Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
bolag tillhöriga ängaren " Elio, hvilken för tillfället befann sig i traktfart samt beräknades klar att lasta enligt nämnda erteparti omkring den 28 särpå följande November, skulle med all möjlig skyndsamhet afgå till Borgå eller så nära därtill som utan fara kunde ske och nämnda tid därstädes intaga full last af trävaror för befordran till Sevilla, men att ängfår tyget " Elio" icke anländt till Borgå På Kommerserådet Eklöf, såsom aflästare af förberörda last, emellertid sett sig tvungen att en längre tid hålla den försålda lasten i beredskap för aflastning och honom genom att traktaftalet sålunda icke uppfyllts tillskyndats förluster, bestående i erlagda prämhyrar, bogserings, isföreeringslandlössnings - och upplästningskostnader, ränteförlust å det betingade pröset för lasten, telegram - och andra utgifter samt förlust genom skada, som träffat lasten, medan den varit i lästprämarna, har Kommerserådet Eklöf yrkat Wasa Nordsjö Ingbåts Aktiebolags skyldigkännande att ersätta honom omförmälda förluster och skada enligt angifna belopp med tillhopa sextusen femhundra åttiotvå mark tre penni jämte laga ränta därå från rättegångens början den 18 Januari 1909 Uti afgifvet svaromål har å Wasa Nordsjö Ängbåts Aktiebolags vägnar framhållits, att Kommerserådet Eklöf vidtagit omordade förberedelser för lastning endast i egenskap af ombud för befraktaren, men för egen del icke berörts af bestämningarna uti ifrågavarande erteparti; och som firman M. Gareia de Leang y H:nos mot bo laget utfört särskild talan angående utbekommande af ersättning för icke uppfyllande af ifrågakomna befrakt ningsaftal och denna talan af böta get såsom obefogad bestridts, har Wasa Nordsjö Ängbåts Aktiebolag anhållit om förkastande af Kommerserådet Ektöfs förevarande anspråk. Sedan såsom sakkunnige i målet hörda Vicekansuln Leonard Ceder och Handlanden Carl Viktor Lahtinen 332
däri afgifvit yttrande, har Rådstufvu rätten, hvarest parterne ömsesides tagit i anspråk ersättning för umgälder na å rättegången, uti utslag den 11 Oktober 1909 funnit det vara utredt, att Wasa Nordsjö Ängbåts Aktiebolag medels förberörda resteparti af den 13. September 1907 åtagit sig att med ångfartyget " Elio" för firman M. Garvia de Leang y H:nos räkning öfverföraen last trävaror från Borgå till Sevilla; att Kommerserådet Eklöf i egenskap af ombud för nyssnämnda lira i enlighet med eertepartiets bestämmelser hållit lasten i beredskap till intagning i fastyget; att ängfärtyget " Elio" emellertid icke inom den i eertopartiet utsatta tid anländt till Borgå, till följd hvaraf lasten icke blifvit utskoppad under år 1907, samt att eertepartiet sålunda icke från bolagets sida uppfyllts; men emedan ängförtyget "Elio", som vid tiden för erte partiets afslutande befunnit sig i trakt fart och jämväl enligt förbehållen i vertepartiet varit berättigadt att idka traktfart samt beräknats vara klart att lasta i Borgå, omkring den 28 November sagda år, väl skulle hunnit inom den tid, som enligt de sakkunniges utsago borde anses inrymmas uti uttrycket "omkring den 28 November" anlända till lästningsorten, såvida icke fartyget blifvit af händelser, hvilka det icke stått i rederiets eller befälhafvarens måkt att afvärja, fördröjdt så, att fartyget, som redan den 12 December långs hufvud eller yttre färleden sökt inkomma till Borgå, men så hindrats af storm och sjörök, vid förnyadt försök den 17 i samma månad till följd af is icke vidare kunnat dit framkomma, ty och då ertepartiet jämlikt däri intagen isklansulvid sistberörda förhållande af sig själft upphört att gälla, fann Rådstufvurätten något eertepartirrott från Wasa Nordsjö Ängbäts Aktiebolags sida ej föreligga, hvarför och då Kommerserådet Eklöf endast i egenskap af ombud för betraktaren vidtagit åtgärder för lastens hållande i beredskap till inlästning Rådstufvurätten förkastat Kommerserå533
