Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
närmare bestämma, samt hela Ympyriäinen benämnda berg äfvensom berättigat August Arvola att från de åt honom utarrenderade borgen bryta och öfver hemmanets mark bortsläpå sten efter eget behag; därå sagda kontrakt, till säkerhet för hvars bestånd inteckning den 28. Oktober 1913 fastställts i Johan och Sofia Alikyyppäras egande åtta niondedelar af förenämnda Alihyyppärä hemman, af August Arvela den 21. April 1904 öfverlåtits å Doktorn Wilhelm Juslin och slutligen af denne den 5 påföljande Maj å Aktiebolaget Granit. Efter det Johan och Sofia Alibyyppärä samt Johan Alihyyppäjäs son i ett föregående äktenskap Teodor Johansson, Johan Alihyyppärä jämväl i egenskap af förmyndare för sin omyndige son, Teodor Johanssons broder Arthur Johansson, genom köpebref den 12. Mars 1904 till Handlanden Helenius försålt berörda Alihyyppärä hemman, har Handlanden Helenius på stämning å Aktiebolaget Granil vid Häradsrätten i Nurmijärvi sockens tingslag anfört, att Johan och Sofia Alihyyppärä egt endast sexton adertondedelar af Alihyyppärä hemman, medan Teodor och Arthur Johanssöner däraf egt hvardera en adertondedel; att förstnämnda andel icke blifvit i laga ordning genom klyfning utbruten, utan har hemmanet förblifvit oskiftadt nämnda delegare emellan; att Johan Alibyyp pärä icke ens uppgifvit att han jämväl såsom Arthur Johanssons förmyndare upprättat ofvanomförmälda kontrakt, eller att han på sätt SS: 39 i lagen angående förmynderskap den 19. Augusti 1898 stadgade utverkat sig Rättens tillstånd att åt August Arvela upplåta nyttjanderätten till oftasagda berg; samt att Teodor Johansson ej heller för sin andel i Alikyyppärä hemman ingått ifrågavarande arrendeaftal; och som delegare i samfäld mark ej vore berättigad att utan öfriga delegares i marken tillstånd därifrån försälja sten, samt berörda af 616
makarna Alikyyppärä och August Arvola ingångna arrende aftal vid antydt förhållande vore lagstridigt, har Handlanden Helenius yrkat att nämnda aftal mätte förklaras ogiltigt och för Helenius icke bindande samt att all af Aktiebolaget Granit från Huokola berg bruten och å Alihyppärä hemmans mark ännu befintlig sten måtte tillerkännas Handlanden Helenius äfvensom bolaget skyldigkännas att till Helenius utgifva ersättning för den sten, som för bolagets räkning från sagda berg brutits och från nämnda hemmans område afförts. Tärjämte har Handlanden Helenius gjort anspråk på godtgörelse för umgälderne i målet. Aktiebolaget Granit har motsagt käromålet, hvarå Häradsrätten medelst den 2. April 1906 afkunnadt utslag, på upptagna skäl, förkastat Handlanden Helenius i målet utförda talan jämte det Handlanden Helenius, enär le i sagda kontrakt ingående bestämningarna rörande bland annat gån serna för det af Johan Alihyyppärä utarrenderade området vore otydliga, lämnats öppet att om rätta tolkningen af samma kontrakt, därest parterna därom ej kunde sämjas, i laga ordning tvista. Hofrätten, under hvars pröfning, utom andre, Handlanden Helenius i väderåg dragit målet, har uti dom den 31. Juli 1909. i målet yttrat sig; och alldenstund Handlanden Helenius, då han den 12. Mars 1904 tillhandlat sig Alihyyppärä hemman, förklarat sig godkänna de hemmanet vidlädande nyttjörättränspråk, för hvilkas bestånd inteckning blifvit på laglig grund och i laga ordning i lägenheten meddelad, samt sagda medgifvande, vid det förhållande att köpebrefvet, ehuru inteckning till säkerhet för ifrågavarande kontrakt därförinnan fastställts i åtta nion dedelar af Alibyyppärä hemman, icke uttryckligen angifvits att Handlanden Helenius förenämnda åtagande afsett endast kontrakt, som 617
