Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kainen rajan sauvottaminen edellämäine tun Posion kylän kolmannessa lohkokunnassa Lokakuun 6. päivänä 1888. paalutustodistuksen antamisella päätetty sekä sanottu maamittarintoimitus vuonna 1889. pyykityksellä lopetettu; että allamainitut tilanhältijat kahdeksallatoista eri välikirjalla olivat sillä välin hallitsemiltaan taloilta sanotussa lohkokunnassa myyneet Kauppahuone J. W. Snellman G.sonille kaikki taloille kuuluvat, sahatukiksi kelpaavat kuusi - ja pitäjäpuut, jotka yhdeksän kyynärän korkeudella olivat läpimitaten yhdeksän tuumaa tahi sitä vahvemmat, nimittäin: Matti Miekkasaari eli Täkki nen Joulukuun 14. päivänä 1888. kahdeksannetta osalta manttaalia Miekkasaa ren perintötaloa No 6., vanhempi Antti Sotaniemi saman kuun 24. päivänä kahdeksannelta osalta manttaalia Petaniemen ja rintötaloa No 9., Matti Kylmäniemi eli Mursu Maaliskuun 8. päivänä 1889. kolmella kuudestoista osalla manttaalia Kylmäniemen eli Mursun perintötaloa No 12. Matti Lehtiniemi eli Mursu viimemäine tun kuun 23. päivänä kolmelta kuusikymmentäneljäs osalta manttaalia Lehtiniemen perintötaloa No 12. ja Juho Aappo Aikio Lokakuun 31. päivänä 1887. yhtä suurelta osuudelta samaa taloa, Sippa Särkisaari Maaliskuun 8. päivänä 1889. kahdeksannetta osalta manttaalia Särkisaaren perintötaloa No 13., Heikki Oiva eli Jumisko Maaliskuun 27. päivänä 1888. kahdeksannetta osalta manttaalia Jumiskon perintötaloa No 14, Matti Hämeenniemi ja Aappo Ruokamo eli Hämeenniemi yhtei sesti Joulukuun 14. päivänä 1888 viideltä kolmekymmentäkahdes osalta manttaalia Hämeenniemen perintötaloa No 15, Matti Hämeenniemi yksin saman kuun 12. päivänä kuudennettatoista osalta manttaalia Niemitalon eli Niemelän perintötaloa No 33. ja Aappo Ruokamo eli Kämeenniemi yksin sanottuna Joulukuun 14. päivänä 1888. myöskin kuudennettatoista osalta manttaalia juurimainittua taloa, Hermanni Ruokamo eli Ylimoka mo Maaliskuun 8. päivänä 1889 viideltä yhdeksän kymmentäkuudes osalta manttaalia Ylimokamon perintötaloa No 16. ja Juho Ruokamo eli Ylininkamo viimesano46
kainen rajan sauvottaminen edellämäine tun Posion kylän kolmannessa lohkokuunassa Lokakuun 6. päivänä 1888. paalutustodistuksen antamisella päätetty sekä sanottu maamittarintoimitus vuonna 1889. pyykityksellä lopetettu; että allamainitut tilanhaltijat kahdeksallatoista eri välikirjalla olivat sillä välin hallitsemiltaan taloilta sanotussa lohkokunnassa myyneet Kauppahuone J. W. Snellman G.sonille kaikki taloille kuuluvat, sahatuksi kelpaavat kuusi - ja pitäjäpuut, jotka yhdeksän kyynäran korkeudella olivat läpimitäten yhdeksän tuumaa, tahi sitä vahvemmat, nimittäin: Matti Mickkasaari eli Takki nen Joulukuun 14. päivänä 1888. kahdetsannetta osalta manttaalia Miekkasaa ren perintötaloa No 6., vanhempi Antti Solaniemi saman kuun 24. päivänä kahdersannelta osalta manttaalia Sataniemen perintötaloa No 9., Matti Kylmaniemi eli Mursu Maaliskuun 8. päivänä 1889. kolmella kuudestoista osalta manttaalia Kylmäniemen eli Mursun perintötaloa No 12. Matti Lehtiniemi eli Mursu viimemäine tun kuun 23. päivänä kolmelta kuusi kymmentäneljäs osalta manttaalia Lehtiniemen perintötaloa No 12. ja Juho Aappo Aikio Lokakuun 31. päivänä 1887. yhtä suurelta osuudelta samaa taloa, Sippa Särkisaari Maaliskuun 8. päivänä 1889. kahdeksannetta