Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
stads Protocolkammare och Landthushållaren Isak Valentin Saarela upprättadt och den 8 Januari 1903 af den sistbemälde å Sevin öfverlåtet hon trakt blifvit innehafvare af arrenderätten till Gumtäckt säteri med rättighet för Svin bland annat att pitt begagna lägenhetens fiskevatten, Guslaf Adolf Siljberg måtte åläggas att till Handlanden Svin utgifva den er sättning af 1500 mark, som Siljeberg uppburit af Kommerserådet Eklof för det denne under år 1903 tillålits hella och upplägga virke i säteriets fiskevatten. Sedan Protselkammaren i anledning häraf förklarat sig vilja till förmån för Handlanden Lovin från gå sitt anspråk på ifrågavarande ersättning för år 1903, dock sålunda att i händelse bevens anspråk härutinnan blefve underkändt. Trätselkammarens rätt till sagda ersättning bibehölles oförminskad, har Gustaf Adolf Silje berg, i saken hörd, tryggat sig ej min dre vid åberopade, mellan honom och Friherre Standertskjöld - Nordenstam den 10 September 1884. upprättade kontrakt och därtill fogade tillägg af den 23 Januari 1885 än äfven vid ett den 28 Januari 1892 dagtecknadt ytterligare tillägg till samma kontrakt, medels hvilket tillägg Kihure Standertskjöld - Nordenstam berätligat Liljeborg att utan egarens hörande till tredje man upplåta besittningsrätten till den af Liljelag arrenderade marken, hvarhos Liljelag med förmälan, att Fri rene Sandertskjöld - Nordenstam uti 2. punkten af berörda kontrakt förbundet sig all icke på andra vilkor å annan person öfverlåter Gamlackt sättri än med iakttagande däraf att ttjo berg fortfarande bibehölles vid de honom kontraktet tillagda förmåner samt att vid sådant förhållande och det delsingfors stad i 6. punklen af det kontrakt, hvarigenom staden af Frihane Sandertskjöld - Nordenstam till handlat sig sagda säteri, jämväl förpliktat sig att icke utan arrendators begifvande bryla eller förenera de år randekontrakt angående enskilda till lägenheten hörande jordemråden, hvil170
ka uppgjorts under ofvansagda förbehåll, del emellan Trehene Standertskjöld - Notdenslom och Gustaf Adolf Siljeberg ingång na kontraktet jämte därtill sogade til lägg vore för staden bindande, i saken vidare erinrat: att arrenderätten till talerists siskevatten innesattade icke allenast rättigheten till fiskfängst dastädes utan äfven till hvarje annat eke nomiskt begagnande af vattnet, öfver hvilket egaren icke varit berättigad att försega sålänge Liljelags kontrakt egde bestånd, hvarför Siljeberg icke håller kunde anses hafva öfverkildet sin nyttjanderätt till vattnet genom att någon tid tillåta dess begagnande till stocksfattning och upplag, hvartill tiljelag för öfrigt ansett sig hafva varit lagligen pliktig, samt all den af Kommenmådel Eklöf åt Liljeberg erlagda ersättningen icke utgjorde an nat än i lag föreskrifven och i före varande fall genom öfverenskommelse till beloppet faststäld godtgörelse ej mindre för minskad fickfänget än afven för den olägenhet och skada, som af slottningen åstadkommits å strander. ra af det invid fiskevattnet belägna, åt siljberg upplåtna jordområdet; och som denna godtgörelse ej under några om ständigheter kunde tillkomma Helsing fors stad eller Handlanden Svin, har Gustaf Adolf Liljeberg emotsett förhustande af Drätselkammarens och Handlanden Svins förenämnda talan. Derjämte har under rättegångens förlopp på Gustaf Adolf Siljeberg likaledes ågången stämning Iliala aktiebolag för jordbruk och inderski, med förmälan att arrenderätten till Gupe täckt säteri blifvit å Handlanden Levón öfverlåten i dennes egenskap af verkstäl lande direktor för bemälda belag, om ett den af Svin i målet utförda talan förty tillkomme bolaget, på sådan grund samt dessutom under åberopande af en utaf godemännen i Handlanden Svenemellertid till konkurs upplåtna bo utfördad transportafhandling af den 1. Augusti 1901, hvarigenom desse på konkursboets vägnar å Kiala aktiebolag för jordbruk och inetustri öfverlåtit förbe171.
