Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
maan Wäisäselle korvaukseksi kerrotuista parannuksista 15216 markkaa 69 penniä korkoineen sekä korvaamaan Wäisäsen oikeudenkäyntikulut. Kannetta ovat Heikki Fredrik ja Kaaperi Torvinen vastustaneet, koska Aapeli Väisänen oli kruununtilan haltijana ollut velvollinen pitämään sen rakennuksia ja viljelyksiä kunnossa eikä kruununtilan sukulunastaja, joka lunasti ainoastaan hallintaoikeuden tilaan, ollut lain mukaan velvollinen suorittamaan edeltäjälleen korvausta kruununtilalla. tehdyistä parannuksista sekä muistuttanut, että siinä arviokirjassa, jonka Wäisänen oli pannut vaatimuksensa perusteeksi, ei edes oltu erotettu tarpeellisia paranneksia ainoastaan hyödyllisiksi katsotuista paranneksista, joista Heikki Fredrik Torvinen ja Kaaperi Torvisen holhotet eivät missään tapauksessa olleet velvolliset maksamaan korvausta. Kihlakunnanoikeus on Marraskuun 12 päivänä 1913 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetyksi, että Aapeli Wäisänen oli hallinta -aikanaan parantanut puheenalaista tilaa ainakin 15216 markan 69 pennin arvosta. ja sen vuoksi, kun Aapeli Wäisänen oli nuo parannekset tehnyt hyvässä luottamuksessa, velvoittanut Heikki Fredrik ja Kaaperi Torvisen, viimeksimainitun edelläkerrotussa holhoojatoimessaan, yhteisvastuullisesti kuitin saadessaan suorittamaan Aupeli Väisäselle 13216 markkaa 69 penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen lukien oikeudenkäynnin alusta Marraskuun 12 päivästä 1913 täyden maksuin tapahtumiseen sekä sen ohessa 550 markalla korvaamaan tapeli Wäisäsen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonne Heikki Fredrik ja Kaaperi Torvinen olivat vedonneet Kihlakunnanoikeuden päätöksestä, on Helmikuun 8 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian mainitun päätöksen varaan muuten paitsi että, koskei Heikki Fredrik. Arvi Kaaperi ja Katri Elisabet Torvis241
ta voitu pitää velvollisina korvaamaan Aapeli Wäisäsen Aution tilalla sijaitsevaan Savelan mäkitupaan tyttärelleen rakentamia, kolmeensataan viitunkymmeneen markkaan arvioitua asuinrakennusta ja seitsemäänkymmeneen viiteen markkaan arvioitua saunaa eikä navetan siirtämisestä sanottuun mäkitupaan olleita työkuluja sataa kolmeakymmentä markkaa, eli siis suorittamaan Wäisäselle näitä yhteensä viiteensataan viiteenkymmeneen viiteen markkaan nouseviä eriä, Heikki Fredrik ja Kaaperi Torvisen Aapili Wäisäselle maksettava määrä alennettiin kahteentoistatuhanteen kuuteensataan kuuteenkymmeneenyhteen markkaan kuuteenkymmeneenyhdeksään penniin sekä että heidän Wäisäselle suoritettava oikeudenkäyntikulujen korvaus kohtuuden mukaan alennettiin kolmeensataan viiteenkymmeneen markkaan. Hovioikeuden tuomioon ovat Heikki Fredrik Torvinen ja tällä välin täysi-ikäiseksi tullut Arvi Kaaperi Torvinen sekä Kaaperi Toivinen, ennen mainitun toimensa puolesta yhteisesti anoneet muutosta perustelmalla, johon Aapeli Wäisänen on vastannut. Keisarillinen Senaatti katsoo ettei Heikki Fredrik Torvinen ja hänen myötäpuolensa ole esittäneet syytä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden tuomiota kuin että he, siihen nähden että Aapeli Wäisänen on katsottava jo saaneen nauttia riittävän hyvityksen puheenalaisten tilusten lannöittämisestä, vapautetaan suorittamasta siitä määrättyä korvausta kuutatuhatta neljääkymmentäyhdeksää markkaa kolmeakymmentäviittä penniä, kuin myöskin maksamasta Oikeuksien myöntämää viiden prosen tin korkoa tuomitulle korvausmäärälle, jossa kohden Aapeli Wäisäsen kanne reheettomana jätetään varteenottamatta; ja tulee siis Heikki Fredrik Torvisen ja hänen asiakumppaniensa suorittaa Aapeli Väisäselle korvausta kaikkeaan kuusituhatta kuisisataa 212