det Eklöfs i målet utförda talan, men kvittades i anseende till sakens beskaflenhet rättegångskostnaderna emellan parterne; dock ålades Kommerserådet Eklöf, som saken tappat, att till de i målet anlitade sakkunnige i ersättning för det de biträdt Rätten utgifva till dem hvardera sjuttio mark. Hofrätten, under hvars pröfning parterne ömsesides i vadeväg dragit målet, har medels den 29 Juli 1910 gifven dom utlåtit sig i saken; och ehuruväl utredning förelragts därom, att Kommerserådet Eklöf i egenskap af aflastare utaf den läst, för hvilken angfartyget " Elio blifvit befraktadt af linman M. Gareia de Leang y H:nos enligt ifrågavarande erteparti, i afvaktan på engfartygets ankomst till Borgå vidtagit anstalter för den tillernade lastningen och att honom med anledning däraf tillskyndats utgifter och förluster, har Hofrätten, enär Wasa Nordsjö Ängbäts Aktiebolag med afseende å de i Rådstufvurättens förberörda utslag ofvan framhållna omständigheter måste anses pitaget från ansva righet för curatorött, låtit bero vid det slut, hvari Rådstufvurätten i saken stannat. Uti Hofrättens dom har Kommerse rådet Eklöf anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Wasa Nordsjö Angbåts Aktiebolag bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Kommerserådet Eklöf icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken alltså kommer att förblifva; och ålägges Kommerserådet Eklöf att till Wasa Nödsjö Ängbåts Aktiebolag i ersättning för dess härstädes i målet hafda kostnader utgifva sextio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättel le länder. Kejserliga Senaten för Finland: Lauteri Saarinen B. Annberg. Kannes Valtonen K. R. Helamen. Uno Strömsten 534
Kesäkuun 15 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa vekselijutussa, jossa Kauppias Matti Pasanen, Konginkankaan pitäjästä, on hakijana ja Talollinen Johan Liimatainen, Wiitasaaren pitäjän Niinilahden kylästä, vastaaja na: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Kesäkuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Jyväs kylän kaupungin Raastuvanoikeudessa on Kauppias Pasunen vaatinut että Johan Liimatainen velvoitettaisiin kolmen hänen 22 ja 31 päivänä Maalis kuuta sekä 2 päivänä Huhtikuuta 1910 asettamansa ja Wiitasaaren pitäjäsra olevan kauppatoiminimen O. N. Liima laisen hyväksymän, Kauppias Pasaselle siirretyn kolmen kuukauden oekselin nojalta, joitu ei oltu lankumispäivinä lunastettu ja jotka sen johdosta oli asianLäsnä: S.S. J. P. B. A. R. H. 535 No 995. Pag. 127. R. D. 1911.
mukaisessa järjestyksessä protostattu Kauppias Pasaselle suorittamaan, ensiksimainitun vekselin perusteella 247 markkaa 30 penniä, 31 päiväksi Maaliskuuta 1910 päivätyn vekselin nojalla 260 markkaa 23 penniä ja 2 päivänä seurannutta Huhtikuuta asetetun vekselin mukaan 775 markkaa 50 penniä korkoineen kuusi sadalta vuodessa mainituista vekselimääristä, vekseliin lankeimispäivistä lukien, ynnä kolmannes prosenttia vekseliprovisioonia sekä protestikustannukset; minkä ohessa Kauppias Pasanen on anonut korvausta oikeudenkäyntikuleistaan. Kanteesta kuulustettuna on Johan Liimatainen kieltänyt asettaneensa ja siirtäneensä puheenaolevia vekseleitä ja sen vuoksi anonut kannetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus on 12 päivänä Syyskuuta 1910 julistamallaan päätöksellä siina mainituilla perusteilla velvoittanut Johan Liimataisen alkuperäisiä vekselaitä vastaan Kauppias Pasaselle maksamaan yhteensä tuhat kahdeksansataa kahdeksankymmentäkolme markkaa viisikymmentäkolme penniä kuuden prosentin korolla vekselien lankeemispäivistä eli kahdeksastasadasta neljästäkymmenestäseitsemästä markasta kahdeksasta kymmenestä pennistä 22 päivästä Kesäkuuta 1910, kahdestasadasta kuudestakymmenestä markasta kahdestakymmenestä kolmesta pennistä saman kuun 30 päivästä ja seitsemästäsadasta seitsemästatäkymmenestäviidestä markasta viides täkymmenestä pennistä 2 päivästä Heinäkuuta 1910 sekä kolmanneksen prosenttia vekseliin pääomasta vekseliprovisuonia eli kuusi markkaa kaksikymmentäseitsemän pennia ja protestikustannuksia kaksitoista markkaa, jota paitsi Johan Liimataisen tuli sadalla viidelläkymmenellä markalla palkita Kauppias Pasasen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Johan Liimatainen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 9 päivältä Maaliskuuta 1911 katsonut, ellei Kauppias Pasanen ollut Johan Liimataisen kieltoa vastaan voinut näyttää Johan Liimataisen 536
