ainoastaan mainittuihin 203. markan 64. pennin. 75 markan ja 3000. markan velkaesiin, viimemaivittuun erään vain sikäli kuin se Kauppiaalle Hallinille konkurssipesästä lopullisesti tuomittaisiin. Kruununvouti Saarioinen on sanotun konkeursipesän puolesta väittänyt, etteivät kanteessa mainitut yleiset verot ja ulosteot olleet sitoumuksia siinä merkityksessä kuin Osuustoimintalain 13. SS:n 779
2. momentissa tarkoitettiin sekä että ositteluohjelma oli muutenkin oikea, koska siihen otetut vekselisitoumukset ja kassakreditiivilaina, jotka olivat samat kuin konkursituomiossa oli konkurssipesästä maksettaviksi määrätty, olivat olleet olemassa osuuskunnan velkasitoumuksina jo ennenkuin Kaupunginviskaali Jaeckelin eroamisilmoitus oli jätetty Maisraattiin osuuskunnan jäsenluetteloon merkittäväksi ja keskeytymättä myös eroamisilmoituksen ja konkurssin välisen ajan, vaikka ne maksettuviksi erääntyessä eri kertoja olivat tulleet uudistetuiksi, mihin nähden Kruununvouti Saarioinen on pyytänyt kannetta kumottavaksi, samalla anoen korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Ruastuvanoikeus on 15. päivänä Toukokuuta 1912. julistanut päätöksen asiaan; ja koska Uudenkaupungin Osuuskauppa r. l. nimisen osuuskunnan konkurssissa 10. päivänä Lokakuuta 1910. annetulla tuomiolla osuuskunnan kaikki muut maksettaviksi tuomitut velat, paitsi Kauppiaalle Wallinille tuomittu vuokra 30. päivänä Toukokuuta 1906. tehdyn välikirjan mukaan seitsemänsataa viisikymmentä markkaa ajalta ennen 1. päivää Kesäkuuta 1910. ja kolmetuhatta markkaa viimemainitun päivän jälkeiseltä vuokravuodelta, molemmat korkoineen, sekä kruununverot vuodelta 1908. kaksisataa kolme markkaa kuuikymmentäneljä penniä, perustuivat sitoumuksiin, jotka olivat tehdyt jälseen 31. päivän Lokakuuta 1908, jolloin Kaupunginviskaalin Jackelin eroamislmoitus oli merkitty Maistraatin hallussa olevaan osuuskunnan jäsenluHeloon, sentähden on Raastuvanoikeus, nojautuen Osuustoimintalain 13. SS:n 2. nomenttiin, määrännyt, että kysymyklessä oleva ositteluohjelmä oli, mikäli se Kaupunginviskaalia Jäeckeliä koski, oikaistava siten, että Jäeckelin maksettavaksi pantaisiin hänellä osuuskunnassa olleitten osuuksien mukainen osa vinoastaan mainituista kruununveroista ja vuokramääristä korkoineen, kolmentuhannen markan vuokramäärästä kuitenkin vain mikäli se lainvoiman saa760
neella päätöksellä konkurssipesästä tuomittaisiin maksettavaksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kruununvouti Saarioinen oli vetoamalla saattanut asian, on 8. päivänä Joulukuuta 1913 antamallaan tuomiolla jättänyt sen Raastuvanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Kruununvoidin Saarioisen mainitussa toimessaan viidelläkymmenellä markalla korvaa maan Kaupunginviskaalin Jacckelin asian takia Hovioikeudessa kärsimit kulut - Kovioikeuden tuomioon on Varatuenari Kolmström, joka sillä välin oli näärätty puheena olevan osuuskunnan konkussipesän toimitsijamieheksi, arnonut muutosta perustelmalla, johon Kaupunginviskaali Jackel on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Varatuomari Kolmström ole esittänyt syytä muut taa Kovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kerä tuomari Holmström, sanotussa toimesUno Strömsten saan, suorittamaan Kaupunginviskaa lille Jacobskelille hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Petter Saarikoski. Walter Andersin. B. Anneberg. A. W. Lillsuvaan. K. R. Helanen 761.
