Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
in sovitusta viidentuhannen kahdensa dan markan suuruisesta hyvityksestä 1905. vuoden loppuun, saakka hakkuuttamaan kaikki kontrahdissa lähemmin määrätyt puut eräältä Antti ja Otto Wilhelm Kyyrän omistamaan, Suomen Waltiolta perinnöksi ostamaan osaan lahjoitusta loedelläsänotussa Pällilän kylässä kuuluvalta metsäpalstalta; mutta koska Antti ja Otto Wilhelm Ryyräjoilta metsänmyynti puheeksi tullalta tilalta oli kielletty, kunnes siitä menevä perinnöksiasta-hinta oli umpeen maksettu, eivät vielä olleet täydellisesti suorittaneet tätä hintaa eikä Wasili Usohanoff asian näin ollen ollut voinut alottaa puiden hakkauta, on Wasili Usehanoff vaatinut että mainittu kauppa julistettaisiin mitättömäksi. Sittenkuin Antti Ryyrä ja Pietari  Pennanen olivat vastustaneet kunnetta ja, paitsi muita todistajia, Antti Kyyrän ja Pietari Pennasen esityksestä Loismies Jaakko Närhiä oli valallisesti kuulustettu sekä jutussa muu ten menetelty niinkuin asiakirjat osoittavat, on Wasili Uschanoff, Antti Kyyran ja Pietari Pennasen nimitettyä käräjäkunnan 1902. vuoden talvikänä jissä Jaakko Närhin uudelleen todistajana kuultavaksi asiassa, välttänyt että Usehänoff oli samoissa käräjissä ajanut Närhiä vastaan velkomuskannetta ja maksanut vedon Kihlakunnanoikeuden siinä asiassa Helmikuun 27. päivänä sanottuna vuonna julistamasta päätöksestä ja Jaakko Närhi siis oli Wasili Usehänefin riitamies sekä että Närhillä, koska hän puheenalaisesta metsästä ja sen laapuudesta oli antanut Usehanoff- ille erehdyttäviä tietoja, joiden johdosta Usehänoff oli kauppaan ryhtynyt, ja Wasili Usehanoff aikoi, jos hänen kanteensa Antti Kyyrää ja Pietari Pennasta vastaan hyljättäisiin, nostaa Jaakko Närhiä vastaan kanteen korvauksesta, saattoi olla todistuksestaan hyötyä tahi vahinkoa odotettavissa, jonka tähden Wasili Usehäneff 834
on anonut että Jaakko Närhi häntä vastaan ilmoitetun esteen johdosta julistettaisiin sekä peräytystodistajaksi että jäävilliseksi edelleen todistamaan jutussa; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on päätöksessä 13. päivänä Maaliskuuta 1902., koska Wasili Uschanoff oli edelläsanotussa Jaakko Närhiä vastaan ajamassaan asiassa vaatinut ainoastaan tilin määräämistä heidän välillään eikä ollut voineet ilmoittaa velkomansa saatavan suuruutta tahi kieltää Näihin aikaisemmin käyneen tarjoamarsa Usehanofille maksettavaksi myöntämäänsä velkamäärää, näin ollen ja kun Närhi ja aikaisemmin kuin Usika noff oli haastattanut hänet velasta, ole kutsuttu nyt kysymyksessä olevaan asiaan todistajaksi, katsonut että Uschan nost, jolle Kihlakunnanoikeus hänen myöhemmin tekemänsä vaatimuksen mukaan oli tuominnut Näihin maksettavaksi hänen myöntämänsä rahämääriin, oli vedonnut velkomusasian ainoastaan estääksensä Närhiä todistamasta, jonka tähden ja kun ei oltu näytetty että Närhillä oli hyötyä tahi vahinkoa odotettavissa todistuksestaan, Wasili Usehanosin Jaakko Närhiä vastaan tekemät väitteet perusteettomina hyljättiin. Kuulusteltuaan sitten Jaakko Närkiä uudelleen vierasmiehenä jutussa, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset vat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulutuksistaan, edellämainittuna 13. päivänä Maaliskuuta 1902. julista massaan lopullisessa päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja koska puheenalainen 3. päivänä Lokakuuta 1898. Wasili Isohanoisin sekä Antti Ryyrän ja Pietari Pennasen välillä laadittu kontrahti, jolla Antti Kyyrä ja Pieta ri Pennanen olivat oikeuttaneet Wauti Usehanojen kontrahdissa lähemmin määrätyillä ehdoilla hakkautta maan ja hyväksensä käyttämään puut Antti Ryyrän ja Pietari Simasen holhotin Otto Wilhelm Ryyrän omistamaan osaan perintötalon No 1. Pallilän kylässä kuuluvalta metsäpalstalta, oli täy635
sin laillisessa muodossa tehty ja Suomen Waltion antamissa Pällilän lahjoitusmaahan Muolan pitäjässä kuuluvia taloja, joista puheenaoleva tila oli yksi, koskevissa perintökirjoissa oleva kielto myydä metsää ennenkuin perinnöksiöstohinta oli täydelleen suoritettu, ei saattanut vaikut taa että yksityisten tilanomistajain metsäkaupat ainoastaan sen kautta, ettei perinnöksiöstohinta ollut täydelleen maksettu, olisivat mitättömiksi julistettavat, sentähden hyljättiin Wasili Usehanolin asiassa ajama kan ne ja Wasili Usehanoff velvoitettiin suorittamaan Antti Ryyrälle ja Pietari Pennaselle korvaukseksi heidän oikeudenkäyntikustannuksistaan siitä viisikymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Urasili Usehänoff oli vetoamalla saatta nut jutun, anoen myöskin muutosta Kihlakunnanoikeuden edelläkerrot tuun väitepäätökseen, on tuomiolla Maaliskuun 19. päivältä 1904. hyväksynyt sanotun väitipäätöksen ja niinikään vahvistanut Kihlakunnanoikeuden lopullisen päätöksen jutusja; jonka ohessa Wasili Usehanöf velvoitettiin suorittamaan Antti Ryyralle ja Pietari Pennaselle maksut, viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä, heidän yhteisestä kappaleestaan Hovioikeuden tuomiotaHovioikeuden tuomioon on Wasili- Uschanoff anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Antti ja Otto Wilhelm Ryyrä viimeksimainittu tultuaan oikeudenkäynnin aikana lailliseen ikään, ovat säädetyssä järjestyksessä vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Wasili Usehänoff ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan käsili Usehanoff sen ohessa suorittamaan Antti ja Otto Wilhelm Kyyrälle heiltä täällä juttuun menneiden kulujen korvauk seksi seitsemänkymmentäviisi markkaa 636
Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: fl. Tohmman C. Andersin. Valentin Gummerus J Nämund A; P; Niinnin Bom Lupblal vann Hjelnnag No 1103. Pag. 95. R. D. 1904. E. Ascholin. Den 14. November 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsätt revisionsskilling, från Wasa Hofrätt inkommot vexelmål emellan Bonden Matts "Köping, från Malax socken, sökande, och Förghundlaren Johan Wilhelm Kalander, från Maxmo socken, svarande: Gifven uti Justitiedepartementet den 14. November 1904. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Vid Rådstufvurätten i Nikolaistad har Johan Wilhelm Kalander yrkat Matts Köpings förpligtande att, på grund af en utaf Kalander den 1. November 1901. till egen order utstäld, af Köping acepterad tre månaders goda vexel å tvåtusen sexhundra mark, till Kalander utbetala å vuxelbeloppet oguldna niohundra trettioen mark tjugutre penni med sex procents årlig ränta derå från den 8. April 1902. Isaken hörd har Matts Köping väl medgifvit riktigheten af ifrågaBden J. G. S. A. B. E. A: B. och G. W. H. - J. B., E. J. A.