asettaneen ja siirtäneen puheenalaisia vekseliitä; minkä vuoksi Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Kauppias Pasasen jutussa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Pasanen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Johan Liimatainen on säädetyssä järjestyksessä vastannutKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Pasanen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kauppias Pasanen suorittamaan Johan Liimataiselle hänellä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset, noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Kuteni Saarinen B. Amberg. Hannes Peltonen K. R. Helonen. Uno Strömsten. 15 Kesäkuun 17 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa talonosan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa Kotkan kaupungissa oleva osakeyhtiö Aktiebolaget W. Gutzeit & Co on hakijana sekä Savitaipaleen pitäjän Koskein kylässä asuvat Itsellinen Matti Aataminpoika Ahtivinen ja hänen vaimonsa Kristii na Kaaprontytär Kärnä sekä Itsellisen Emanuel Aataminpoika Ahtiais-vainajan leski Beata Sofia Kaaprontytär Kärnä vastaa jina: Annettu Oikeusosastossa 17 päivänä Kesäkuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastatettuaan sanotun osakeyhtiön sovitaipaleen ja Suomenniemen pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat Matti Ahtiainen ja hänen asiakump raninsa siellä lausuneet, että sittenkun läsnä: S.S. J. P. B. A. R. H. No 997. Pag. 333 R. D. 1909
Kristiina ja Beata Sofia Kärnä, jotka olivat 31 päivänä Elokuuta 1868 kuolleen isänsä Kaapro Antinpoika Rärnän jälkeen perineet kumpikin 1/36 verotaloa No 1. ylläsanotussa Koskein kylässä, olivat aikanaan muuttaessaan edellämainittujen miestensä kanssa paikkakunnalta Säkkijärven pitäjään sopineet veljensä Juonas Kaapronpoika Kärnän kanssa siten, että hän toistaiseksi saisi viljellä sanottuja talonosia, oli Juonas Kärnä Kristiina ja Raata Sofia Kärnän tietämättä teettämillään kahdella 1 päiväksi Syyskuuta 1868 pälvätyllä lahjakirjalla, joihin Kristiina ja Beaata Tofia Kärnän sekä Matti ja Emanuel Ahtiaisen puumerkit oli väärennetty, hankkinut itselleen lainhuudot ja 19 päivänä Syyskuuta 1895 kiinnekirjan muun muassa sanottuihin Kristiina ja Beaata Sofia Kärnän perimiin talonosiin ja sitten kauppa kirjalla 26 päivältä Tammikuuta 1899 myynyt samat talonosat ynnä oman osansa taloa eli yhteensä 1/9 taloa nykyään kuolleelle Kruununnimismiehelle Matti Heino selle, joka taas yhdessä vaimonsa Emilia Heinosen kanssa oli kauppakirjalla 1 päivältä seurannutta Maaliskuuta myynyt saman talonosan osakeyhtiölle. Aktiebolaget W. Gutzeit & Calle, jolle sitten 17 päivänä Marraskuuta 1900 oli annettu siihen kiinnekirja; ja ovat Matti Ahtiainen ja hänen asiakumppanin sa, ilmoittaen vasta kesällä vuonna 1906. palatessaan Savitaipaleen pitäjään saaneensa tiedon talonosiensa myymisestä, asian näin ollen ja koska puheenaolevat talonosat olivat perintömaata, jota Kristiina ja Bevata Sofia Kärnä eivät edes olisi olleet oikeutetut lahjoittamaan ja johon nähden lahjoitus oli peräytettävä, kun lahjoitettu kiinteistö oli tuovutettu kolmannelle henkilölle, vaati neet, että osakeyhtiö velvoitettaisiin Matti Ahtiaisen ja hänen asiakumppanien sa omistettavuksi ja hallittavaksi luovuttamaan nämä talonosat kuin myös kin korvaamaan se puumäärä, jonka osakeyhtiö oli hakkauttanut tilan meträstä, ja sitä varten 8 päivänä Toukokuuta 1905 toimitetun katselmuksen ja arvauksen mukaan Matti Ahtiaiselle ja hänen asiakumppaneilleen suorittamaan 538
