Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
tänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Wiipurin pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeus Andotja Nikitinin vaatimuksen johdosta oli päätöksellä 28 päivältä Huhtikuuta 1829. elvoittanut Talollisenlesken Maria Ampujan, joka oli Eeva Ampujan äiti, suorittamaan Andotja Nikitinelle, Takari Nikitin - vainajan oikeudenomistajana ja edellämainittujen lastensa holhoojana, kahden eri Maria Impujan 22 päivänä Huhtikuuta 1887 ja 29 päivänä Huhtikuuta 1889 antaman velhakirjan sisällöt, edellinen kolmensadan markan ja jälkimäinen kahdeksansadan markan suuruinen ynnä kuuden prosentin koron, kolmelle sadalle markalle 22 päivästä Huhtikuuta 1887 ja kahdeksallesadalle markalle 29 päivästä Huhtikuuta 1889 kunnes täysi maksu tapahtui, sekä oikeuden käyntikulujen korvaukseksi kolme kymmentä markkaa, niin ovat Andotja Nikitin, Ilja Mäkejeff ja Viktor Nikitin, Eeva Ampujalle ja Tervaja on kylässä myöskin asuville Talollisille Elias Metsolle, Jaakko Nikitinille ja Aleksanteri Inkiläiselle edellämainittuun Kihlakunnanoikeuteen toimituttamansa haasteen nojalla, vaatineet että, koska Maria Ampuja oli kuollut sitä ennen maksa matta sanotun päätöksen sisältöä, sekä Eeva Ämpuja ja Elias Metson vaimo Liisa Impuja, Maria Impujan tyttärinä, ja Jaakko Nikitinin avioliitossaan Maria Ampujan kolmannen tyttären, kuolleen Anna Ampujan kanssa siittämät lapset Nikolai, Eugokia ja Maria Niki len, joista kaksi ensimäinenittua vielä olivat isänsä holhottavina ja Maria Nikitin naimisissa Aleksanteri Inkiläisen kanssa, olivat Maria Ammeijän lähimmät perilliset ja oikeudenomistajat, Eeva Impuja ja hänen asiakumppanensa velvoitettaisiin Andotja Nikilinelle, Itija Makejeffille ja Viktor Nikilinille suorittamaan mainitut tuhat sata mark510
å kaa koron kanssa sekä sanotut oikeudenkäymiskulujen korvaukseksi määrätyt kolmekymmentä markkaa. Asiasta kuulustettuina ovat Eeva Ampuja ja hänen asiakumppaninsa vastustaneet kannetta sillä perustaa la, etteivät he olleet millään tavalla ryhtyneet Maria Ampujan jäämistöön, jonka jälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat vaatineet korvausta kuluistaan asiassa, on 5 päivänä Huhtikuuta 1899 julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa; ja kun Eeva ja Liisaampuja sekä Nikolai, Eudokia ja Maria Nikitin olivat Maria Ampujan lähimmät perilliset ja oikeudenomistajat, sen vuoksi ja koska Eeva ja Liisa Ampuja sekä Nikolai, Eudokia ja Maria Nikitin näin ollen ja kun ei oltu väitetty että he, vaikka he olivat Maria Ampujan kuollessa asuneet samalla paikkakunnalla kuin Maria Ampuja, olisivat luopuneet perinnöstä Maria Ampujan jälkeen, olivat velan maksusta kuoleman tapauksessa 9 päivänä Marraskuuta 1868 annetun asetuksen 22 SS:n mukaan vastuunalaiset Maria Ampujan velasta, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Eeva Ampujan, omasta puolestaan, sekä Jaakko Nikitinin, Elias Metson ja Aleksanteri Inkiläisen, heidän edellämäinetussa ominaisuudessaan, yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli, kuittia vastaan suorittamaan Andotja Nikitinille, Ilja Makojeffille ja Viktor Nikitinille mainitun päätöksen sisällön tuhat sata markkaa kuuden prosentin korolla, lukien kolmellesadalle markalle 22 päivästä Huhtikuuta 1887 ja kahdeksallesadalle markalle 29 päivästä Huhtikuuta 1889 sekä sanotut kolmekymmentä markkaa kuin myöskin sitä paitsi kahdella kymmenellä markalla korvaamaan Andotja Nikitinin ja hänen asiakump paniensa oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Eeva Ampuja vetoamalla oli saattaneet jutun, on Maaliskuun 17 päivänä 511