varande vexel, men påstått att han fördensamma icke bekommit någon valuta af Johan Wilhelm Kalander och att han actejet vexeln endadt för att förhjälpa Kalander till erhållande af penningar från bankinrättning, ehuru Kalander sedermera ej på åsyftadt sätt begagnat sig af vexeln. Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides anhållit om ersättning för sina rättegångsumgälder, har medelst utslag den 15. December 1902., enär Johan Wilhelm Kalanders fordran grundade sig å klar, till betalning förfallen vexel, hvars riktighet Matts Köping med gifvit, med stöd af 83. och 85. SS: SS: i vexolstadgan af den 29. Mars 1858. ålagt Matts Köping att emot återbekommande af originala vereln qvitterad till Johan Wilhelm Kalander vid utmätningsäfventyr genast utbetala fordrade niohundra trettio en mark tjugutre penni jemte sex procents ränta derå från den 5. April 1902. äfvensom utt med tjugu mark godtgöra Kalander hans kost nader i rättegången Hofrätten, under hvars pröfning Matts Köping i vadevägdragit saken, har medelst dom den 18. Maj 1904. utlåtit sig deri; och emedan Matts Köping erkänt sig hafva concepterat ifrågavarande vexel och icke gittat styrka sin uppgift att detta skett endast för att förhjälpa Johan Wilhelm Kalander till erhållande af penningar genom vexelns diskonterande samt under förbehåll att han genremot Kalander icke vore pligtig att inlösa vexeln, har Hofrätten, med stöd af 24. och 23. SS: SS: i förenämnda vextstädes, låtit bero vid det slut, hvari Rådstufverätten i saken stunnat, jemte det Matts Köping ålagts att med fyratiofem mark godtgöra Johan Wilhelm Kalander dennes rättegångs umgälder i Hofrätten. Uti Hofrättens dom har Matts Köping sökt ändring medelst ingifven 638
deduktion, som Johan Wilhelm Relander i föreskrifven ordning bemött Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Matts Köping icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero, jemte det Matts Köping kännes skyldig att till Johan Wilhelm Kalander i ersättning för dennes kostnader i Kejserliga Senaten utgifva femtio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: 1. Kokman A; Drumlin. 1. Kokman A; Drumlin. Andersin Valentin Gummerus. J N Bömelund Femlupettad Evertzelmme Den 15. November 1904. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions skilling från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Godsegaren Ernst Josef Roman, från Päärskylä gård i Bjerno socken, sökande, samt Firman Relle 8 Sime Limtid, från staden Dundee i konungariket Stor- Britannien, svarande, angående ersättning: Gifven i Justitiedepar. tementet den 15. November 1904. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Efter stämning å Godsegaren Roman har Firman Belle & Sime Linnetid vid Häradsrätten i Bjerno sockens, Finby kapells och Öfverby predikogälls tingslag anfört, att Godsegaren Koman genom skriftligt kontrakt af den 15. Februari 1899. åt Firman Helle "Sime Limted försålt omkring 500 ständert sågadt granvirke för i kontraktet närmare angifna pris samt under förbehåll i öfrigt, bland anläsnä: J. G.S. - A. R. - E. B. - 1. L.G. - R. H. H. af H. 639 No 1106. Pag. 22. R. D. 1904.
nat, att virket borde vara tillverkadt i Domans såginrättning och levereras vid sida af förtyg med omkring 300 ständert hösten 1899 och återstoden vid första öppet vatten år 1900; att Gedsegaren Roman, hvilken på grund häraf sagde höst aflemnat såsom last för ängaren Carliste 175,693 standert trävaror, i öfrigt lemnat den enligt berörda kontrakt för samma höst aftalade leveransen ofullgjord och sedermera, efter det Firman Belle & Sime Lininteds ombud i Helsingfors stad Handlanden Rudolf Hamfeldt i skrifvelse den 29. Januari 1900. meddelat Keman att firman på det bestämdaste fordrade leverans vid första öppet vatten af de 300 eller 330 standert virkeRoman enligt ifrågavarande kontrakt ännu hade att anskaffa åt firman, uti bref af den 7. derpåföljande Februari underrättat Handlanden Hamfeldt, i hans förenämnda egenskap, att Kemansom utarrenderat sin såg och icke innehade mera virke än 30. ståndert, förty och då såsom förutres kunde nyssnämnda belopp vore för ringa att emottagas, ej på något vilkor skulle åt firman beverera trävaror utöfver det som redan afskoppats; att Herman Helle i Sime