Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
la hänen sisarensa Juho Emil Ylinikkola, Iivari Waldemar Nikkola ja Yrjö Ilmari Honkavaara vainajan velipuolia, Aina Josefiina Loppi hänen sisarpuolensa, Juho Elid Rintanikkola vainajan velipuolen poika ja Susanna Elviisa Ranta Jaakko Nikkolan velipuolen tytär, moittien kysymyksessä olevaa pesänjakoa, lausuneet, että koska edellämainitut 5427 markkaa 15 penniä olivat perityn kiinteimistön vastikkeena ja siis Jaakko Nikkola - vainajan yksityistä omaimutta, Maria Liisa Rikkola ei oli si ollut oikeutettu saamaan etuosaa eikä myöskään naimaosaa tuohon omaisuuden osaan, vaan ainoastaan jäännökseen, ja sentähden Jaakko Nikkolan perillisinä vaatineet, että pejänjako oikaistaisiin siten, että sano tut 8427 markkaa 15 penniä vainajan yksityisennä omaisuutena ensiksi jaettaisiin Antti Petteri Nikolalle ja hänen asiakumppaneilleen ja että Maria Liisa Nikkolalle jaettaisiin edelläkerrotun testamentin mukaan ylijäämä. Maria Liisa Nikkolan vastusteltua kannetta on Kihlakunnanoikeus, jossa Antti Petteri Nikkola ja hänen asiakumppaninsa ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, Syyskuun 11 päivänä 1913 julistetulla päätöksellä katsovut selvitetyksi, että Helmikuun 17 päivänä 1913 toimitetussa pesänosi tuksessa Jaakko Nikkolan jälkeen oli hänen leskelleen Maria Liisa Nikkolalle jaettu 1/20 pesän omaisuudesta 1893 markasta 37 pennistä etuosana sekä sen jälkeen naimaosana puolet siten jääneestä summasta sekä että kuolinpesän varoista kyllä SS 227 markkaa 15 penniä oli syntynyt siten, että Jaak ko Nikkola-vainaja eläessään ja ennen avioliittoon menemisetään Maria Liisa Nikkolan kanssa oli myynyt javainajallaan Talokas Jaakko Ylinikkolalta perittyä kiinteätä omaisuutta, mutta koska mainittu täten myydym kiinteistön vastike 842 7 markkaa 15 pen. niä oli katsottava sellaiseksi omaisuus deksi, johon Maria Liisa Nikkola a991
violiiton kautta Jaakko Nikkolan kansra lain mukaan oli saanut naimaojan, on Kihlakunnanoikeus, katsoen puheenaolevan pesänjaon täysin lain merkaiseksi, hyljännyt Antti Petteri Nikkolan ja hänen asiakumppanien sa asiassa ajaman kanteen lakiin perustumattomana. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Petteri Nikkola ja hänen myötä puolensa vetoamalla olivat saattaneet jutun, on Huhtikuun 16 päivänä 1915 antamassaan tuomiossa lausunut, että Maria Liisa Nikkola, N. K. 17. luvun 1 SS:n mukaan oli oikeutettu etuosaan jakamattomasta pesästä ja että hänellä, aviopuolisojen omaisuus ja velkanehtaista 15 päivänä Huhtikuuta 1889 annetun lain 2 SS:n nejalla, oli naimaosa puoleksi pesän irtaimessa omaisuudessa; minkä vuoksi ja kun säännös P. K. 17 luvun 2 SS:ssä perimysmaan vastikkeesta larkoitti ainoastaan perillisen oikeut ta testamentinsaajaa vastaan eivätkä Antti Petteri Nikkola ja hänen asia kumppaninsa siis lain mukaan ollut oikeutetut vaatimaan puheenaolevaa vastiketta Jaakko Nikkola - vainajan ennen avioliittoaan Maria Liisa Nikkolan kanssa myymästä perimysmaasta, ennenkun Maria Liisa Nikolalle tuleva etuosa ja naimaosa oli hänelle jaettu, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupää töksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus päätöksessään oli johtunut velvoittaen sen ohessa Antti Petteri Nikkolan ja hänen myötäpuolensa viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Maria Liiga Nikko lalla Hovioikeudessa ollut kulut Hovioikeuden tuomioen ovat Antti Petteri Nikkola ja hänen myötäpuolensa hakeneet muutosta penestelmalla, johon Maria Liisa Nikkola on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinyt tämän jutun ja katsoo, etteiväl Antti Petteri Nikkola ja hänen myötäpuolensa ole esittäneet syytä muut222
taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan he yhteisvastuullisesti suorittamaan Maria Liisa Nikkosalle hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvauksi kahdeksankymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. A. V. Huuhllevaara Samuli Koski. P. A. Eino 1916 den 15 Juli Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Wasa Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Handlanden Gustaf Svanljung och Prokuristen Werner Svanljung, från Nikolaistad, gemensamt sökande, samt Nykarleby Aktievanks konkursto, från Nykarleby stad, svarande: Gifveni Justitiedqvartementet den 15 Juli 1916. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: På Handlanden Svanljung och Proku risten Svanlung ågången stämning till Rådstufvurätten i Nikolaistad har å Nykarleby Aktiebanks konkursbos vägnar därstädes anförts, att Handlanden Hugo Higardt, i egenskap af verkställande direktör för Aktiebolaget Melvikens Angåg, af Nykarleby Aktiebank erhållit tvänne lån, det ena a 2000 mark och det andra å 1000 mark, hvilka senast blifvit förnyade genom en skuldsedel och ett kassakreditinkontrakt af Ofde: W. A. J. P. - A. R. S. Fl. M. S:s. 393 No 1407. Pag. 36. R. D. 1916.
den 20 Oktober 1913, samt att Handlanden Svantjung och Prokuristen Svanljung jämte andra medels skriftliga förbindelser af den 16 April och 17 December 1906 åtagit sig solidarisk proprielöftesmanna ansvarighet för berörda lån; och har å NyKarleby Aktubanks konkurstos vägnar yrkats, att Handlanden Svanljung och Prokuristen Svanljung såsom löftesmän måt te åläggas att till konkursbot utgifva lånebeloppen 2000 och 1000 mark jämte sex procents årlig ränta å beloppen räknadt från den 20 Oktober 1913 till skeende full likvid, dock efter afdrag af den 7 Maj 1914 af Handlanden Svanljung guld ne 3571 mark 32 penni å förstnämnda lån och 227 mark 88 penni å lånet å 1000 markÖfver käromålet hörde hafva Handlan den Tvantjung och Prokuristen Svanljung genmält, att Handlanden Svanljung erbjudet likvid för Nykarleby Aktiebanks konkursbos ifrågavarande fordringar dels genom betalning och dels genom kvitt ning, för lånet å 4000 mark med en på en af Nykarleby Aktiebank åt Fru Bretha Löfman utfärdad starbok grundad å Landlanden Svanljung den 6 December 1913 transporter porterad fordran, uppgående till 7731 mark 70 penni jämte därå upplupen ränta 380 mark 42 penni eller tillhopa SS 112 mark 12 penni samt för lånet å 21000 mark med en fordran, hvilken grundade sig på ett af Nykarleby Aktiebank åt Gårdsegaren Herman Sandutfärdadt Expositionsbevis, som af Sandden 12 December 1913 transporterats på Bank kontorsföreståndaren Elis Oskar Söderström och af denne in blanco öfverlåtits åt Handlanden Svanljung, utgörande den på sagda depositionsbevis grundade fordran i kapital 17000 mark och i upplupen ränta 821 mark 68 penni eller inalles 1782 mark 68 penni, men att Nykarleby Aktiebanks konkursförvaltning vägrat mottaga den erbjudna likviden och först den 7 Maj 1914 såsom afbetalning mottagit förenämnda till afdrag medgifna belopp; och hafva Handlanden Svanljung och Prokuristen Svanljung, under uppgift att de fortfarande vore villige att kvitta återstoden af Nykarleby Aktiebanks konkurobos i frågavarande fordringar med Handlanden Svanljungs omförmälda fordringar 991