rörda arrendekontrakt af den 30 November 1893 rörande Gumtäckt säteri jämte alla i kontraklat upptagna rättigheter. och skyldigheter, återhämtat hvad af Handlanden Sivin i saken anförts, dock med sådan ändring all, enär Kommerera det Eklöf genom det emellan honom och Siljberg ingångna kontraktet berätti gats att låta sitt flottningsmanskap beträda stränderne af det utaf Siljeberg innehafda jordområdet och der angöra talar samt Siljberg altså vore berättigad att njuta ersättning för härigenom upp kommen skada, men denna skäligen ej kunde uppskattas till högre belopp än 50 mark, beläget fördenskull ville ned alla sitt fordringsanspråk till 1450 mark förutom ränta. belan Gustaf Adolf Liljeberg i anledning af nästnämnda talan tryggat sig vid vill tidigare i saken afgifna varemål, har Häradsrätten medels den 2 Februari 1905 afkunnadt utslag funnit del vara utredt, att Treherre Standertehjäld Nordenstam, såsom för tiden egare till Gustäckt säteri, medels förberörda kontrakt af den 10. September 1884 åt Gutaf Adolf Liljberg å arrende på trettio iss tid, räknadt från den 1 November 1883, upplåtit ett visst säteriet underlydan de jordområde och genom därtill den 23. Januari 1885 gjordt tillägg för samma tid åt Liljeberg upplåtit allt säteriet tillhörande fiskevatten samt medels ett den 28 Januari 1892 ytterligare gjordt tillägg till samma kontrakt berättigat Liljberg att, utan jordagarens hörande till tredje nan öfverlåta besittningsrätten i dess helhet till den arrenderade marken; äfvensom all Helsingfors stad, som af Frihene Sanderskjöld - Nordenstam till handlat sig Gumtäckt säteri, i det vid köpslutet härom upprättade kontraktet förbundit sig all ställa sig till efter rättelse den i kontraktet ingående bestämningen att de arrendekontrakt angående enskilda till lägenheten hörande jordområden, som uppgjorts under förbehåll att arrendator vid ombyle af lägenhetens egare dock bibehålles vid sin arrenderätt, icke finge utan anendators begifvande brytas eller för 172
andras, samt det därhos vara ådagalagdt, att Liljeberg såsom sålunda innehafvare af förenämnda fiskevatten och jordområde under en följd af år tillåtit Kommer serådet Eklöf att för upplag och fullning af stock begagna sagda fiskevatten och jordomräde emot därfor af Eklöf erlagd ersättning, å hvilken Prälselkammaren samt Kiala aktiebolag för jordbruk och industri i förevarande mål gjort anspråk under förmenande att Gustaf Adolf Liljeberg icke varit berättigad att upplåta fiskevallnet till tockslottning och upplag af stock; dock som uppenbart vore att Siljberg, såsom arrendaler af ifrågakomna fiskevatten, enär han icke blifvit i laga ordning från arrendet skild, egt utestutande rätt till detsammas begagnande och att däraf för sig draga största möjliga fördel samt att sålunda äfven, nar något särskildt förbehåll därom icke blifvit gjordt, upplåta fiskevallnet till upplag och flottning af dock samt betinga sig och åtnjuta ersättning för den skada honom tillskyndades genom sådant intrång i hans fiskerinäring, äfvensom för det min han lede genom stottningsmanskapets beträdande af ar rendemarken, alltså och då Dränhelkom maren samt Kiala aktiebolag för jord bruk och industri