Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
jonkun kymmenen markkaa, eikä Bergman ylimalkaan ollut Granfeltin suhteen tehnyt muuta kuin mitä hänen virkatettäviinsä kuului, Sahan omistaja Granfelt on anonut kanteen hylkäämistä. Ratkaisten asian on Kihlakunnanoikeus päätöksessä 5 päivänä Lokakuuta 1905 mainitsemillaan peruställa velvoittanut Sahanomistaja Granleltin Asemapäällikkö Bergmanille vaaditussa tarkoituksessa maksamaan sata kolmekymmentä markkaa ja sen ohessa sadalla markalla korvaamaan Bergmanille hänen oikeudenkäyntikulunkinsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Sahanomistaja Granfelt vetoamalla oli saattanut jutun, on tuomiossa 22 päivänä Lokakuuta 1907 katsonut, ettei Åsemapäällikkö Bergman ollut voinut vastoin Sahanomistaja Granfeltin kieltoa toteennäyttää että Granfelt olisi sitoutunut Bergmanille suorittamaan Bergmanin vaatiman palkkion kolmekymmentä markkaa kuukaudelta siitä että Bergman hoitaisi Granfeltin Keuruun rautatienaseman konttorihuoneeseen sijoitettua telefoonikonetta ja muutenkin välittäisi Granfeltin asioita sanotulla rautatienasemalla, jonkatähden Hevioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, on hyljännyt Bergmanin asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Asemapäällikkö Bergman anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Sahanomistaja Granfelt on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi Hovioikeuden mainitsemalla perusteella ja kun asiakirjoista ei myös kään käy ilmi, missä määrin Asemapäällikkö Bergman puheena oleva na aikana ehkä on edelläkerrotussa suhteessa, yli virkatehtäviensä, toiminut Sahanomistaja Granfettiin edestä, jättää asian sen loppupäätehmän varaan, johon Hovioikeus tuomiossaan on johtunut; ja velvoitetaan Asemapäällikkö Bergman sen ohessa suorittamaan 346
Sahanomistaja Granfeltille, häneltä tääl lä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A: Brede. Fredr. Lundenius. Esaiaksander. J. Wilckman Edvard Padani. Haf Hellen Heinäkuun 6. päivänä 1908. 347 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa koskevassa jutussa, jossa ovat Kauppias Ivan Sergejeff, Kajaanin kaupungista, hakija na sekä Tampereen kaupungissa asuvan Rakennusmestarin Asarias Heikkisen hallinnon alaiseksi asetetun pesän hoitajat Tehtailija K. F. Duaderberg ja Rakennusmestari Arthur af Hällström, kumpikin viimemainitiesta kaupungista, vastaajina: Annettu Oikeusosossa 6. päivänä Heinäkuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Rakennusmestari Heikkinen nuitten toittensa ohella oli 24. päivänä syyskuuta 1901. Yleisten rakennusten Ylihallituksen kanssa laaditulla kontrahdilla ottanut urakalla rakontaakseen Kajaanin kaupunkiin sijoitettavaksi määrätylle kansakoulunopettajaseninaarille tarpeelliset rakennukset, oli Heikkinen 23. päivänä Maaliskuuta Läsnä: R. s. 4. G. W. F. L. E. P. H. B. No 1697. Pag. 130. R. D. 1907.