osalta manttaalia Särkisaaren perintötaloa No 13., Heikki Oiva eli Jumisko Maaliskuun 27. päivänä 1888. kahdeksannetta osalta manttaalia Jumiskon perintötaloa No 14, Matti Hämeenniemi ja Aappo Ruokamo eli Hämeenniemi yhteisesti Joulukuun 14. päivänä 1888 viideltä kolmekymmentäkahdes osalta manttaalia Hämeenniemen perintötaloa No 15., Matti Hämeenniemi yksin saman kuun 12. päivänä kuudennettatoista osalta manttaalia Niemitalon eli Niemelän perintötaloa No 33. ja Aappo Ruokamo eli Hämeenniemi yksin sanottuna Joulukuun 14. päivänä 1888. myöskin kuudennettatoista osalta manttaalia juurimainittua taloa, Hermanni Ruokamo eli Ylirucka mo Maaliskuun 8. päivänä 1889 viidettä yhdeksän kymmentäkuudes osalta manttaalia Ylimokamon perintötaloa No 16. ja Juho Ruokamo eli Ylininkamo viimesano46
tun kuun 5. päivänä yhtä suurelta osuudelta samaa taloa, Pekka Alaruokamo vastamainittuna päivänä viidellä kuusikymmentäneljäs osalta manttaalia Alaruokamon perintötaloa No 17., Matti Ojaniemi eli Ojala Joulukuun 24. päivänä 1888. kahdeksannetta osalta manttaalia Ojaniemen eli Ojalan kruununtaloa No 22 Sippa Laulaja eli Mursu Maaliskuun 26. päivänä 1889. kahdennettatoista osalta manttaalia Laulajan kruununtaloa No 26. Matti Mouruniemi eli Luokkanen Maalis kuun 31. päivänä 1888 kahdeksannelta osalta manttaalia Mouruniemen kruunun taloa No 35., Aappo Paloniemi eli Täkki nen Joulukuun 14. päivänä viimemainittuna vuonna kahdeksannelta osalta manttaalia Paloniemen perintötaloa No 36. sekä Juho Pekka Wanhala samana päivänä kahdennettatoista osalta manttaalia. Wanhalan kruununtaloa No 43., joka lolonosa niinkuin myöskin edellämainitulosuudet Ojaniemen eli Ojalan, Lautajan ja Mouruniemen kruununtaloista jälestä päin olivat perinnöksi ostetut; että kuten Nimituomari Pehkoselle oli ilmoitettu Kauppahuone J. W. Snellman G:son sitten oli siirtänyt sanottuihin kauppakirjoihin perustuvan hakkuuoikeutensa Puutavara osakeyhtiö Kemille; sekä että vanhempi Antti Sotaniemi, Matti Kylmäniemi eli Mursa, Juho Aappo Aikio, Sippa Särkisaari, Hermanni Ruokamo eli Ylimokamo ja Juho Pekka Wanhala olivat luovuttaneet, vanhempi Antti Notaniemi omistamansa osan Sotaniemen taloa pojillensa Antti ja Oskari Sotaniemelle, Matti Kylmäniemi eli Mursuennensanotun osansa Kylmäniemen eli Mursun taloa pojillensä Alfred, Frans Oskari ja Pekka Kylmaniemelle, Juho Aappo Aikio osansa Lehtiniemen taloa Matti Lehtiniemelle eli Mursalle, Sippa Särki saari osansa Särkisaaren taloa pojillensa Erland ja Matti Särkisaarelle, Hermanni Kuokamo eli Ylimokamo osuutensa Yliruckamon taloa Juho Ruokamolle eli YliTuokamolle sekä Juho Pekka Wanhala hallitsemansa osan Wanhalan taloa pejillensa Matti Aukusti ja Aaron Fredrik Wanhalalle; ja on Nimitusmari Pekkonen, ilmoittaen että hän kauppakirjalla Joulukuun 14. päivältä 1896. oli omakseen saanut
yhden yhdeksäskymmeneskuudes osan manttaalia yllämainittua, Matti Mickkasaaren eli Takkisen ennen omistamaa Mikkasaaren taloa, vaatinut että, koska kysymyksessä olevaan Posion kylän kolmänteen lohkokuntaan kuuluva metsä vielä oli lohkokunnan vero- ja kruunun talojen välillä jakamatta eikä siis ilmän lohkokunnan osakkaitten yksimielistä suostumusta oltu voitu myydä metsässä kasvavia puita ja puheenalaisten välikirjojen kautta tehdyt metsäkaupat estivät Nimituomari Pehkosta saamasta toimeen