1900 antamallaan tuomiolla vahvistanut Kihlakunnanoikeuden mainitun päätöksen ja velvoittanut Eeva Ampujan yhteisesti Talollisen Heikki Koskeläisen kanssa, joka Eeva Ampujan hänen avioliitossaan synnyttämän pojan Anton Koskeläisen holhoojana oli Eeva Ämpujan kanssa alista nut Kihlakunnanoikeuden päätöksen Hovioikeuden tarkastettavaksi, suorittamaan vastapuolilleen maksut heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä Tähän Hovioikeuden tuomioon on Eeva Impuja alamaisesti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian; ja koska velvitetty on, että Eeva Impuja iihen aikaan kuin perunkirjoitus Maria Ampijan jälkeen toimitettiin Wiipurin pitäjässä on asunut samassa pitäjässä, katsoo Keisarillinen Senaatti oikeaksi jättää asian Hovioikeuden tuoAxel Charpentie mion varaan. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudatta koot Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä Ränen Suomen Senaattinsa ./. Öhman. Henr. Pörenius. ./. Öhman. Henr. Pörenius. Fenesti Forsman. A; Emulin. Lars Hömen. 1. lleiset Andersin. 512
Den 29. Maj 1901. 1 Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senats för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Ibo Hofrätt inkommit mål emellan Vidhäradshöfdingen John Svanljung, från Helsingfors stad, i egenskap af förmyndare för aflidne Handlanden Wasili Koroleffs och dennes efterlefvande hustru Katarina Koroleffs minderåriga barn, sönerne Andrej och Michael samt dottern Lena Köroleff sökande och numera aflidne Handlanden Ivan Kordeff, jemväl från Helsingfors stad, svarande, angående klander af redovisning: Gifven uti Kejserliga Senaten för Finland och Dess Jussilie Departement, i Helsingfors, den 29. Maj 1901. Kejserliga Senaten har låtit handlingar. na i målet Sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhemtat följande: Sedan Kejserliga Senaten, på derom af Vicehäradshöfdingen Svanljung i hans före. nämnda egenskap utförd talan, genom den 12. Maj 1878 gifvet utslag ålagt Ivan Korolef att till Vicehäradshöfdingen Svanljung afgifva fullständig af behöriga veriosa 791 - 4. R. B. f.  2/8 - 1. SS - 8. f- 3/8. 513 N: 720. Pag 278 RD: 100
P. fikater åtföljd redovisning öfver skötseln af Wasili Koroleffs dödsbo och affärsrörelse för tiden från den 2. Februari till den 20. September 1893, såvidt Ivan Kroloff haft den samma sig ombetrodd, har Vicehäradshöfdingen Svanljung, på en af Rådstufvurätten den 29 Juli 1899 till dess sammanträde den 22 derpåföljande September å Ivan KoJosef utfärdad stämning, anfört att, enär Svanljung icke kunde åtnöjas med den rederäkning, Ivan Körolff öfver förvaltningen af omordade bo och affärsrörelse den 30. Juli 1898 aflemnat åt Svanljung och hvilken redoräkning icke åtföljts af ett enda verifikat, Svanljung ärende klandra densamma. Ivan Koroleff har invändt att han först den 3 Augusti 1899. fått emottaga stämningen i målet och att ifrågakomna klandertalan förty vore sentida väckt I anledning deraf har Vicehäradshöfdingen Svanljung påstått, att Ivan Koroleff, hvars ofvannämnda redoräkning i