intecknats i hela hemmanet, måste anses gälla äfven samma kontrakt, fördenskull och då det icke visats, att den till säkerhet för änsagda kontrakt, lastställda inteckningen förklarats ogiltig samt den omständigheten, att kontraktet möjligen kränkt Teodor och Arthur Johanssöners rätt, icke kunde begrunda rättighet för Helenius att utföra nu ifrågavarande talan, har Hofrätten låtit bero vid det slut, hvari Häradsrätten uti dess utslag i saken stannat. Uti Hofrättens dom har Handlanden Helenius anhållit om ändring medelst deduktion, den Aktiebolaget Granit bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Helenius icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken förty kommer att förblifva; och ålägges Handlanden Helenius att till Aktieboh get Granit i ersättning för helagets härstädes i målet hafda bost D. F. Rönn nader utgifva sjuttio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse lånder. Kejserliga Senaten för Finland: Kuten Saarinen R. Amberg. Kuten Saarinen R. Amberg. K. R. Halanen A. W. Ruusuvaara K. R. Halanen A. W. Ruusuvaara 618
Marraskuun 9 päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullees sa palkkaa koskevassa nostojutussa, jossa Tampereen kaupungissa asuva Neuloja Ida Sofia Saxbäck on hakijana sekä Talonomistaja Aleksanteri Löfgrén ja hänen vaimonsa Kristii na Löfgren, sanotusta kaupungista, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 9 päivänä Marraskuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa Tampereen kaupungin Raastuvanoi keudessa on Ida Sofia Saxbäck Aleksanteri ja Kristiina Löfgrénille 4 päivänä Lokakuuta 1906 toimituttamansa haasteen nojalla lausunut, että hän oli yli kaksikymmentä vuotta asunut sisarensa Kristiina Löfgrénin ja tämän ensimäisen miehen Talonomistajan Kaarle Fredrik Englundin luona ja sillä ai kaa hoitanut sisarensa lapsia, sekä myyLäsnä: S.S. B. t. R. H. A. R." B. F. M. 619 No 1551. Pag. 12. R. D. 1910.
täväksi neulonut vaatteita, joista saadut tulot oli käytetty Kaarle Fredrik Englundin ja Kristiina Löfgrönin perheen elatukseksi; ja kun Ida Sofia Sarbäck ei ollut työstään koko tuolta ajalta saanut mitään palkkaa, on Ida Sofia Sarbäck vaatinut Aleksanteri ja Kristiina Löfgriniä velvoitettaviksi suorittamaan Ida Sofia Saxbäckille palkkaa kaikkiaan tuhat markkaa korkoineen lainhakupäivästä sekä korvaamaan Ida Sofia Saltäckin oikeudenkäyntikulut. Aleksanteri ja Kristiina Löfgrén ovat vastustaneet kannetta väittäen, että Ida Sofia Saxbäck oli ollut kivulloinen eikä ollut kyönnyt omalla työllään itseänsä elättämään, jonka vuoksi vaivaiskaitohållitus oli suorittanut Aleksan teri ja Kristiina Löfgrénille avustusta Ida Sofia Saxbäckin elatuksesta ja hoidosta Raastuvanoikeus on 17 päivänä Lokakuuta 1906 julistamassaan päätöksessä katsonut ettei Ida Sofia Saxbäck ollut vastoin Aleksanteri ja Kristiina Löfgrönin kieltää näyttänyt että hän asuessaan Kaarle Fredrik Englundin ja Kristiina Löfgrénin luona, nauttien, lukuun ottamatta avustusta vaivaishaitohallitukselta siellä oloaikanaan heiltä vapaata ylläpitää, olisi tehnyt heidän taloutensa hyväksi niin paljon työtä että hän olisi oikeutettu siitä saa maan eri korvauksen; minkä vuoksi Raastuvanoikeus on hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavak si Ida Sofia Saxbäck oli vetaamalla saattanut jutun on 22 päiväna Marraskuuta 1909 antamallaan tuomiolla jättänyt asianRaastuvanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioen on Ida Sofia Saxbäck anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Ida Sofia Saxbäck ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tä620