Limtid i följd häraf nödgats från annat håll anskaffa det virkes belopp Godsegaren Roman sålunda icke förmätt leverera och i sådant afseende genom kontrakt af den 19. Juni 1900. af Finnan A. Parviainen & T. Reinikainen betingat sig omkring 300 standert sågadt virke samt sedan af denna firma bekommit 1847,077 ståndert, som utskoppats hösten 1900. med fartyget Bethania, och 129,66 ständert, som öfver påföljande vinter blifvit liggande i Lappvik hamn; samt att priset för det virke Finnan Belle & Sime Limted i anförd måtto uppköpt af Firman A. Parviainen T. Reinikainen belöpt sig till 43,559. mark 69. penni, medan deremot samma virke enligt det emellan Herman Helle „ Sime Limsted och Godsegaren Roman öfverenskomna pris skulle kostat 36,715. mark 17. penni, hvadan alltså 640
priskilnaden utgjort 6,844. mark 52. penni. Och som Godsegaren Roman utan laga skäl vägrat fullgöra sin ofvanomordade leveranskyldighet samt derigenom tillskyndat Herman Helle, Simo Simtid den skada, som nämnda prisskilnad angåfve, har Firman Helle „ Sime Limted yrkat Komans förpligtande att till firman i ersättning sösagda skada utgifva 6,844. mark 52. penni med ränta. Öfver käromålet hörd har Godsegeren Roman erkänt riktigheten af hentraktet för den 15. Februari 1899. samt förklarat att Roman på hösten samma år, då ängaren Carliste anländt till Ekenäs stads hamn för att för Finna Belle. Sime Limteds räkning inlasta af det virke Roman genom berörda kontrakt förbundet sig att leverera, haft i beredskap 500 ståndet sådant virke dels i Ekenäshamn dels vid den utanför staden belägna Skog by ångsåg, men att ängaren Carlisti, som redan vid ankomsten till Ekenäs innehaft half last, icke kunnat intaga mera än vidpass 175. standert; att Godsegaren Roman dessutom med Kaptenen William Ruth träffat öfverenskommelse om att af Kaptenen Ruth bekomma allt det virke, som för uppfyllande af Rosans aftal med Finman Belle & Sime Limted erfordrades utöfver hvad Roman af egen tillverkning kunde leverera; samt att Roman icke skrifvit eller anmodat någon annan att skrifva förberörda den 7. Februari 1900. daterade bref, hvilket Roman oretande författats och afsändts af en för tiden hos Roman i tjenst anstäld person vid namn Ivar Svensson. Tå grund häraf och då Firman Helle Sime Limteds repressentant vid inlastningen af virket i ängaren Carliste vägrat att emottaga bröder af 1o 4 storlek, hvaraf Koman haft ett större parti samt Firman ej heller derefter såndt något annat fartyg för afhemtande af det återstående virkespartiet eller låtit Roman veta något om vidare utskeppning deraf, har Roman emotsett käromålets förkastande. 641
Sedan vittnen i målet afhörts samt parterne ömsesides framställt anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, har Häradsrätten medelst utslag, afkunnadt den 26. November 1901. förklarat utredt vara, att efter det Godsegaren Roman genom kontrakt af den 15. Februari 1899. förbundit sig att till Finman Belle. Sime Limted försälja sin sågtillverkning af gran, beräknad till omkring femhundra standert, hvaraf omkring trehundra ståndert antagits blifva skeppningsfärdiga i Sptember månad samma år och återstoden vid första öppet vatten år 1900., in hade Iloman uti skrifvelse af den 30. September 1899. meddelat Firman Belle "Sime Limteds ombud att tvåhundra tjugufem ständert vore färdiga till afskoppning, hvaremot ombudet uti svarsskrifvelse af den 5. derpåföljande Okteber uppfordrat Koman att anskaffa fullt trehundra ståndert. Derefter hade Herman Helle & Sime Limteds enbud i bref af den 2. November 1899. med delat Godsegaren Roman att ängaren Carliste skulle infinna sig för att lasta omkring tvåhundra standert, men hade sagda fartyg emellertid icke kunnat emottaga mera än etthundra sjuttiofem ständert, ehuru Roman i anledning af förberörda den 5. Oktober 1899. dagtecknade skrifvelse genom aftal med Fiskars Bruks Aktiebolag ställt i beredskap virke äfven vid Skogby såg utöfver de tvåhundra tjugufem ständert, som funnits vid sågen i Ekenäs. Sedan Godsegaren Roman derpå utarrenderat sin såg och dervid af arrendatorn förbehållit sig nödigt virke för fullgörande af kontraktet med Finman Belle & Sime Limtid, derest denna skulle fordra leverans, hade firmans ombud i anledning af ett personligt samtal med Roman i skrifvelse för den 29. Januari 1900. för honom framhållit finnans bestämda anspråk på fullgörande af leveransen utaf återstående trehundra eller tre hundratrettio ständert vid första öppet vatten, hvar emot Roman uti skrifvelse af den 7. Februari 1900. förklarat sig icke vidare kun642