1903. erinäisten saamamiestensä kanssa tehnyt hoitokallintokontrahdin, jossa, paitsi muuta, määrättiin: että Heikkisen liike ja varat olivat annettavat Tehtailija Dunderbergin ja Rakennusmestari af Hällströmin hoidettaviksi; että hoitokallinto jatkuisi, kunnes muun muassa yllämainittu urakkatyö hallintokontrahdin allekirjoittaneiden saamamiesten toimesta oli loppuun saatettu; että sanottujen saamamiesten tuli odottaa saata vainsa maksua pesästä kunnes sen saamisista, liikkeestä ynnä muusta omaisuudesta oli kertynyt velkojille heidän saata. rainsa suuruuden ja etuoikeuksiensa mukaan jaettavia varoja; sekä että hoitokalli tusmiehillä oli valta liikkeen jatkamiseksi ei ainoastaan pesän omaisuudesta ottaa siihen tarvittavat rahat vaan myöskin kankkia niitä joko omalla tahi kaikkien hallintokontrahdin allekirjoittaneiden velkojain yhteisellä vastuulla. Sen jälkeen ovat Tehtailija Ounder berg ja Rakennusmestari af Hällström, Kauppias Sergejeffille toimitetun haasteen nojalla, Kajaanin kaupungin Raastuvanoikeudessa, edellämainitun toimensa puolesta lausuneet, että ylempänäkerrottu urakkatijo, jonka loppuun saattamisesta hoitokollintoon osaa ottavien saamamiesten kokouksessa 22. päivänä Toukokuuta 1903. oli lähemmin päätetty että se oli hoitokollitusmiesten huolenpidosta toimitettava, oli, kun Yleisten rakennusten Ylihallituskin oli siihen suostunut ja sen johdosta 26. päivänä samaa kuuta siirtänyt työn Tehtailija Dunder bergin ja Rakennusmestari af Hällströmin tehtäväksi, sittemmin tullut näin määrätyllä tavalla suoritetuksi, jolloin tilit olivat osottaneet, että työstä oli pesälle koitunut kahteenkymmeneenkahdeksaantuhanteen kolmeensataan kahteentoista markkaan kakdeksaankymmeneenyhdeksään penniin nouseva tappio; ja koska tuon tappion johdosta hallintokontrahdin allekirjoittaneiden saamaniesten kokouksessa 9. päivänä Maaliskuuta 1905. oli päätetty, että saamamiehet pesän hoitokauden kuluessa syntyneiden velkojen maksamiseksi toistaiseksi mieskohtaisesti hankkisivat rahoja, kukin yhtä suuren määrän, mutta Kauppias Sergejeff, joka hallintokontrahdin allekirjoittaneena saamamiehenä myöskin oli valtuuttamansa asia348
miehen kautta ottanut osaa tuohon päätökseen, kumminkin sen jälkeen oli kieltäytynyt suorittamasta hänen maksettavanaan niin muodoin olevaa yhdeksättä osaa sanotuista veloista eli kolmeatuhatta yhtäsataa neljääkymmentäviittä markkaa kahdeksaakymmentä seitsemää penniä, ovat Tehtailija Dunderberg ja Rakennusmestari af Hällström vaatineet Kauppias Sergejelin velvoittamista heille suorittamaan mainitun määrän korkoineen sekä sitä paitsi korvaamaan heidän oikeudenkäyntikustannuksensa Vastustaen kannetta on Kauppias Sergejeff velkomusta vastaan muun muassa räittänyt, että kokouksessa 9. päivänä Marliskuuta 1905. tehty päätös ei ollut hallin tokontrahdissa noudatettavaksi määrättyjen perustaiden mukainen sekä että hänen asiamiehensä hyväksyessään sanotun päitöksen oli mennyt valtaansa ulommaksi; minkä jälkeen Raastuvanoikeus on ratkaissut asian päätöksellä 21. päivänä Elokuu ta 1905. ja siinä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt asiassa ajetun kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tihtailija Dunderberg ja Rakennusmestari af Hällström olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 29. päivänä Kesäkuuta 1907. antamassaan tuomiossa asiasta lausunut; ja koska Kauppias Sergejeff, joka oli allekirjoittanut useinmainitun hallintokontrahdin, oli ollut laillisesti edustettu Rakennusmestari Heikkisen saamamiesten koko uksessa 9. päivänä Maaliskuuta 1905., jossa päätettiin, että velkojat toistaiseksi mieskohtaisesti hankkisivat rahoja hoitokalli. tuksen aikana syntyneitten velkojen siisrittamiseksi, kukin yhtä suuren määrän, eikä Kauppias Sergejettiin puolesta oltu tehty vastalaasetta sanottua päätöstä vastaan, joka siis oli Kauppias Sergejeffia sitova, sentähden ja kun puheenalaiset velat, joista Tehtailija Dunderberg ja Rakennusmestari af Hällström olivat myöntäneet riitaisenä vähennettäväksi niihin sisältyvän heille hoitokollitusmiehinä lasketun palkkion kaksituhatta markkaa, olivat yhdeksän saamamiehen ylläsanotulla tavalla suoritettavat ja Kauppias Sergejeff siis useinmainitun päätöksen perusteella oli velvollinen kerrotussa tarkoituksessa hoitokallitukselle maksamaan kaksituhatta 349
