Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Ruuskas vainajan pojille Ferdinand, Oskar Edvard, Walter ja Gabriel Leskiselle omistemansa talon No 5. ja kolmanneksen talosta No 7. sanotussa Hiismäen kylässä kahdentuhannen viidensadan markan kauppahinnasta ja saanut kiinteimistöjen hintaa nostaa ainoastaan kauppatilaisuudessa suoritetut viisikymmentä markkaa, jota vastoin jälellä och va kauppahinta oli kaupanteossa myös laadittuun välikirjaan kuitattu ostajain samana päivänä Ulla Ruuskaselle och nettavalla velkakirjalla; mutta kun ei sellaista velkakirjaa kuitenkaan oltu tehty, on Ulla Ruuskanen vaatinut, että Antti Juhana Leskinen ja hänen asiakumppaninsa, Antti Juhana Leskinen poikansa Gabriel Leskisen holhoojana, velvoitettaisiin maksamaan Ulla Ruuskaselle kauppahinnasta vielä suorittamatta olevat kaksituhatta neljäsataa viisikymmentä markkaa korkoineen Asiasta kuulustettuina, ovat Antti Juhana Leskinen ja hänen asiakumbraninsa vastustaneet kannetta, koska häsolivat antaneet Ulla Ruuskaselle velka kirjan puheenalaisen kauppahinnan jään nöksestä ja se oli suoritettava vasta Ulla Ruuskasen kuoltua hänen oikeudenomistajilleen. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 26. päivänä Helmikuuta 1904. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteille hyljännyt Ulla Ruuskasen asiassa ajaman kanteen sekä velvoittanut hänet suorittamaan Antti Juhana Leskiselle ja hänen asiakumppaneilleen heidän oikeudenkäyntikulujensa korvaukseksi kolmekymmentä markkaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Ulla Ruuskanen oli veteamalla saattanut jutun, on 14. päivänä Marraskuuta 1905. antamassaan tuomiossa asiasta lausunut, että koska Antti Juhana Leskinen ja hänen asiakumppaninsa olivat myöntäneet, että edellämainittujen kiinteimistöjen kauppahinnasta kaksituhatta neljäsataa viisikymmentä markkaa vielä eli suorittamatta ja vastoin Ulla Ruuska sen kieltoa eivät olleet toteennäyttä615
neet väitettään, että sanottu rahamaa rä joutuisi maksettavaksi vasta Ulla Ruuskasen kuoltua hänen oikeudenomistajillensa eikä myöskään että kauppakontrahdissa mainittu velkakirja oli Ulla Ruuskaselle laadittu, sentähden on Hovioikeus, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittanut Antti Juhana Leskisen ja hänen asiakumppaninsa, Antti Juhana Keskisen poikansa Gabriel Leskisen holhoojana, suorittamaan Ulla Ruuskaselle kaksituhatta neljäsataa viisikymmentä markaa ynnä viiden prosentin vuotuisen koron oikeudenkäynnin alusta 20. päivästä Loka kuuta 1903. kunnes täydellinen maksu toimitettiin sekä viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Ulla Ruuskasel le hänellä Kihlakunnanoikeudessa asiasta olleet kulut Hovioikeuden tuomioon ovat Antti Juhana Leskinen ja hänen asiakumppa ninsä anoneet muutosta tänne toimitta mallaan perustelmalla, johon Ulla Ruuska nen on säädetyssä järjestyksessä vastannetKeisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Antti Juhana Leskinen ja hänen asiakumppanin sa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Antti Juhana Leskinen, sanotussa toimessaan, ja hänen asiakumppaninsa yhteisesti suorittamaan Ulla Ruuskaselle, korvaukseksi hänellä täällä jutusta olleista kustannuksista, kuusikymmentä mark kaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti R. A Broder. C. J. Tingren R. A Broder. C. J. Timgren. Fredr. Luudenius - A. W. Granström F. Ork. Lilius 616
Marraskuun 28. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Turun Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa kosbevassa jutussa, jossa Talollinen August Boman eli Raatsi, Alasta ron pitäjän Annisten kylästä, on hakijana ja Talollinen Frans Henrik Eskola, Loimaan pitäjän Koenperän kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 28. päivänä Marraskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: loimaan ja Alastaron pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Frans Henrik Eskola kertoneet, että hän ja hänen vaimonsa Anna Rosa Eskola olivat 17. päivänä Joulukuuta 1902. tehdyllä kauppakirjalla August Bomanille myyneet omistamansa, edellämainitussa Annisten kylässä sijaitsevan Pesan talon ja sen kanssa yhdysviljelyksessä olevan tähärantalan tiTäsnä: J. A. 5. W. 6. P. - W. R. 617 No 1114. Pag. 117. R. D. 1906.