na till firman leverera något virke, i anledning hvaraf firmans ombud uti bref af sistnämnde dag underrättat det han komme att öfverlemna saken till firmans juridiska ombud samt, utan att vidare skrifvexling i saken parterne emellan förekommit, den 19. Juni1900. uppgjort kontrakt med Firmän A. Parviainen & T. Reinikainen om leverans af trehundra standert virketill högre pris än kontraktet parterne emellan upptage. Och hade väl Godagsren Roman anmärkt, att skrifvelan från Ronans kontor af den 7. Februari 1900. icke aflåtits af honom eller med hans vetskap, men som Roman icke kunnat bestrida att han emottagit Förman Belle & Sime Limteds ombuds bref af samma dag, deri förenämnda skrifvelse från kontoret åberopades och Roman icke heller kunnat styrka att han i anledning deraf vidtagit åtgärd för rättande af kontorets vägran att fullgöra kontraktet, fann Häradsrätten att Firman Belle s Sime Limtid varit berättigad att från annat håll anskaffa det bristande virket, dock icke de omkring etthundra tjugufem stan dert, som allaredan på hösten 1899. varit beordrade att utskoppas, ehuru de icke af Firman Belle & Sime Limted kunnat emottagas, hvarföre och då Godsegaren Roman icke bestridt att nyssnämnda firma till Firman A. Parviainen, I. Reinikainen erlagt det pris för virket, som Firman Belle s, Sime Linsted uppgifvit, Häradsrätten ålagt Gedsegaren Roman att emot qvitto till Herman Rille „ Sime Limted utgifva priskilnaden för de etthundra åttatiofyra och sjuttiosju tusendedels ståndert, som utförts med förtyget Bethänia, med fyratusen tretton mark fyratiofyra penni, hvaremot Finnan Belle, Sime Linsteds anspråk på dylik prisskilnad för de etthundra tjugunio och sextiosex hundradedels ståndert, som öfvervintrat i Lappvikhamn, förkastats, enär detta parteinrymdes uti de omkring trehundra ständert, som redan på hösten 1899. af Roman stälts till firmans förfogande; och blef Godsegaren Roman derhos för643
pligtad att med sjuhundra femtio mark ersätta Finnan Belle & Sime Limted dess för målet hafda kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i väderag dragit målet, har genom dom den 13. Februari 1904. funnit Firman, Belle s Simo Limitet icke hafva anfört skäl till annan ändring i Häradsrättens utslag än att, enär Godsegaren Roman icke åt firman levererat vidare kontrakts enligt virke än de omkring etthundra sjuttiofem ständert, som ängaren Carliste intagit, samt Roman sedermera icke vidare fullgjort kontraktet i fråga, Godsegaren Röman ålagts att till Finman Belle & Sime Limted utgifva priskilnaden jemväl för de etthundra tjugunio och sextiosex hundradedels standert, som legat öfver vintern i Lappik hamn, med fordrade tvåtusen åttahundra trettioen mark åtta penni äfvensom erlägga fem procents årlig ränta å de sålunda utdömda beloppen eller å tillsammans sextusen åttahundra fyratiofyra mark femtiotvå penni från lagsökningsdagen den 4. Juni 1901. tills full betalning följde, vid hvilken utgång af saken utlåtande i anledning af Godsegaren Ilomans bibell fått förfalla. Uti Hofrättens dom har Godsegaren Roman anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Finman Bille s Sime Limted i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande; och emedan utredt år icke allenast att Godsegaren Keman genom kontrakt af den 15 Februari 1899. till Finnan Belle & Simo Limitet försålt omkring femhundra ständert sågadt granvirke, hvaraf om kring trehundra ständert beräknats blifva färdiga till afskoppning i September månad sagda år och återstoden vid första öppet vatten år 1900, under vilkor bland annat att, i händelse den för afskoppning i September 1899. färdiga varan icke skulle afhemtas före skoppningstidens utgång, densamma skulle ligga för köparens risk och räk644