saknad af derifvat icke ens kunde anses utgöra en sådan redovisning, som Ivan Koroleff ålagts afgifva, blifvit af stämningsmannen eftersökt den 29 och 30. Juli 1899, utan att dock anträffas, enär Ivan Koroleff hållit sig undan, hvarföre stämningen slutligen den 31 i samma månad lemnats i hans bostad. Rådstufvurätten har medelst den 21 Oktober 1899. afsagdt utslag utlåtit sig, att emedan den räkning, som Ivan Kroloff upprättat för att gälla såsom redovisning öfver den af honom handhafda förvaltningen af Wasili Kocoleffs sterbhus under ifrågavarande tid, tillstälts Vicehäradshöfdingen Svanljung den 30. Juli 1878, samt Svanljung, derest han velat klandra den sålunda afgifna redovisningen, jemlikt 9 SS: 15 kap H. B. bort i laga ordning anhängiggöra talan derom inom natt och år efter sistnämnde dag, men stämningen i målet tillstälts Ivan Kroloff först den 3. Augusti 1899 och säledes sentida, kunde Rådstufvurätten icke till pröfning upptaga Vicehäradshöfdingen Svanljungs i saken utförda talan Hofrätten, under hvars pröfning Vice häradshöfdingen Svanljung i vadeväg dengit målet, har medelst dem af den 27 514
Oktober 1900 faststält Rådstufvurättens utslag Uti Hofrättens dom har Vicehäradshöfdingen Svanljung i underdånighet sökt ändring genom ingifven deduktion, hvilken Ivan Kordeff i föreskrifven ordning bemött; hvarefter vid den i målet utfärda. de berättelsens underskrifvande anmälts, att Ivan Koroleff emellertid den 26 sistlidna April aflidet, öfverlefd af enka Emilia Koroleff, som åt sin mans härstädes begagnade ombud i saken gifvit ny fullmakt. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Vicehäradshöfdin. gen Svanljung icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero, jemte det Svanljung ålägges att i ersättning för vederpartens härstädes hafde kostnader i målet till Ivan Koroleffs rättsinnehafvare utgifva femtio mark. För öfrigt berättigas Vicehäradshöfdingen Svanljung, som derom i den underdåniga deduktionen anhållit, att med iakttagande af hvad uti förordningarna den 31. Maj 1867 och den 18 Juni 1891 angående Michael Paqvalin prosängdägenheterna stadgas till tryck befordra handlingarna i målet. Pet alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länderI Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: 1. C. Tohmman Andi Forsman. A; Kuulin. Pars Homén. Henr. Berenius. C. Andersin. 515
Toukokuun 29 päivänä 1901. Kasarillisen Majestalon Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Turun Hovioikaudesta tulleessa, talon halkomista koskevassa jutussa jossa Talollisenpoika Yrjö Anshelm Turkkila ja hänen vaimonsa Hilma Serafia Kaarlentytär, Jämsän pitäjän Seppolan kylästä, ovat hakijoina sekä Maanviljelijät Tobias Willehad Tobiaanpoika Tainio ja Kustaa Tobiaanpoika Rönkkölä, Someron pitäjästä, Juho Elias Jokinen, Längelmäen pitäjästä ja Toivo Heikkilä, Wanajan pitäjästä, ynnä Apteekkari Erius WängelRuoviden pitäjästä, vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja. Sen Oikeusosastossa, Helsingissä Toukokuun 29 päivänä 1901. Keisarillinen Senaatti on Itselleen esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Haastutettuansa Tobias Willehad Sainion ja hänen yllänimitetyt asiakumppaniinsa Jämsän pitäjän käräj �äkunnan 1579 vuoden talvikäräjiin on Hilma Seraläsnä: J. G. S. H. - B. - Ett - A. K - Eit14 516 Påg. 17/10. R. B. 1900.