hos Nykarleby Aktiebank, yrkat, att den i målet utförda talan måtte förkastas, eller för den händelse att dem ålades påyr kad betalnings skyldighet, att Handlanden Svanljung och Prokuristen Svanlung berättigades erhålla de 140 aktier i Aktiebelaget Metvikens Ängsåg, som blifvit hos Nykarleby Aktiebank pantsätta för lånet å 2000 mark. I anledning af svaromålet har å Nykarleby Aktiebanks konkursbos vägnar bestridts, att Handlanden Svanljung före Nykarleby Aktiebanks konkurs, som börjat den 16 December 1913, blifvit egare till den å förberörda sparbok grundade fordran, samt anmärkts, att förenämnda derosi tionsbevis ännu i slutet af Januari 1914 innehafts af Bankkontorsföreståndaren Söderström, som på grund af samma depositionsbevis påyrkat kvittning mot en Nykarleby Aktiebanks fordran hos honom, äfvensom att de för lånet å 2100 nark pantsätta aktieena blifvit öfverlämnade såsom säkerhet för jämväl andra Aktiebolaget Metvikens Ängsågs förbindelser till banken och att frågan om des sa aktier icke kunde i detta samman hang upptagas till pröfning. Sedan Handlanden Svanljung med gifvit riktigheten af nästberörda uppgift angående Bankkontorgförestända ren Söderströms kvittningsyrkande, men framhållit, att Söderström långt tidigare med Handlanden Svanljung öfver enskommit att in blanco transportera de positionsbeviset å Handlanden Svanljung såsom äfven skett, utan att dock beviset samtidigt öfverlämnats åt Svanljung samt Handlanden Svanljung och Prokuristen Svanljung bestridt, att Aktiebo laget Melvikens Ängsää hade några andra förbindelser till Nykarleby Aktubank än de nu ifrågavarande, har Rådstufvurätten, efter det parterne å ömsesidor tagit i anspråk godtgörelse för sina rättegångskostnader, medels den 11 December 1914 afsagdt utslag afgjort målet; och alldenstund Handlanden Svanljung och Prokuristen Svanljunng icke bestridt riktigheten af de skuldoch borgesförbindelser, å hvilka Nykar leby Aktiebanks konkursbo grundat sin i 395
målet utförda talan, och Handlanden Svanljung icke kunnat styrka, att de å förenämnda sparbok och depositionsbevis grundade fordringar hos Nykarleby Aktiebank, med hvilka han velat kvitta konkursboets ifrågavarande fordringar, blifvit till honom öfverlåtna före sagda bankss konkurs början; fördenskull och då en ligt 33 SS: i Kejserliga konkurstadgan, gifven den 9 November 1868, genfordran, hvarmed kvittning mark mot mark emot konkursbos fordran påyrkades, borde före konkursens början hafva kommit i dens ego, som påyrkade kvittningen föratt sådan kvittning skulle kunna tilla tas, har Rådstufvurätten, med förkastan de af Handlanden Svanljungs framställ da kvittningsanspråk, ålagt Handlanden Svanljung och Prokuristen Svanljunng att, gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, till Nykarleby Aktiebanks konkursbo utgifva icke blott tjuguettusen mark jämte sex procents ränta från den 20 Oktober 1913, efter afdrag af den 7 Maj 1914 guldne tretusen åttahundra sjuttioen mark trettiotvå penni, utan äfven tiotusen mark med enahanda ränta från den 20 Oktober 1913 efter afdrag af den 7 Maj 1914 afbetalade tvåtusen tvåhundra sjutton mark åttioåtta penni, hvarhos Handlanden Svantjung och Prokuriston Svanljung känts skyldige att likaledes gemensamt eller