icke styrkt att i de af Kommerserådet Eklöf åt Sihberg utbetalta beloppen ingått ersättning för någon rättighet, öfver hvilken Siljeberg ej egde försega, har Häradsrätten för kastat såväl Trätselkammarens som Niala aktiebolags för jordbruk och industri ifrågavarande talan Hopätten, under hvars pröfning Datselkammaren i väderäg dragit målet har medels dom den 28 Mars 1908. faststält Häradsrättens utslag. Uti Hofrättens dom har Prälsel kammaren anhållit om ändring me dels ingifven deduktion, den Gustaf Adolf Siljberg i föreskrifven ordning bomött, men Niala aktiebolag försord bruk och inaluski, som å inställebeda gen jämväl anmält sig såsom svarandapart, har sedermera uraktlålit att med bemötande i saken inkomma 173
Kejserliga Senaten har tagit må bel i öfvervägande och finner det vara utredt, att Gustaf Adolf Siljberg, som genom omförmälda kontrakt af den 23. Januari 1885 tillförsäkrats rätt endast till fiskfängst i Gamläckt säte ris vatten och förty lagligen ej häller kunnat åt annan penom öfverlåta annan rätt därtill, hade sådant. aktadt för år 1903. till Kommersmådet Eklöf å arrende upplåtit ett sagda lägenhet underlydande vattenomnde till upplägsplats för slottningsvirke mot n ersättning af ettusen mark, däri jemväl inberäknadt Siljeberg tillkommande godtgörelse för intrång i följd af slott ningsmanskapets beträdande af ängran rande stränder och låtars angörande däretädes under samma sommar, i anseende hvartill och då nästnämnda ersättning med afseende å hvad i målet inlupit skäligen icke kan upp skattas högre än till tvåhundrafemtio mark, Kejserliga Senaten pröfvar rättvist, med förkastande af Protocol kammarens talan i öfrigt såsom slyrkt, ålägga Gustaf Adolf Liljeberg att i äskadt afseende för nämnda år till Helsingfors stad erlägga sjuhundrafemtio mark med fem procents årlig ränta därå från denna dag tills fall betalning följer, men med hänrigt till sakens beskaffenhet får Helsingfors stad själf vidkännas sina i målet hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Juhris Nummelin J. Wilskman Juhris Nummelin J. Wilskman Edvard Pardani A. E. Granström Frans Palmros 174
Helmikuun 27 päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, maansaannin moitetta koskevassa jutussa, jossa Myllari Emanuel Törni, Kuolemajärven pitäjän Seivästön kylästä, on hakijanä sekä Maakauppias Juonas Halonen, Uudenkirkon pitäjän Tukkolan kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 27 päivänä Helmikuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itselleen ittelyttänyt pittuun kuuluvat kirjat ja istä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kuolemajärven pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Juonas Halonen lausumet että, sittenkun 1/24 osa talosta No 5. ylläsanotussa Seivästön kylässä oli joutunut entisen Lautamiehen Abraham Rusin sekä Talollisen Samyli Lempiäisen ja hänen sisarensa Anna Lempiäisen yhteiseen omistukseen siten, että Abraham Rusille kuului koko talosta 7/216. osaa sekä Samuli ja Anna Lempaiselle yhteensä 2/216. osaa, Abraham Rusi oli 28 päivänä Huhtikuuta 1892. myynyt Emanuel Läsnä: R. A. W. H. S. - C. T. C. F. F.- C. A - W. F." H. af H. No 315. Såg. 62. R. D. 1908.