Den 19. Oktober 1914. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revers skilling, från Kejserlige Sibbo Hofrätt inkommet mål angående bland anonut, rätt till styckning af jordomräde emellan Stom munabådet Johan Walfrid Marja lin, från Kärsämäki by i St. No. rie socken, sökande, samt sysslomännen i förre Landthushålla ren, Försäkringsagenten Juho Pitkänens till köpekurs upplåtna bo Vicehäradshöfdingen Lennart Aspegren, från Helsingfors stadoch Godsegaren Ernst Wigelius från St. Marie socken, tillstädeskomne, äfvensom Spronomen Eugen Alexander Teodor, jämväl från Helsingfors uteblifven svarande: gifven i Justitiederartementet den 19. Oktober 1904. Kejserliga Senaten har litet handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Genom den 13. Februari 1898. skrift Olli T. F. - R. A.. B. K. R.G. -. G. U. S. No 1392. Pag. 200. R. D. 1913.
ligen belefvadt köp hafva aflidne Majoren Alexander Jacobs rättinnehof vare, hans enka Rosalie Jack, von Landthushållaren Gustaf Jack och dotter Karolima fack, för egen del och Enkan fack därjämte såsom förmyndare för sin omyndiga dotter Hedvig Alexandrine fäck från sina egande Hiilu eller Huita skatterusthåll No 4. och halfva Isomoisio skattehemman No 2 i Sasamäki by samt Wähätalo skattehemman No 2 och halfva Isotalo skattehemman No 1 i Toivastenkylä eller Vaistenkylä by, i St. Maria socken försålt särskilda i köpebrefvet närmare beskrifna ängsstycken eller inalles 46 teceland 25. kappland af de såkallade Taarenoja urfjälkängarna åt Stommunal radet Karjalin emot villkor, bland avinnat, att köparen finge den 1. näst påföljande April tillträda de sälde ångsomsådena samt att säljarene skulle ombesörja och bekosta de på landtmätare ankommande gäromälen i afseende å sagda omrädens åtyckning till skild lägenhet. Sedermera hafva Enkan Jack och Landthushållaren dock i uppgifven egenskap af egare till ofvanuppräknade lägenheter medels köpebref af den 20. April 1895. ytterligare försått inalles 23. turinland 25. kappland af samma Saarenoja urfjällsängar åt Suomonunakådet Marjalin med villkorutom andra, att dessa ångsskiften finge af köparen öfvertagas den 1. påföljan de Maj och att egostyckningen skulle ombesörjas och bekostas af säljarene. På ansökan af desse har Guvernören i Åbo och Björneborgs län den 24. Maj 1895 för ordnat Stormmissions Landtmätaren Johan Ferdinand Stenelius att verkställa styckningen af berörde ångskiften. och, sedan Stenelius emellertid afli det, har förrättningen uppdragits först åt Tuommisaikeudtmätaren Johan Ilexander Öhman samt därpå åt Vierlandtmätaren F. A. Saarinen och om sider den 13. Januari 1904. åt Vicelandtmätaren Thomas Ölivar Bergen vall. Då den sistbemälde härå den 20. December 1909. påbörjat förrättningen, har Ägenten Pitkänen, såsom 763
egare af Huilu eller Huita rusthåll, he la Suomoisio hemman och Vähämoisio skattehemman No 5. samt halfva Marttila skattehemman No 3 i Saramäki by äfvensom halfva Isotalo hemman och dessutom en tredje del af näst nämnda hemman jämte hela Kähätalo skattehemman No 2 i Kaisterikylä by, hvilka i sambruk häfdade lägenheter gemensamt kallades, Asik gård påyrkat förrättningens inställande, enär styckningen af ifrågavarande omräden icke blifvit verkställd inom den tid, som stadgades i 42 SS af Kejserliga Förordningen den 12. Juni 1895 angående delning af jordlägenheter, samt Stommunahådel Karjalin ej heller begagnat sig af den 40 SS: af sagda förordning medgifna