kaksitoista markkaa kolmekymmentäneljä penniä. Näin muutettuna jää Hovioikeuden tuomio muuten eli mitä tulee siinä tuomittuun oikeudenkäyntikulunkien korvaamiseen pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tens Landenki Alfred Liiksiala. tens Landenki Alfred Liiksiala. R. Anneberg. A. J. Puhinnen Samuli Koski. No 478. Såg. 284. R. D. 1916 T.o. liius. Maaliskuun 6 päivänä 1917 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta, tullessa, takauskirjan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa ovat Suojärven pitäjässä asuvat Kauppiaat Tavel Trosimoff ja Sonon Matainen sekä Kauppiaanleski Agafia Filipoff, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Wladimir, Klandia Pera, Taina, Aleksan der, Nikolai ja Nädeshela Filipoffin holhoojana, hakijoina sekä Suomen Kattio vastaajana. Annettu Oikeusosastossa Maalis kuun 6 päivänä 1917. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää. Kiipurin kaupungin Raastuvanoi keudessa ovat Påvel Trefimoff, Sosen Matsinen ja yllämainitussa pitäjässä asunut Kauppias Jemeljan Filipoff lausuneet, että Perinnölliset Kunniaporvarit Läsnä: A. L. B. A. R. S. K.
Aleksander ja Jegor eli Georgi Timenoff edellinen Pietarin ja jälkimäinen Petrosavodskin kaupungista, olivat Suojarven pitäjässä olevien niinsanottujen lahjoitusmaiden" metsistä otettyen hirsten hinnasta jääneet Suomen Väitiolle ennen Marraskuun 1 päivää 1904 maksamaan, vuonna 1903 kaadetuista puista 249730 markkaa 42 penniä ja vuonna 1904 hakatuista tuleista 4/8468. markkaa 50 penniä, ja olivat Paval Profimoff ja hänen mainitut myötäpuolensä, sen varalle että Aleksander ja Jegor Pimenoffille myönnettäisiin maksuajan pidennystä yllämainittuun 24270 markan 42 pennin määrään. nähden ainakin 1905 vuoden Heinäkuun alkuun sekä muulle Vallion saamiselle saman vuoden Marraskuun 1 päivän loppuun, menneet Lokakuun 22 päivänä 1904 yhteis vastuulliseen omavelkaiseen" vakuutukseen siitä, että mainitut rahaerat Marraskuun 1 päivästä 1904 laskettavine 5 prosentin vuotuisine korkoineen Kattiolle suoritettaisiin. Sitten oli Aleksander. Pimenoff Tammikuun 25 päivänä 1905 antamassaan velkakirjassa sitoutunut Viipurin läänin Lägninrahastoon ennen saman vuoden Marraskuun 1 päivää maksamaan edellämainitut 418468 markkaa 40 penniä 6 prosentin vuotuisine korkoineen luettuina Marraskuun 1 päivästä 1904; metsän hinnan muun osan, joka sanottuna Marraskuun 1. päivänä 1904 oli korkoineen noussut 293716 markkaan 50 penniin, ynnä sille 6 prosentin vuotuisen koron samasta päivästä alkaen oli Jegor Pimenoff niinikään Tammikuun 25 päivänä 1905 annetussa velkakirjassa suostunut samaten Viipurin läänin Lääninrahastoon eri maksuerissa suorittamaan, viimeisen osuuden 1 päivänä Heinäkuuta 1905 vanhaa lukua. Aleksander ja Jegor Timenoffin laiminlyötyä erkiäntymisaikoina suorittaa mainitut summat oli Viipurin läänin Kuvernööri Toukokuun 26 päivänä 1906 annetulla, sittemmin lain voi man saaneella päätöksellä velvoittanut. Pavel Thomoffin ja hänen myö214