den af dem, som tillgång ende, ersätta Nykarleby Aktubanks konkursbodess rättegångskostnader med tvåhundra sextio mark Hofrätten, under hvars pröfning Landlanden Svanljung och Prokuristen svanljung i vadeväg dragit målet, har medels dom den 16 December 1915 funnit Handlanden Svanljung och Prohvisten Svanljung icke hafva anfört skäl till annan ändring af Rådstufvurättens utslag, än att, emedan Nykarleby Aftiebanks konkursbo icke gittat styrka sitt påstående därom att de etthundra fyratio aktier i Aktiebolaget Metvi kens Ängsåg, som blifvit hos Nykarle by Aktiebank pantsätta för förenämnda lån å 2000 mark, utgjorde säkerhet för jämväl andra Aktiebolaget Meteckens 996
Angsågs förbindelser till sagda bank, Handlanden Svanljung och Prokuristen Svanljung berättigades att vid skeende betalning af Nykarleby Aktiebanks konkurs bos fordran på grund af skuld sedeln af den 20 Oktober 1913 utfå ett hundrafyratio aktier i Aktiebolaget Metvikens Ängsåg; och finge parter ne å hvardera sidan i anseende till sakens utgång själfva vidkännas sina i Hofrätten däri hafda umgälder. Uti Hofrättens dom hafva Handlanden Svanljung och Prokuristen Svänljung sökt ändring medels deduktion, den å Nykarleby Ahtiebanks konkurs bos vägnar bemötts. Kejserliga Senaten finner skäl icke förekomma till ändring i Hofrättens dom. Handlanden Svanljung och Prokuristen Svanljung skyldigkännas att till Nykarleby Aktiebanks konkursbo, i ersättning för dess härstädes i målet hafda kostnader, utgifva åttiomara /Matt. Sonen. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersson Johannes Pesonen. Walter Andersson Johannes Pesonen. A. W. Hausuuwara Samuli Koski. 997
Den 20. Juli 1916 Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett utan erlagda afgifter från Kejserlige Wasa Hofrätt, inkommet revisionemål, angående fordran emellan "Wistuderanden Paul Larin, från Nikolaistad, sökande, samt Kartenen Georg Savander från samma stad, i egenskap af syssloman uti Nykarleby A. Fiebank benämnda bankaktiebolags till konkurs upplåtna bo, tillstädeskommen, men öfrige sysslomän i samma konkursbo Bankkontorsförståndarene Peth Snellman, från Wörä socken och Hildine i Heinander, från Nykarleby stad samt Stabskapte nen Gustaf Adiel Bäckman från Helsingfors stad uteblifne svarande: Äfven i Justitude partementet, den 21. uti 1916. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat Vid Rådstufvurätten i Nikolaistad förde: W. A. J. F. Å: R. S. R. Mant. 998 No 145 Pag 117. R. D. 1916
har Studeranden Laxin anfört, att han sommaren 1914 såsom för tiden tjänstförrättande kronolänsman i Wöra, Oravais och Maksmo socknars distrikt tillställt ettusen fyrahundra femtiotre fordringssari uti ofvannämnda konkursbo underrättelse om den i konkursen utsatta inställelsedagen, samt däröfver utfärdat tvenne bevis och då Kaptenen Savander, Bankkontorisseoöreståndarene Tullman och Alexander samt Stabskaptenen Bäckman, ehuru ett dylikt tillställande, af benkursnotikationer icke kunde anses höra till de åligganden kronelänsman utan ersättning borde omberörja, icke kunnat i goda förmås att utbetala det af Larin i anspråk tagna arvodet eller sextio penni för tillställande af hvarje netillkation samt Femtio penni för ett hvart af bevisen, har Studeranden Larin yrkat Kaptenen Tavanders och hans med parters i deras förenämnda egenskap förpliktande att till honom erlädga SS: 2. mark 80 penni jämte ränta, hvarhos