rätt och Pitkänen icke godkänt öfverlå telsen af äntberörda omräden åt Karjalin, hvadan Maijalins rätt till samma områden vore förfallen; därå för rättnings landtmätaren, efter det årendet haft den omgång handlingar na däri närmare utvisa, vid samman träde den 25. April 1912. afgifvit så dant utlåtande att, enär eganderätten till ifrågakomna jordstycken stridiggjorts den af sakegarene, som önskade deras frånskiljande genom styckning, egde enligt 2. inom. 32 SS. i Kejserliga Reglement tet angående landtmäteriet med mera af den 15. Maj 1848 anmäla denna josdatoist till domstolens i orten handläggning och afdömande. I följd häraf har Strömmingshä det Karjalin på stämning å Ägonten Pitkänen inför Häradsrätten i Lundo och St. Maria socknars tingslag den 17. Oktober 1910. yrkat, att de af Maijalin genom köpebrefven den 13. Februari 1898 och den 20 April 1895. i ego bekomma jordområ dera måtte förklaras vara Marjalin tillhöriga och att hans rätt till utbryt ning af desamma blefve af Häradsrätten fastställd. Öfver käromålet hörd har Ägenten Pitkänen upprepat sina vid landt mäteriförsättningen framhållna skäl till förkastande af Kommunahådet Kar jalins anspråk; hvarefter och sedan upplyst blifvit, att Agenten Pitkä 761
gen gått dock gård åt Agronomen lessehe, denne och hans förmyndare Sakföraren Aksel Alander blifvit i må let indragne; och har Stememundskadet Marjalin riktat sitt käromål äfven emot Tinhe och Alander, därå desse förenat sig om det genmäle Skjenten Pitkänen afgifvit. Häradsrätten, hvarest Stommunahådet Karjalin jämväl framställt anspråk på ersättning för rättegångskostnaderna har genom utslag den 19. Oktober 1911. i saken sig utlåtit; och emedan ifrågavarande, till Axel gård hörande Hvilu eller Brita rusthåll och halfva Isomoisio hemman samt Vähätalo och half va Isotalo hemman underlydande Farrenoja urfjällsängar icke inom den i 22 SS af förenämnda Nådiga förordning stad gade till af fem år, räknadt från den 1. Januari 1896, då tillämpningen af sagda förordning vidtagit, blifvit från berör da lägenheter styckade eller afsöndra de samt Stommunahådet Karjalin ej heller genom att låta i inskrifningsprotokollet inskrifva de köpeafhandlingar af den 18. Februari 1890 och den 27. rätteligen 20 April 1895. medels hwilka han af dåvarande egarena till omförmälda hemman tillhandlat sig berörda urfjädsängarberakat sin rätt i afseende å desamma genremot sedare egare till hemma nen, ty och då Ägenten Pittkänen, som tillhandlat sig meranämnda hemman utan att någon del af dem vid köpet undantagits, ej heller visats hafva. lika litet som Agronomen Tinche, god känt ifrågakomna egoöfverlätelser, har Häradsrätten förkastet Kommunahådet Marjalins i målet utförda talan. Hofrätten, under hvars pröfning Stor munabudet Marjalin i vädeväg den git målet, har medelst dom den 30. Jun1913. fälit vid Häradsrättens utslag bero Uti Storättens dom har Stommunal rådet Karjalin anhållit om ändring medels ingifven deduktion, hvari dertett på grund af fullmakter utaf Vicehäradshöfdingen Aspegren och nuvarande egaren till Arrik gård Godsegaren Wegelius uttagits åt Vicehäradshöfdingen Herrg Bergroth, hvilken därefter hit 765