tapuolensa puheenaolevan takaussi. toumuksen nojalla yhteisvastuullisesti Suomen Valtiolle maksutodistusta vastaan suorittamaan, Aleksander Timenoffin antaman velkakirjan sisällyksin muutoin paitsi että korko oti laskettava vain 5 prosentin mukaan sekä Jegor Timenoffin tunnustaman velkakirjan sisällyksen 249730 markkaa 42 penniä niinikään ainoastaan 5 prosentin korkoineen, siitä kuitenkin lyhennettyä Helmikuun 18 päivänä, Huhtikuun 11 päivänä ja Toukokuun 17 päivänä 1905 kullakin kerralla maksetut 13333 markan 33 pennin erät. Kuvernöörin päätöksellä, jota vastaan takaisinvoittoa ei oltu haettu, näin vahvistettu Kallion saaminen oli sittemmin suoritusten kautta melkoisessa määrässä lyhentynyt muun muassa niil lä erillä, joita oli Paval trofimoffilta ja hänen myöläpuoliltaan ulosottotoi min peritty. Kuvernöörin Helmikuun 6 päivänä 1909 antaman valtuutuksen nojalla oli Lääninkamreeri "tugust Haapio Suomen Kallion edustajana Aleksander Timenoffin kanssa saman Helmikuun 9 päivänä Pietarin kaupungin nuoremman notarin Nikolai Tegelin virkahuoneessa sanotussa kaupungissa sopinut sillä tavoin, että Aleksander Pimenoff otti yksi nään edellämainittujen kahden velka kirjan käsittämän velan, joka silloin nousi 2270,20 ruplaan 62 kopeekkaan Tenajan rahassa, korkoineen sanottuun Lääninrahastoon suorittaakseen eri erissä, joista viimeinen, jos suoritukset aikanaan tapahtuisivat, tuli maksettavaksi vasta Marraskuun 28 päivänä 1916, ja oli Aleksander Pimenoff samal la tuon velan vakuudeksi Suomen Valtiolle kiinnittänyt kaksi Novaara din läänin, tihvinskin kihlakunnassa olevaa maatilaansa, toisen 2000 upplan ja toisen 27029 ruplan 62 kopeekan suorittamisesta, mikä kiinnitys sittemmin vanhemman notarin vahvistamana oli merkitty Tihvinskin kihla kunnan kiinnitysreskisteriin. Kirjeessa Toukokuun 25 päivältä 1909 oli Kuvernööri käskenyt Suojärven piirin Kruu243
nunnimismiehen vaatimaan Paval Prolimoffilta ja hänen myötäpuoliltaan yhtäivastuullisen omavelkaisen takauksen Aleksander Pimenoffin antaman uuden velkasitoumuksen täyttämisestä, ja kun sellaista takausta ei oltei saatu, niin oli Valtion puolesta samaisen velkasitoumuksen perusteella haettu ja Tammikuun 25 päivänä 1911 vanhaa lukua saatu Aleksander, Pemenoffia vastaan tuomiollinen päätös, jonka nojalla puheeksitulleita kiinnitettyjä tiloja sitten oli kahdesti yritetty saatavan suoritukseksi huutokaupalla myyda, mutta ostajain puutteessa ei kaupoista kuitenkaan ollut tullut mitään Paval Tröfimoff ja hänen myötä puolensa ovat väittäneet, että yllämainittu Lokakuun 29 päivänä 1904 tehty asiakirja ei sisältänyt sellaista sitoumusta, että sen nojalla Aleksander ja Jegor Pimenoffin maksuvelvollisuus olisi voitu panna Pävel Kofimoffin ja hänen myötäpuollensa vastattavaksi, vaan käsitte se ainoastaan näiden antaman vakuutuksen siitä että Aleksander ja Jegor Pirminoff tuossa asiakirjassa mainitun maksuajan kuluessa olivat sanotusta velasta maksukykyiset, jottaiseen vakuutukseen perustuvaa korvauskannetta ei kuiten kaan oltu aikanaan nostettu, ja, vaikka varsinainen takaus katsottaisiinkin olevan kysymyksessä, niin se takaus tarkoitti Aleksander ja Jegor Pimenofsin 25 päivänä Tammikuuta 1905 antamia, takaussitoumuksesta kylläkin jossain määrin poikkeavia velkakirjoja. Tähän nähden ja kun Suomen Valtion edustajan ja Aleksander Pimenoffin välinen, Paval Thofimoffin ja hänen myötäpuoltensa suostumuksetta tehty sopimus oli aikaansaanut joko uuden velkasuhteen syntymisen entisen synan tai entisen velan maksun uudella velhakirjalla, ovat Pavel Krofimoff, Peson Matsinen ja Jemeljän Filipoff, joilta Kallio hallussaan olevien puheeksitut heiden sitoumuskirjan, Tammikuun 25 päivänä 1865 annettujen kahden velkakirjan ja Kuvernöörin mainitun päätöksen perusteella ulosottotoimin pa216
