Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tetty kuin asiakirjat siinä lähemmin osottavat ja todistajain kuulustelu, tapahtunut, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, Huhtikuun 25 päivänä 1903 julistamallaan päätöksellä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Juho Kiimalan yllä mainitulle yhtiölle kuittia vastaan maksamaan korvaukseksi jo sanotusta tappiosta vaaditut tuhat satakahdeksankymmentakaksi markkaa kolmekymmen takaksi penniä sekä edellä mainituista saatavista niinikään vaaditut tuhat kahdeksankymmentä kuusi markkaa kahdeksankymmentakaksi penniä eli siis yhteensä kaksituhatta kaksisataa kuusikymmentäyhdeksän markkaa neljätois ta penniä viiden prosentin korkoi neen Huhtikuun 25 päivästä 1903. kunnes täysi maksu tapahtuisi, tästä kuitenkin poisluettua aikaisemmin suoritetut neljäsataa kahdeksan markkaa seitsemänkymmentäkahdeksan penniä ja Helmikuun 12 päivänä 1900 maksetut viisi markkaa viisikymmentä penniä ynnä ne sata nel jäkymmentä markkaa ja yksi markka kaksikymmentä seitsemän penniä, jotka yhtiön puolesta oli myöskin myönnetty lyhennettäväksi, ja samalla kuin nämät lyhennykset olivat luettavat ensin maksu päivään saakka juosuelle korolle ja loppu pääomälle, määrättiin Juho Kiimala neljälläsadalla markalla korvaamaan yhtiölle sen jutussa kärsimät kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Kiimala maksamalla veden oli saattanut jutun, on Toukokuun 5 päivänä 1905 antamassaan tuomiossa katsonut tosin näytetyksi että Juho Kiimala Paavolan Osakekauppaeyhti ön Marraskuun 5 päivänä 1905 pido tyssä yhtiö - kokouksessa, kun kysy mys oli nostettu yhtiön puheenalaisen, Juho Kiimalan hoitaman haarakauppaliikkeen lakkauttamisesta, oli77
vastustaan tätä ehdotusta, ottanut vastataksensa liikkeestä yhtiölle sen jälkeen mahdollisesti syntyvästä tappiostä ja että yhtiö tämän sitoumuksen johdosta oli jatkanut sanottua haarakauppaliikettä Marraskuun 12 päivään 1896, jolloin liikeoli. joutunut Juho Kiimalan omaksi; mutta koska Paavolan Osakekauppayhtiö, vastoin Juho Kiimalan kieltoa, ei ollut voinut saattaa toteen liikkeen jatkamisen kautta kärsineensä väittämäänsä tappiota, sentähden ja kun yhtiökokouksen pöytäkirjasta Marraskuun 5 päivällä 1896 ei käynyt selville eikä muutenkaan oltu toteen näytetty että Juho Kiimala oli ottanut vastataksensa haaralikkeen puheenalaisista saatavista, Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hylkäsi Paavolan Osakekauppäyhtiön jutussa ajaman kanteenHovioikeuden tuomioon on Paavolan Osakekauppayhtiö hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Paavo / Ossian Karsten lan Osakekauppayhtiö ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiötä, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakodt. Keisarillinen Suomen Senaatti. E. Andersin. Hm Lupblad Genom Sjelmman, Akoknalin. 578
Den 12. Oktober 1905 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter från Åbo Hofrätt inkommit bevisinsmål emellan Finska Stutsverket, sökande, och Drälsekammaren i Helsingfors stad, svarande, angående utbekommande af testamentsmedel: Sifven uti Justitude partementet den 12. Oktober 1905. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Vid Rådstufvurätten i Helsingfors har Pertselkamreraren anfört att numera aflidne Torsättaren Asidor Gunnström och hans hustru Rosen Gunnström genom ett den 9. Juni 1896 upprättadt skriftligt testamente och dertill den 3. December samma år gjordt tillägg förordnat att efter Fridor Samstiens frånfälle läsarellen i Åboch Helsingfors hvardera skola bekomma tiotusen Finska mark såsom grundfond till der behöjligt konculenthem; varjemte Reru Ovannström den 27 September 1900 lienledes skriftligen, i afseende å förtyttigande osa f. E. S. - V. G. f. A. B. J. Efter N: 898. Pag. 74. R. D. 1905.