tä kaikki, asianomaiset noudattakontKeisarillinen Suomen Senaatti Lautui Kaavinen B. Annberg. Parteri Kaavinen B. Anneberg. K. R. Halanen. A. L. Lullasuvaara. K. R. Halanen. A. L. Lullasuvaara. D. F. Mörle Marraskuun 11. päivänä 1912. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa merioibeusjutussa, jossa Wiipurin haupungin Rahatoimikamari on hakijana ja Merikapteeni Hans Severin Förensén, Norjan kuningaskunnasta, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 11. päivänä Marraskuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Arendahlin kaupungista Norjan boningaskuntaa kotoisin olevan Touvenis" nimisen paikki laivan päällikölle, Merikapteenille Törensenille toimituttamansa haasteen nojalla on Rahatoimikamari Wiipurin kaupungin Raastu vanoikeudessa lausunut, että Merikapteeni Sörensen 16. päivänä Kesäkuuta 1908. oli, ottamatta luotsia, saapunut mainitun kauläsnä: 1. SS. 4. K. H. - A. B. - k.t. §. 0. dn SS: 155. Pag. 25. R. D. 1910.
pungin satamaan ja hinttanut laivansa sataman antaaseen pohjukkaan, vaikkei Förensinillä ollut ollut tilaisuutta saada satamahenkilökunnan avustusta eikä heidän osoitustaan mihin paikkaan antamaa taivan saisi ankkurvida, mistä oli ollut seurauksena että laivan ankkuri oli tullut lasketuksi kiellettyyn kohtaan satamaa ja sen johdosta vahingoittaneeksi kaupungin vesijohtoverkkoa katkaisemalla siihen kuuluvan, satämän alitse Neitsytniemen haupunginosaan menevän vesijohdon valtapulken, jonka säättäminen uuteen kiinteän Rahatoimikamarin arvion mukaan tulisi kaupungille tuottamaan kustannuksia ainakin 1894. markkaa 44. penniä; ja on Rahatoimikamari tähän nähden vaatinut, että Abrikapteeni Törensen sanotun laivan päällikkönä ja sen omistajan edustajana velvoitettaisiin suorittamaan Wiipurin kaupungille vahingonkorjaukseksi mainittu rahamäärä korboineen sekä korvaamaan Rahatoimikamarin oikeudenkäyntikulut. Merkaptuni Sörensentin vastusteltua kannetta ja vaadittua Rahatoimikamarin esityksestä todistajaja asiassa kuulustettiin Satama kapteenin Carl Frithiof Lagerbrantzin julistamista peräytystodistajaksi, koska tämä oli ollut syynä kysymyksenalaisen vahingon tapahtumiseen, on Raastuvanoikeus, asianluntajain annettua lausuntonsa asiasta, ratkaiset jutun 26. päivänä Huhti kuuta 1909. julistamallaan päätöksellä; ja samalla hän Satamakapteeni Fageroranta julistettiin peräytystodistajaksi siihen nähden että hänellä oli katsottava olevan odotettavissa hyötyä tai vahinkoa asian päättymisestä, on Raastuvan oikeus katsonut jutussa bäyneen velville, että Merikapteeni Sörensen, joka Wenäjän sekä Ruotsin ja Norjan valtakuntain kesken voimassa olevan, 8. päivänä Toukokuuta (20.) 622