inlemnat bemötande undertecknadt förutom af nyssnämnda personer jämväl af Agronomen Teecke. Kejserliga Senaten har tagit målet. öfvervägande; och jämte det Kejserliga Senaten lemnar utan afseende hvad å Agronomen Tesehes vägnar i förenämnda bemötande anförts, alldenstund Vicehäradshöfdingen Bergroth icke visat sig vara befullmäktigad att föra Agronomen Fescheles talan i målet, finner Kejserliga Senaten Kommunalrådet Maijalin icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hwilken alltså kommer att förblifva; och skyldigkännes Kommunal rådet Karjalin att till Vicehäradshöfdingen Aspegren och Godsegaren Wigelius i ersättning för deras härstädes i måt let hafda umgälder utgifva tillsammans sjuttio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: teltio Faarikoski B. Anneberg A. J. Ollusluvaara Walter Andersin. K. R. Helanen. Uno Strömsten. 1914, Lokakuun 20 päivänä Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, omaisuuden luovuttamista perinnonjakoon koskevassa nostajutussa, jossa ovat Talollinen Johan Henrik Kustaanpoika Heikola, Laitilan pitäjän Kihlän kylästä, hakijana sekä Talollisenleski Maria Juhontytär Sonkkila ja Talollinen Vilhelmi Raula, sanotun pitäjän Undamalan kylästä, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa, 20 päivänä Lokakuuta 1914. Keisarillinen Senaalle on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niislä saanut tietää seuraavaa: Laitilan, Uudenkirkon ja Pyhämaan pitäjäin käräjiäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Maria Tenkkilä ja VilhelmiRuulu lausuneet, että Johan Henrik Heikola oli avioehtokirjalla 14 päivältä Marraskuuta 1893 antanut nyttemmin kuolleelle vaimollensa Maria Vilhelmina KarlVilhelmentyttärelle naimaosuksi ennen avioliittoa omistamansa yllämainitussa Läsnä: S.S. K.F. J. P. A. R. Mbr 766 No 1404 Påg. 236. R. D. 1911.
Vidilän kylässä olevan Heikolan verotalon ja niin hyvin ennen avioliittoa kuin vastaisuudesakin ansaitsemansa irtaimen tavaran sekä ettei Maria Vilhelmina Karl- Vilhelmintytär kuollessaan ollut jättänyt rintaperillisiä, vaan olivat hänen myöskin kuolleen veljensä Talollisen Karl Vilhelm Sonkkilan alaikäiset lapset Arvo Aleksander Rauha Vilhelmina, Enni Marthaja Aimo August hänen lähimpiä pirillisiänsä; ja koska Johan Henrik Alikola ilman oikeutta piti hallussaan vaimovainajansa omaisuutta, ovat Maria Sonkkila ja Vilhelmi Raula, ilmoittaen olevansa mainittujen alaikäisten holhoojaa, vaatineet Johan Henrik Heikolaa velvoitettavaksi heti luovuttamaan Heikolan talo ja avioehtokirjassa mainittu irlain omaisuus lailliseen jakoon Maria Sonkkilan ja Vilhelmi Raulan holhollien kesken. Kanteesta kuultuna on Johan Henrik Hiikola, huomauttaen ettei hänellä aviopuoksoiden omaisuus- ja velkasuhteista 15 päivänä Huhtikuuta 1889 annetun lain 1 luvun 4 SSn mukaan ollut ollul edes oikeutta antaa Maria Vilhelmina Karl Wilhelmintyttärelle yksityiseksi omaisuudeksi ennen avioliittoa omistamaansa Heikolan taloa enempää kuin irtainta omaisuuttansakaan katsonut että puheeksi tullut avioektekirja oli tulkittava siten että hän sillä oli antanut Maria Vilhelmina Karl- Vilhelmistyttärelle ainoastaan naimaoikeuden sanottuun omaisuuteen. Kihlakunnanoikeus on 13 päivänä Marraskuuta 1909 julistamassaan päätöksessä antanut asiasta lausuntonsa; ja koska Johan Henrik Heikola laillisessa järjestyksessä tehdyllä avioehtosopimuksella oli määrännyt vaimollensa, nyttemmin kuolleelle Maria Vilhelmina Karl-Kelhelmintyttärelle tämän naimaosaksi Heikolan talon sekä nyt kysymyksessä olevan irtaimen omaisuuden, sentähden ja kun Johan Henrik Heikola edellä mainitun lainkohdan nojalla oli ollut oikeutettu avioehdolla lämmöisen määräyksen tekemään. Kihlakunnanoikeus on katsanut ettei Johan Henrik Hukolalla ollut laillesta oikeutta yksin hallita kysymyksessä olevaa tulee ja avioehtosopimuksen hon aika757