Syyskuun 3. päivänä 1886. annetun Metsäläin 8. SS:ssä mainittua sopimusta metsän käyttämisestä ja siis loukkasivat Pehkosen oikeutta, mainitut metsäkaupat, joihin ei Nimituomari Pehkonen eivätkä muutkaan lohkokunnan osakkaat, itse myyjiä lukuun ottamatta, oli leet antaneet myönnytystään, julistettaisiin mitättömiksi. Asiasta kuultuina ovat Anna Maria Miekkasaari ja hänen asiakumppaninsa ilmoittaneet yhtyvänsä Nimituomari Pehkosen kanteesen, jota vastoin Kauppahuone J. W. Snellman G:son ja Puutavaraosa keyhtiö Kemi ovat selittäneet, että, kuten kysymyksessä olevien metsäkontrahtien määräyksistä kävi selville, kontrahdissa mainittujen puiden hakkuu oli aljettava vasta sen jälkeen, kuin metsämaat useinsanotussa lohkokunnassa olivat tulleet lopullisesti jaetuiksi osa kasten välillä taikka kaikki lohkokunnassa olevat tilalliset olivat myyneet metsänsä; jonka vuoksi ja kun siis ei ollut kysymys yhteisessä metsässä kasvävien puiden myymisestä eivätkä kerrotut kontrahdit loukannee Nimitusmari Pehkosen oikeutta, Kauppahuone J. W. Snellman  S:son ja Puutavaraosakeyhtiö Kemi ovat vaatineet kanteen kumoa nista Sittenkuin paitsi Anna Maria Mickkasaarta asiakumppanineen myöskin useempiä muita tilanhaltijoita kysymyksessä olevassa lohkokunnassa ynnä Suonen kruunua oli asiassa kuulustettu ja Nimituomari Pehkonen oli anonut korvausta oikeulenkäyntikuluistaan, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä Helmi2
kuun 21. päivänä 1898. julistanut selvitetyksi, että kysymyksessä olevilla kauppakirjoilla olivat edellänimitettyjen taloan silloiset haltijat Kauppahuone J. W. fnellman G:sonille myyneet kaikki taloille kuulavat, sahatukaksi kelpaavat kuusiset ja pitäjäiset puut ylläsanottua suuruutta, jotka puut kauppoja tehtäes sä olivat olleet ja vieläkin olevat kasvavana metsänä puheenalaisen lohkokunnan jakamattomalla maalla; mutta koska ei ainoastaan Nimituomari Pehkonen, jonka omistamalle ylläsanotulle talolle kuului osuus lohkokunnan yhteismetsässä, vaan myöskin joukko muita samaan lohkokuntaan kuuluvien talojen omistajia ynnä erittäinkin kruunun asiamies olivat vaatineet sanottujen metsäkauppajen pitemättömiksi julistamista sentähden ja kun kaupanalainen kasva va metsä laillisesti kuului nöihin veronalaisiin taloihin eivätkä puheena olevat kaupat olleet syntyneet siinä järjestyksessä ja sillä tavalla, kuin väli puheista yhteismetsan luovuttamisesta on säädetty, Kihlakunnanoikeus, nojaten O.Kn 18 luvun 1 SS:ään, M. Kn 4. luvan 9. SSään ja Syyskuun 3. päivänä 1886. an9. SSään ja Syyskuun 3. päiv. netan Metsäläin 8. SSään, julisti moitteen, alaiset kauppakirjat, mikäli niillä ole tahdottu veronalaisista taloista luovat taa ja niihin kuulumattomaksi eroittää kasvaraa metsää taikka myydä lohkokunnan jakamattomalta maatta yhteismetsää, pätemättömiksi ja mitättomiksi, mutta asian laatuun nähden kuitattiin kumminkin oikeudenkäytikulut asiallisten kesken Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Nimituomari Pehkonen, Kauppahuone J. W. Snell man S:son ja Puutavara osakeyhtiö Keme olivat vedon kautta saattaneet Kihlakunnanoikeuden ylläkerrotun päätöksen, on tuomiossa Kesäkuun 21. päivältä 1899. katsonut, ettei Nimituomari Pehkonen ollut esiintuonut syytä Kihlakunnanoikeuden päätöksen muuttamiseen; mutta mitä tuli Kauppahuone J. W. Snellman G:sonen ja Puutavara osakeyktiö Kemin muutoksen hakemuksiin, niin koska puheenalaisista metsänhakkaaksista tehdyt kauppakirjat sisälsivät 49