lan Alastaron pitäjän Hintsalan kylässä 69,000. markan kauppahinnasta, jos ta 43,600. markkaa oli siten suoritettava että Frans Henrik Eskola saisi Suomen Hypoteekkiyhdistykseltä nostaa sieltä hakemansa, kerrottuihin tiloihin kiinnitetyn, viimeksimainitun rahamäärän suuruisen August Bomanin vastattavaksi jäävän lainan, sitou tuen August Boman, ellei Hypoteekkiyhdistys antaisi täyttä sieltä haettua lainaa, sen ohessa maksamaan Frans Henrik Eskolalle anotun lainamäärän ja Hypoteekkiyhdistyksen Eskolalle suorittaman rahamääran eroituksen korkoineen kaupantekopäivästä lukien; ja koska Hypoteekkiyhdistys sittemmin, myönnettyänsä Frans Henrik Eskolalle edelläkerrotussa suhteessa 40,000. markan suuruisen lainan, eli 1. päivänä Helmikuuta 1903. lainaa nostettaessa sen määrästä vähentänyt, muun muassa, edeltäkäsen suoritettavana kuoletusmaksuena „ 50. markkaa sekä hoitokustannen siin ja vararahastoon menevänä ylimääräisenä maksuna 1,600. markkaa, on Frans Henrik Eskola, hun August Boman oli kieltäytynyt Frans Henrik Eskolalle suorittamasta anotun lainan ja Eskolan saaman rahamäärän eroituksena enempää kuin 3,600. markkaa, vaatinut August Bomanin velvoittamista Frans Henrik Eskolalle maksamaan mainitut Eskolan Hynoteekkiyhdistykselle kuoletusmaksuna suorittamat kaksisataa viisikymmentä markkaa viiden prosentin vuotuisen koron kanssa kaupantekopäivästå 17. päivästä Joulukuuta 1902. täyden makseen tapahtumiseen saakka sekä viiden prosentin koron edellä sanotulle määrälle tuhannelle huudellesadalle markalle niinikään kaupantekopäivästä 23. päivään Helmikuuta 1904., jolloin August Boman taas vuorossaan oli myynyt mainitut tilat. Kanteesta kuulusteltuna on August Boman väittänyt, ensimäisen kerran maksaessaan korkoja sano648
tulle hypoteekkilainalle, niihin velkeutuneen myöskin kanteessa mainittu huoletusmaksu 250. markkaa, jonka vuoksi ja kun edelläkerrotut 1,600. markkaa olivat lainan hakijan eikä August Bomänen vastattavat, August Boman on vaatinut hannetta hyljättäväksi, huomauttaen sen ohessa, että hänellä joka tapauksessa kauppasopimuksen mukaan oli kolmen vuoden aika, kaupantekopäivästä lukien, sen rahamäärän suorittamiseen, jonka Hypoteekkiyhdistyksen myöntämä laina oli 43,600. markkaa pienempi. Kihlakunnanoikeus on 21. päivänä Marraskuuta 1904. julistamassaan päätöksessä, antaen lausunnon muissakin jutun osissa, joista ei enää oli kysymystä, katsonut, että August Boman, sitoutuessaan vastaamaan kerrotusta hypoteekkilainasta korkoineen, myöskin oli joutunut velkapääksi suorittamaan lainan saannista johteivat ylimääräiset kustanmukset, joista kuoletusmaksu luonnollisesti seurasi korkoa, ja sen tähden velvoittanut August Bomanin Frans Henrik Eskolalle maksamaan kysymyksessä olevan lainan ensimäisen kuoletusmakseen kaksisataa viisikymmentä markkaa viiden prorentin vuotuisen koron kanssa 1. päivästä Helmikuuta 1903. 23. päivään Helmikuuta 1904. sekä viiden prosentin koron tuhannelle kuudellesadalle marhalle samalta ajalta. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi avianosaiset puolin ja toisin olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 11. päivänä Huhtikuuta 1906. antamassaan tuomiossa ratkaissut asian; ja kosla Hypoteekkiyhdistyksen Frans Henrik Eskolalle myöntämästään neljän kymmenentuhannen markan suuruisesta lainasta hoitokustannuksiin ja vararahastoon menevänä ylimää räisenä makseena vähentämät tuhat kuusisataa markkaa korkoineen olivat asianosaisten välisessä kaupassa tehdyksi näytetyn sopimuksen mukaan August Bomanin Frans Henrik Eskolalle suoritettavat, 619