yhdeksänsataa kaksikymmentäkolme markkaa kuusikymmentäviisi penniä, on Hovioikeus kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, velvoittanut Kauppias Sergejettiin Tehtailija Dunderbergille ja Rakennusmestari af Hällströmille, heidän edelläkerrotussa toimessaan, kuittia vastaan maksamaan äskommainitun määrän korkoineen viisi sadalta vuodessa lukien oikeudenkäynnin alusta 15. päivästä Toukokuuta 1905. kunnes täysi maksu tapahtui, kuin myöskin Tehteilija Dunderbergille ja Rakennusmestari af Hollströmille korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunkinsa Raastuvanoikeudessa kolmellasadalla kahdeksallakymmenellä yhdeksällä markalla kahdeksallakymmenellä pennillä ja Hovioikeudessa kahdeksalla. kymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomisen on Kauppias begejeff anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Tehtailija Dani derberg ja Rakennusmestari af tillström ovat säädetyssä järjestyksessä vastanneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tanän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Sergejeff ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; minkä ohessa Kauppias Sergejeff velvoitetaan suorittamaan Tiktailija. Dunderbergille ja Rakennusmies tari af Hällströmille, heillä täällä asiasta olleiden kulunkien korvaukseksi, kuusikymmentä markkaa. Titä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brod. P. Winsadan. R. A. Brod. P. Winsadan. Frik Tuudenius. Vidvard Sandani. Pehr Tuudenius. Vidord Sandani. Esaiaksander. "Hjufurubjelm. 350
Heinäkuun 13 päivänä 1908. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Kemin pitäjän Liedakkalan kylässä asuva Virkatalonvuokraaja Sakari Nyström on hakijana sekä Suomen Kruunu tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa, 13 päivänä Heimäkuuta 1908. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kemin, Simon ja Tervolan pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Sakari Nyström Suomen Kruunulle toimituttamansa haasteen nojalla lausunut: että kun Hietalan puolen manttaalin kapteeninvirkatalo No 17 yllä sanotussa kylässä, Keisarillisen Senaatin Sotilastoimituskunnan 9 päivänä Syyskuuta 1874 laatimalla vuokrakontrahdilla viidenkymmenen vuoden ajaksi luovutettiin Sakari NyLäsnä: R. A.W. G. W. F. L. E. P. W: K. å. E. R. No 1725. Pag. 67 R. D 1907
ström in nyttemmin kuolleelle isälle Isak Nyström´ille, oli vuokraajalle myönnetty oikeus saada nauttia tuloja Kemijoen kruunun arentilohenkalastuksesta kahden niinsanotun lohimanttaalin osalta: että Kruunu tästä puolimatta sittemmin oli yksipuolisesti muuttanut mainittua määräystä siten, että virkatalolle myönnetyt kaksi lohimanttaalia oli vähennetty puoleksi manttaaliksi, sekä että Sakari Nyströmiltä, jolle vuokraoikeus puheenaolevaan virkataloon oli siirtynyt 15 päivänä Lokakuuta 1897, oli kielletty korvausta hänelle lohimanttaalin vähentämisen johdosta koituneesta vahingasta, vaikka Keisarillinen Senaatti oli aikasemmin vuosilta 1888 ja 1889 myöntä nyt hänelle sellaisen korvauksen; ja on Sakari Nyström, koska hänelle virkatalon vuokraajana oli myönnetty samat oikeudet ja etuudet kuin hänen isällään oli ollut ja hän siis myöskin oli oikeutettu saamaan korvausta wähennetystä tulosta lohenkalastuksesta, sentähden vaatinut, että Kruunu velvoitettaisiin Kemin kruununkalastus arentightiön asiamiehen Matti Pajarin tekemäin laskelmien mukaan Sakari Nyström´ille mainitunlaisena korvauksena maksamaan vuodelta 1897 seitsemänsataa kuusikymmentäyksi markkaa