Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
hörande till Theulins arrendeåligganden, enligt borgenärernes den 28. Juli 1887. fattade beslut, utan vidare gäldas, men att Kronolänsmannen Lundström redan samma dag, innan beslutet fattats, hunnit genom imötningstvång uttaga utskylderna och dervid jemväl affordrat Signell stadgadt utmätningsarvode, hvilket jemte lösen för Lundströms qvitto Signell förty nödgats erlägga; emot punkt 10., att Josef Sorola genom arbete förtjenat anmärkta 13. mark 50. penni, hvilka dessutom guldits åt Sorola enligt en af Ingeniören Thulin sjelf utfärdad anvisning; emot punkt 11., att af massans å förutomtalade auktion försälda kor väl några betingat sig ett pris af mera ån 125. mark och för fyra erhållets till och med öfver 200. mark för hvarje, men att medelpriset för de föryttrade korna utgjort endast omkring 100. mark och att de åt Collin lemnade korna varit af samre slag och skulle, om de å auktionen försälts, ej stigit ens till 100. mark stycket; emot punkt 13, att de i denna punkt omnämnda fordringar, dem Ingeniören Thulin uppgifvit sig ega hos Landthushållaren Collin, vore för konkursförvaltningen fullkomligt, okända och icke kunnat utredas, enär Thulin ej fört någon bok rörande sitt mellanhafvande mål Collin; emot punkt 19., att deri berörda 104. mark observerats i redovisningen, hvaremot anmärkta 60. mark, som af Landthushållaren Collin guldits åt Kronolänsmannen Frey, åtgätt till betäckande af de i målet utdömda vittnesarvoden 10 mark 50. penni och Freys arvode såsom fullmäktig för Ingeniören Thulin vid de två sammanträden, å hvilka saken handlagts före konkursens början, samt Freys för målet hafda öfriga utgifter förutom protokollslösen, hvilket Tings förfarande godkänts vid borgenärssammanträdet den 2. Februari 1895., emot punkt 15., att Landthushållaren Collin på god tro eller under förutsättning, att han undantagit Pikkusuo äng vid utarrenderandet af Kartanonkylä egendom åt Ingeniören Thulin, innehaft denna äng ända tills förbemälde kompromissrätt den 26. Mars 1887. förklarat ängen rätteligen höra till arrendelägenheten, hvarföre Collin icke 182
kunde anses skyldig att erlägga någon ersättning för 1886. års afkomst från ängen; att borgenärerne vid sitt förberörda den 28. Juli 1887. hållna samman träde bemyndigat Landthushållaren Collin att berga ängen sistsagda år; samt att det af Ingeniören Thulin uppgifna värdet för ängens afkastning vore öfverdrifvet; emot punkt 16., att Ingeniören Tuolin icke lemnat konkursförvaltningen någon upplysning om ifrågakomna snoplogningsmedel samt att konkursförvaltningen ej heller eljest egde känne dom om de personer, af hvilka Thulin ansåge sig hafva att utbekomma sli ka medel, hvilka det dessutom ålegat Kronolänsmannen Frey att indrifva, om Thulin haft någon sådan fordran; samt emot junkt 17., att de medel, som influtit å auktionen den 20. April 1887. eller således före konkursens början, af Kronolänsmannen Frey såsom edeku tor uppburits och antagligen användts till betäckande af de fordringar, för hvilka utmätningen egt rum, men all konkursmassan ej hade något att skaffa med dessa medel. I anseende härtill har Handlanden Signell anhållit om käromålets förkastande, hvarhos Signell anmärkt, att Ingeniören Thulins påstående, att hans i konkursen tillstädeskomne borgenärers fordringar numera vore öfveråriga, sak nade grund, enär slututdelning i konkursen skett inom tio år från inställelsedagen och prestriptionstiden alltså borde räknas från dagen för slututelningen den 22. Maj 1897. samt att i följd häraf äfven allt hvad sysslomännen härutinnan tilläfventyrs kunde blifva förpligtade att utgifva borde, jemlikt 105. SS: i Konkurs lagen, tillfalla Thulins konkursmassa och icke honom personligen; c.) Notarien Gruner: att Gruner icke stor de i ansvarighet för förvaltningen af Ingeneören Thulins konkursmassa under tiden före den 31. September 1891., då grunder invalls till syssloman i boet, enär Kronolänsmannen Tings rättsinnehafvare afgifvit redovisning öfver Treys handhafvande af boet samt denna redovisning blifvit vid behörigen utlyst sammanträde af borgenärerne i massan granskad 283