raillaankin haki samalla päätöksellä maksettavaksi vahvistettua saatavaa, katsoneet että Jegor Pimenoff sopimuksella Helmikuun 9 päivältä 1909 oli kokonaan vapautettu puheenaolevasta jovanhentuneestakin velastaan ja että Aleksander Pimenoffin jälkimäisen velkasitoumuksen suoritukseksi ei voitu sopi muksen mukaan käyttää kaikkia hänen kiinteistöjään eikä laisinkaan hänen irtainta omaisuuttaan, sekä vaatineet, että sanottu sitoumuskirja julistettaisiin Pävel kofimoffia ja hänen myötapuoliaan kohtaan pitemättömäksi ja että Suomen Valtio, joka itsekin piti Helmikuun 9 päivänä 1909 tehtyä sopimusta uutena velkasuhteena, koskapa oli PavalKofimoffilta ja hänen myötäpuoliltaan vaatinut sen käsittämän velan vakuudeksi uutta takaussitoumusta, velvoitettaisiin, Puvel Brofemoffille ja hänen myötapuolilleen luovuttamaan sama sitou muskirja ja Kuvernöörin päätös Toukokuun 26 päivältä 1906, jota paitsi Panelhofimoff myötäpuolineen on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuulustettaessa on Suomen Kaltion puolesta sitä vastustettu minkä jälkeen ja sittenkuin Valtion edustajan jutussa todistajaksi nimittäniää Lääninkamreetia Haapiota vastaan oli esteeksi esiintuotu, että Haapiollamat toi olla asiasta hyötyä tai vahinkoa odotettavana, koska hän Valtion asiamiehenä oli Aleksander, Pemenoffin kanssa tehnyt puheenaolevan kiinnitysopimuksen ja Kaltiolla niinmuodoin, jos havait taiseen ettei Lääninkamreeri Haapio ollut tällöin tyydyttävästi toiminut, oli oikeus nostaa Haapiota vastaan korvauskanne, Raastuvanoikeus on Toukokuun 12 päivänä 1915 julistamassaan väitepäätöksessä, koskei oltu näytetty Läänin kamreeri Haapiolta olevan asiasta odotettavana hyötyä laki vähenkoa, hyljännyt estemuistutuksen sekä, kuulusteltu aan Lääninkamreeri Haapiola todistaja na jutussa, Syyskuun 29 päivänä 1915 julistamallaan päätöksellä, koskeivät Pavel Thofimoff ja hänen myötäpuolensa olleet näyttäneet, että mainitulla Helmikuun 9 päivänä 1909 tehdyllä välipu247
heella olisi peruutettu puheenaoleva takaussitoimus Lokakuun 29 päivältä 1904 eikä myöskään oltu selvitetty, että Pavel Trefimoff myötäpuolineen olisi muuttakaan tavalla tullut vapautetuksi mainitusta takauksesta, hyljännyt konteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Pavel. Topimoff. Peson Hatsinen ja Jemeljän Filipoff olivat vetoamalla saat taneet jutun, on Heinäkuun 27 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla, sen ohessa että vaatimus Lääninkamreeri Haapion julistamisesta peräytystodistajaksi ja tettiin varteenottamatta, jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Paval Trefimoffin ja hänen myötäpuolensa neljälläkymmenellä markalla korvaamaan Suomen Kaltiolla intun vuoksi Hovioikeudessa olleet kulut. Hovioikeuden tuomioon ovat Pavel Trefimoff ja Peson Matsinen sekä, Jemel jan Filipoffin tällä välin kuoltua, hanen leskensä Agafia Filipoff omasta ja holhottiensa puolesta anoneet muutosta Uno Strömstén. perustelmalla, johon Suomen Kaltion puolesta on vastattu Keisarillinen Senaatti katsoo, että ole ailelta muuttaa Hovioikeuden tuomiota Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Keisarillinen Suomen Senaatti. 218 Alfredliuksiala. H. Amberg. Alfredliuksiala. H. Amberg. A. J. Oikeudelle Samuli Kossi. A. J. Oikeudelle Samuli Kossi.