lia Kaarlentytär Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hänen ensimmäinen miehensä Talollinen Tobias Juhonpoika Könkkölä oli kuollessaan Joulukuun 18 päivänä 1893 jättänyt jälkeensä paitsi Hilma Serafia Kaarlentytärtä, avioliitosta ensimmäisen vaimonsa Heta Juhontyttären kansja syntyneet pojat Tobias Willehad Tainion, Johannes Heinon eli Könkkölän ja Kustaa Rönkkölän sekä tyttäret Kustaava, Heta ja Anna Tobiaantyttäret, jotka olivat naimisissa, Kustaava Juho Elias Jokisen kanssa, Heta Toivo Heikkilän kanssa ja Anna Apteckkari Wangelin kanssa, ja kahdeksan avioliitossa tilma Serafia Kaarlentyttären kanssa siittämäänsä lasta, jotka kaikki vielä olivat alaikäisiä, kuin myös että Hilma Perafia Kaarlentytär Tobias Konkkolan ja hänen keskensä Toukokuun 1 päivänä 1890 kirjallisesti tehdyn keskinäisen testamentin nojalla hallitsi 6/16 osaa Tobias Könkkölän mainittujen lasten omistamia Seppolan kylässä olevia Könkkölän ja Paatilan taloja, jota vastoin jälellä olevat 6/72 osuu sanotuista taloista oli Tobias Könkkölän jälkeen Tammikuun 17. päivänä 1898 toimitetussa perinnönjaossa annettu Tobias Willehad Sainiolle ja Kustaa Könkkölälle, jotka olivat vuonna 1895 kuollelta Johannes Hanolta ostaneet tämän perimysoikeuden hänen vanhempainsa jälkeen, sekä heidän kolmelle sisarellen. Mutta kun nämä ovät olleet ottaneet haltuunsa heille tulevia osia mainituista taloista vaan jättäneet ne vastoin Hilma Krafia Kaarlentyttären tahtoo yhteen Hilma Serafia Kaarlentyttären hallussa olevien talonosuuksien kanssa, ollaksensa siten tilaisuudessa jatkaa niitä rittetöitä ja oikeudenkäyntyä, joilla he Tobias Könkkölän kuolemasta alkaen olivat väivanneet Hilma Serafia Kaarlentytär. tä, sentähden ja kun sanottu talon osien yhteys suuresti hävitsi Hilma Serafia Kaarlentytärtä hänen hallitessaan niitä 6% osaa mainituista taloista, joihin Hilma Serafia Kaarlentyttärellä edellä kerrotun testamentin mukaan piti oleman vapaa hallintooikeus, on Hilma Serafia Kaarlentytär vaatinut vastapuoltensa velvoittamista maantelojen ositta517
misesta Kesäkuun 12 päivänä 1895 annetun asetuksen nojalla halkaisemaan heille kuuluvat kuusi seitsemääkymmentä osaa sanotuista taloista sekä niin muodoin vapauttamaan Hilma Serafia Kaarlen tyttären vastamainittujen talonosuuksien hallinnosta, johon vaatimukseen Lautamies Niklas Reponen, Tobias Könkkölän avioliitossa Hilma Serafia Kaarlentyttären kanssa siittämien lasten holhoojana, oli yhtynyt. Sittenkun. Tobias Willehad Tainio ja hänen asiakumppaninsa olivat vastustaneet kannetta, on Kihlakunnanoikeus Maaliskuun 29 päivänä 1899 julistanut päätöksen jutussa ja mainitsemillaan perusteilla määrännyt, että Tobias Willehad Sainion ja hänen asiakumppaniensa omistamat kuusi seitsemänkymmenettä osaa Könkkölän ja Paatilan taloista olivat eroitettavat Hilma Seralia Kaarlentyttären hallitsemista kuudestäkymmenestäneljästä seitsemänkymmenettä osasta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tobias Willehad Sainio ja hänen asiakumppaninsa ovat vetoamalla saattaneet jutun, on sen ratkaissut tuomiolla Toukokuun 26 päivältä 1900; ja koska Hilma Serafia Kaarlentyttärellä oli ainoastaan hallintooikeus osaan Könkkölän ja Paatilan taloista, sentähden on Hovioikeus katsonut Hilma Serafia Kaarlentyttären asiassa ajaman kanteen lakiin perustumattomaksi, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeuden päätös on kumottu ja Helma Serafia Kaarlentyttären henne hyljätty, samalla kuin hänelle kuiten kin on jätetty valta, elleivät asianomaiset hyvällä voisi sopia Tobias Willehad Sainion ja hänen asiakumppaniensa mainituista taloista omistamain kuuden seitsemänkymmenennen osan hallinnosta, erittäin hakea vastapuolten sa velvoittamista joko määrättyä, tuomioistuimen vahvistettavaa maksua. vastaan luovuttamaan nämät osuudet vuokralle Hilma Serafia Kaarlentyttärelle tahi julkisella huutokaupalla tarjoomaan talot kokonaisuudessaan vuokrattaviksi yhteisesti kaikkien asianosaisten puolesta Hovioikeuden tuomioon ovat Hilma Se518