af omordade testamentskostämning, förklarat att berörda medel vore af testatorerne afsedda att komma städerna Åbo och Helsingfors till godo, i följd hvaraf vederbörande stadsmyndigheter berättigades att lyfta medlen hos Finska Statsverket, åt hvilket desamma blifvit af utredningsmannen i Isidor Gunnströms bo öfverlemnade. Men emedan Kejserliga Senatens Ekonomiedefartement, hvarest Drätselkammaren å Helsingfors stads vägnar anhållit om förordnande för Finlands Statskontor att till staden utbetala förenämnda densamma tillkommande testamentsmedel, lemnat ansökningen utan afseende, har Frutselkomma, ren, under förmälan att Prälselkummaren vore villig att använda ifrågavarande medel till det med dem afsedda ändamålet, yrkat Statsenkets förpligtande att till sagde stad genast utgifva omförmälda belopp tiotusen mark jemte ränta. Härtill har Statsenkel genmålt att testamentet i den ifrågavarande det enligt ders ordalydelse vore gjordt till förmån för läsärätten, hvarmed afsatts statens sjukhus, och ej för städenna; att i anseende härtill och då Rosea Sunnströms efteråt gjorda, äfven i öfrigt såsom ensidig betydelslösa, viljeförklaring vore utare kraft och verkan, Statsverkets rätt till medlen icke vore tvifvel underkastad; samt att Helsingfors stad lort bevaka testamentet, inframt staden erhet tillgodonjula detsamma, men att staden, oaktadt den fåll del af Rosa Jannströms förenämnda förklaring, underlåtit sådant. Och har förty Skatsverket anhållit om käromålets förkastande. Efter det Frätselkammaren bemält Statsverkets svaromål, har Rådstufvurätten genom utslag den 25 Februari 1905 förklarat ifrågakomna af Kridor och Rosa Gunnström den 9 Juni 1896 upprättade testamente jemte dertill den 5 December samma år gjorda tillägg äfvensom Korn Gunnströms efter Fader Banneströms död å bestämandel teknade förklaling af den 27 September 1900 otvelydigt gifva vid handen att omtvistade, uti berörda tillägg omnämnda penningemedel varit afsedda att komma staderna Helningfors och Åbo till godo för att af 580
vederbörande stadsmyndigheter användas såsom grundfond för komålesenthem vid kommenala sjukhusen i sagda städer; i anseende hvartill och enär den omständigheten att Helsingfors stad ej brukat omförmälda testamente icke vore å saken verkande, helst ifrågavarande medel allaredan blifvit af testamentets omkutorer utbetalda, Rådstufvurätten ålagt Finska Statsverket, som enhänderhade det Helsingfors stad tillförande beloppet, tiotusen mark, att genast emot qvitto till Penselkammaren utgifva sagda belopp jemte fem procents årlig ränta, derå från lagsökningsdagen den 5. November 1902 tills full betalning följde. Hofrätten, under hvars pröfning Finska Statsverket i vade väg dragit saken, har genom dem den 15 Mars 1905 låtit bero vid Rådstufvurättens utslag, jemte det Stutsverket känts skyldigt att till Protselkammaren gälda afgifterna för dess exemplar af Hofrättens dom med femton mark åttatio penniUti Hofrättens dem har Finska Statsverket sökt ändring medelst ingifven deduktion, som dock ej blifvit bemätt, ehuru duplitten till densamma af Protselkammaren uttagits. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Finska Statsverket icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem, vid hvilken förty kommer att förblifva; och ålägges Finska Slatsverket att till Protocolkammaren i Helsingfors gälda afgifterna för dess exemplar af denna Kejserliga Senatens dom med tjugusex mark Det alle, som vederbös, till afkerättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: fl. Blomman sal vuoden J Nämlund Valentin hemmans Johannis Kettnig E. Asikolin. 581
Den 17 Oktober 1905 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsätt riisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommit mål emellan i Helsingfors stad besalle Reslanintoren Frans Oskar Petterssons konkursförrättning, sökande, samt Tmörhandlaren Juho Wirtanen, såsom förmyndan för sin minderårige son Juho Walter Wirtanen, och Juho Wilanens myndiga dotter Fanny Antonia Wirtanen alla från sagda stad, uteblifne svarande, angående klander af köp. Sifven uti Justitiedefartementet den 17 Oktober 1905. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhemtat följande: Efter Juho Wietunen, i dennes förenämnda egenskap, samt Fanny Antonia Wirtanen ågången skriftlig stämning har Frans Oskar Petterssons konkursförvaltning vid Häradsrätten i Helsinge sockens tingslag anfört, att Frans Oskar Pettersson uti tvänne särskilda, den 16 Oktober 1899 dagtecknade afhandlingar, upprättade, den ena emellan Pettersson och Juho Wirtunen, Gustaf C. F. 1. 2. SS. 4. W. H. J. B. Kett. W. B. N: 915. No 1. R. S. 1905.