sentähden ja kun Hypoteekkiyhdistykjen kerrotusta lainasummasta myöskin vähentämä kahdensadan viidenkymmenen markan erä oli tuonAugust Bomanin suoritettavan lainan ensimäinen kuoletumaksu eikä sellainen Hypoteekkiyhdistykseltä anotun ja saman yhdistyksen myöntämän lainan erotus, mikä Bomanin olisi kauppasopimuksen mukaan vasta kolmen vuoden kuluttua kaupantekopäivästä lukien Eskolalle suoritettava, katsoi Hovioikeus, ettei August Bomänin muutoksenhakemus antanut aiketta muulla tavoin muuttaa Kihlakunnanoikeuden päätöstä kuin että korko ylläsanotuille tuhannelle kuudellesadalle markalle oli luettava ainoastaan niin pitkälle kuin se August Bomanin saadessa haaste tahän asiaan oli maksettavaksi langennut eli 1. päivään Helmikuuta 1904., jota paitsi Hovioikeus Frans Henrik Eskolan muutoksenhakemuksen johdosta oikaisi mainittua päätöstä siten, että se viiden prosentin korko, minkä Kihlakunnanoikeus oli velvoittanut August Bomanin suoritta maan hänen maksettavakseen tuomitulle edelläkerrotulle kahdensadan viidenkymmenen markan suuruiselle rahamäärälle, oli luettava täyden makseen tapahtumiseen saakka Kihlakunnanoikeuden määräämästä päivästå 1. päivästä Helmikuuta 1903. Hovioikeuden tuomioon on August Boman anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Frans Henrik Eskola on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei August Boman ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edelläkerrottua tuomiota muun puolesta, paitsi että, koska puheenalaista hypoteekkilainaa nostettaessa lisämakseena suoritetut tuhat kuusisataa markkaa ovat pidettävät sellaisena makruna lainan myöntämisestä, josta Boman ei ole näytetty sitoutuneen vastaamaan, August Boman vapantetaan Frans Henrik Eskolalle suorit350
tamasta korkoa tuolle rahamäärälle, joten muutettuna Hovioikeuden tuomio muuten, eli mikäli August Boman on velvoitettu Frans Henrik Eskolalle maksamaan kaksisataa viisikymmentä markkaa viiden prosentin koron kanssa 1. päivästä Helmikuuta 1903., kunnes täysi maksu tapahtuu, jää pysyväiseksi. Tätä paikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Juhan Nummelin A. Hen. SnellmamJuhan Nummelin A. Hen. SnellmamA. Winkman Eelala klander. Edvard Paldani Wavmuel. Marraskuun 29. päivänä 1906. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomesjutussa, jossa Talollinen Anton Antinpoika Päsi, Vehkalahden pitäjän Summan kylästä, on hakijana ja Mylläri Timo Pasi, samasta kylästä, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 29. päivänä Marraskuuta 1906. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Anton Pasille toimituttamansa haastien nojalla on Simo Pasi Vehhalahden ja Sippolan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa hertonut, että Simo Paso Wiipurin läänin Kuvernöörin 28. päivänä Heinäkuuta 1864. antaman päätöksen nojalla oli Anton Pasin siihen aikaan asumalle kruununluontoiselle, nyttemmin omistamalle perintöluontoiselle puolelle talosta No 3. yllämainitussa Summan kylässä perusLäsnä: J. A. H. S. G. - W. R. 551 No 1116. Pag. 221. R. D. 1905.