Maaliskuun 6 päivänä 1917. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Viipurin Hovioikeudesta tulleessa, tilan hallintaoikeutta koskevassa nostajutussa, jossa entinen Tilanomistaja Anni Wingren, Pielisjärven pitäjän Lieksan kylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuvat Kauppias Juho Korkija Talollinen Taavi Winter tulematta jääneinä vastaajina. Annettu Oikeusosastossa Maaliskuun 6 päivänä 1917. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Kuopion läänin Kuvernöörille Heinäkuun 17 päivänä 1911 antamassaan hakemuskirjassa olivat Juho Kärki ja Taavi Vinter anoneet että, koska Anni Tingren, jolta Kärki ja Winter olivat kauppakirjalla Heinäkuun 16 päivältä 1909 ostaneet Takarilan ja Juustolan verotalot N:ot 27 2/2 Läsnä: A.S. B. t. A. R. S. K. No 479. Pag 162. R. D. 1916.
ja 28o sekä Juho Kärki saman kuun 29 päivänä laaditulla kauppakirjalla Yrjölän verotalon No 45, kaikki Lieksan kylässä, oli kesällä vuonna 1911 ja sitä ennen luvattomasti heinättänyt mainittuihin tiloihen kuuluvia niittyjä sekä niitä oikeudettomasti luovuttanut erinäisille muille henkilöille viitettäviksi, Anni Wingren ja ne henkilöt, joille hän oli nuo heinätysoikeudet luovuttanut, kiellettäisiin sanottuja niittymäntä heinättä mästä; ja oli Kuvernöörinvirasto välipäätöksellä Heinäkuun 18 päivältä 1911 määrännyt asianomaisen ulosottomiehen väliaikaisesti toimittamaan anotun kiellen sekä, Anne Wingrenin hakemuksen johdosta annettua selityksen, seuranneen Loka kuun 7 päivänä antamassaan päätöksessä lausunut, että välipäätoksen perusteella toimitettu kielto oli pysyvä voimassa, ehdolla että Juho Kärki ja Taavi Vinter määrätyn ajaa kuluessa asianomaisessa Oikeudessa vireille panisivat ja säännöllisessa järjestyksessä perilleajäisivat kanteen paremmasta oikeudesta kysymyksessä olevien tilojen viljelykseen, minkä päätöksen Viipurin Hovioikeus p:äätöksellä Tammikuun 25 päivältä 1912 oli jättänyt pysyväksi. Pielisjärven pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Juho Kärki ja Taavi Pinter sittemmin lausuneet, että asianosaiset olivat Heinäkuun 29 päivänä 1909 tehdyssä kauppavälikirjassa suostuneet siitä, että Pakarilan ja Juustolan talojen vastaanotto tapahtuiisi senjälkeisen Lokakuun 16 päivänä, sekä että Anni Tingren ja Juho Kärki olivat eri kauppavälikirjassa mainetulta Heinäkuun 29 päivältä määränneet Yrjölän talon luovutettavak si Juho Karjelle seurannen Lokakuun 29 päivänä; ja ovat Juho Kärki ja Taavi Vinter sen vuoksi vaatinut, että puheena olevien tilojen hallinta julistettäisiin kuuluneen heille 1909 vuoden Lokakuusta alkaen. Sutussa kuulustettuna, on An250