päivänä Huhtikuuta (1838. tehdyn sonimuksen mukaan ei ollut oillut velvollinen matkalla Uuraansalmesta Wiipurin kaupunkiin käyttämään kruununluotsia, kysymykvenalaisessa tilaisuudessa oli ennen jatamaan saapumistansa pyytänyt jatamakonstaapelia osottamaan aukkuripaikkaa sitääpiiä kuitenkaan saamatta, sekä että Törensenillä oli ollut aihettä pitää satamakonstaapelina erästä henkilöä, joka hänen mainitun pyyntönsä johdosta oli astunut taivaan tuoden sinne Salomakapteenin Fagererantzin erään määräyksen ja jonka kanssa Lagereranty virkapuvussa ollen oli satamasillalta bäsin keskustellut; jonka vuoksi ja kun Pörensen tämän henkilön osoituksen mukaan oli laskenut ankkarin, Raastuvanoikeus ei ole hatsonut Merikapteenin Sörensenin syyksi jäävän semmoista tuottamista, joka hänet velvoittaisi korvaamaan useinmaini teen vahingon, vaan on hyljännyt Rahatoimikamarin asiasta ajaman kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Rahatoimikamari oli vetoamalla saattanut jutun, on 11. päivänä Jonlukuuta 1909. antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioen on Bahatoimikamari anonut muutosta perustelmalla, johon Merikapteeni Förensén on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Rahatoimikamari ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Rahatoimikamari Merikapteenille Förensenille suorittamaan, hänellä taallä jutun vuoksi olleiden kustannusten koivaukseksi, keensikymmentäviisi mark kaa. Tätä kaikki asianomai623
set noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Parteri Saarinen Asono Luksiala. keuteni Saarinen Asono Luksiala. K. R. Helanen A. T. K. Lullströmä K. R. Helanen A. T. K. Lullströmä K. Auer Marraskuun 15 päivänä 1910 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Vaasan Hovioikeudesta tullessa, korvausta koskevassa julussa, jossa Talolliset Mikko Juhonpoika Autio ja Juho Kustaanpoika Knuuttila, Nurmon pitäjän Nurmon kylästä, yhtoisesti ovat hakijoina sekä Talollinen Antti Juhonpoika Valli, Seinäjoen pitäjän Seiniä, joen kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Marraskuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäti nyt on kysymyksessä saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Antti Matti isonjaonjärjestelyä Isonkyrön pitäjän Hevon kosken kylässä toimitettaessa oli kauppakirjalla 4 päivältä Toukokuutii 1905 Mikko Autiolle ja Juho Knuuttilalle myynyt ja heille heti hallittavaksi luovuttanut omistamansa Joki - Tikku nimiseen, 10 hehtaaria laaLäsnä: S.S. - A. L. - B.B. - R. H. - K. A. O. Ln 324 No 1370. Pag. 260. R. P. 1909.
jan osuuden Tikan perintötaloa No 7., Hevonkosken kylässä, oli Antti Valli ja ko - osakasten kesken 11 päivänä Toukokuuta 1906 toimitetussa välin suorituksessa velvoitettu sanotun maan omistajana suorittamaan jakokuntalaisille konvauksiksi kaikkiaan 398 markkaa 26. penniä, minkä määrän jakokunta laiset olivat Antti Kallilta ulosmittauttaneet, ja oli Antti Välli sitten kun Vaasan läänin Kuvernööri 2 päivänä Elokuuta 1907. antamallaan päätöksellä ole Antti Kallin ulosmitta uksesta tekemän valituksen kyljännyt sekä osottanut Vallin eri riidat la Mikko Auliolta ja Juho Knuuttilalta takaisin hakemaan, mitä nä mä kaupankossa mahdollisesti oli vat sitoutuneet kysymykseentulleesta välinsunituksesta maksamaan, Elokuussa 1907. sanotun välinosmitusmakseen jakokuntalaisille suorittanut Haastatettuaan tämän jälkeen Mikko Auction ja Juho Knuuttilan Ison kyrön ja Ylistaron pitäjäin käräjkunnan Kihlakunnanoikeuteen, on Antti Vätti vaatinut että, koska Mikko Autio ja Juho Knuuttila, jotka ennenkuin välinsuoitus jako-osakastan kesken Hevonkosken jakokunnassa oli tapahtunut olivat Antti Kallilta