1559 markkaa. Sittenkun osakeyhtiö Aktiebolaget W. Intzeit & Co, kanteesta kuulusteltuna, oli sitä vastustanut ja asiasta oli kuulus tettu myöskin Juonas Kärnää sekä Emil lia Heinosta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin kuin myös Emilia Heinonen olivat anoneet kervausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, 25 päivänä Syyskuuta 1907 julistamallaan päätöksellä katsonut selville tulleen, että Kristiina ja Beaata Sofia Kärnä ynnä Matti ja Emanuel Ahtiainen olivat edellämainituilla lahjakirjoilla 1 päivältä Syyskuuta 1868 luovuttaneet puheenaolevatKaapro Rärnältä perimänsä talonosat Juonas Kärnälle, jotta ne myynnillä oli vat siirtyneet ensin Kruununnimismiehen Heinosen ja Emilia Heinosen sekä sitten Osakeyhtiön Aktiebolaget W. Gutzeit & Co:n haltuun; mihin nähden ja kun Matti Ahtiainen ja hänen asiakumppaninsa eivät olleet näyttäneet, ettävät todista jiksi lahjakirjoihin merkityt henkilöt olisi olleet niitä tehtäessä saapuvilla tahi että lahjakirjat olisi väärennetty, ja nämä lahjoitukset, vaikka niillä olikin luovutettu perimysmaata maalla, olivat lahjoittajiin nähden sitovia, Kihlakunnan oikeus on hyljännyt kanteen sekä velvoittanut Matti Ahtiaisen ja hänen asiakumppaninsa kulunkien korvaukseksi suorittamaan osakeyhtiölle Aktiekola get W. Gutzeit Co.lle sata viisikymmen tä markkaa ja Emilia Heinoselle kolmekymmentä markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Ahtiainen ja hänen asiakumppanin sa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on 25 päivänä Syyskuuta 1909 antamallaan tuomiolla, koska Matti Ahtiainen ja hänen asiakumppaninsa olivat paneet kiistään 1 päivänä Syyskuuta 1868 päivätyn luovutuskirjan oikeuperäisyyden ja asiassa oli esiintullut seikkoja, joiden oli katsottava poistavan edeltyttämyksen sanotun asiakirjan oikeaperäisyydestä, eikä Hovioikeus, kun luovutuskirjan tueksi ei oltu Oikeudessa kuulustettu todistajia, vastoin säännöstä C. K. 17 luvun 26 SS:ssä katsonut sille voivansa antaa laillista voimaa ja vaiku 139
tusta, velvoittanut osakeyhtiön Aktiebolaget W. Gutzeit & Co heti luovuttamaan Matti Ahtiaisen ja hänen asiakumppaniensa omistettavaksi ja hallittavaksi 78 puheenaolevaa taloa. Ja sen ohessa että Matti Ahtiaiselle asiakumppaneineen jätettiin valta, jos katsoivat syytä siihen olevan, erikseen ajaa asiassa tekemään sä korvausvaatimusta saivat asianosaiset, asian laatuun nähden, itse kärsiä oikeudenkäymiskulunsa. Hovioikeuden tuomioon on osakeyhtiä Aktiebolaget W. Gutzeit & Co anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Matti Ahtiainen ja hänen asiakumppaninsa ovat vastaneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion, vahvistaa Kihlakunnanoikeus den asiasta julistaman päätöksen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Santen Saarinen R. Amberg Mannus Peltonen K. R. Helanen. Uno Strömsten. 16 Kesäkuun 21 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, korvausta työntekijää kohdannas ta tapaturmasta koskevassa nostojutussa, jossa Työmies Antti Simonpoika Jäkärä, Wiipurin pitäjän Talikkalan kylästä, on hakijana sekä Suomen Rautatienhallitus vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21 päivänä Kesäkuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Rautatienhallitukselle toimituttaman ja haasteen nojalla on Antti Jäkärä Wiipurin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut että, kun Jäkärä, joka 19 päivästä Marraskuuta 1907 alkaen oli ollut valtionrautatoitten työssä Wiipurin rautatieaseman ratapi halla Karjalan radan tiehääriin yli tehtävän sillan rakennuuksella, 2 päivänä Huhtikuuta 1908 oli ollut korjaamassa tuon silLäsnä: S.S. J. P. B. A. R. H. 540 No 1022. Pag. 99 R. D. 1911.