såsom förmyndare för Juho Walter Wirtanen, och den andra emellan Pettersson och Tanny Antonia Wirtanen, förklarat sig hafva för ett till fullo guldet pris af tiotusen mark upplutit och försålt, medelst förstnämnda afhandling till juho Walta Wirtanen och genom den senare till Fanny Antonia Wirtanen sina å Stanvik säteri i Helsinge socken underlydande, Humholmen benämnda polmi belägna hus och beggnader jemte arrenderätten till holmen äfvensom uti en särskild förteckning uppräknad lösegendom, hvarjemte Frans Oskar Pettersson, som blifvit godtgjord för köpeskillingen sålunda att åttatusen mark deraf qvittats mot en Juho Wirtanens fördran å detta belopp hos Pettersson samt etterstående tvåtusen mark efteråt guldits af Juho Wirtanen med dennes egna melet, uti en särskild jemväl den 16 Oktober 1899 dagtecknad afhandling af Finny Antonia Wirtanen berättigats att inom förloppet af två år efter sagda dag soi tiotusen mark återkösen omförmälda egendom; men emedan med förstberörda två afhandlingar, af hvilka den emellan Frans Oskar Pettersson och Fanny Antonia Wirtanen upprättade i verkligheten vore tillkommen i Maj månad år 1901, å ke afsells något köp, hvilket frånginge jemväl deraf, att egaren af Handholmen icke samtyckt till öfverlåtandet af arrende rätten till holmen å annan person, utan andamålet med ifrågavarande afhandlingar varit att säkerställa Juho Wirtanen för dennes fordran hos Frans Oskar Kollasson, har Frans Oskar Petterssons konkursförvaltning yrkat, att änberörda afhandlingar måtte förklaras ogilliga samt Juho Wietanen och Fanny Antonia Wietanen, hvilka tagit ofvannämndagen dom i besittning, åläggas att till Frans Oskar Petterssons henkursmassa afträda samma egendom och utgifva rättegångs kostnadsersättning. Öfver käromålet hörde hafva Juho Wirtanen och Fanny Antonen Wirtunen genmält, att berörda egendom genom köpebref den 16. October 1899 af Frans OknPettersson öfverlåtits till Juho Wirtanen, nen sedermera, enär den för egendomen faststälda köpeskillingen blifvit erlagd 583
med medel, som egentligen tillhört Fanny Antonia Wirtunen, med Juho Wirtanens bifall genom nytt köpebref, dagtecknadt jemväl den 16. Oktober 1899, utaf Frans Oskar Pettersson försåtts till Fanny Antonia Wirtanen och af henne öfvertagits; och som nyssnämnda afhandling afsäge ett verkligt höf samt den i afhandlingen medgifna tid för återköf tilländagått, haf va Juho Wirtanen och Fanny Antonia Hertinen emotsett förkastande af käromålet. Efter det vederbörande syssloman uti Juho Wirtanens emellertid till konkurs upplåtna bo beredts tillfälle att blifva i saken hörd, har Häradsrätten medels den 2 Februari 1903 afkunnadt utslag deri utlåtit sig och funnit det vara utredt, att Frans Oskar Pettersson, efter att medels den 16. Oktober 1899 upprättadt köpebref hafva för ett pris af tietusen mark försålt ifrågavarande byggnader och lösegendom äfvensom arrenderätten till förenämnda holme till Juho Walter Wirtanen, å hvars vägnar Juho Wirtunen undertecknat köpebrefvet, sedermera genom en jemväl den 16. Oktober 1899 dagtecknad börafhandling, i afsigt att upphäfva förstlerörda köp, för enahanda pris försätt samma egendom till Fanny Antonia Wirtanen, hvarför och då jemväl styrkt vore, att Pettersson af Juho Wirtanen erhållit valuta för den försålda egendomen, Häradsrätten förkastat käromålet såsom obefogadt. Hofrätten, under hvars pröfning Frans Oskar Mattassons konkursförvaltning i vaderåg dragit målet, har medels dom den 1 April 1905, emedan Frans Oskar Pettersson medels berörda två särskilda den 16 Oktober 1899 dastecknade köpebref försålt ifrågakomme egendom förut till Juho Walts Wirtanen och sedermera till Tanny Antonia Wirtanen samt Pellunen iche begagnat sig af den honom beviljade viltigheten att inom två år från sagda dag åter köpea egendomen, fastställ det slut, hvari Maradekrätten i saken stannut, jemte det Frans Oskar Petterssons henhinsförvaltning skyldigkänts att till Juho och Fanny Antonin Wietanen erlägga afgiftena för deras exemplan af Kefentlens dom med femton mark alla tio penni. Uti Kefallens dom till Frans Oskar Petterssons konkursförvaltning sökt ändring 384
Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Frans Oskar Petterssons konkursförvaltning icke hafva förebragt skäl till ändring i Hofrättens ofvanlerörda dem, hvarvid förty, på de af Hofrätten åberopade skäl och då Frans Oskar Pettersson mäste, enär annat förhållande ej är styrkt, anses hafva genom förenämnda köpebref af den 16 Oktober 1899 afhändt sig ifrågavarande byggnader jemte omordade arrendenätt och lösegendom, skall förblifva. Ort alle, som vederlor, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: fl. Tohman mtty J. Em. Lupblad Herr Kulmena. Ako Malm AndersinValentin Gummerus J N Bainlund Vilhelm Blåfield Den 17 Oktober 1905. Keiserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revi sionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Handlanden Oscar Tranck, från Helsingfors stad, sökande, samt numera aflidne Affärsmannen Adam Gervasius Danielssons enka Fredrika Danielsson, från samma stad, svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 17 Oktober 1905. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredra gas och af dem inhemlat följande Efter Handlanden Franck ågån gen stämning har Adam Gervasius Danielsson vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att parterne i Anvember månad år 1897 öfverenskommit att göra en såkallad conto å mela affär angående femton stycken aktier i Åbo Läns Uuslångbåts Aktiebolag samt sedermera jemväl tillhandlat sig berörda aktier, hvarvid Adam Gervasius Ojde E. A - W L - W H - K. M. H af H. 500 No 917. Pag. 30 R. D. 1905.
Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Frans Oskar Petterssons konkursförvaltning icke hafva före bragt skäl till ändring i Hofrättens ofvanlerörda dem, hvarvid förty, på de af Hofrätten åberopade skäl och då Frans Oskar Pettersson mästi, enär annat förhållande ej är styrkt, anses hafva genom förenämnda köpebref af den 16 Oktober 1899 afhändt sig ifrågavarande byggnader jemte omordade arrenderätt och lösegendom, skull förblifva. Ort alle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finland: Af. Abramanie Andersin. J. Johannan Andersson J. Emlupblad J bom Odelmina Ako Malm Valentin Gummerus J N Barnlund Vilhelm Blåfield Den 17 Oktober 1905. Keiserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt reviionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Handlanden Oscar Tranck, från Helsingfors stad, sökande, samt numera aflidne Affärsmannen Adam Gervasius Danielssons enka Fredrika Danielsson, från samma stad, svarande: Gifven i Justitiedepartementet den 17. Oktober 1905. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredra gas och af dem inhemlat följande Efter Handlanden Franck ägån gen stämning har Adam Gervasius Danielsson vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört, att parterne i Anvember månad år 1897. öfverenskom mit att göra en såkallad conto å mela affär angående femton styrken aktier i Åbo Läns Mustängbåts Aktiebolag samt sedermera jemväl tillhandlat sig berörda aktier, hvarvid Adam Gervasius Sjde Edo - W L - W H - Il M. H af H. 585 No 917. Pag. 30 R. D. 1905.