ostaneet hänen ennen isonjaon järjestelyä omistamansa Joki-Pihka nimisen maakappaleen ja sitä yhden vuoden viljelleet, olivat velvolliset vastaamaan edellämainitusta kaupanteen jälkeen määrätystä välinsuoritusmaksuista, josta Antti Kelli kaupankansa ei ollut tiennyt eikä sitoutunut vastaamaan, ja joka oli johtunut siitä että sanottu palsta jaossa oli vanhtunut toiseen vielä parempään maahan, joten Mikko Autio ja Juho Knuuttila olivat maan vaihatosta saaneet sanottua summaa vastaavan hyödyn, Mikko Autio ja Juho Knuuttila velvoitettaisiin, joko yhteisesti laki kummalla varoja oli, Antti Kallille korvaamaan puheenalaiset 398 markkaa 26 penniä korkoineen. Kanteesta kuulustettuina ovat 625
Mikko Autio ja Juho Knuuttila sitä vastustaneet velittäen ostaneensa Antti Valtilta hänelle jaonjärjestelyssä määrätyn ja kaupanteen aikaan jo valmiiksi pyykitetyn uuden palstan sekä väittäen, että Antti Vallikaupantekotilaisuudessa oli sitoutu nut vastaamaan luosta maasta mahdollisesti maksettavasta välin suorituksesta, minkä ohessa Autio ja Knuuttila ovat pyytäneet korvaus ta oikeudenkäyntikuluistaan. Kihlakunnanoikeus on 9 päivänä Huhtikuuta 1908 julistamallaan näätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt Antti Wallin asiasta ajaman kanteen ja asian laatuun näihden jättänyt Mikko Aution ja Juho Knuuttilan pyynnön heidän kulujensa konvaamisesta varteenottamatta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi sekä Antti Kitti että Mikko Autio ja Juho Knuuttila olivat vetaamalla saattaneet jutun, on 19. päivänä Kesäkuuta 1909. antanut asiasta tuomion; ja koska asiakirjoista hävi selville että puheenaoleva Antti Vallin omistama kymmenen hehtaa ria laaja kytösarka Heronkosken kylässä vuosina 1899- 1906. tapahtuneessa isonjaonjärjestelyssä kokouksessa 28 ja 29 päivänä Joulukuuta 1899. oli sijoitettu Joki - Tikka No 74 nimiseksi eri taloksi sekä että 3 päivänä Marraskuuta 1901. tapahtunut viljelysuoritus ei koskenut mainittua taloa, mutta että uusi viljelyssuoritus sittemmin oli tehty 19 22. päivänä Syyskuuta 1905, jossa Antti Kallin Joki - Pekan No 7 omistajana, maksettavaksi oli määrätty kolmesataa yhdeksänkymmentä kahdeksan markkaa kaksikymmentäkuusi penniä; sentähden ja kun Antti Valli, myydessään 4 päivänä Toukokuuta 1905 tuon kiinteistön siihen nähden ettei jakotoimitus silloin vielä ollut päättynyt ei ottut voinut luovuttaa muuta kuin vanhan nautintonsa eikä tietää puhee na olevasta viljelysuorituksesta, ja 626
ka vasta jälestäpäin oli tullut määrä tyksi, eikä myöskään oltu näytetty että Antti Valli olisi sitoutunut vastaamaan talosta mahdollisesti maksettavasta viljelysuorituksesta, Hovioikeus on, muuttaen Kihlakunnanoikeuden päätöstä velvoittanut Mikko Aution ja Juho Knuuttilan, yhteisesti tahi kummalla varoja oli Antti Vallille kuittia vastaan maksamaan vaaditut kolmesataa yhdeksänkymmentä kahdeksan markkaa kaksikymmentä kuusi penniä kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 3 päivästä Huhtikuuta 1908, jolloin oikeudenkäynti alkoi, kunnes täysi maksu tapahtuisiHovioikeuden tuomioon ovat Mikko Autio ja Juho Knuuttila ano neet muutosta perustelmalla, johon Antti Kalli on vaatannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Antti Valti ei erääisittain kuin kysymyksessä oleva välin siinitus pantiin maksettavaksi omistu nut Joki - Tikari talon eikä ole näytet ty että Antti Kuli olisi ottanut vasta„ Olof Wilhelm takseen talosta mahdollisesti maksettavasta välinsuorituksesta katsoo Keisarillinen Senaatti, etteivät Mikko Autio ja Juho Knuuttila ole esiintuoneet syytä muulla tavoin muuttaa sitä loppupäätöstä, johon Hovioikeus tuomiosaan on johtunut, kuin ottä Mikko Aution ja Juho Knuut tilan maksettavaksi määrätty korko alennetaan viideksi prosentiksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Santen Saarinen Alfred Liuksiala. santeri Saarinen Alfred Liuksiala. B. Amberg K. R. Helanen K. Auer 627
Marraskuun 15 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuilla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa palovaliingonkorvauksen maksa mista koskevassa nostajutussa jossa Torppari Heikki Oitinki Utajärven pitäjän Utajänven kylästä on hakijana sekä Suomen Maalaisten Paloapuvyhdistys, jonka kotipaikkana on Helsingin kaupunki, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 15 päivänä Marraskuuta 1912. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niisti, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Haastutettuaan Suomen Maalaisten Paloapu - yhdistyksen Muhoksen ja Utajärven pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Heikki Oitinki lausunut että, sitten kun hän sanotussa paloapanyhdistyksessä palovahingon varalta oli vakuuttanut vakuutuskirjalla No 190310 Lokakuun 4 päivältä 1904 Hilläsnä S.S. - A. S. - B. A. - R. H. B F M. 228 No 157. Såg. 1/132. R. D. 1910.
tulan tilan maalla yllämainitussa Utajärven kylässä olevan torppansa rakennuksia yhteensä 7,150 markan vakuutusummasta sekä vakuutuskirjalla No 206259 Syyskuun 24 päivältä 1906 samassa torpassa säilytettyi irtaimistoa kaikkiaan 3900 markan vakuutusmäärästä, oli vakuutettua omaisuutta tulipalossa 16 päivänä Elokuuta 1907. palanut rakennuksetkokonaan ja irtaimistoa 3160 markan 75 pennin arvo, minkä vuoksi ja koska Suomen Maalaisten Paloapenyhdistys huolimatta siitä että Heikki Oitinki puolestansa ole vakuutusmaksunsa suorittanut, oli kieltäytynyt Ollingille palovahinkoa korvaamasta, Heikki Oitinki on vaatinut vielämainittua paloapuyhdistystä velvoitettavaksi hänelle maksamaan korvausta palaneista rakennuksista 7150 markkaa ja irtaimistosta 3160 markkaa 75 penniä viiden prosentin korkoineen 23 päivästä Marraskuuta 1907, jolloin Heikki Ollingille oli annettu ilmoitus että yhdistys oli päättänyt kieltäytyä puheena olevaa paloapua maksamasta; ja on Heikki Oilinki myös anonut korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Kanteeseen vastatessaan on Suomen Maalaisten Paloapuyhdistys huomauttanut että, koska Heikki Oilinki 21 päivänä Kesäkuuta 1905 oli tulipalon varalta vakuuttanut puheenalaisen omaisuutensa Utajärven kunnan Palovakuutusyhdistyksessä huonerakenuksensa 2650 markan vakuulunvasta ja irtaimistonsa 300 markan vakuutusmäärästä, eikä ollut siitä Suomen Maalaisten Paloa nu ochdistykselle ilmoittanut, Heikki Oitinki oli viimeksimainitun yhdistyksen sääntöjen mukaan samalla menettänyt samaisessa paloapuyhdistyksessä olleen vakuutuksensa eikä näin ollen ollut oikeutettu saamaan palovahingon korvausta tältä yhdistykseltä, ja on Suomen Maalaisten PaTorpunghdistys siis vaatinut kannetta kyljättäväksi. 629