rafia Kaarlentytär ynnä Talollisenpoika Yrjö Anshelm Turkkila, jonka kanssa Hilma Serafia Kaarlontytär nyttemmin on mennyt naimisiin, alamaisesti anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Tobias Willehad Sainio ja hänen asiakumppaninsa ovat säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo etteivät Yrjö Anshelm Turkkila ja Hilma Serafia Kaarlentytär ole esiintuineet syytä muuttaa Hovioikeuden yllämainittua tuomiota, jonka vavaan asia siis jää, minkä ohessa avio. puolisot Turkkila velvoitetaan maksamaan Tobias Willehad Sainiolle ja hänen asiakumppaneillensa heiltä täällä asiaan menneiden kulujen korvaukseksi yhdeksänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset alamaisuudessa noudattakootKeisarillisen Majestetin Korkeassa Simessä, Mågen Suomen Senaattinsa J. W. Limman. Henr. Berenius. fl. Nyman. Henr. Berenius. Emil Forsman. J. Heikel. Emil Forsman. J. Heikel. A; Humlin. Lars Hömen. Andersin. Axel Charpentir Toukokuun 29. päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa jutussa, jossa Talollinen Juho Henrikki Otonpoika Penttala ja hänen isänsä entinen Talollinen Otto Fredrikinpoika Penttala, molemmat Nakkilan pitäjän Soinilan kylästä, ovat hakijoina sekä Talollinen Frans Aleksander Rotkus, Kaasmarkun kylästä Ulvilan pitäjää, ynnä Talollisenpoika Frans Amandus Rauvola ja Ylioppilas Tobias Edvard Rauvola, Kakkilan pitäjän Tattaran kylästä, tulematta jääneinä vastaajina ja joka juttu koskee perinnönjaon moitti mista: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosastossa Helsingissä, 29. päivänä Toukokuuta 1901 Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Sittenkuin Juho Henrikki Penttalan 3. päivänä Heinäkuuta 1891. kuolleen veljen Tattaran kylässä asuneen Talollisen Petrus Amandus Otonpoika Rauvolan alaikäinen Läsnä: H. B - E. F - A. K. - C. A. 519. No 722 Pag. 163. R. D. 1899.
17 poika Kaarle Vihtori Petruksenpoika Kesäkuun 19. päivänä 1897. niinikään oli kuollut, on Juho Henrikki Penttala, joka oli ollat Kaarle Vihtori Petruksenpojan holhoojana, sitä seuranneen Elokuun 13. päivänä toimituttanut hänen jälkeensä sekä perunkirjoituksen että perinnönjaon, jolloin on merkitty vainajan perillisiksi hänen veli puolensa Tobias Edvard, Frans Amandus ja Oskari Jalmari Rauvola sekä pesässä olevan varoja 5,423. markkaa 79. penniä ja vähennyksiä 5,347. markkaa 90. penniä, viimemainittujen joukossa hautajainkustannukria 457. markkaa 10. penniä ja vainajan esänisälle Otto Penttalalle laskun mukaan tulevaa omaisuutta 4,871. markkaa, minkä jälkeen jäännös 75. markkaa 89. penniä on jaettu tasan Tobias Edvard, Frans Åmandus ja Oskari Jalmari Kauvolan kesken Tämän jaon moittimisesta ovat Frans Aleksander Rotkus, alaikäisen Oskari Jalma ri Kauvolan holhoojana, sekä Frans Amandus ja Tobias Edvard Kauvola haasta taneet Juho Henrikki Penttalan Ulvilan ja Nakkilan pitäjien käräjäkunnan 1877. vuoden syyskäräjiin sekä Kihlakunnanoiksi dessa lausuneet, että Juho Henrikki Pentti la oli ilman