tanut Suutarinpelto nimisen torpan, jota hän edelleen hallitsi ja jonka etuihin, saman päätöksen mukaan, kuului, muun muassa, oikeus hyväkseen kayttää joka neljäs talonpuoliskolle kuuluva nuotannetovuoro, ja että kaikki tilanomistajat ja haltijat Summan kylässä olivat havauksena vuosina 1889-1898. Summan kylän yhteisillä kalavesillä tukineiiton kalavesien osakkaille tuottamasta vahingosta asianomaisten tukinaittajäin kanssa yhteisesti tekemänsä sopimeksen mukaan kantaneet sataviisikymmentä markkaa joka vuorokaudelta, jona tukinuitto oli kestänyt, josta korvauksesta, mikä kalavesiosakasten kesken oli jaettu heidän tilojensa manttaalin mukaan, Anton Näsi sanotulta ajalta oli osallen sa saanut yhteensä kahdeksansataa kolmetoista markkaa kolmekymmentä penniä; mutta kun Anton Pasi, vaikka Simo Passi, keiten muutkin summan kyläläiset, oli puheenalaisen tukinuiton kautta ollut estetty hyväksensä käyttämästä hänelle edellämainitun torpan haltijana kuuluvaa kalastusoikeutta, ei ollut suostunut Simo Pasille luonittamaan hänen osallensa jakautuvaa neljättäosaa mainitusta korvausmäärästä, on Simo Pasi vaatinut Anton Pasin velvoittamista Simo Pasille maksamaan sanotun neljänneksen, kaksisataa kolme markkaa kolmekymmentäkaksi penniä. Anton Pasin vastustettua kannetta, muun muassa, sillä perustulla, että puheenalainen korvaus oli hyvitystä ei yksin vahingosta nuottakalustuksessa, vaan myöskin muusta sellaisesta tukinuiton matkaansaattamasta häviöstä, joka ei ensinkiän ollut koskinut Simo Pasin oikeutta, on Kihlakunnanoikeus, jutussa meneteltyä kuten asiakirjat lähemmin osottavat, 24. päivänä Helmikuuta 1903. julistamassaan päätöksessä, mainitsemillaan pevusteilla, hyljännyt kanteen. 552
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi limo Pasi oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiossa 29. päivältä Heinäkuuta 1905. katsonut siinä selville häyneen, että Simo Passi, joka puheenalaisen torpan haltijana oli oikeutettu joka neljänteen, edellämäinitulle talonpuoliskolle jakokunnan yhteisestä jokamattomasta kalavedestä kuuluvaan nuotanutovunoon, oli kysymyksessä olevina vuosina jakokunnan vesialueella tapahtuneen tukineiton kautta ollut estetty tätä oikeuttaan hyväkseen käyttämästä sekä että Summan kylän tilanomistajat ja haltijat olivat tukineiton kautta heidän kalastukselleen matkaan saatetusta vahingosta ja häiriöstä tukineuittajilta saaneet korvauksen, joka tilanomistajien kesken sittemmin oli jaettu nuottaapajain jaossa käytetyn perusteen eli tilojen manttaalin mukaan, minkätähden ja kun Anton Pariei ollut kieltänytkään saaneensa hänelle kuuluvan talonpuoliskon osalle puheena olevilta vuosilta jakaantuneina korvauksina yhteen ja kahdeksansataa kolmetoista markkaa kolmekymmentä penniä eikä räyttänyt, josko ja minkä verran sanotut korvaukset olivat olleet hyvitystä, paitsi nuotanvedon estämisestä, myöskin muiden etujen menettämisestä tahi häiritsemisestä, Hovioikeus on harkinnut oikeaksi, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, velvoittaa Anton Pasin heti kuittia vastaan suorittamaan timo Pasille puheena olevan tukinuiton kautta matkaansaatetun vähingon korvauksena neljäsosan sanotusta määrästä eli kaksisataa kolme markkaa kolmekymmentäkaksi penniä. Hovioikeuden tuomioon on Anton Pasi hakenut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Anton Pasi och esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden edellämai653