Förnille mainittuun, osakasten kosken joka Weksi Utjef 9 päivänä Lokakuuta 1902 oli mattomaan tilaan kuuluvat Hannus ne jormet kiinnekirjan, että Samuli ja Anmisen metsäpalstan ja Kotintti, niminen Lempiäinen sillä välin olivat 12. päitilalla toimittanut tiluslohkomisen, jossa sekä että Joonas Halonen oli 8 päivänä puheenalainen 1/24 osa oli jaettu Abraham Lakun Rusin ja Emanuel Törmin kesken niinmuudoin, että Rusin tila tuli käsittämään 0,0372 osaa ja Törnin tila 0,0045 osaa koko talonnumerosta, minkä jälkeen Wiipurin läänin Kuvernööri oli päätöksessä 5. päivänä Elokuuta 1897. vahvistanut tuon tiluslohkomisen sekä määrännyt että Abraham Rusin tila oli maarekisteriin merkittävä Kivelä" nimisenä ja Emanuel Pörnin tila nimellä Leppäniemi; että Abraham Rusille kuuluneet 7/216 osaa talosta sitten olivat 20. päivänä Huhtikuuta 1899 pakkohuutokaupalla myydyt eräälle Erik Linkkerille sekä senjälkeen joutuneet Kauppias Michael Aleksandrövitsch Sinqvist ille, joka yhdessä vaimonsa Olga Sineojeffin kanssa 28. päivänä Elokuuta 1901. oli Resenvi vämikki. Aleksi Urtjeffille luovuttanut 0,0372 osaa koko talosta, mille talonosalle niittypalstan; että asianomainen maan Maaliskuuta 1898. myyneet heilli kuulumittari 17 päivänä Heinäkuuta 1896 olevat 2/216 osaa talosta Emanuel Toinille, Lokakuuta 1901. toimitetussa pakkohuutokaupassa ostanut Emanuel Törnin äskenanotun talonosan; mutta koska Abraham usin ja Emanuel Törnin välinen 28. päivänä Huhtikuuta 1892 päätetty palstakauppamoin kuin sen perusteella toimitettu, tillslohkominen olivat laittomat siihen ähden, ettei silloisten talonosakasten amuli ja Anna Lempiäisen suostumusta ltu tuohon kauppaan hankittu vaan koko by osa talosta eli siis myös Samuli ja Anna Lempiäiselle kuuluneet 2/216 osaa adtu Abraham Rusin ja Emanuel Toinin besken, sekä Sinowjeffen puolisot olivat myyeet Aleksei Urtjeffille 0,0372 osaa talosta, vaikkeivät he olleet omistaneet enempää kuin 7/216 osaa siitä, sentähden ja kiin tästa oli ollut seurauksena, ettei Juonas Halonen ollut saanut omistamaan 2/216 osaa talosta itselleen erilleen jaetuiksi, on Juonas 176
Halonen va-tinut, että Abraham Rusin ja Emanuel Tornin välinen maanluovutus ja sen nojalla toimitettu tiluslohkominen sekä edellämainittu Aleksei Urtjeffille annettu kiinnekirja julistettaisiin mitättömksi sikäli kuin ne estivät Juonas Halosta saamasta 2/216 osaa puheenalaisesta talosta erilleen jaetuiksi. Asiasta kuulustettuna, on Emanuel Törni, turvautuen Abraham Rusin kanssa lakimäänsä kauppaan ja sen perusteella tapahtuneosen tiluslohkomiseen, vastusta nut kannetta, minkä jälkeen Kihlakunnan oikeus, jossa myöskin Aleksi Urtjeffia, Alaham Rusia sekä Sinowjefin puolisoja oli kuulustettu ja Emanuel Törni anonut kovausta oikeudenkäyntikulungeistaan, on 8. päivänä Maaliskuuta 1905. julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta, ja hoika Abraham Rusi ei ollut ollat oikeutettu ilman Samuli ja Anna Lempiäisen suostu musta puheenalaisesta heidän keskensä ja kamatta olleesta 1/24 osasta yllämainittua talon No 5, josta talonosasta olivat omistaneet Abraham Rusi 7/216 osaa sekä Samuli ja Anna Lempiäinen yhteisesti 3/216 osaa koko taloa, myymään Emanuel Toinille kysymyksren tulleitä Hannuksen ja Kotiniityn palstoja sekä sanottu palstakauppa kuin myös sen perusteella tapahtunut tiluslohkominen, jonka kautta koko 1/24 osa talosta oli jaettu Abraham Rusin ja Emanuel Toinin kesken, siis olivat