kuusikymmentäviisi penniä, vuodelta 1898 kahdeksansataa yhdeksäntoista markkaa, seitsemänkymmentäkahdeksan penniä, vuodelta 1899 yhdeksänsataa kaksikymmentäkolme markkaa viisikymmentäseitsemän penniä, vuodelta 1900 kuusisataa kahdeksankymmentäkaksi markkaa seitsemänkymmentäyhdeksän pennia, vuodelta 1901 kuusisataa kuusa kymmentäneljä markkaa kuusikymmentäviisisi penniä, vuodelta 1902 viisisataa kolmekymmentäyhdeksän markkaa yhdeksånkymmentä penniä, vuodelta 1903 neljäsataa kolmekymmentäneljä markkaa kaksikymmentäkolme penniä ja vuodelta 1904 viisisataa kolmekymmentäneljä markkaa kolmekymmentäneljä penniä kuuden prosentin korkoineen kullekin korvausmäärälle sen maksupäivästä. eli viimeistään kunkin maksuvuo332
den lopusta ynnä vastaisuudessakin saman perusteen mukaan kiultakin jälelläolevalta vuokravuodelta, jota paitsi Sakari Nyström on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteeseen vastattaessa on Kruunun puolesta velkomusta vastaan vaitetty, ettei Hietalan kapteenvirkatalolla ollut mitään erikaisoikeutta Kemijoen lohenkalastuksen osallisuuteen ja ettei sellaista oikeutta oltu vuokraajallekaan vakuutettu; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus päätöksessä 5 päivältä Marraskuuta 1904 on katsonut selville tulleen, että sittekun Sakari Nyström Keisarillisessa Senaatissa oli anonut että hänen isävainajallensa Iisakki Nyström'ille kontrahdin mukaan 9 päivältä Syyskuuta 1874 viidenkymmenen vuoden ajaksi, luettuna 14 päivästä Maaliskuuta 1875 samaan päivään vuonna 1825. annettu vuokraoikeus Hietala nimiseen kapteeninvirkataloon siirrettäisiin Sakari Nyström'ille, oli Keisarillisen Senaatin Kamaritoimituskun353 ta 15 päivänä Lokakuuta 1897. Sakari Nyströmille siirtänyt mainitun vuokraoikeuden hänen nautittavaksensa jälellä olevan vuokra-ajan, luettuna 14 päivästä Maaliskuuta 1897 samaan päivään vuonna 1915, niillä oikeuksilla ja velvollisuuksilla kuin asetukset virkataloista sääsivät ja muuten entiselle vuokraajalle omistetuilla eduilla: että Oulun läänin Kuvernööri 9 päivänä Joulukuuta 1873 annetussa kuulutuksessa, jonka johdosta Isak Nyström oli otettu virkatalon vuokraajaksi, nimenomaan oli mainittu että virkatalon etuihin kuului, paitsi muuta, kahden manttaalin osuus Kemijoen kruununarentilohenpyynnissä: sekä että Sakari Nyström vuokra -aikanansa ei ollut saanut nauttia kuin puolta manttaalin osuutta sanotussa kalastuksessa: minkä vuoksi ja kun edellä kosketellussa kuulutuksessa ei oltu mainittu että virkatalolle kuuluva osuus lohenpyynnissä vuokra-ajan kuluessa olisi muuttuvainen tahi että se voisi kokonaan lakata, joten ollen tarjouksen tekijällä oli ollut täysi syy otaksua että
virkatalon osuus Kruunun itsensä omistamassa lohenpyynnissä oli pysyvä meud tumattomana koko vuokra-aikana, eikä se seikka että Kruunu määrätyn vuokra-ajan kestäessä oli toiselle yhtiölle ja taisilla ehdoilla vuokrannut kalastusoikeutensa Kemijossa saanut loukatavirkatalon haltijalle myönnettyä oikeutta yhtävähän kuin sekään seikka ettei virkatalolla olisi mitään erityistä oikeutta lohikalastuksen osallisuuteen joessa, Kihlakunnanoikeus, hyljäten kanteen mikäli se koski jälellä olevalta vuokra-ajalta tehtyjä vaatimuksia, joista haastetta ei oltu Kruunulle annettu, on velvoittanut Kruunun korvaamaan Sakari Nyström'ille sen vahingon, minkä hän kieltämättä jätettyjen todistusten mukaan 1897 vuoden alusta alkaen oli kärsinyt sekä siinä tarkoituksessa kuittia vastaan maksamaan, vuodelta 1897 seitsemänsataa kuusikymmentäyksi markkaa kuusikymmentäviisi penniä, vuodelta 1898 kahdeksansataa yhdeksäntoista markkaa seitsemänkymmentäkahdeksan penniä, vuodelta 1899. yhdeksänsataa kaksikymmentäkolme markkaa viisikymmentäseitsemän penniä, vuodelta 1900 kuusisataa kahdeksankymmentäkaksi markkaa seitsemänkymmentäyhdeksän penniä, vuodelta 1901 kuusisataa kuusa kymmentäneljä markkaa kuusikymmentäviisi penniä, vuodelta 1902 viisisataa