nittua päätöstä, joka siis jää pysyväiseksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Julris Nummelin. l. Heht. hemmanJulins Nummelin. 1. D. Wirkman Eelain klander. L. Winkman Eelain klander. Vilhelm Blåfield Marraskuun 30 päivänä 1906 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevassa nostojutussa, jossa Suutari Mikko Torvilainen, Wiipurin pitäjän Talikkalan kylästä, on hakijana sekä Osakeyhtiö Tre Singer Manifesturing Company, Wiipurin kaupungista, tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 30 päivänä Marraskuuta 1906 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Osakeyhtiö The Singer Manufackning Companyn puolesta on ensin Wiipurin läänin Kuvernöörin luona ja, sittenkun asia riitaisena oli lykätty tuomioistuimen käsiteltäväksi, Viipurin pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuttu, että osakeyhtiö oli 21 päivänä Syyskuuta 1898 tehdyllä kontrahdilla 135. viikon ajaksi, lukien mainitusta päivästä, vuokrannut Mikko Torvelaiselle 275 markan arvoisen ompelukoneen, josta Mikko Torvelaisen tuli maksaa vuokraa ensiSäsnä: R. A. W. C; J. F. 72 - Aug654 No 1118 Pag 238. Rd 1895.
mäiseltä viikolta 25 markkaa ja jokaiselta seuraavalta viikolta 2 markkaa, muun muassa sillä ehdolla, että osakeyhtiö, jollei vuokramaksuja ajallaan suoritettäisi, saisi ottaa ompelukoneen pois Mikko Torvelaiselta; ja kun Mikko Torvelainen oli laiminlyönyt vuokran maksamisen niin että hän 1 päivänä Syyskuuta 1901, jolloin viimeinen vuokräerä oli joutunut suoritettavaksi, oli vielä maksava 46. markkaa, on osakeyhtiön puolesta vaadittu, että Mikko Torvelainen velvoitettaisiin heti luovuttamaan kom osakeyhtiölle. Kanteesta kuulustettuna, on Mikko Torvelainen väittänyt, ettei hän ollut vuokrannut puheenalaista ompelukonetta vaan oli ostanut sen osakeyhtiöltä sovitusta 275 markan hinnasta, jota 46 markkaa vielä oli suorittamatta; mutta kun kone, jonka kestävyyden osakeyhtiö oli taannut kahden vuoden ajaksi, Lokakuussa vuonna 1899 oli joutunut kokonaan epäkuntoon, eikä konetta sitten enää oltu saatu kuntoon, vaikka sitä oli osakeyhtiön puolesta korjattukin, ja osakeyhtiö siten oli rikkonut kauppavälipuheen, on Mikko Torvelainen, osakeyhtiölle toimituttamansa vastahaasteen nojalla, vaatinut, että sanottu kauppa julistettaisiin piiretuksi ja osakeyhtiö velvoitettaisiin maksamaan Mikko. Torvelaielle hänen konun hintaa osakeyhtiölle suorittamansa 229. markkaa korkoineen ja korvaukseksi siitä, ettei Mikko Torvelainen 1. päivästä Marraskuuta 1899 alkaen ollut voinut käyttää konetta tarkoitukseensa 170 viikolta, markan mukaan viikolta, yhteensä 170 markkaa. Sittenkun osakeyhtiön puolesta oli Mikko Torvelaisen vastakannetta vastustettu, muun muassa, sillä perusteella, ettei asianosaisten ompelukoneesta tekemä välipuhe ollut kauppa vaan vuokra, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat vaatineet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 7 päivänä Toukokuuta 1903 julistamassaan päätöksessä asiasta lausunut, että koska kyseenalainen asianosaisten kesken tehty välikirja, siihen nähden mitä oli selville tullut, oli katsottava vuokrakont655