lan pilarin jalkamurin seinää, Jäkärä oli, seinää vastaan pystytettyjen telineiden suistuessa alas, pudonnut 8 metrin korkeudelta markan, saaden siitä useampia haavoja päähänsä ja loukaten oikean jalkansa, minkä johdosta Jäkärän työkyky, vaikka hän 20 päivään seuraavaa Toukokuuta oli ollut sairaa lässä hoidettavana, oli ainaiseksi vähentynyt; ja kun Rautatienhallitus ei ollut suostunut fäkärälle tapaturman johdosta koituneesta vahingosta suorittamaan muuta korvausta kuin 121 markkaa 20 penniä, on Jäkärä, väittäen tapahinnassa menettäneensä kolmanneksen työkyvystänsä, vaatinut että Rautatienhållitus velvoitettaisiin Jäkärän työkyvyn ainaisen vähentymisen korvaukseksi Jäkärälle vuosittain suorittamaan kolmannes siitä 432 markan määrästä, joka olisi ollut Jakarälle vuosittain suoritettava, jos hän olisi menettänyt työkykynsä kokonaan, eli siis 144 markkaa, lukien 20 päivästä Toukokuu ta 1908, siitä kuitenkin lyhennettyä nepalkkamaarät, mitkä Jäkärä sanotun päivän jälkeen rautatutten työssä ollessaan oli kantanut ja ehkä tulisi vastedes kantamaan; ja on Antti Jäkärä sen ohessa pyytänyt korvausta oikeudenkäyn tikustannuksistaan. Rautatienhallituksen puolesta on kannetta vastustettu; minkä jälkeen Raastuvernoikeus on 12 päivänä Elokuuta 1909 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koskei Antti Jakarii ollut näyttä nyt työkykynsä ainakaan siihen saakka vähentyneen puheenalaisen tapatuuman johdosta, on Raastuvanoikeus sillä kertaa hyljännyt Antti Jäkärän kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi. Antti Jäkärä oli vetoamalla saattanut jutun, on 2 päivänä Helmikuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioen on Antti Jäkärä anonut muutosta tänne toimitta mallaan perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Rautatienhallitus on täältä perinyt, siihen kuitenkaan vastaamatta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Antti Jäkä341
ra ole esiintuonut syytä muuttaa Horioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: lauten Saarinen Johannes Peltonen lenteri Saarinen Johannes Peltonen B. Anneberg. K. R. Helanen Frans Salmro Frans Salmros Kesäkuun 21. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasari Hovioikeudesta tulleessa saamista koskevassa jutussa, jossa Helsingin kaupungissa oleva toiminimi Sandudd Tapetfobriks Aktiebolag on hakijana ja Maalari Charles Ekomän, Tornion kaupungista, tulematta jääneenä vastaa; jana: Annettu Oikeusosastossa 21. päivänä Kesäkuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Charles Ekmanille toimitetun haasteen nojalla on toiminimen Sandudd Tapetfabriks Aktiebolagin puolesta Tornion Kaupungin Raastuvanoikeudessa lausuttu että Ekman oli 26. päivänä Tammikuuta 1908. toiminimeltä tilanonut 10. astiallista maalioljyä 86. pennin hinnasta kilogram man eli, kuin tilatun oljymäärän paimo yhteensä oli 1752. kilogrammaa, 1506. markan 72. pennin hinnasta, joka oli 3. kuukauden velxellä maksettava, lähetettäväksi tilaajalle Tornion kaupunkiin hänen annettuLösnä: S. S. f. B. A. R. H. 342 No 1023. Pag. 126. R. D. 199.