kalmekymmentäyhdeksän markkaa yhdeksänkymmentä penniä, vuodelta 1903 neljäsataa kolmekymmentäneljä markkaa kaksikymmentäkolme penniä ja vuodelta 1904 viisisataa kolmekymmentäneljä markkaa kolmekymmentä neljä penniä kuuden prosentin korallä jokaiselle korvausmäärälle Tammikuun 1 päivästä kunkin kalastusvuoden kuluttua täyden maksun tapahtumiseen saakka, jota paitsi Kruunuvelvoitettiin viidelläkymmenellä markalla palkitsemaan Sakari Nyströmin kulut jutussa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Sakari Nyström ja Suomen Kruunu oli vat vetoteitse saattaneet jutun, on tuomiossa 13 päivältä Maaliskuuta 1907 354
katsonut ettei Sakari Nyström ollut esiintuoneet syytä Kihlakunnanoikeuden päätöksen muuttamiseen mikäli siinä oli ratkaistu vuosilta 1897-1904 vaadituista korvauksista. Mitä sitten tuli Suomen Kruunun vetokanteeseen, on Hovioikeus katsonut kyllä selvitykseksi, että siinä kuulutuksessa 9 päivältä Joulukuuta 1873, jonka Oulun läänin silloinen Kuvernööri oli julkaissut Hietalan virkatalon antamisesta vuokralle enimmän tarjoavalle, muun muassa oli ilmoitettu mainitulle virkatalolle kuuluvan myöskin kahden manttaalin osuus " Kemijoen kruunun arentilohenpyynnössä: mutta koskei tätä oikeutta oltu vakuutettu Sakari Nyströmin isälle Isak Nyström'ille, joka mainitun kuulutuksen johdosta oli tuonvuokraoikeuden vieläsanottuun virkataloon itsellensä huutanut, hänen ja Kruunun välillä tuosta vuokraoikeudesta 9 päivänä Syyskuuta 1874 laaditussa kontrahdissa, sentähden ja kun Sakari Nyströmillä, jolle tuo vuokraoikeus 15 päivänä Lokakuuta 1897 oli siirretty sanoilla ehdoilla kuin se oli ollut Isak Nyströmillä ei ollut muuta oikeutta tuohon lohenpyyntiin, joka ei ollut mikään virkataloa seuraava etuuskuin mitä Isak Nyström oli ollut oikeutettu nauttimaan hyväkseen, on Hovioikeus tutkinut oikeaksi, kumoten mainitun päätöksen, hyljätä Sakari Wyström in asiassa ajaman kanteen, ja raukesi asian näin päättyessä lausunnan antaminen Sakari Nyström'in Hovioikeudessa tekemästä muistutuksesta, ettei Kihlakunnanoikeus ollut tutkiaksensa ottanut hänen asiassa tekemäänsä vaatimusta Suomen Kruunun velvoittamisesta suorittamaan edelläkerrottua korvausta vuokraajan loppuun saakka. Hovioikeuden tuomioon on Sakari Nyström anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska se oikeus kahden manttaalin osuuteen " Kemijoen kruununarentilanpyynnössä, jonka Isak Nyström oli saanut vuokratessaan 9 päivänä Syyskuuta 1874. 355
Hietalan sotilasvirkatalon, ei voinut kasittää pitempää aikaa kuin silloin oleva, kalastusta koskeva sopimus oli pysyväisenä, sekä asiakirjoista käy selville, että tuo sopimus oli jo lakannut olemasta voimassa siihen aikaan, kun mainitun virkatalon vuokra siirrettiin Saka ri Nyström´ille; sentähden ja kun näin ollen sanotun oikeuden uudesta järjestyksestä johtunut lakkaaminen tahi muuttuminen ei voi perustaa Sakari Nyström´ille mitään oikeutta hänen vaatimaansa korvaukseen, katsoo Keisarillinen Senaatti oikeaksi vahvistaa sen lopputuloksen, johon Hovioikeus on asiassa johtunut. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Brede. Fredr. Lundenius. Wald Kyander. G. Wilskman. Edvard Paldani. A. E. Rautamara Heinäkuun 15 päivänä 1908. 356 No 1742. Keisarillisen Suomen Senaatin. tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa Talolliset Aaprami Apraminpoika Ylikorva eli Sipola sekä Matti Aukusti ja Juho Aapraminpojat Ylikorva, Rovaniemen pitäjän Korkalon kylästä Kruununnimismiehenleski Priita Matilda Castrén, omaa sukua Ylikorva, Nikolainkaupungista, ynnä Maanviljelijä Kaarla Tillman vanhempi, Muhoksen pitäjästä, yhteisesti, ovat hakijoina sekä toimimimi G. G. C. Bergbom Aktiebolag "Oulun kaupungissa vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Heinäkuuta 1908 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Kontrahdilla 30 päivältä MarraskuuLäsnä: R. A. W. B.S. l. E. P. W: K. A. K. Pog. 72. R. D. 1907.