määräyksen siitä, että myytyjen metsien hakkaus saisi alkaa vasta sittenkuin talojen omistajat olivat saaneet täyden omistusoikeuden metsiinsä; sentähden ja kun talojen omistajat vapaaehtoisesti oli vat luovuttaneet omistusoikeutensa metsiinsä Kauppahuone J. W. Snellman G: vanille, eikä Nimituomari Pehkonen ollut voinut kiettääkään, ettei hän ostaessaan maamaansa osuutta Miekkasaaren talos ta tietänyt mitä sanotut kauppakirjat sisäl sivät, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Nimitusmari Pehkosen asiassa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon on Nimituomari Pehkonen alamaisesti anonut muutostajonka ohessa Nimituomari, Lakiliedetten kandidaatti Gustaf Adolf Häyrynen on Keisarilliseen Senaattiin jättänyt alamaisen kirjoituksen, jossa hän Kauppahuone J. W. Snellman G: sonen ja Puutavaraosakeyhtiö Kemin Hovioikeuteen paneman nostorahan nojalla heidän puolestaan pyytää muutosta samaan tuomioon, ja on tätä kirjoitusta seurannut muun muassa kaksi äskennimitetyn kauppahuoneen ja osakeyhtiön antamaa, Waasan Hovioikeudessa käytettäväksi asetettua valtakirjaa Keisarillinen Senaatti on käsitellyt tätä asiaa; ja sen ohessa että Keisarillinen Senaatti, koska Lakitiedetten kapdidaatti Häyrynen u ole näyttänyt, olevansa oikeutettu Kauppahuone J. W. Enellman S:sonin ja Puutavara osakeyhliö Kemin puolesta Keisarillisessa Senaatissa anomaan muutosta Hovioikeuden edellä kerrottuun tuomioon ei tahdo tutkittavakseen ottaa, mitä Sakiliedettenkandidaatti Häyrynen täällä on sanottua tuomiota vastaan muistuttanut, katsoo Keisarillinen Senaatti, koska puheenalaisista metsänhakkauksesta tehdyt välikirjat sisältävät määräyksen siitä, että myytyjen metsien hakkaus saa alkaa vasta sittenkuin talojen omistajat ovat saaneet täylen käylänti oikeuden metsiinsä, Nimituomari Pehkosen perustelman ei aikeuttavan muutosta siihen loppupää tökseen, jonka Hovioikeuden ylläsanottu 50
tuomio sisältää ja minkä varaan asiasiis tulee jäämään. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Rosenius. Emitterman. Henr. Rosenius. Emitterman. Henr. Rosenius. Emitterman. A; H; W. W. Smedvig. se Andersin. kh. Em. afträsterus Tammikuun 24 päivänä 1901. Keisarillisen Majestatin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahatta Waasan Hovioikeudesta tulkessa, omistusoikeutta kiintämistöön koskevassa jutussa, jossa Talollinen Elias Matinpoika Muhonen, Karstulan pitäjän Kyyjärven kylästä omasta puolestaan ja vaimonsa Leena Sofia Erkintytär Muhosen alusmiehenä, on hakijana ja Talollinen Juho Heikinpoika Sokinen, samasta kylästä, vastaajana Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa, Helsingissä, Tammikuun 24 päivänä 1901. Keisarillinen Senuutti on Itsellensä eityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niis. tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Karstulan pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Elias ja heinä Sofill Muhonen, Juho Jokiselle toimitetun kirjallisen huasteen nojalla, lausuneet, että sittenkun Talollinen Heikki Heikinpoika Piispanen eli Seppäaho ja hänen vaimonsa Maria Aaprahamintytär Piispanen, jotka Keisarillisen Senaatin Säsnä: H.B - E. F - A. K - E A 31 No 67 Pag 144. R. G. 1899.