Laxin anhållit om ersättning för sina umgälder i målet. Sedan Kaptenen Savander och hans medparter, under förmälan att dem icke vore bekant huruvida det uppgifna antalet notikationer verkligen blifvit fordringsäre i konkursen till stäldt, motsagt käromålet såsom å lag icke grundadt, har Studeranden Carin då hans motparter icke ifrågaratt att ätminstone en af ifrågavarande notilikationer blifvit af Laxin vederbörande i Wörå eller Oravais bosatt fordringsegare i konkursbot tillställd, frångått käromålet i öfrigt utom beträffande yrkandet på utbekommande at arvode förtillställandet af en intikation hvarefter Rådstufvurätten uti utslag den 21. Maj 1915, jämte det yttrande angäende den del af talan, som Laxen frångått, förfälle, funnit utredt vara att Studeranden Laxin såsom tjänst förrättande kronolänsman i Wörå Oravais och Maksmo socknars distrikt tillställt vederbörande antingen i Wora eller Oravais socken berattfordrings999
egare en notifikation angående inställelsedagen i Nykarleby Assiebanks konkursmål, men enär tillställande af konkursnotifikation icke kunde likställas med delgifning af stämning och Lovin icke kunnat visa att honom författningsenligt tillkomme något äne, de för berörda af honom såsom tjänst förrättande kronolänsman utförda uppdrag, har Rådstufvurätten förkastat käromålet Hofrätten, under hvars pröfning Studeranden Larin i vadevägdragit målet, har medels dom den 8. Februari 1916. låtit vid Rådstuf vurättens ofvanberörda utslag broUti Hofrättens dom har Studeranden Laven anhållit om änd ring medels deduktion, den Kaptinen Savander bemätt Kejserliga Senaten finner skäl ej förekomma till änd ring i Hofrättens dem Jutisstuderanden Larin ålägges att till Kaptenen Savander i ersätt ning för hans härstädes för målet halFaf Hellen da kostnader utgifva sjuttio mark Det alle, som vederbör, till efterrättelse lander Kejserliga Senaten för Finland: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. A. W. Olli Muhma Samuli Koski. 1000
Heinäkuun 20 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, konkurssissa valvotun saatavan vahvistamista koskevassa jutussa jossa Helsingin kaupungis sa asuva Varatuomari Robert Näkki, Viipurin kaupungista kotoisin olevan Lukkeenhoitajan Veli Viktor Grönroosin konkurssipesän toimitsijamiehenä on hakijana sekä Tampereen kaupungista olleen Pankinjohtajan Albert Gustaf Snellman vainajan konkurssipesän toimitsijamiehet Varatuomarit Einar Ahlman ja Ossian Procopé, molemmat myöskin Tampereelta vastaajina Annettu Oikeusosastossa Heinä kuun 20 päivänä 1916 Keisarillinen senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää Läsnä: W. A. J. P. A: R. B. — S. K. M. S:nen. 1001 No 1439. åg 266 R. D. 1915.
Sittenkun Liikkeenhoitaja Grönroos oli paikalletula päivänä Pankinjohtaja Snellman vainajan Tampe reen kaupungin Raastuvanoikeudessa vireillä ollessa konkurssi ja perinnönluovutusasiassa valvonut tiliotteen nojalla 30814. markkaa 70 penniä, on Raastuvan oikeus valvontaa vastaan tehdyn muistutuksen johdosta Heinäkuun 28 päivänä 1913 julistamassaan tuomiossa osottanut Liikkeenhoitaja Grönroosin sanotun konkurssipesän hallintoa vastaan vireille pantavalla eri oikeudenkäynnillä todistamaan saatavansa sekä määrännyt, että konkussipesän varoista oli maksettava se rahamäärä, joksi tuo saatava eri oikeudenkäynnissä vahvistettaisiin kuitenkin korkeintaan mitä konkurssissa edellä mainituin tavoin oli