laillista perustusta pidättä nyt Kaarle Vihtori Petruksenpojan varoista Otto Penttalalle ja hänen vaimolleen Maria loviisa Pietarintyttärelle edelläsanotun 4,871 markan suuruisen rahamäärän kuin myös laskenut Kaarle Vihtori Petruksenpojan Hautajainkustannukset 457 markkaan 10. penniin. ilman vähintäkään selvitystä niiden todellisesta määrästä, jonka vuoksi Frans Aleksander Rotkus ja hänen asiakumppaninsa ovat vaatineet, että Juho Henrikki Penttala sakon uhalla velvoitettaisiin määräajan kuluessa oikaisemaan puheenalainen jako viitatuissa kohdin ja jättämään mainitut rahamäärät perillisten kesken jaettaviksi Kanteesta kuultuna on Juho Henrik ki Penttala väittänyt, että Otto Penttola ja Maria Loviisa Pietarintytär, kauppakirjalla Tammikuun 30. päivältä 1886. myydessään Soinilan kylän Penttalan talon Juho Henrikki Penttalalle, olivat, kun Petrus Amandus Rauvola samaan aikaan neni naimisiin Tobias Edvard, Frans Amandus ja Oskari Jalmari Rauvolan äidin Maria Karoliina Fredrikintyttären kans620
ra, määränneet 3000. markkaa talonhinnasta maksettavaksi Petrus Amandus Kauvolalle myötäjäisiksi ja sitä paitsi niinikään myötäjäisiksi hänelle antaneet kaikellaista muuta omaisuutta 1,871. markan arvosta, mitkä myötäjäiset Petrus Amandus Raunlan kuoleman jälkeen olivat joutuneet Kaale Vihtori Petruksenpojalle sekä tämänkin kuoltua menneet takaisin myötäjäisten antajille Otto Penttalalle ja Maria Loviisa Pietarintyttärelle, joille Juho Henrikki Penttala olikin Otto Penttalan edelläkerrotussa perunkirjoituksessa Elokuun 13. päivänä 1897. esiinantaman laskun mukaan maksanut hänen vaatimansa 4871. markkaa. Näin ollen ja koska Kaarle Vihtori Petruksenpojan hautajaisten kustannukset Oikeuteen annettujen kuitattujen laskujen mukaan todellisesti olivat tehneet 457. markkaa 10. penniä, Juho Henriikki Penttala on vaatinut kanteen kumoamista. Sittenkuin Otto Penttälaakin oli asiata kuulustettu ja hän kaikin puolin yhtynyt Juho Henrikki Penttalan vastall seen, ovat Frans Aleksander Rothus ja hänen asiakumppaninsa väittäneet, että kaikki mitä Petrus Amandus Raavola oli eläissään vanhemmiltansa saanut oli annettu hänelle täydellisesti omaksi, sekä huomauttaneet, ettei mitään luetteloa eikä kuittia myötäjäisistä ollut olemassa eikä muutakoon selvitystä niiden arvosta ja määrästä ottu esitetty joten Juho Henrikki ja Otto Penttala eivät olleet mitenkään toteensaatta neet väitteitänsä, minkä vuoksi ja kun ei paikkakunnalla ollut sellaista tapaakaan, että tavaraa annettiin pesästä eroavalle lapselle myötäjäisinä, vaan omaksi, Frans Aleksander Rotkus ja hänen asiakumppaninsä ovat pysyneet kanteessansa muuten paitsi että he ovat luopuneet vaatimuksestaan hautajain kustannusten suhteen mutta pidättäneet itselleen oikeuden saada erittäin tehdä muistutuksensa niistä esiintuotuja laskuja vastaan. Kuulustettuansa todistapakin jutussa on Kihlakunnanoikeus Lokakuun 10. päivänä 1898. julistamassaan päätöksessä katgonut, etteivät Juho Henrikki Penttala ja Otto Penttala olleet voineet toteensaattaa ttä Penttalan talon kauppakirjassa Tammikuun 30. päivältä 1886 määrätystä kaup521