ta 1876 oli Talollinen Aaprami Kaarlenpoika Ylikorva eli Korva vuokrannut viidenkymmenen vuoden ajaksi Ruotsin kiinängaskunnasta kotoisin oleville puutavaraliikkeen harjoittajille H. Pihlströmille ja N. Ekströmmille tahi heidän oikeutensa omistajille kontrahdissa tarkemmin määrättyjä ehtoja vastaan, muun muassa, omistamaansa viisikuudettatoista osaa manttaaliseen osuuteen Sipolan perintötaloa No 14 yllämainitussa Korkalan kylässä kuuluvan ulko-metsäpalstan, oikeuttaen heidät sieltä hakkaamaan ja poisviemään kaikki sellaiset puut, jotka juuresta kuoren päältä ympärimitäten täyttivät kolmekymmentäkuusi tuumaa ja sitä suuremmat. Rovaniemen pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on sittemmin toiminimi G. 46. Bergbom Aktie bolag, " paitsi oikeudenkäynnin aikana kuolleelle Aaprami Kaarlenpoika Ylikorvalle, hänen pojilleen Aaprami ja Kaarle Robert Ylikorialle sekä, viime mainitunkin naimatonna kuoltua, hänen sisarellen Priita Matilda Castrénille, veljille Matti Aukusti ja Juho Aapraminpojat Ylikorvalle, kuolleen sisaren Katariina Kustaava Aapramintytär Huhdan toisen miehen Talollisen Heikki Heikinpoika Kuhta vainajan tämän ensimmäisestä naimisesta Anna Erkintytär Kumpuniemen kanssa syntyneelle pojalle Tuomas Evert Huhdalle sekä Heikki Huhdan ja Anna Kumpuniemen tyttären Priita Eveliina Huhdan miehelle Juho Koivulalle, sisarvainajan Sofia Amanda Aapramintytär Ylikorvan miehelle kaanviljelijä Tillmanille ja heidän pojallensa Kaarle Tillmanille toimituttamansa haasteen nojalla kertonut että, sittenkun H. Pihlström oli kuollut, hänen poikansa Severin Pihlström omasta puolestaan ja äitinsä Karin Pihlströmin valtuutettuna, sekä N. Ekström, valtakirjan nojalla niin hyvin H. Pihl: strömin pojan Nikolaus Pihlströmen kuin K. Pihlströmin alaikäistenkin lasten puolesta, olivat 29 päivänä Lokakuuta 1849 siirtäneet ylläsanotusta kontrahdista Tehtailija A. Danielsonille viiden357
nen osan; että Severin Pihlström, omasta puolestaan sekä äitinsä ja Nikolaus Pihlströmin valtuuttamana, ynnä N. Ekström, edellämainittujen alaikäisten puolesta, ja eräs C. L. Cassel, vaimonsa Mathilda Pihlströmin edusmiehena, olivat 29 päivänä Syyskuuta 1880 siirtäneet eräille G. Schroderille ja Axel Böhlmarkille kummallekin viidennen osan samasta kontrahdista; että eräs J. R. Åstin oli valtakirjan nojassa 3 päivänä Marraskuuta 1885 siirtänyt Tehtailija Danielssonin, G. Schroderin ja Axel Böhlmarken sanotut kontrahdinosat N. Ekströmille, joka taas viimemainittuna päivänä oli vuorostaan, osaksi omasta puolestaan ja osaksi H. Pihlström-vainajan alaikäisen pojan Carl Pihlströmin holhoojana osaksi Karin Pihlströmin, Severin, Nikolaus, Oskar ja Anton Pihlströmin valtuuttamana, siirtänyt koko kontrahdin Kauppanenves Johan