Sittenkun Heikki Oilinki tämän johdosta oli muistuttanut että hän oli ottanut kerrotun vakuutuksensa Utajärven kunnan Palovakuutusyhdistyksessä ainoastaan yhdeksi vuodeksi, joten tuo vakuutus oli lakannut olemasta voimassa 21 päivänä Kesäkuuta 1906, on Kihlakunnanoikeus 17 päivänä Syyskuuta 1908 julistetulla päitöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Suomen Maalaisten Palon puyhdistyksen suorittamaan Heikki Oitingille kuittia vastaan korvauksenä palaneista rakennuksista seitsemantuhatta sataviisikymmentä markkaa ja irtaimistosta kolmetuhatta yhdeksänsataa markkaa viiden prosentin korolla molemmista muisistä 23 päivästä Marraskuuta 1907, jolloin korvausmäärät olivat katsottavat maksettaviksi langenneen, kunnes täysi maksu tapahtuisi, sekä sen ohessa sadallaviidelläkymmenellä markalla korvaamaan Heikki Ollingin oi keudenkäymiskulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Sumen Maalaisten Paloapu-yhdistys vetoa malla oli saattanut jutun, on 12. päivänä Huhtikuuta 1910 antamallaan tuomiolla katsonut jutussa selville käyneen, että Heikki Oilinki, sitten kun hän vakuutuskirjalla 4 päivältä Lokakuuta 1904 oli vakuuttanut kysymykseen tulleet rakennuksensa Suomen Maalaisten Paloapenyhdistyksessä 21 päivänä Kesäkuuta 1905 oli vekuuttanut samat rakennukset Utajärven kunnan Palovakuutusyhdistyksessä siitä ilmoittamatta Suomen Maalais ten Paloapayhdistykselle, sekä että Heikki Oitinki, joka mainittuna 21. päivänä Kesäkuuta 1905 myöskin oli vakuuttanut irtaimistonsa Utajärven kunnan Palovakuutusyhdistyksessä, sittemmin 24 päivänä Syyskuuta 1906. oli vakuuttanut saman omaisuuden suomen Maalaisten Paloapuyhdistyksessä, antamatta tietoa siitä että tuo irtaimisto jo oli toisessa vakuutuslaituksessa vakuutettu; minkä vuoksi ja koska Utajärven kunnan Palovakuutusyhdistyksen vakuutuskirjo630
jen mukaan yhdistyksen mainittuja vakuutuksia ei oltu otettu ainoastaan yhdeksi vuodeksi tahi muuksi määrääjaksi eikä sanottuja vakuutuksia myöskään, sen mukaan kuin H. Wariksen ja K. Sipolan Utäjärven kunnan Palovakuutusyhdistyksen puolesta antama todistus osotti, oltu asianmukaisessa järjestyksessä ennen puheenalaista Uulipaloa peräytetty, Hovioikeus on katsonut että Heikki Oiningin vakuutukset Suomen Maalaisten Paloapuyhdistyksessä yhdistyksen sääntöjen 3 ja 5 SS: mukaan olivat lakannest olemasta voimassa ja käyneet arvot tomiksi sekä siis, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljän nyt Heikki Vilingin kanteen Hovioikeuden tuomioon on Heikki Oitinki anonut muutosta perustelmalla, johon Suomen Maalaisten Paloapmyhdistys on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Heikki Oitinki ole esiintuoneet syytä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden tuomiota kuin että, koska Utajärven kunnan Palovakuutusyhdistyksessä 21 päivänä Kesäkuuta 1905 tehty irtaimiston vakuutus, joka tämän yhdistyksen sääntöjen mukaan on käynyt mitättömäksi Suomen Maäläisten Paloa pu-yhdistyksessä 24 päivänä Syyskuuta 1906 tapahtuneen vakuutuksen johdosta, ei voi vapauttaa vastasinottua yhdistystä viimemainitun vakuutuksen nojalla vaadittua palovahingon konvausta makjanasta, Suomen Maalaisten Paloapu - yhdistys velvoitetaan Heikki Oitingille suorittamaan konvaukseksi palaneesta irtaimesta omaisuudesta kolmetuhatta satakuusi kymmentä markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä korkoineen viisi sadalta vuodessa lukien 23 päivästä Marraskuuta 1907. maksiin tapahtumiseen saakka; joten oikaistuna Hovioikeuden tuomio muuten, eli mikäli Suomen Maalaisten Paloapu - yhdistys on vapautettu suorittamasta palovahingon631