Danielsson försträckt hela köpeskilling gen för aktterna; och som Handlanden Tranck icke kunnat i godo förmås att till Adam Gervasius Danielsson utgifva priset för de å Transks andel i affären fallande sju stycken af sagda aktier, utgörande tillsammans 951 mark 90 penni, samt ej heller det till inalles 770 mark uppgående priset för tvänne aktier i Helsingfors Kustångfärtygs Aktiebolag till höriga angfartyget Socken, hvilka sistnämnda aktier Tränck i börjanaf år 1898 tillhandlat sig af Danielsson, har Danielsson yrkat att Handlan den Tränck måtte förpligtas att på grund af en utaf Danielsson å Tranck utskrifven den 31 December 1898 dag tecknad kontokurant öfver parter nes mellanhafvanden i anledning af köpet utaf omförmälda aktier, till Danielsson utgifva kontokurantens valdo 1959 mark 75 penni, öfver hvilket belopp Trände den 12 Oktober 1898 till Danielsson äfven utfärdat en af Franck godkänd vedel, som dock icke af Tränck å förfallodagen den 12 Januari 1899 inlösts, hvarhos Adam Gervasius Danielsson gjort anspråk på ränta å omordade saldo efter sex för hundra om året från sistsagda dag jemte det Danielsson till afdrag å det utsökta beloppet medgifvit 84 mark, derne Danielsson af Åbo Låns Stustång båts Aktiebolag fått i dividend uppbära för ofvanberörda sju stycken ak tier i nästnämnda bolag. Häröfver hörd har Handlanden Franck, utom annat, uppgifvit att förberörda conto å mela affår emellan parterne afvecklats sålunda att Adam Gervamus Danielsson öfvertagit samtliga ifrågavarande femton äktier i Åbo Läns Kustingbåls Akliebo lag, hvarför och då Danielsson icke till Franck öfverlemnat omförmälda två aktier i ängfartyget i Socken, ehuru Tranck af Danielsson tillhandlat sig desamma, Franck emotsett för kastande af Danielssons förenämnda talan. I anledning af förestående svaro580
mål har Adam Gervasius Danielsson framhållit att Handlanden Tranck, då denne icke kunnat inlösa ofvanomförmälda af Tränck acepterade vedel å 1959 mark 75 penni, låtit Danielsson fortfarande såsom pant qvarhålla omordade två, af Franck obetalda lemnade aktier uti ängfärtyget Nocken samt derjemte öfverlemnat till Danielsson de gemensamt köpta femton stycken aktierna uti Åbo LänsMustängbåts Aktiebolag, för hvilka Danielsson erlagt köpeskillingen, för att jemväl tjena såsom pant för pri set för den del af desamma, som tillkomme Handlanden Franck, eller en ligt öfverenskommelse sju stycken Sedan Handlanden Tränck härå bestridt att ifrågakomna aktier skulle lemnats såsom pantsäkerhet åt Adam Gervasius Danielsson, har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för sina umgälder i målet, medelst deri den 12 November 1902 afkunnadt utslag funnit utredt vara, att parterne i November månad år 1897 ingått en såkallad conto å meta affär angående femton stycken aktier i Åbo Läns Kustangbåts Aktiebolag, hvarefter Adam Hervasius Danielsson förskjutit det för sagda aktlers inköp erforder liga penningebeloppet genom att infria de vedellan, hvilka af parterne gemensamt för sådant ändamål upptagits, äfvensom att Danielsson, som i början af år 1898 till Handlanden Trand. försålt två aktier i ängfartyget Abo ken för sammanlagdt niohundra sjuttio mark, vid slutet af nästsagda år i en öfver parternes mellanhafvanden uppgjord kontokuranträkning upptagit sig till godo ettusen niohundra femtionio mark sjuttiofem penni, å hvilket belopp Handlanden Transk den 12 Oktober 1898 till Danielsson utfärdat en vedelaecept, som af Danielsson i bankinrättning disposerats, men hvilken Danielsson sjelf å förfallodagen den 12 Januari påföljande är nödgats inlösa; och som Handlanden Tranck icke ens påstått att omförmälda nio587