laittomat; sentähden ja kun Aleksi Urtjeff oli 9. päivänä Lokakuuta 1902. saanut Sinörojoffin puolisojen tilanluovutuksen perusteella kiinnekirjan 0,0372. osaan talosta, vaikka hänelle oikeastaan oli tuleva siitä ainoastaan 0,0324 osaa, on Kihlakunnanoikeus kumonnut edelläkerrotun teluskkomistoimituksen ja mitättömäksi julirtanut Aleksei Urtjeffille 9. päivänä Lokakuuta 1902. annetun kiinnekirjan sekä oikeuttanut Juonas Halosen saamaan hänelle kuuluvat 2/216 osaa talosta laillisessa järjestyksessä erilleen jaetuiksi. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Emanuel Torni oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 8. päivänä Helmikuuta 1908., sen ohessa että Kihlakunnanoikeuden lausuntoAbraham Rusin ja Emanuel Sörnin kesken 28 päivänä Huhtikuuta 1892 päätelyn palstakaupan perusteella tapahtuneen maanositus177
toimituksen kumoamisesta poistettiin, koskei asian tutkiminen siinä osassa kuulunut Kihlakunnanoikeudelle, vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen, mikäli sen kautta oli julistettu, ettei edellämainittu palstakauppa estänyt Juonas Halosta saamasta hänelle kuuluvia 2/216 osaa talosta No 5. Sievästön kylässä laillisessa järjestyksessävelleen jotuiksi. Hovioikeuden tuomioon on Emanuel Toimi anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Juonas Halonen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Emanuel Torni ole esiin tuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; minkä ohessa Emanuel Toini velvoitetaan suorittamaan Juonas Haloselle, häneltä täällä juttuun menneiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Böhle. C. J. Tingren. Eeläiskiljande. A. Henr. Inemman Paul. Blengist Haf Hellen Maaliskuun 1 päivänä 1909. 841 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Oulun kaupungissa toimiva A. Santaholma Osakeyhtiö ja Kalajoen pitäjän Pohjan kylästä oleva Talollinen Joonas Juhonpoika Pahikkala hakijoina, sekä Suomen kruunu tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 1. päivänä Maaliskuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kalajoen ja Alavieskan pitäjäin kärääkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat etsantakolma Osakeyhtiö ja Joonas Pahikkalo kertoneet, että kruunun puolesta syksyllä vuonna 1904 oli toimitettu Kalajoissa ole van Siltakoski nimisen kosken perkaus seurauksella että yhtiön ja Pahikkalan yhteisesti omistama, tuohon koskeen asianomaisella luvalla rakennettu, vesivoimalla käytettävä saha- ja myllylaitos oli perkauksen kautta menettänyt tarvitsemansä vesivoiman Läsnä: J. N. G. W. F. d. - O. P. - A.G. 178. No 317. divu 176 Rd. 1908
ja siten joutunut käytäntöön kokonaan kelpaamattomaksi, sekä että Suomen Tie- ja Vesisakennusten Ylihallitus, jonka harkittavaksi asianomainen perkaustyön johtaja oli alista nut A. Santaholma Osakeyhtiön ja Joonas Pahikkalan mainitusta syystä tekemän vahin gonkorvausvaatimuksen, oli arvioinut yhtiölle ja Tahikkalalle koituneen vahingon si ten, että vesilaitos koskenperkauksen johdos ta oli käyttävoimastaan kadottanut kolmekymmentä nimellistä hevosvoimaa, joista käytännössä seitsemänkymmentäviisi prosenttia olisi tullut vesilaitoksen todelliseksi hyväksi, sekä tämän nojalla, ja kun hevosvoima olisi arvoltaan sata markkaa, laskenut korvausmäärän kahdeksituhannek si kahdeksisadaksi viideksikymmeneksi markaksi; mutta koska A. Santaholma Osakeyhtiön ja Joonas Rahikkalan kärsimä todellinen vahinko, siihen nähden että