Talousosaston Waltiovaraintoimituskunnan 16 päivänä Heinäkuuta 1863 heille antaman perintökirjan mukaan olivat perinnöksi ostaneet kahdeksannen osan manttaalia Seppääkon kruununtaloa No 14 sanotussa Ryyjärven kylässä, Syyskuun 3 päivänä 1864 tehdyllä välikirjalla olii at luovuttaneet puolen eli kuudennentoista osan manttaalia samaa taloa Maria Piispasen alaikäiselle pojalle hänen edellisestä naimisestaan Talollisenväyn Erkki Aaprahaminpoika Hernesalmen kanssa Erkki Erkinpoika Seppäaholle, oli Maria Piispanen, Heikki Piispasen kuoltua Toukokuun 25 päivänä 1868, toisella kauppakirjalla lähinnäsviranneen Marraskuun 17 päivältä myynyt mainitun puolen Leppäahon taloa Muonamiehelle Juho Hekonpoika Iintuselle, minkä jälkeen tämä talonosa oli kulkenut miehestä mieheen ja vihdoin tullut Juho Jokisen haltuun, ja ovat Elias ja Leena Sofia Muhonen, joista viimemainittu oli Maria Piispasen ja Erkki Hernesalmi vainajan tytär ja joille Maria Piispanen ynnä hänen kolmas miehensä Talollinen Heikki Raatikainen lahjakirjalla Syyskuun 28 päivältä 1893 olivat luovuttaneet Maria Piispasen" oman ja poikansa Erkin osan "Seppäähon taloa, vaatineet että, koska Maria Piispanen ollut oikeutettu ylläsanotulla kauppakirjalla Marras kuun 17 päivältä 1868 myymään Erkki Seppäähon omistamaa kuudettatoista osaa manttaalia Seppäähon taloa Juho Vintuselle, aha Erkki Seppäähon silloinen holhooja Talollinen Antti Möksy eli Riihimäki ollut tähän myymiseen suostunut, Juho Johinen velvoitettaisiin Elias ja Leena Sofia Muhoselle, nyttemmin kuolleen Erkki Seppäahon oikeudenomistajina, heti luovuttamaan useinmainittu, laitonta tietä Erkki Seppäähon hallusta joutunut puoli Seppäähon taloa Tätä kannetta on Juho Jokinen vastustanut; jonka jälkeen Kihlakunnanoikeus Huhtikuun 27 päivänä 1895 julista massansa päätöksessä on tosen katsonut selvitystä puuttuvan siitä, millä tavalla kysymyksessäoleva puoli Seppäähon taloa, jonka Maria Piispunen yhdessä toisen miehensä Heikki Piispasen kanssa väli52
kirjalla Syyskuun 3 päivältä 1864 oli luovuttanut Erkki Seppäaholle, vaan sittemmin, Heikki Piispasen kuoltua, Marraskuun 17 päivänä 1868 tehdyllä kauppakirjalla myynyt Juho Lintuselle, oli Erkki Seppäaholta joutunut takaisin Maria Piispasen haltuun, mutta koskeivät Elias ja Peena Sofia Muhonen, siihen nähden, ettei oltu selvitetty josko ja milloin Erkri Seppäaho oli huollut, ollut voineet näyttää olevansa oikeutettuja moittimaan edellämainittua Maria Piispasen ja Juho lintusen kesken tehtyä talonkauppaa, on Kihlakunnanoikeus hyljännyt Elias ja Sana Sofia Muhosen asiassa ajaman framteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Elias ja lena Sofia Muhonen olivat vetoamalla rauttaneet jutun, on Toukokuun 10 päivänä 1849 antamallansa tuomiolla jättänyt Kihlakunnanoikeuden puutoksen pysyväiseksi; jonka ohessa Elias ja Stina Sofia Muhonen velvoitettiin neljälläkymmenelläviidellä markalla palkitsemaan Juho Jokiselle hänellä Hovioikeudessa asiasta olleet kulungit Hovioikeuden tuomioen on Elias Muhonen alamaisesti anonut muutosta tän. ne toimittamallansa perustelmalla, johon Juho Jokinen on vastannut. Kasarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo ettei Elias Mukonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden kysymyksessäolevaa tuomiota, jonka varaan asia siis jääpi, ja velvoitetaan Elias Muhonen suorittamaan Juho Jokiselle korvaukseksi häneltä täällä juttuun menneistä kuluista viisikymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakoot. Keisarillisen Majistetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: Henr. Berenius A; Wilhelm. Stemte 17man. Andersin. Michael Pogvalius 53