och rättad äfvensom uppgörelse med Forss rättsinnehafvare i enlighet dermed egt rum. Beträffande åter förvaltningen af boet efter den 30. September 1891. har Notarien Grunder framhållit, att förvaltningen enligt borgenärernes vid sammanträdet nyssnämnde dag fattade beslut varit fördelad emellan Grunér och Handlanden Signell sålunda, att Gruner omhänderhäft de i konkursen förekomna rättegångarne äfvensom i samråd med Signell klargjort massans ställning, hvar emot Signell ensam skött om massans samtliga egendom, i följd hvaraf Gruner icke vore ansvarig för huru och från hvilken tid räntan beräknats på de sär skilda inkomstpösterna eller för att mar sons tillgångar tilläfventyrs ej blifvit så stora som de kunnat blifva. I öfrigt har Notarien Grun´r instämt i det genmäle Handlanden Signell afgifvit i anledning af Ingeniören Thulins anmärkningsposter 1.) - 17./ samt emot anmärkningspunkten (18.) erinrat, att deri antydda resekostnads ersättningar blifvit vid borgenärts samman trädet den 22. Maj 1897. godkända och faststälda och att Ingeniören Thulin, som ej besvärat sig öfver detta borgenärsbeslut inom den i Konkursstadgan utsatta tid, förty försuttit sin talan härutinnan samt att Häradsrätten, äfven om Thulin hade slik klandertalan bevarad, enligt samma lag icke vore berättegad att andra nämnda beslut: Wid det Ingeniören Thulin bemött sine vederparters andraganden har Thulin, bland annat, vidkommande sina i anmärknings punkten 14./ upptagna fordringsanspråk påstått, att Kronolänsmannen Frey redo gjort för endast 28. mark 50. penni af före nämnda kostnadsersättningsbelopp. Häradsrätten, hvarest jemväl vittnen målet afhörts samt Ingeniören Thulin, Enkan Frey och Notarien Granér gjort anspråk på ersättning för rättegångskostnaden, har medelst utslag, afkunnadt den 13. December 1898., afgjort målet och funnit utredt vara, att sysslomännaskapet uti Ingeniören Thulins till konkurs upplåtna bo, på sätt framginge af Härads rättens vid konkursmålets behandling den 29. September 1887. under SS: 21. förda protokoll äfvensom af protokollen vid med 384
borgenärerne i massan hållna samman träden den 30. September 1891. och den 2. Februari 1895., varit så fördeladt, att Handlanden Signell ensam förvaltat konkurs massans samtliga egendom, hvaremot Kronolänsmannen Frey och efter honom Notarien Graner ålegat att utestutande omhänderhafva i konkursen förekom mande juridiska uppdrag samt att i samråd med Signell klagora boets ställning så fort sig göra låte, och att sysslomannen egde för ofvanberörda åligganden i arvode beräkna sig fem procent af massans till penningar förvandla de egendom och särskild godtgörelse för hvarje i boets angelägenheter företa gen resa, jemte det Signell dessutom skulle erhålla skild godtgörelse för sitt besvär med förvaltningen af Kartanonkylä egendom, men att borgenärerne vid sagda sammanträden dock ej till beloppet bestämt denna godtgörelse, utan trott sig derom kunna träffa öfverenskommelse med Signell. Beträffande först käromålet emot Enkan Frey, så emedan hon sökt ärsslämning efter Kronolänsmannen Frey, men ifrågavarande fordran icke å den i ärstämningen utsatta inställelsedagen, den 2. Mars 1893., anmälts samt borgenärerne uti Ingeniören Thulins konkurs dessutom den 2 Februari 1895. klagjort förhållandet emellan konkursmassan och Kronolänsmannen Freys bo, blef käromålet i denna del förkastadt samt Ingeniören Thulin älagdt att med etthundra sjuttiofem mark ersätta Enkan Frey hennes härutinnan hafda kostnader. Hvad sedan vidkomme käromålet emot Handlanden Signell och Notarien Grunér eller de anmärkningar Ingeniö ren Theelin gjort emot den af Signell och Grunder den 23. Februari 1897. afgifna och af borgenärerne i Thulins konkurs den 22. derpåföljande Maj godkända redovis ningen, fann Häradsrätten af förhandlingarna i målet framgå: att Ingenio ren Thulin icke utredt, det Handlanden Signell och Notarien Grunder erhållit eller kunnat erhålla mera i ränta å konkursboets egendom än hvad Signell och Gruner i redovisningens debet upp285