så pasummasta Petrus Amandus Rauvolalle tuleva osa kolmetuhatta markkaa oli ollut myötäjäiseksi annettu, eikä myöskään että Pitrus Amandus Rauvolan naimisiin mennessään saama tavara oli lepinkona pidettävä, vaan oli sanottu jokamäärä ja muu irtain omaisuus Petrus Amandus Rauvolan omaksi katsottava, joten hänen ja Kaarle Vihtori Petruksenpojan kuoltua perunkirjoituskirjassa 13. päivältä Elokuuta 1897. mainitut neljätuhatta kahdeksansataa seitsemänkymmentäyksi markkaa olivat laillisest jaet tavat perillisten kesken; minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Juho Henrikki Penttalan kolmen kuukauden kuluessa Kihlakunnankunnanoikeuden päätöksen päivästä lukien, sadan makan sakon uhalla, siinä kohden pitämään uuden laillisen perinnönjaon Sen ohessa om Frans Aleksander Rötten selle ja hänen asiakumppaneilleen ja tetty valta erittäin tehdä muistutuksensa Juho Henrikki Penttalan yllämainituista hantajaiskustannuksista esittämiä las kuja vastaan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Henrikki ja Otto Penttala olivat vetoamalla saattaneet jutan, on Toukokuun 31. päivänä 1899. antamassansa tuomiossa katsonut tosin selvitetyksi, että Petrus Amandus Rauvola siihen aikaan, jolloin hän neni naimisiin Maria Karoliina Fredsikintyttären kanssa, oli Otto Penttalalta myötäjäisiksi saanut kaikellaista irtainta omaisuutta, mutta kosk eivät Juho Henrikki ja Otto Penttala olleet voineet toteen näyttää sanotun tavaran arvoa, sen tähden ja kun yllämainitusta Tammikuun 30. päivänä 1886. laaditusta kauppakirjasta kävi selville, että Pitrus Amandus Rauvola eläissään oli vanhemmittaan saanut kysymyksessä olevat kolmetuhatta markkaa aivan omaksensa, Hovioikeus on jättänyt sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Kihlakunnan oikeus itse asiasta oli johtunut, kuitenkin niin, että se kolmen kuukauden aika, jonka kuluessa Juho Henrik ki Penttala oli velvollinen edellämäine tun sakon uhalla toimittamaan puheena olevan uuden perinnönjaon, oli luet52
tava Hovioikeuden tuomion antamispäivästä Tähän Hovioikeuden tuomioon ovat Juho Henrikki ja Otto Penttala alamaisesti anoneet muutosta, jonka jälkeen, Juho Henrihki ja Otto Penttalan alamaisessa muutoksenhakemuksessansa siitä tekemän anomuksen tultua myönnetyksi, todistajain kuulusteln on tapahtunut Porin kaupungin Raastuvanoikeudessa ynnä Juho Henrikki Penttala sekä sillä välin kuolleen Otto Penttalan muut oikeudenomistajat Talollisenleski Maria Lovisa Penttala, Karjakkokoulunopettaja Otta Simo Penttula, Isännärisija Juho Haapala, vaimonsa Laura Josefiina Fredrikintyttären edusmiehenä, ja Talollinen Fredrik Heikka lä, alaikäisten tytärtensä Ellen Auraran, Fanny Marian ja Jenny Emilian edusmiehenä ovat tänne tuoneet kirjoituksen asiasta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo selvitetyksi, että Petrus Amandus Rauvola mennessään naimisiin Maria Karoliina Fredrikintyttären kanssa on saanut Otto Penttalalo myötäjäisiksi sata viisikymmentä markkaa rahaa, kolmenkymmenen markan arvoisen taskukellon, kolmensadan markan arvoisen hevosen, kolme lehmää, joiden arvo on ollut yhteensä kaksisataa seitsemänkymmentä markkaa, kaksi nuorta raavaseläintä, jotka ovat olleet yhteensä sadan kahdenkymmenen markan arvoiset, viisi lammasta, joiden arvo on yhteensä ollut kuusikymmentä markkaa, yhdeksänkymmenen markan arvoiset linjaalirattaat, neljänkymmenen markan arvoiset työrattaat, neljänkymmenen markan arvoisen sovireen, kolmenkymmenen markan arvoisen pulkkareen, kolmenkymmenen markan arvoiset messinkisänkaset rånat, kahdet svitset, joiden arvo on ollut yhteensä kymmenen markkaa, viidentoista markan arvoiset takareet häkkineen, kahdet asat ja ränget ynnä kaksi luokkaa, joiden arvo yhteensä on ollut kymmenen markkaa, kahdenkymmenen markan arvoisen vaatikaapin, viidentoista markan arvoisen sängyn, kahdeksantoista markan arvoisen piirongin, kahdeksan markan ar523