Gustaf Bergkomille, että Kauppaneuvos Bergbom oli ensin yhdessä veljensä Kauppias Carl Borgbomin kanssa ja tämän kuoltua sittemmin yksinään harjoittanut liikettä toiminimellä " G. A. Bergbom" millä toiminimellä liikettä Kauppaneuvos Bergbominkin kuoleman jälkeen, muun muassa mikäli koski sahaliikettä, oli jatkettu kuolinpesän hyväksi kunnes se Keisarillisen Senaatin päätöksellä 14 päivältä Kesäkuuta 1899 vahvistetun yhtiöjärjestyksen mukaan muutettiin osakeyhtiöksi toiminimellä G. & C. Bergbom. Aktiebolag; sekä että, sittenkun Aaprami Kaarlenpoika Ylikorva oli kauppakirjalla 14 päivältä Lokakuuta 1896 edellämainituille pojilleen Aaprami ja Kaarle Robert Ylikorvalle myynyt ylläsanotun Sipolan talon, olivat nämät joku vuosi sen jälkeen edellämainitulta ulkometsäpalstalta myyneet kahdeksantuhatta seitsemänsataaneljätoista sen suuruista puuta, kuin edelläkerrottuun kontrahtiin sisältyi, minkä vuoksi ja kun tuo kontrahti ylempänä mainittujen sii358
tojen kautta kuului toiminimelle G. A. C. Bergbom Aktiebolag, jonka oikeutta kenottu metsänmyynti näin ollen oli loukannut, G. E. Bergbom. Akteikolag on vaatinut, että Aaprami Aapramenpoika Ylikorva ja hänen asiakump paniusa, viimeksimainitut Kaarle Robert Ylikorvan oikeudenomistajina, velvoitettaisiin joko yhteisesti tai se heistä, jolla varoja oli, korvaamaan toiminimelle siten syntynyt vähinko ja siinä tarkoituksessa maksamaan toiminimelle, lukien kuusi markkaa puulta, viisikymmentäkaksituhatta kaksisataakahdeksankymmentäneljä markkaa, minkä ohessa toiminimi on anonut että Aaprami Ylikorra ja hänen asiakumppaninsa velvoitettaisiin korvaamaan toiminimelle sillä asian takia Kihlakunnanoikeudessa olleet kustannukset. Kanteesta kuultuina ovat Aaprami Aupraminpoika Ylikorva ja hänen asiakumppaninsa kieltäneet 29 päivälle Lokakuuta 1873. 29 päivälle Syyskuuta 1880 ja 3 päiällo Marraskuuta 1885 päivätyiltä siirroilta kaiken merkityksen, koskeivät ne osottaneet että ne henkilöt, jotka oli ilmoitettu siirrot tehneen, olivat olleet siihen oikeutetut, eikä selvitystä siitä oltu muutenkaan esitetty yhtä vähän kuin siitä, että Kauppanenvos Bergbom olisi siirtänyt kontrahdin toiminimelle G. & C. Bergbom ja että se sittemmin viimeksimainitulta oli siirtynyt G. E. Bergbom Aktiebolag´ille; mihin nähden ja kun kontrahti, josta ei viime aikoina monun vuoteen oltu maksettu sovittua veroa, jo siitäkin syystä oli menettänyt kaiken arvonsa, Aaprami Aupraminpoika Ylikorva ja hänen asiakumppaninsa ovat vaatineet kannetta hyljättäväksi. Vastineen johdosta on G. & E. Bergbom Aktiebolag huomauttanut että koska muun muassa mainittu Sipolan talo oli 17 päivänä Helmikuuta 1887 Aaprami Kaarlenpoika Ylikorvan nimenomaisella suostumuksella kiinnitetty Kauppaneuvos Bergbomil359