bom tagit eller att Signell och Gruner användt boets medel för sina egna behof, att konkursmassans angelägenheter med Landthushållaren Collin vid tiden för första utdelningen ur massan den 22. Augusti 1888., betraktande deraf att särskilda rättegångar dem emellan då ännu berott på afgörande, icke varit så klara, att Landt hushållaren Collin kunnat utfå full liqvid för sin fordran, ej heller att sagde dag eller derefter förr än slutlig redovisning af Handlanden Signell och Notarien Grun´er afgifvits i dividens kunnat betalas större belopp än hvad desse utdelat; att utredning icke förebragts derom, att utbetalningen den 23. Februari 1897. till Landthushållaren Collin för qvigor, tjurar och kalfvar varit för konkursmassan oförmånlig eller att sysslomännen dervid på ett eller annat rätt felaktigt förfarit; att beloppet, ettu ren trehundra mark, som Handlanden Signell fordrat för förvaltningen af Kartanonkylä egendom, icke vore oskäligt och hade dessutom stöd i borgenärernes utlalanden inför Häradsrätten den 29 September 1887., att Handlanden Pignell enligt borgenärernes sistsagde dag jemväl gjorda medgifvande varit berättigad till ersättning för sina resor och att det belopp, fyrahundra åttatiofem mark, hvilket Lignell i sådant afseende påfört konkursmassan, icke kunde, med afseende å massans vidlyftiga affärer, anses vara för drygt tilltaget, att Bokhållaren Hertgen antagits i konkursmassans tjenst enligt borgenärernes beslut af den 28. Maj 1887. och att utredning icke förebragts derom, att Hertzen varit obehöflig eller i befattningen oduglig; att Handlanden Signell och Notarien Gruner, beträffande pasten å etthundra femtiosex mark åtta tiotvå penni för ställsbyggnaden, handlat i enlighet med borgenärernes beslut af den 14. Oktober 1893., jemte det Signell och Graner styrkt ej mindre posterna under den 23. December 1893. och den 24. Juni 1894. å tillsammans nio mark för protokollslösen, än dem å åt Kronolänsmannen Lundström erlagda fem mark tjugu penni och åt Josef Sorola utbetalda tretton mark femtio penni; att Ingenio286
ren Thulin ej ådagalagt, att Handlanden Signell och Notarien Grun´r handlat emot konkursmassans intresse vid återställandet åt Landthushållaren Collin af sextio kor eller i afseende å den åt Collin utgifna ersättningen för honom tillbörande tio qvigor och fem kalfvar; att Ingenioren Thulin ej heller styrkt, att Handlanden Signell och Notarien Gruner omhänderfått de i anmärkningspunkten 13/ omnämnda två belopp å trehundra femtio mark och sjutton mark femtio penni, hvaremot förberörda, af Häradsrätten genom utslag för den 1. Oktober 1887. marsan tilldömda etthundra fyra mark med ränta funnes upptagna i Lignells och Gruners redovisning samt Krono länsmannen Frey uppburit den genom samma utslag massan tillerkända kostnadsersättningen, sextio mark, men att Tings förfarande med sistsagda medel af borgenärerne den 2. Februari 1893. godkänts; att Pikkusuo äng under år 1887. innehafts af Landthushållaren Sollin på grund af borgenärernes den 28. Juli sagda år fattade beslut, hvaremot Ingeniören Thulin år 1886. ej ännu varit i konkurstillstånd och sysslomannen ej haft skäl att angående förvaltningen af ängen under sistnämnda år väcka rät tegång emot Collin; att Ingeniören Thulen icke styrkt, att Handlanden Signell och Notarien Gruner omhänderfått snoplögningsmedlen, åttatiotvå mark, och för försåldt kreatursfoder niohundra femtiofyra mark femtio penni; och att Notari en Grunder, enligt borgenärernes beslut af den 29. September 1887., 30. September1891. och 2. Februari 1895, varit berättigad att i resekostnadsersättning tillgodoräkna sig posten etthundra femtio mark, hvilket belopp ej vore för drygt tilltaget. I anseende härtill blef äfven käromålet emot Handlanden Signell och Notarien Gruner uti nu ifrågavarande delar af Häradsrätten förkastadt, men med afseende å sakens beskaffenhet finge Ingeniören Uaulin och Notarien Gruner sjelfve vid kännas sina i rättegången hafde kost nader Hofrätten, under hvars pröfning, bland andra, Ingeniören Uaulin och Notarien Gru387