Tammikuun 24 päivänä 1901 Keisarillisen Majestalin Korkeassa Simessä "Hänen Suomen Senaallensa tuomio nestorahalla Waasan Hovioikeudesta tulloissa, korvausta koskevassa julussa jossa kauppahuone A. Ahlström, Torin kaupungista, on hakijana sekä Kauppaneuvos Gustaf Adolf Serlachius Keuruun pitäjän Keuruun kylästä, vastaajana Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja sen Oikeusesas lossa, Helsingissä, Tammikuun 24 päiväna 1901 Keisarillinen Senaatti on Hellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Heinäkuun 20 päivänä 1870 Waaren läänin Kuvernöselle jälelyssä kirjelmässä on kauppahuone. l. Ählström lausunut muun muassa että Kauppaneuves Serlachoukselle saman läänin Kuvernöörinvirasten 14 päivänä Marrasku ta 1892 antamalla päätöksellä oli myönnelle oikeus Keuruun pitäjässä olevassa Häntän koskessa pitää voimassa enti sä, sinne rakentamansa teollisuuslaitoksen ja perustaa uusia semmoisia, Sa: H. B - El - 1.K - ElM. T. No 68 Sag 187 Rd 1899
rillä nimenomaisella ehdolla että hären, tarvittaessa, piti omalla kustan neksellaan rakennettavalla ja kunnossa pidettävällä, sopivalla laitoksella mahdolliseksi tehdä esteetön metsäntuettei den lauttaus sanotun kosken idänpuoliseen haaraan rakennettujen tollisuus laitokseen sivatse sekä suojala mainelut laitokset saamasta vahinkoa tukinlauttaamisen kautta, mutta koskee Kauppaneuvos Serlachius kuitenkaan ollut ryhtynyt minkäänlaiseen toimenpitasen äskensanotussa suhteessa, ja kauppahuone Å Ählström sen johdosta oli ollut pakoitettu käyttämään Kauppanen ves Kulaehuksen ja kauppahuone 11 Rosenlen ja Kumpan Kiinlan kosken läntisen haaran länsipuolelle rakennut tamaa lukinlauttausrannia kauppakirne t. Ahlströmille kuuluvien tukki peiden alastauttaamiseen sekä maksunaan Kauppaneuos Serlachoukselle tamän rannen käyttämisestä vuosina 1893 1894, 1895 ja 1891 palkkiota kolme penniä jokaisesta lautatusta lukkipuusta, eli yhteensä 9027 markkaa 81 penniä, on kauppahuone et Ählström vaatinut että Kauppaneuver Serlachius velvoitettaisiin kauppahuone A. Ahlströmille takaisin makramaan sanottu, oikeudettomasti kantamansa rahamäärä korkoineen kuusi melalla, 2,530 markalle 48. pennille Elokuun 5. päivästä 1893, 2,108 markalle 91. pennille Syyskuun 19 päivästä 1894,1921 markalle 30 pennille Elokuun 15 päivästä 1895 ja 1897 markalle 32. pennille Kesäkuun 12. päivästä 1890, joina päivinä nämä raha määrät oli suoritettu Sittenkuin Kuvernööri Syyskuun 30 päirinä 1890 oli antanut päätöksensä asiassa ja Kovioikeus, jenni asia oli mutettu, lykännyt sen tuomioistuimen tutkittavaksi ja ratkaistuvaksi, on kauppa huone A. Ahlström Keuruun ja Mutti en pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa uudistanut ylläkenotun vaatimuksensa sekä, koska kauppahuomen myöskin vuonna 1897 oli löytynyt lukkerännen käyttämisestä. Kauppaneva Perlachoukselle mukaan 3050 markkaa 10 penniä, kun tämä ei muuten päästänyt kauppahuoneen lukkoja alas Manlan kes55