puheenalaisen laitoksen vuotuisesti antama puhdas tulo oli noussut vähintäin tuhanteen markkaan, oli arvattava ainakin viideksi toistatuhanneksi markaksi, ovat yhtiö ja Pahikkala, tyytymättöminä Tie ja Kesirakennusten Ylihallituksen edelläkerrottuun tarjoukseen, vaatineet, että kruunu velvoitettaisiin korvaukseksi yhtiön ja Tahikkalan kärsimästä vahingosta, johon he eivät tahtoneet lukea laitokseen kuuluvien rakennusten arvoa, yhtiölle ja Pahikkalalle maksamaan viisitoistatuhatta markkaa korkoineen. Asiassa kuulustettuna on Suomen kruu nu vastustanut kannetta, väittäen A. Santaholma Osakeyhtiölle ja Joonas Pahikkalalle tarjottua korvausta riittäväksi, varsinkin siihen nähden että kyseenalainen vesilaitos, oltuansa aikaisemmin huonosti kannattava ja kuljettuansa kaupoissa kahden tuhannen viidensadan markan hinnasta, jopa halvenmastakin, sittemmin jo pitemmän aikaa ennen edellämainittua koskenperkaus ta oli ollut aivan rappiotilassa ja käymättömänä Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 7 päivänä Maaliskuuta 1907. julistamassaan päätöksessä mainitsemillään perusteilla hyljännyt A. Santakolma Osakeyhtiön ja Joonas Pahikkalan jutussa ajaman kanteen mikäli siinä oli vaadittu suurempaa korvausta kuin kruunun 179 Ett
puolesta heille tarjoomia kahtatuhatta kahtasataa viittäkymmentä markkaa, joka määrä kruunun siis oli yhtiölle ja Pähikkalalle suoritettava ynnä viiden prosentin vuotuinen korko, luettu 3 päivästä Lokakuuta 1905, jolloin oikeudenkäynti alkoi, kunnes täysi maksu tapahtuisi; mutta koska tuo rahämäärä kruunun puolesta olisi riidattakin maksettu, on A. Santaholma Osakeyhtiö ja Joonas Pahikkala velvoitettu, yhteisesti tai kummalla varoja oli, sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan kruunun oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi A. Santaholma Osakeyhtiö ja Joonas Pahikkala vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 12 päivänä Toukokuuta 1908 antamassaan tuomiossa katsonut tosin selvitetyksi, että kyseessä oleva A. Santaholma Osakeyhtiön ja Joonas Pahikkalan omistama vesilaitos oli edellä mainitun koskenperkaustyön johdosta, ja vaikkapa se muutoin olisikin asianmukaisessa käyttökunnossaan, kaikessa tapauksessa sen vuoksi joutunut käytäntöön kelpaamattomaksi että sen tarjona oleva vesivoima oli käynyt rille, nykyisessä kogsään ja siten varustettuna kuin sen nykyinen rakenne edellytti, aivan siittämättömäksi; mutta koskeivät A. Santaholma Osakeyhtiö ja Joonas Pahikkala, jotka nimenomaan olivat myöntäneet ettei tuon vesilaitoksen rakennuksia olisi vaadittua korvausta laskettaessa lukuun otettava, olleet näyttäneet muutoin joutuneensa sanotun koskenperkaustyön johdosta kärsimään mitää n muuta vahinkoa kuin vesivoiman menetystä, sentähden ja kun tämä vesivoiman menitys Tie- ja Vesirakennusten Ylihallituksen toimituttaman laskelman mukaan, minkä yhtiö ja Pahikkala olivat myöntäneet oikein tehdyksi, oli kolmekymmentä kerosvoimaa, joista seitsemänkymmentäviisi prosenttia olisi käytännössä tullut vesilaitoksen hyväksi, sekä tällaisen hevosvoiman arvo kieltämättömästi oli sata markkaa, on Hovioikeus jättänyt asian sen lopputuksen varaan, mihin Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut. Hovioikeuden tuomioon ovat A. Santaholmaksukeyhtiö ja Joonas Pähikkala anoneet muutostaKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskeivät A. Santaholma Osakeyhtiö ja Joonas Pahekkala ole voineet näyttää toteen, että puheenalainen koskenperkaus olisi heille vaa180