van lähemmän määräyksensä mukaan mutta että Ekman toiminimen hänelle lähettämistä tiedusteluista huolimatta oli saimiintyönyt sanotun vuoden kuluessa antaa määräystä, minkä vuoksi toiminimi 31. päivänä Joulukuuta samana vuonna oli Ekmanille lähettänyt tämän tilaa nan maaliojymäärän, joka sitten, Ekmarion kieltäydyttyä sitä vastaanottamasta, oli palautettu Heikinkiin ja siellä 26. päivänä Heinäkuuta 1909. suorittamattoman rohdin ja muiden kulujen maksukki myyty 1250. markasta, josta rahamäärästä, kun sanotut kustannukset, yhteensä 282. markkaa 30. penniä, oli saadusta hinnasta poisvedetty, jäännös 967. markkaa 70. penniä oli jätetty toiminimelle; ja on toi niniemi, koska Charles Ekmanilla ei ollut ollut oikeutta kieltäytyä tavaraa vastaan ottamasta, vaatinut hänetä velvoitettavaksi toiminimelle maksamaan tavaran hinta 1506. markkaa 72. penniä 6. prosentin kord. la 31. päivästä Maaliskuuta 1909, siitä kuitenkin poisluettua sanotut 967. markkaa 70. penniä. Kanteesta kuulustettuna on Chartes Ekman näittänyt tehneensä puheenalaisen tilauksen sillä ehdolla, että kauppa olisi avoin ja vahvistamaton kunnes hän antaisi toiminimelle määräyksen maalioljyn lähettämisestä; ja kun Ekman ei ollut katsonut edulliseksi antaa tällaista määräystä sekä vielä lisäksi tuli, että tavaran oltu lähetetty Helsingin asemalta ennenkuin vasta 9. päivänä Tammi kuuta 1909, vaikka Suomen tapettitektaitten kesken muodostetun renkaan säännök sissä olevan määräyksen mukaan semmoisessa tapauksessa kuin puheenaolevassa tavara olisi ollut lähetettävä 1908. kalenterivuoden kuluessa, on Chrkes Ekman pitänyt tuota tilausta hänetä sitomatta mana ja vaatinut barnetta hyljättäväksi. Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, toiminimi myös Rautatienhallitukassa kärsimistään viiteenkymmeneen markkaan nousevista kulungistaan, on 24. päivänä Tammikuuta 1910. julistamallaan päätöksellä kausunut selvitetyksi, että Charles Ekman 26. päivänä Tammikuuta 1908. oli tilanonut toimi113
nimeltä sen asiamiehen rätetyksellä muun muassa kymmenen astiallista eli tuhat seitsemänsataa viisikymmentäkaksi kilogrannmaa maalidlyä, kahdeksankymmenenhuuden pennin hinnasta kilogramman, mikä tavara oli lähetettävä Ekmanille tämän antaman lähemman määräyksen mukaan; mutta kun toiminimi ei ollut voinut näyttää, että Ekman olisi siinä kohden antanut toiminimelle lähempää määräystä, niin ja kun ei toiminimi myöskään ollut lähettänyt tavaraa mainitun 1908. kalenterivuoden kuluessa, kuten Suomen tapeltitektaitten kesken muodostetun renkaan säännöt määräsivät, vaan virallisesti oikeaksi varmennetun rautatien rahtikirjan mukaan vasta 9. päivänä Tammikuuta 1909., on Raastuvanoikeus hyljännyt kanteen ja samalla velvoittanut toiminimen kahdellakymmenelläviidellä markalla korvaamaan Ekmanin oikeudenkäyntikistonnukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi toimimimi Sandudd Tapelfabriks Aktiebolag oli vetoamalla saattanut jutun, on 9. päivänä Maaliskuuta 1911. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan ja sen ohessa velvoittanut toimininen suorittamaan Charles Ekmanille maksut kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on toiminimi Sondudd Tapetfobriks Aktiebolag anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei toiminimi Sandudd Tapelfabriks Sktiebolag ute esiintionut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempä nä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: kanteri Kaarinen B. Anneberg Mannes Peltonen. K. R. Helanen. Frans Salmros 344
18 Den 21. Juni 1912. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionskilling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål angående utgifvande af barnaunderhålls bidrag emellan Ristauratören Kilmar Ellund, från Åbo stad, sökande, samt ogifta Kulda Karolina Boman, från Helsingfors stad, svarande: Gifven i Justitiedopartamentet, den 21. Juni 1912. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter stämning å Restauratören Edlund har Hulda Karolina Boman vid Rädstufvurätten i Åbo stad yrkat att emedan Edlund, hvilken uti residensstaden Stockholm i konungariket Sverige lägrat Hulda Karolina Boman och rådt henne med ett den 17. Januari 1896. framfört, ännu lefvandelickebarn, såväl mantligen som skriftligen förbundit sig att underhålla ifrågavarande barn. Restauratoren Edlund måtte åläggas att till Hulda Karolina Boman i bidrag till nämnda barns underhåll och uppfostran Öfde: S. J. P. B. t. R. H. 515 No 1024. Pag. 187. R. D. 1911.