rahdiksi, jolla Osakeyhtiö The Singer Manufacharing Company oli vuokrannut Mikko Torvelaiselle puheenalaisen ompelukoneen ja Mikko Torvelainen allekirjoittamalla kontrahdin oli sen sellaisena hyväksynyt, sentähden ja kun välikirjassa määrätty vuokra-aika jo oli umpeen kulunut eikä Mikko Torvelainen, joka oli myöntänyt jättäneensä 46 markkaa vuokrasta maksamatta, ollut näyttänyt, että osakeyhtiö oli luovuttanut omistusoikeutensa konusien Mikko Torvelaiselle, on Kihlakunnanoikeus, hyljäten Mikko Torvelaisen asiassa tekemät vaatimukset, velvoittanut Mikko Torvelaisen luovutta maan puheenalaisen konun osakeyhtiölle takaisin sekä sen ohessa kahdellakymmenellä markalla korvaamaan osakeyhtiön oikeudenkäyntikulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Mikko Torvelainen oli vetoamalla saattanut jutun, on 16. päivänä Syyskuuta 1905. antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen: Hovioikeuden tuomioon on Mikko Torvelainen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut täman jutun ja katsoo siinä selville käyneen, että Osakeyhtiö The Singer Manufagering Gompany on välikirjalla 21. päivältä Syyskuuta 1898 luovuttanut Mikko Torvelaiselle puheenalaisen ompelukoneen maksua vastaan, joka Mikko Torvelaisen oli suoritettava yhtiölle sadan holmenkymmenenviiden viikon kuluessa viilelläkolmatta markalla ensimäiseltä viikolta ja kahdella markalla jokaiselta seuraavalta viikolta eli yhteensä kahdellasadalla yhdeksälläkymmenelläkolmella markalla, sekä että tuota välipuhetta tehtäessä asianosaisten kesken myöskin on suostuttu, että ompelukone, jonka kestävyyden yhtiö on taannut kahden vuoden ajaksi, tuon maksun tultua määräaikoina suoritetuksi oli joutuva Mikko Torvelaisen omaksi; mihin nähden ja kun sanotun koneen on näytetty jo Lokakuussa 1599 rikkoutuneen, yhtion sitoumuksensa mukaan saatta. matta sitä jälleen täyteen kuntoon, Keisarillinen Senaatti, koska Mikko Torvelainen sen vuoksi, maksettuaan 656
konasta kaksisataa kaksikymmentäyhdeksän markkaa, on kieltäytynyt enempää suorittamasta sekä yhtiö on vaatinut saada koneen takaisin, harkitsee oikeaksi, samalla kuin Mikko Torvelaisen korvausvaatimus perusteettomana hyljätään, muuttaen Hovioikeuden tuomiota, velvoittaa The Tinger Manifesturing Compänyn, saadessaan puheenalaisen konun Mikko Torvelaiselta, maksamaan Mikko Torvelaiselle takaisin sanotut kaksisataa kaksikymmentäyhdeksän markkaa, niistä kuitenkin vähennettyä kohtuulliseksi arvioitu palkkio, markka viikossa, siitä hyödystä, mikä Mikko Torvelaisella on ompelukoneesta ollut sillä aikaa, jonka hän on sitä hyväksensa käyttänyt ja mikä aika, kun ei sen pituutta ole tarkemmin näytetty, on Mikko Torvelaisen oman ilmoituksen mukaan katsottava olleen ainakin viisikymmentäneljä viikkoa, eli siis suorittamaan Mikko Torvelaiselle sata seitsemänkymmentäviisi markkaa ynnä viiden prosentin vuotuisen koron niistä 29. päivästä Huhtikuuta 1903, jol5. Osk. Iitius loin Mikko Torvelaisen vastakanne tehtiin, mutta asian laatuun nähden kuitataan oikeudenkäyntikulungit asianosaisten kesken Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Bvek. C. J. Timgren R. A. Bredk. C. J. Tingren Fredr. Lundenius. A. K. Granström. 357