valvottu. Tämän jälkeen on Lukkeenhoitaja Grönroosin sillä välin ouduttua konkurssitilaan, Varatuomari Näkki, hänen konkussipesänsä toimitsijamisenä haastatettuansa Varatuomarit Ahlmanin ja Prosopen Raastuvanoikeuteen, siellä anonut kerrotun Liikemies Grönroosin valvoman saatavan vahvistamista maksettavaksi Parkinjohtaja Snellmanin konkussipesän varoista. Vastatessaan kanteseen ovat Varatuomarit Procopé ja Åhlman lausuneet, ettei Liikkeenhoitaja Grönroos ollut antanut Pankinjohtaja Snellmanille lainaksi Grönroosin valvonnan perustuna olevassa tiliotteessa mainittuja määriä, vaan että Lukkenhoitaja Grönroosin valvonta oli johtunutsiitä että Pankinjohtaja Snellman, liskontattuaan Suomen Yhdyspankissa kaksi Grönroosin hyväksymää, ja Snellmanin asettamaa vekseliä, määrillään 43550 markkaa ja 46500. markkaa, oli niistä pidättänyt itselleen tiliotteessa mainitut määrät. Ja kun sanotut vekselit erään tyessään olivat jääneet lunastamat tu sekä Suomen Yhdyspankki oli 1002
saatavanaan valvonut vekselien sisällöt Pankinjohtaja Snellmanin konkussipesästä, josta ne sittemmin olivatkin tuomitut pankille maksettavaksi, ovat Varatuomarit Pocopé ja Ahlman vastustaneet kannetta Varatuomari Näkin vielä ilmoitettua että Liikkeenhoitaja Grönroos oli hyväksynyt puheena olevat vekselit apuvekseleinä Toiminimelle Westerlund & C:olle, saamatta Pankinjohtaja Snellmanilta, jonka kanssa Grönroos ei ollut ottut missään velkasuhteessa, enempää kuin muiltakaan mitään rahaa tai muutakoon vastiketta vekseleistä, on Raastuvan oikeus Elokuun 14 päivänä 1914 julistamassaan päätöksessä lausunut. selvitetyksi, että Pankinjohtaja Snillman oli saanut edellämäinituista, hänen asettamistaan ja Liikkeenhoitaja Grönroosin hyväksymistä vekseleistä 30814 markkaa 70 penniä, minkä vuoksi ja kun ei Liikkeenhoitaja Grönroosin jonka konkussipesästä sanotut vekselit on tuomittu maksettaviksi, oltu väitettykään saaneen vekseleistä mitään vastiketta, Raastuvanoikeus on vahvistanut Liikkeenhoitaja Grönroosin konkussipesälle Pankinjohtaja Snellmanin konkurssipesästä maksettavaksi kolmekymmentatuhatta kahdeksansataa neljätoista markkaa seitsemänkymmentä penniä. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Varatuomarit Ählman ja Procopé olivat vetsamalla saattaneet jutun, on Marraskuun 1 päivänä 1915 antamassaan tuomiossa katsonut Pankinjohtaja Snellmanin konkurssipesän olevan vastuunalaisen Lukkeenhoitaja Grönroosin konkurssipesää kohtaan viimemainitun konkurssipesän Panhinjohtaja Snellmanen konkurssissa valvomasta määrästä mikäli Liikkeenhoitaja Grönroosin konkussipesä oli sen suorittanut asianomaiselle vekselinhaltijalle minkä vuoksi Hovioikeus on katsonut, etteivät Taratuomarit Procopé ja Åhlman olleet esiintuoneet syytä muulla 1003
tavalla muuttaa Raastuvanoikeuden edelläkerrottua päätöstä kuin että Liikkeenhoitaja Grönroosin Pankinjohtaja Snellmanin konkurssissa valvoma saaminen vahvistettiin maksettavaksi Tankirjohtaja Suollmanin konkeissipesän varoista sillä määrällä, jonka Liikkeenhoitaja Grönroosin pesä näytti asianomaiselle vekselinhaltijalle suorittaneensa mutta ainoastaan sikäli kuin Pankinjohtaja Snellmanin pesästä ei oltu vastaavalle määrälle jaettu osinkoa. Katsoen niin hyvin siihen että Raastuvanoikeuden päätöstä oli muutettu kuin myöskin siihen että Liikkeenhoitaja Grönroosin konkussipesä oli suorittanut vedon Raastuvanoikeuden päätöksestä mutta ei ollut näyttänyt