na omistamaansa irtainta omaisuutta sekä siis velvoittanut Johan Henrik Heikolan jättämään sanotun talon ja riidan alaisen irtaimiston lailliseen jakoon Maria Vilhelmina Karl- Vilhelmintyttären perillisten kesken Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johan Henrik Heikola veteamalla ole saattanut jertun, on 24 päivänä Toukokuuta 1911 antamassaan tuomiossa katsonut ettei Johan Henrik Heikela joka Hovioikeudessa oli myöntänyt että hän oli kysymyksessä olevalla avioehtokirjalla määrännyt ennen avioliittoaan ostamansa Hikolan talon ynnä niin hyvin ennen avioliittoaan kuin vastaisuudessakin ensaitsemansa irtaimen tavaran Maria Vilhelmina Karl- Vilhelmintyttärelle yksityiseksi omaisuudeksi, ollut esiintunut syytä muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä muulla tavoin kuin että, keska Johan Henrik Heikola on yllämaini tiin lainkohdan mukaan ollut oikeutettu lekemään semmeisen määräyksen ainoastaan siitä omaisuudesta, joka hänellä ehennen avioliittoa ollut tahi minkä hän sen aikana perintönä, lahjana tahi testamentilla oli saanut, Johan Henrik Heikola vapautettiin jättämästä vaadittuun perinnönjakoon avioliittonsa aikana ansaitsemaansa irtainta omaisuutta, joten muutettuna sanottu päätös siis muilla kohdin eli sikäli kuin se koski Heikolan taloa ja Johan Henrik Heikolalla ennen anotuittaa ollutta irtainta omaisuutta joista tehty avioehtokirja näin ollen ei ollut vastoin sanottua lakia, jäi pysyväksi Henrikuuden tuomion on Johan Henrik Hukola anonut muutosta perustelmalla johon Maria Sonkkila ja Vilhelmi Rautaovat vastannet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo että puheena oleva Marraskuun 14 päivänä 1803 tehty avioehto on riidanalaisessa kohdassa siten ymmärrellävä, että Maria Vilhelmina Heikola oli saapa laillisen naimaosan Johan Henrik Heikolan ennen avioliittoaan ostamasta Hukolan verotalosta Luitilan pitäjän Vidilän kylässä sekä kaikesta irtaimesta tavarasta mitä Johan Henrik Heikolalla avioliittoon mennessään oli768
minkä vuoksi Keisarillinen Senaatti harkitsee oikeaksi, muuttuen Hovioikeuden tuomiota, velvoittaa Johan Henrik Heikolan laillisella pesänjaolla luovuttamaan Maria Vilhelmina Heikolan perillisille Maria Vilhelmina Hakolan naimaosan Heikolan talosta ja sanotusta irtaimesta tavarasta. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Santeri Saarinen Walter Andersson. Santeri Saarinen Walter Andersson. Johannes Pesonen. A. J. L. Lullisluvan Läsnä: 1914, Lokakuun 21 päivänä. Keisarillisen Suomen Senaatin tvenio nostorahalla Keisaril lisesta Wiipurin Hovioikeudesla lullassa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat lauttausyhtiö Kymmene Matt. ningsbolag, Kymin pitäjästä hakijana sekä Tilanomista ja Mitrosan Demedoff ja Talolliset Sylvester Juhonpoika Parila Tuomas Mikonpoika Mattila, Simo Jeremanpoika Marttila, Tuomas Mikonpoika Gunnari, Kristian Erikinpoika Halkonen Wille Jeremian poika Knuuttila, Wille Eeri kinpoika Halkonen, Simo Mikonpoika Herrala, Edvard Juhonpoika Iisakkala, Taneli Eerikinpoika Iisakkala, Wilhelmiina Iisakkala, Antti Anamanpoika Iisakkala, Juho Kieslianinpoika Iisakkala, Tuomas Mikonpoika Rimmi Simo Eerikinpoika Rommi, Martti Martin poika Renni, Kiiskan Erikinpoika af W. l. R. B. K. F. A. R M. S. 769 No 1404. Pog 315 R. D. 1910.