ni Tingren väittänyt, että Kuvernöörinvirasto oli päätöksellä Syyskuun 1 päivältä 1910 kieltänyt Juho Kärkää, ja. Taavi Winteria ryhtymästä puheenalaisten tilojen hallintaan, minkä vuoksi Anni Tingren, ilmoittaen Wiipurin Hovioikeudessa olevan vireillä hänen Juho Kärkeä ja Taavi Winteriä vastaan ajamansa riidan yllä sanottujen tilankauppojen julistami sesta piiretuiksi, on katsonut tilojen hallinnan yhä kuuluvan hänelle sekä sen vuoksi anonut kannetta hyljättä. väksi. Kihlakunnanoikeus on Huhtikuun 10 päivänä 1912 julistanut asiaan päätöksen; ja koska asianosaiset olivat Pakarilan ja Juustolan talojen kaupassa Heinäkuun 29 päivänä 1909 tehdyn kauppavälikirjan mukaan sopineet siten, että näiden tilojen hallinta oli senjälkeisen Lokakuun 16 päivänä siirtyvä Juho Kärjelle ja Taavi Winterille, sekä Anni Tingren oli Yrjölän talon kaupassa sanottu na Heinäkuun 29 päivänä tehdyn kauppavälikirjan mukaan sitoutunut luovuttamaan sen hallinnan Juho. Kirjelle seuranneen Lokakuun 29 päivänä, senvuoksi ja kun Anni Wingren ei ollut voinut näyttää, että hän vastoin kauppavälikirjain määräystä oli jäänyt tiloja hallitsemaan vielä senkin jälkeen, kun ne olivat ostajille luoritettavat, vaan päinvastoin oli selville käynyt, että ostajat olivat niitä tosiasiallisesti hallinneet aina kin keväästä vuonna 1910 alkaen, on Kihlakunnanoikeus julistanut Pakarilan ja Juustolan talojen hallinnan kuuluneen Juho. Karjelle ja Taavi Vinterille Lokakuun 16 päivästä 1909 ynnä Yrjölän talon hallinnan Juho Karjelle saman kuun 29 päivästä kaikkine hallinnasta seuraavine etuunun ja oikeuksineen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Anni Tingren oli vetoamalla saattanut jutun, on Maaliskuun 30 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Anni 251
Wingrénin suorittamaan Juho Karjelle ja Taavi Winterille maksut, kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä, heidän kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Anni Kingren anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti katsoo, että ole aihettä muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Alfra Luksiala. B. Anneberg. A. T. Huuruvara. Samuli Koski. No 488. Pag. 311. R. D. Pag. 311. R. D. Asianuhannen Den 7. Mars 1917. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Bränn mästaren Per Treff, från Borgå stad, sökande, samt i Helsingfors stad bosatte Direktören Artur Gronberg, svarande, angående fordran: Silfver uti Justitiedepartementet den 7. Mars 1917. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredra gas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Wid Rådstufvurätten i Borgå har Direktören Grönberg anfört, att Brännmästaren Ergif lämnat Grönberg i uppdrag att anskaffa tecknare af aktor uti ett tillemadt, Abtieboläget Kasko Antfabrik Osakeyhtiö benämndt aktiebolag, i hvilket afseende Sref genom skriftlig förbindelse af den 27. November 1912. utfäst sig att till Direktoren Grönberg härför erlägga en provision af 3. procint å det aktickapital, uppgående Odde A. A. R. H. - A. B. - K.t. - F. K.