kesta, vielä lisäksi vaatinut KauppaneuvosSerlachiuksen velvottamista kauppahuone A. Ahlströmille maksamaan äskenmainittu määrä, korkoineen kuusi sadalta 10 päivästä Kesäkuuta 1897. Kanteesta kuulusteltuna on Kuuppana vos Serlachius myöntänyt kauppahuone 1. Ahlströmeltä palkkioksi mainitun lauttausrännin käyttämisestä kantaneensa sanetut rakamäärät; mutta koska Inteckun Haasan läänin Kuvernöörinviraston 24 päivänä Elokuuta 1875 ja Keisarillisen Senaalin Talousosaston 18 päivänä Toukokuuta 1877 antamien, vielä voimassa ole vien pääiesten nojalla oli tähän ollut oikeutettu ja edelläkerrotut ehdot, joista Haasan läänin Kuvernöörinvirasten päätoksessa Marraskuun 14 päivältä 1892 mainittujen teollisuuslaitokseen pysyttäminen ja rakentaminen ruppui ja joilla tarkoitettiin ainoastaan siten poistua näillen lailaston kautta ehkä syntyviä eski lä lauttausiammen rakenlamisen sukla Mantun kosken eläisien haaraan, eivil vielä ollut astaneet voimaansa, kunlänteenpäin koskesta rakennettu vitteran ni vielä täydle tarpeen, sekä niin muodoin lettaista ränniä kosken iläisessä haarason tarvilla, niin Kauppaneuvos Serlachias on vastustaneet kauppahuone A. Ahlström in vaatimuksia kauppahuone l. Ahlströmin velä vaadettua palkkista kuluestansa asiassa, on Kihlakunnanoikeus Toukokuun 28 päivänä 1895 julistamassaan päätöksessä, siinä mainelsemillaan perusteilla, velvallaneet kauppaneavos Serlachuuksen kuittia vastaan kauppahuone A. Aklströmille vaaditussa tarkoituksessa maksamaan /277/ markkaa 91 penniä korkoineen, viisi sadalla, 9027 markalle 81 pennille Heinäkuun 21 päivästä 1896 ja 3050 markalle 10 pennille 15 päivästä Lokakuuta 1897 kunnes lagsi maksu tapahtuisi, sekä 40 markalla korvaamaan kauppahuone. I. Ahlakemen kulungit asiassa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kuuppaneuvos Serlachius oli velaamalla saat lanut julun, on Kesäkuun 21 päivänä 1899. siinä antamassaan luomiossa lautunut, että koska Kuvernioniemasten Elikuun 24 päivänä 1875 ja Keisarillisen 56
Senaalin Talousosaston 15. päivänä Toukokuuta 1877 antaman päätösten mukaan lauttaaminen Mäntän koskessa oli lapahtuva edellämainittua, Kauppaniudes Serlachuuksen ja kauppahuone 11 Kesinlar ja Kumpin rakenlamaa ränniä myöten sillä ehdolla, että jokainen, joka sitä pilkin erittaisi lukkoja, oli velvollinen siitä rännin omistajalle maksamaan holme penniä jokaiselta lukilla, eikä kauppahuone A. Ahlström ollut väillänyt kään, ellei ranni olisi täyttänyt tarvetta, sentähden ja kun lauttausränniä kosken eläisessä haarassa siis ei tärot la, ja Kauppaneuvos Serlachius, ensetsemainitun rännin yksinomaisena hallijana, niinmuodoin oli ollut oikeutettu kauppahuone A. Ahlströmittä kantamaan kysymyksessä olevat rakamäärät, tulki Hovioikeus oikeaksi, kumolan Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljälä kauppahuone Ä. Ahlströmin kanteen asias tähän Hovioikeuden tuomioen on ja kauppahuone. l. Ahlström alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamattaan perustelmalla, josta Kauppamaus Intackus on perinyt kakseeskappaleen, kuitenkaan antamatta vastasdetystä asuun. Keisarillinen Senaalli on tutkinut tämän asian, ja koska Kauppaneuvos Terlachdes ja kauppahuone. Kesenlax ja Kuopovat Waasan läänin Kuvernöimisen 24 päivänä Elokuuta 1875 antamalla päälöksellä, jonka Keisarillisen Sonnulan Talousasasto on 26 päivänä Syyskuuta 1870 puheenalaisessa osassa vahvistanut, saamat luvan rakentaa Mäntän koskeen rännen on hatukkeen villamista varten sekä oikeuden kantaa kullakin rännen kautta vitetulla luhilla kolmen pennin maksun, ja talousosasta Toukokuun 18 päivänä 1877 antamassaan päätöksessä, joka sisältää järjestyssäännön metsänluottuden lautlaamisesta, muun maassa, Marian keskessa, on määrännyt, että puulavaroita ma lasken sanottuun kesken, vaan eltä lauttaaminen on siellä tapahtuva mainittua ränniä myöten, sentähden ja kun tätä järjestyssäännön määräystä n voida hakeia muuleksi Kuvernöörin massen mainitulla päätöksella Marras