vastapuolilleen ilmoitta. neensa vedostaan luopumisesta, jatettiin Grönroosin konkussipesän vaatimus saada korvausta sillä jutun takia Hovioikeudessa ollasta kuluista varteen ottamatta. Hovioikeuden tuomioon on Varatuomari Täkki anonut muutosta perus telmalla, johon Varatuomarit Ahlman ja Proopi ovat vastataneet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Varatuomari Täkki ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi; ja velvoitetaan Liikkeen. hoitaja Grönroosin konkussipesä suorittamaan Punkinjohtaja Snellmanin konkurssipesälle sillä pitun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. A. W. Hannunen Sameli Koski. Matti tyjänen 1004
Heinäkuun 22. päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa. korvausta koskevassa jutussa, jos sa ovat Palstatilallinen Jaakko Jaakonpoika Kytöharju. Kauhajoen pitäjän Hyypän kylästä kantajana sekä samasta pitäjästä ole va Kuvisuon sammakuivike osuuskunta r. l. ja sen jäsenet Talolliset Juho ja Taneli Korki. Yrjö Antila, Nikolai Rintakoski Hermanni ja Leonteri Yliranska Juho Keskisaviska, Nikolai ja Tijakki Piikari, Juho Hirvelä, Matti Havvsela ja 7. Ylihannen Lalltamies Sakari Hävunen, Tahkuri Albin Laine ynnä Palstatilalliset Frans Siltanen ja Sameli Luoma nen, kaikki Hyypän kylästä, hvisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa Heinäkuun 22. päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Sämä: W. A. J. B.  S. R. S. 36. /F.d. S. No 1454. No 1454. Pag. 142. R. D. 1915.
Kauhajoen pitäjän käräj¬kunnan Kihlakunnanoikeudessa on Jaakko Kytöhesju lausunut että häretä, joka oli urakalla tehnyt työtä osuuskunnan sanotussa Hyyrän kylässä olevassa turvonyllyssä, oli Tammikuun 3. päivänä 1912. tyissä kohdannut sellainen tapatuoma että hänen oikea käiensä sammalia turvepehkukoneeseen pantassa oli tavalla, johon hänen oma huolimattomus tensä ei ollut oslut syynä, joutunut koneenteriin ja ruhjoutunut niin, että siitä oli täytynyt seikata kolme soimea kokonaan pois ja ettei hän jälellä olevilla peukalolla ja pikkusoimella enää voinut mitään työtä tehdä; ja koska osuuskureta oli laiminlyönyt vakuuttaa työntekirjoitään tapaturman varalta sekä asiare niin ollen niin hyvin osuus kunta semmoisenaan kuin sen yksityiset jäsenettiin olivat vastuumalaiset Jaakko Kytoharjulle työssä sattuneen vahingon korvaamisesta, on Jaakko Kytöharju, ilmoittaen osuuskunnan työssä ansainneensa noin kolme markkaa päivässä sekä hänen työkyksensä puheenalaisen ruumiinvamman vuoksi olemtuneen neljälläkymmenellä prosentilla vaatinut, että Juho Koski ja hänen myötäpuoleensa velvoitettaisiin yhteisvastuullisesti osuuskunnan ja omillä varoillaan kysymyksessä olevan vahingon korvauksiksi Jaakko Kytöharjulle suorittamaan kaksi markkaa päivältä tapaturmapäivästä lukien hänen jälellä ole vassa elinaikanansa, minkä ohessa Jaakko Kytöharju on anonut korvausta kulmistaan asiassa. Juho Koski ja hänen myötäpuolen sa ovat anoneet kannetta hyljättäväkKihlakunnanoikeus on Joulukuun 4. si. päivänä 1913. julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Jaakko Kytöharju ollessaan osuuskunnan omistamassa, tuulivoimalla käyvässä turvemyllyssä työssä 3. päivänä Tammikuuta 1912 oli tapatuomaisesti kukannut kätensä menettäen siitä kolme sormea, mutta koskei sanottu mylly ollut sellainen yritys, jonka omistaja oli velvollinen Joclukuun 5. päivänä 1895 annetun Armolli sen asetuksen 2. SSn mukaan suoritta1006