Den 1 December 1906. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Åbo Hofrätt inkommet fordringsmål emellan Gårdsaga ren Gustaf Emil Aila, från AbPåg. 31. R. 2. 1906. stad, sökande, samt Poliskonstapeln Gustaf Leiniö, från samma stad varande: Gifven uti Justitiedeparte mentet den 1 December 1906. Kejserliga Senaten har låtit hand lingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande Vid Rådstufvurätten i Åbo har Gustaf Leinio yrkat, att Gustaf Emil Aita, hvilken jemte en annan person, en för bägge och bägge för en, ingått borgen såsom för egen huld för återbetalningen af ett utaf Gårdsgaren Fredrik Henriksson emot skuldsedel af den 27 November 1902 hos Gustaf Leiniö upptaget lån, måtte åläggas att till Leiniö utgifva förskrifningens innehåll 1,660 mark med sex procents ränta från sagde dag samt eroitta Leino hans rättegångskostna ter. I saken hörd, har Gustaf Emil Aitaanmärkt ej mindre att Fredrik Henriksson Joh. R. A. B. C. J. F.- (. S. - C. G. No 1122.
emot ifrågavarande skuldsedel af Gustaf Leiniö bekommit blott 1356 mark, än att löstesmännen åtagit sig att endast hvar för sin del ansvara för lånebeloppet jämte ränta samt att Gustaf Leiniö förbundit sig att ej tidigare än tre månader från förskrifningsdagen uppsäga sagda lån och tillerkänt löftesmännen lika lång betalningstid efter uppsägningen, utan att Gustaf Emil tita likväl fått tillgodonjuta antydda förmän, hvadan Aita emotsett käromålets för kastande. Rådstufvurätten har medels den 27. Juli 1903 afsagdt utslag funnit utredt vara, att Gustaf Emil Aita jämte en annan person, en för bägge och bäge för en, ingått borgen såsom för egen skuld för ofvanberörda lån å ettusen sexhundra sextio mark i anseende hvartill och då Gustaf Emil Aita icke gittat styrka sina emot krafvet gjorda förebäranden, Rådstafvurätten ålagt Gustaf Emil Aita att, emot utbekommande af omordade förskrifning behörigen kvitterad, till Gustaf Leiniö erlägga ettusen sexhundra sextio mark jämte sex procents ränta därå från den 27 November 1902 samt att dessutom med åttatiofem mark godtgöra Leiniö hans umålder i saken. Hofrätten, under hvars pröfning Gustaf Emil Aila i vederag dragit målet, har uti som den 10 Februari 1906 fastställt Rådstufvuittens utslag samt förpliktat Gustaf Emil tila att med femtio mark ersätta Gustaf Einiö dennes i saken hos Hofrätten hafda kostnader. Uti Hofrättens dom har Gustaf Emil tila anhållit om ändring medels ingifven de auktion, den Gustaf Leiniö i föreskrifven ording bemött. Kejserliga Senaten har tagit måt i öfvervägande; och emedan Gustaf Leiniö emot Gustaf Emil Artas bestridande icke ådagalagt, att Gustaf Emil Aita förbundit sig att jämte sin medlöftesman en för bägge b bägge för en ansvara för gäldandet af oförmälda skuldsedels innehåll, samt Gustaf Emil Aita vid sådant förhållande ej är skyldig att erlägga större del af lånet än vad å honom efter hufvudtalet belöper sig, och då Gustaf Emil Aita icke styrkt ktigheten af sina emot lånets storlek och tiden för dess återbetalning gjorda invändringar, 659