Gunnari ja Tuomas Lukkari ynnä Kappalainen Karl Olander, Eskolän kylästä, Revasti Johan Gustaf Tuollman ja Talolliset Juho Kristi aninpoika Lukkari, Erik Aapelin poika Hamppinnari Helena Bärbud, Mikko Tuomaanpoika Mikkeli Tuomas Simonpoika Hamppinnari, taron Matinpoika Mikkeli Tuomas Malinpoika Alastalo, Heikki Matinpoika Alastalo Juho Aapraminpoika Alastalo, Jeremias Rautiainen, Tuomas Simonpoika Mälli eli Gunnari, Jeremias Erikin poka Tommola, Emanuel Niemi, Johan Edvard Parila, alaikäisen timas Hammarin hollegana, Kristian ja Matti Heikinpojat Parila, Sylvester Juhonpoika Parila, Eerik Matinpoika Mikkeli, Taneli Martinpoika Simola, Juho Juhonpoika Ristola ja Erik Riston poika Simola, Helilän kylästä, kuin myös Talolliset Tuomas Malinpoika Lukkari Tuomas Kristianinhoika Lukkari, Mikko ja Juho Simonpojat Horto ynnä Topias Eirikinpoika Herto Kallickosken kylästä Aaron Tuomaanpoika Pekkala, Taneli Samulinpoika Pohja Kristian Samulinpoika Piispa, Kristian Mikonpoika Pekkälä eli Gurikka ja Taneli Mikonpoika Aatola Kiirikkalan kylästä, sekä Tuomas, Erik ja Juhana Juhonpojat Parikka, Petter Adolfinpoika Lindberg ja Taneli Simonpoika Parikka, Parikan kylästä Kymin pitäjää, vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 21 päivänä Lokakuuta 1814. Keisarillinen Senaatti on itselleen pittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Tilanomistaja Lemidoff ja hänen edellätuetellut asiakumppa nensa sekä Talollinen Erik Erikinpoika Horko, sanotusta Kalleekosken kylästä olivat asianomaiselle ulosottomiehelle ilmoittaneet, että koska he ovät olleet 770
voineet sopia lauttausyhtiön KymmeneHelsningsbolagin kanssa sen vahingon korvaamisesta, jonka lauttausyhtiö loimittaessaan lauttaasta Kyminjeessä oli kesällä vuonna 1905 tuottanut Pilanomistaja Domidoffille ja edellänainituille muille tilanhallajoille tekemällä heille mahdottomaksi lohen ja sian kalastuksen viidessä apajassa, jotka olivat mainitussa jossa Korkiakosken alta jon suuhun uleltuvassa osassa Korkeakosken haaraa, olivat Tilanomisen taja Lemidoff ja mainitut tilan halljat, saadakseen kuulun riita asian 23 päivänä Heinäkuuta 1902 annetun Keinikus lain 2 luvun 21 SS:ssä säädetyin tavoin rattvistuksi, kirhoittanut tauttaus och liötä sitä varten valitsemaan väliltäjän sekä omasta puolestaan valinneet uskolen miehen, ja vasta mainitun lain 2 luvun 22 SSssä tarkoitetut kaksi muuta välittäjää sittemmin myös olivat tullut valituksi, ovat Tilanomistaja Tervidoff ja ylläsanotut tilanhallijat, paitsi sillä välin kuollulla Eerik Hoita, sekä lauttausyhtiö jättäneet näin valittujen välimiesten valkaistavaksi niin hyvin oliko ja missä määrin lauttausyhtiön