All timassaan suhteessa matkaansaattanut suurempaa vahinkoa kuin se, josta heille on Suomen kruunun puolesta tarjottu hyvitystä kahdellatuhannella kahdellasadalla viidelläkymmenellä markalla, harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen loppupäätöksen, johon tuomioistuimet ovat jutussa johtuneet. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Julins Nummeki L. Winkman Julins Nummeki L. Winkman Julins Nummeki L. Winkman Fredr. Femtonius Wuod Sådane Fredr. Lambenius Edvard Padani A. W. Granström. Lagomul. Maaliskuun 1. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Pietarin kaupungissa Kenäjän keisarikuntaa asuvat Amnatinkarjoittaja Wilhelm Johan Ullnan ja hänen vaimonsa Talalia Ullman ovat hakijoina sekä Rakennusmestari Rudolf Lefert, Kivanravan pitäjän Terijoen kylästä. tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 1. päivänä Maaliskuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Toivennavan pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Rudolf Leffart lausunut, että hän keväällä vuonna 1903. oli suullisella välipuheella ottanut rakentaakseen Wilhelm Johan ja Aätalia Ullmanille kuvilan ylläsanotussa Perijoen kylässä, ilman että rakennusehdoista oli asianosaisten kesken sen lähempää sopimusta tehty, ja että Affart tähän työhön oli käyttänyt varoLäsnä: H. S. - C. J. T. - E. A. - W. F. / H. af H. 181 No 319. Pag. 171. R. D. 1908
jaan kaikkiaan kaksituhatta viisisataa kolmekymmentäkuusi ruplaa viisikymmentäviisi kopekkaa; mutta kun Rudolf Lefert oli Ullmanin puolisoilta korvaukseksi mainittuun huvilaan panomisten sa kustannuksista saanut ainoastaan kaksituhatta kaksisataa kahdeksantoista ruplaa kahdeksankymmentäkuusi kopekkaa, on Lefart vaatinut Ullmanin puolisojen velvoittamista suorittamaan Leffertille niin muodoin vielä maksamatta olevat kolmesataa seitsemäntoista nellaa kuusikymmentäyhdeksän kopekkaa korkoineen ja sitä paitsi korvaamaan Keffertille hänen oikeudenkäyntikustannuksensa. Sittenkun Wilhelm Johan ja Natalia Allman olivat vastustaneet kannetta, koska huvila oli niin huolimattomasti rakennettu, ettei se vastannut sitä rahamäärää, jonka Rudolf Lifvet oli ilnoittanut siihen käyttäneensä, on Tuhla kunnanoikeus 13. päivänä Marraskuuta No 5. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Wilhelm Johan ja Katalia Ullmanin heti kuitin saadessaan suorittamaan Rudolf Leflertille kolmesataa seitsemäntoista riirlaa kuusikymmentäyhdeksän kopekkaa joko venäjän rakaa tahi suomen rahaa maksinaikaisen kurssin mukaan viiden prosentin koron kanssa, lukien oikeudenkäynnin alusta 23. päivästä Elokuuta 1905. kunnes täysi suoritus toimitettiin, jonka ohessa Ullmanin puolisojen tuli seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvata Rudolf Leffertille hänellä asian vuoksi olleet kustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Vilhelm Johan ja Natalia Ullman olivat vetaamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 23. päivänä Toukokuuta 1908. ratkaissut asian; ja koska Ullmanin puolisot olivat myöntäneet Rudolf Lefentin heille rakentaneen puheena olevan huvilan ei vätkä olleet kieltäneet Cefentin siihen tillluttaneen ilmoittamaansa rahamäärää, sentähden ja kun Allmanin puolisot eivät olleet todeksi saattaneet väitettään, että hyvila oli huolimattomasti rakennettu, on Hovioikeus vahvistanut sen lopputuloksen, johon Kihlakunnanoikeus pää182