hundra sjuttio mark blifvit guldna samt Franck icke gittat visa att Danielsson, som omhänderfått icke allenast berörda två aktier i ängfartyget No ken utan äfven de å Handlanden Transks andel sig belöpande sju äktierna i Åbo Läns Kustångbåts Aktiebolag, skulle hafva öfvertagit nästsagda aktier såsom liqvid för den desamma motsvarande, af Danielsson erlagda andelen utaf köpeskillingen, utan det fastmer framgått att Danielsson emottagit dessä aktier, likasom nämnda två aktier i ängfartyget Nocken, så som pant för sin fordran, alltså och då Handlanden Tranck för öfrigt genom utfärdandet af berörda vedel concept godkänt ifrågavarande räknings innehåll, har Rådstufvuråt ten, utan afseende å Handlanden Francks mot krafvet gjorda invänd ningar, ålagt Frånek att genast, mot qvitto samt omhänderfående af om ordade sju stycken aktier i Åbo Läns Kustångbåts Aktiebolag och två aktier i ängfartyget Nocken, till Adam Gervasius Danielsson utbetala räkningens saldo ettusen niohundra femtionio mark sjuttiofem penni, efter afdrag af de utaf Danielsson i sådant afseende medgifna åttatiofyra mark, eller således ettusen åttahundra sjuttio fem mark sjuttiofem penni med sed procents årlig ränta derå från ofvan berörda 12 Januari 1899 tills full betal ning följde, hvarutom Handlanden Franck skyldigkänts att med tvåhundratio mark ersätta Danielsson hans umgälder i rätte gången. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Franck i vadeväg dragit målet har medelst dom den 17 Januari 1905 faststått Rådstufvurättens utslag, jemte det Handlanden Franck ålagts att ersätta Adam Gervasius Danielsson honom uti må let i Hofrätten åbragta kostnader och i ådant afseende till Danielsson utgifva fyratiofem mark. Uti Hofrättens dom har Handlanden Franck sökt ändring medelst ingifven de duktion, den Fredrika Danielsson, efter Adam Gervasius Danielssons emellertid timade 388 leski hemman leski 7 hemman hemmans Hans
frånfälle, i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit detta mål i öfvervägande och finner Handlanden Franck icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att förblifva; hvarhos Handlanden Tränck ålägges att till Fredrika Danielsson i ersättning för hennes kostnader i Kejserliga Senaten utgifva sjuttio mark. Det alle, som veder bör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland. se Andersin. ( Bm Lujeslax Genr Kjelmme Åbo Malin Genr Kjelmme Åbo Malin Häf Hellen Lokakuun 20. päivänä 1905. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuetta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moittimista koskevassa nostajutussa, jossa ovat Itsellinen Kustaa Sallinen eli Kässi, Uuraisten pitäjän Kuukkajärven kylästä, hakijana sekä Talollinen Emil Ahola ja hänen vaimonsa Anna Matintytär Ahola, Saarijärven pitäjän Honkolan kylästä, tulematta jääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 20. päivänä 1905. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Saarijärven ja Uuraisten pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Kustaa Sallinen Emil ja Anna Aholalle toimitetun kirjallisen haasteen nojalla 1896. vuoden lakimääräisinä syyskärajissä lausunut että Kustaa Sällisen ja Anna Aholan Kesäkuun 10. päivänä samana vuonna kuollut isä Läsnä: A. K. - V.S. - W. G. J. I. R. M. J. H. af H. No 922. Pag. 35. R. B. 1905.