suoritettava tilanomistaja Lemuloffille ja edellämainitulle tilanhaltijoille vahingonkorvausta kuin myöskin kenen oli maksettava tämän ratkai run oikeuttamat kustannukset. Tämion jälkeen ovat välittäjät 30 päivänä Maaliskuuta 1907 julistaneet asiasta päätöksen ja siinä lausuneet itse paikalla tekemistään havainnoista, asianosaisten lausunnoista ja asiassa kuullujen todistajain kertomuksista käyneen selville: että kalastusoikeus Kymenjeessä Korkeakosken protouksesta jaon suuhun saakka toistaiseksi kuului Eskolan Hililan Kalliekosken, Kierikkalan ja Parikan kyleen tilallisille, joista Erik Korronoikeudenomistajat olivat jättänet perelle ajamatta kysymyksenalaisen vaatimuksen, mikäli Eerik Hertode Uut osallisena sen virille panimiseen sekä Kymin pitäjän vuivistalo, setakamren Ernst Sallmén Kapteeni William Ruth, Kolkan Tiilikdasosakeyhtiö Erik 771
Juhonpoika Mikkelin oikeudenomistajat ja Manfred Wirtanen eivät ollut että nut osaa samaan vaatimuksiin, kuin myös että nämä tilalliset manttaalin mukaan olivat oikeutetut saamaan korvausta kalastuksen tuimittumisesta puheenalaisessa vedessä; että lauttausyhtiö Kymmene Matti ningsbolag vuonna 1905 Kymin jossa harjoittamallaan lauttauksella oli tehnyt kaiken kysymyksessä olleen kalastuksen Korkiakosken ja jon ruun välisessä vesialuessa mahdottomaksi että vuosena 1884 1891, jolloin lauttausla puheenaolevassa vesistössä ja oli harjoitettu, vaikka vähemmässä määrässä kuin vuonna 1905 kalavedesta pyydetystä myydestä tehesta saatu tulesen oikeusen keskihinnan 55 pennin jälkeen naulalla vuosittuin oli tehnyt keskimäärin ainakin 11986 markkaa että kalansaalis vuonna 1905 että vedessä ollenkaan olisi lauttausta harjoitettu, olisi ollut aenakin ehti hyvä kuin keskimäärin vuosina 1841. oskin kalansaales yleensä maassa ja puheenalaesessakin vedessä oli josnin määrin vähentynyt koska huomion oli olellava, että lauttaus jovosina 1884-1891 haittasi kalastusta ja ellei saalis siis silloinkaan osaa llut sama kuin jos lauttausta nelisi harjoitettu Että lohonhinta vuonna 1905 edellut keskimäärin ainakin 2 markkaa kilogrammalta, joten kalaveden omistajäin vuonna 1905 kaisemä huittava hinko lohonkalastamisen menettä misestä oli katsottava olleen aina kin18 140 markkaa että kalastustaipaiden hankkimisesta ja muiden kalastuksesta sekä kalojen myynnistä oikeutuneiden kustannusten korvaukseksi oli katset tava menevän koko siian saaliin antama tulo ja sen lisäksi 5440 markkaa eli lähennellen 30% lohikalastuksen antamasta tulosta; sekä ltä nellavahinko koko puheenalaisen kalastuksen menettämisestä vuonra 1905 siis oli laskettava ainakin 1800 markaksi, josta määrästä kuitenkin 172