till ett belopp emellan 80000. och 10000 mark, som för sagda bolags bildande var behöfligt utöfver det belopp, som allaredan tecknats. Enär Brännmästaren Treoff emellertid, efter det Direktören Grönberg i afseende å fullgorande af förenämnda uppdrag fått ett aktiebelopp af 70000. mark tecknadt, i Februari månad år 1913. tillsagt Grönberg att i anledning af de svärigheter, som mitt bolagets vildande, upphöra med anskaffandet af ytterligare aktiotecknare samt väg rat att till Grönberg erlägga den utfästa provisionen, har Direktören Grönberg yrkat att Brännmästaren Sneff, hvilken sålunda varit vällande till att Grönberg icke kunnat slutföra aktioteckningen, måtte skyldigkännas att för anskaffandet af det redan tecknade aktiebeloppet till Direktören Grönberg utgifva i provision enligt omförmälda beräkning 2100. mark jämte ränta äfvensom ersätta Grönberg rättegångs hort naden. I målet hörd har Brännmästaren Treoff väl medgifvit, att han på ofvanberörda villkor till Direktören Grönberg öfverlämnat ifrågavarande aktianskaffning; men enär Grönberg icke inom ett år, efter det stiftarene af förenämnda bilag den 2. Augusti 1912. utfärdat inbjudning till teckning af aktier i bolaget, förmätt slutföra aktieteckningen, hvilken sålunda icke vidare vore bindande för tecknarene, samt det af Direktiren Grönberg anskaffade aktickapitalet, hvaraf 10000. mark tecknats villkorligt, ej uppgått till det belopp, Trönberg egde anskaffa för erhållande af den utfästa provisionen, har Strämmästaren Treoff, som tilllika framhållit, att han i Februari månad år 1913., då han i anledning af inträde i ny tjänstwerksamhet lämnade tidningen för ifrågavarande Fabriks grundläggande, uppmanat Direktören Grönberg att för stiftarenes räkning fortsätta med anskaffandet af aktiotecknare, emot233
sett käromålets förkastande. Rådstufvurätten har medels den 9. Februari 1914. afkunnadt utslag på upptagna skäl förkastat Direktören Grönbergs i målet utförda talanHofrätten, under hvars pröfning Direktören Grönberg i vadeväg dragit målet, har genom den 10. Augusti 1916. däri gifven dom förklarat utredt vara, att Brännmästaren mig medels ifrågavarande förbindebeskrift åtagit sig att till Direktören Grönberg erlägga i person tre procent å det aktieteckningsbelopp emellan åttioturen och etthundratusen mark, Grön berg infinitiöt kunde anskaffa för det tillämnade företaget, samt att Direktören Grönberg, förlitande sig på berörda förbindelse, anskaffat äkter teckning för ett belopp af sextiotusen mark, men därefter på gifven anledning af Kraft, som innan tiden för aktuteckningens utgång meddelat Gronberg, att han ej vidare ansvarade för fullgörandet af nämnda förbindelse, upphört med vidare äktionskaffningsarbete; fördenskull och då den omständigheten, att Direktören brönberg vid sagda tid ännu icke åstadkommit det för utbekommande af den utfästa provisionen fastställda miniminktietecknings beloppet åttiotusen mark, icke kunde betaga Grönberg rätt att utbekomma ersättning för sitt enligt uppdraget utförda arbete samt Strännmästaren krift icke styrkt, att han endast såsom ombud för stiftarene skulle hafva åtagit sig ännämnda förbindelse, har Hofrätten, med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, ålagt ifränne mästarenskrift att i ersättning för antydda aktioteckningsarbete till Tirektören Grönberg utgifva tre procent å det af Grönberg defimtiot anskaffade aktintecknings beloppet sextiotusen mark med ettusen åttahundra mark jämte därå från rättesgångens början den 30. Augusti 1913. löpande femprocents årlig ränta; hvarhos Brämnmästaren Ervoff skyldigkänts att med fyrahundra mark godtgöra Direkto251
ren Grönberg dennes i Rådstufvurätten för målet hafda umgälder; Uti Hofrättens dom har Brännmästaren Eroff anhållit om ändring medels deduktion, den Direktören Grönberg bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande; och enär Direktören Grönberg uti ifrågavarande förbindelseskrift tillförsäkrats en procent endast under förutsättning att han anskaffade tecknare af äkter uti omförmälda bolag till ett sammanlagdt belopp emellan åttiotu sen och etthundratusen mark, men Grönberg icke uppfyllt sagda villkor samt ej heller styrkt, att Brännmästaren Greff förbjudit honom att fortsätta med anskaffandet af tecknare, tills det aftalade beloppet blifvit fulltecknadt, pröfvar Kejserliga Fenaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom, låta bero vid det slut, hvari Rådstufvurätten i saken stannat. Det alle, som vederbör, till efterAsian Schauman rättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Alfred Liuksiala. K R Helanen Alfred Liuksiala. K Zelanen A. V. Olli Wällä Samuli Koski. K. Auer. 255