ning med lastningskyldighet för säljaren vid anfordran, utan äfven att firman, efter att hafva hösten 1899. med ångfartyg afhemtat 175,692 ständert af de i berörda kontrakt afsedda trävarorna och sedan firmans ombud framt stält hos Roman fordran om fullgörande af den återstående bevaransen vid första öppet vatten, uti skrifvelse från Godsegaren Iloman af den 7. påföljande Februari underrättats att denne på inga vilkor kunde till firman aflemna vidare virke, ty och då Firmant Belle i Sime Limted vid sådant förhållande haft giltig anledning att på annat håll uppköpa det virke som återstått i den af Godsegaren Roman enligt ifrågavarande kontrakt åtagna beveransen, samt Roman iföljd häraf och enär det ej ens påstätts att det till Firman A. Parviainen & T. Reinikainen för sistnämnda virke erlagda puset varit oskäligt, är skyldig att erintta Firman Belle & Sime Limted den skada firman vidkänts genom skilnaden i det pris, som öfverenskommits 645 med Godsegaren Roman och det som betalats åt Firman A. Parviainen & T. Reinikainen, finner Kejserliga Senaten Godsegaren Roman icke hafva anfört skäl till ändring i det slut, hvari Hofrätten uti dess ofvanberörda dom i saken stannat och vid hvilket förty kommer att bero, jemte det Gedsegaren Roman skyldigkännes att med nittio mark godtgöra Finnan Belle i Simo Limtid dess härstädes i målet hafda kostnader. Det alle, som vederbör, till fterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: J. S. Ingman af Andersin. Mentin Gammenut A; Nimlin. Fem Lupblad venn helning Hof Hellen
Marraskuun 16. päivänä 1904. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, kiinteimistön luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Asikkalan kanta ynnä Asikkalan pitäjässä asuvat Talollinen Kaarle Villehad Kaarlenpoika Piekkola sekä edesmenneen Talollisen Oskar Hellinin oikeudenomistajain, hänen heikkomielisen leskensä Maria Pauliina Juhontyttären ja alaikäisten lastensa laillisesti määrätty holhooja Talollinen Willehad Suntiola ovat hakijoina sekä Tukkiasioitsija Johannes Laakso ja Talollinen Antti Kustaa Mattila Mäntyharjun pitäjän Ahveniston kylästä, vastaajina. Annettu Oikeusisastossa Marraskuun 16. päivänä 1904. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Hämeen läänin Kuvernöörille 15. päivänä Kesäkuuta 1899. annetussa hakemuskirjassa ovat Johannes Laakso ja Antti Kustaa Mattila maininneet, että vuonna 1620. olivat nykyisen Piekkolan sänä: A. K. V. E. L. W. H. J. Efter 646 No 111. Säg: 53 Rd 1904.
perintörustitilan No 1. Asikkalan pitäjän kirkonkylässä silloiset omistajat Matti Philipinpoika ja Antti Heikin poika myyneet Simo Matinpojalle sanottuun tilaan kuuluvan, nykyisen Mäntyharjan pitäjän Ahveniston kylässä sijaitsevan, Kaituenmaa nimisen ulkopalsotan sekä että Asikkalan pitäjän Kihlakunnanoikeus oli 16. päivänä Marraskuuta 1642. julistanut kerrotun kaupan lailliseksi ja pysyväisiksi; mutta kun mainittu ulkopalsta, joka nyttemmin oli joutunut Johannes Laakson ja Antti ti Kustaa Mattilan omaksi ja jota och na sanotun kaupan jälkeen oli viljelty eri tilana, oli vielä emätilasta erottamatta, niin Johannes Laakso ja Antti Kustaa Mattila, ilmoittaen että edellä mainitusta perintörustitilasta omistivat Asikkalan kunta puolen sekä Oskar Hellén, Kaarle Villehad Piekkola ja Talollinen Eerik Hellén kukin kuudennen osan, ovat anoneet, että kysymykseen tullut Kaituenmaan ulkopalsta lohkomisella erotettaisiin yllä sanotusta vastitilasta ja muodostettaisiin eri tilaksi sitä vastaavalla manttaali- ja veromäärättä Sittenkuin Asikkalan kunta, Oskar ja Eerik Hellén sekä Kaarle Villehad Piekkola olivat hältä vaaditussa selityksessä puheena olevaa anomusta vastastaut, väittäin, muun muassa, että Kaituenmaan ulkopalstaa oli aina viljelty ainoastaan imätilaan kuuluvana torppana ja siitä emätilalle suoritettu vuotuinen vero sekä Utti Johannes Laaksella ja Antti Kustaa Mattilalla ollut siihen muuta oikeutta, on Kuvernööri, asiassa niin meneteltyä kuin siihen kuuluvista kirjoista lähemmin näkyy, 20. päivänä Toukokuuta 1901. antamassaan päätöksessä katsonut ei voivansa mainitulla tavalla riitaiseksi tullutta asiata päättää, vaan oli yleisten tuomioistuinten ratkaistava, oliko Johannes Sauksolla ja Antti Kustaa Mattilalla oikeus saada kysymykseen tulleen ulkopaltan eri tilaksi lohkaistuksi, jota varten heidan tuli panna asia vireille asianomaisessa Kihlakunnanoikeudessa sekä lainvoiman päätöksen saatuansa ilmoittaa asia uudelleen Kuvernöörin käsiteltäväksi, 647