ner, hvardera för sig, i vadeväg dragit saken, har medelst den 30. Maj 1900. gifven dom faststält Häradsrättens utslag i öfrigt utom att Ingeniören Thulin ålades att ersätta Notarien Grunder hans kostnader i målet vid Häradsrätten med tvåhundra mark. Uti Hofrättens dom har Ingeniören Tuolin i underdånighet anhållit om andring medelst ingifven deduktion, hvar af duplitten af Handlanden Signell uttagits, utan att han dock inom föreskrifven tid inkommit med bemötande i saken, hvarefter Signell hit inlemnat en skrift. Hvad sålunda förelupit och handling garna vidare innehålla har Kejserliga Senaten tagit i öfvervägande samt finner Ingeniören Thulin icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att bero, jemte det Ingeniören Thulin kännes skyldig att till Handlanden Signell gälda afgifterna för hans exemplar af denna Nyserliga Senatens dom med femtiofyC. F. Singsra mark. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder I Hans Kejserliga Majestäts Höga Namn, Dess Senat för Finland: fl. Sokman Juhris Hummelin J. Wiekel Lars Housén. 288
Lokakuun 12 päivänä 1901. Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaallinsa tuomio nostorahalla Waasan Hovioikeudesta tulleessa konkurssijutussa, jossa Suomen Yhdyspankin ja Pohjoismaiden osakepankin kauppaa ja teollisuutta varten Oulun haarakonttooret, Oulun kaupungissa asuvan Kauppiaan Leonard Juustisen konkurssiin luovutetun pesän velkojina, ovat hakijoina, sekä Waasan osakepankki saapuville tullana, mutta Kauppias Juustinen ja hänen muut velkojansa poisjääneinä vastaajina: Annettu Keisarillisessa Suomen Senaatissa ja Sen Oikeusosas tossa, Helsingissä, 12. päivänä Lokakuuta 1901. Keisarillinen Senaatti on Itsellensä esityttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Sittenkuin Kauppias Juustinen Kesäkuun 2. päivänä 1900. Oulun kaupungin Raastuvanoikeuden puheenjohtajalle annetussa kirjelmassa oli anonut saada velkopiensa tyydyttämiseksi yhdellä kertaa SS 17 säsnä: J. S. J. E. H. W. L. H - A. A. 78Do 11/1189. Såg M. R.D. 1901.
no luovuttaa kaiken omaisuutensa ja Raastuvanoikeus sen johdosta saman kuun 11. päivänä antamassaan julkisessa haasteessa kutsunut Kauppias Juustisen se kä tunnettuja että tuntemattomia saamaniehiä seuraavan Syyskuun 10. päivänä Raastuvanoikeudessa ilmoittamaan ja valvomaan heillä luovutetusta pesästä olevia saatavia sillä tavalla ja uhalla kuin konkursisääntö 9. päivältä Marraskuuta 1868. säätää, ovat siten määrättynä paikallelulopäivänä saamisiaan valvonut, paitsi muita, 1o Waasan osakepankki, muun muassa, a) kohdalla Tehtailija Wilhelm Juustisen asettaman ja Kauppias Juustisen hyväksyman vekselin mukaan 27 päivältä Kuhtikuuta 1900. kuusituhatta markkaa kuuden prosentin korkoineen seuranneen Heinäkuun 27. päivästä, kolmanneksen prosenttia pääomasta provisionia ja kuusi markkaa protestikustannuksia; b) kohdalla Pehtailija Juustisen asettaman ja Kauppias Juusti sen hyväksymän vekselin mukaan Touko kuun 5. päivältä 1900. viisituhatta markkan kuuden prosentin korkoineen 5. päivästä Syyskuuta samana vuonna, kolmasosan prosenttia pääomasta prövisionia ja protestikustannuksia kuusi markkaa; sekä h) kohdalla Pehtailija Juustisen asettaman ja Kauppias Juustisen hyväksymän vekselin mukaan Maaliskuun 15. päivältä 1900. viisituhatta markkaa kuuden prosentin korkoineen seuränneen Kesäkuun 15. päivästä, kolman neksen prosenttia pääomasta perovisionia ja kuusi markkaa protestikustannuksia, näistä kaikista saatavista kuitenkin vähennettynä se osinko, minkä pankki, joka oli valvonut mainitut saatavansa myöskin Tehtailija Juustisen konkurssissa, voisi saada Tehtailija Juustisen konkursipesän varoista; ja 2o Varakonsuli Iljalmar Hägg, viimeksisanotun pesän hoitajana, kaksikymmentä kaksituhatta markkaa eli sen määrän, minkä mainittu pesä joutuisi maksamaan yllälueteltujen vekselien mukaan. Sittemmin on Varakonsuli Hägg, täydentääksensä sanotun valvontansa, Kauppias Juustisen konkurssen ensimmäisessä siinhuudossa Lokakuun 1. päivänä 1900. 790
esilletuonut edellämainitut ockselit ja jättänyt jäljennökset niistä Oikeuteen sekä, ilmoittaen Tehtailija Juustisen konkurssipesän saatavan näitten vekselien mukaan olevan kuusitoistatuhatta markkaa ynnä korkoa, prosisionia ja protestikustannuksia, velkojanvalalla vahvistanut tämän saatavan Kysymyksessä olevan konkurssin toisessä esiinhuudossa Lokakuun 15. päivänä on Kaupunginviskaali, Kuvernemen tinsihteeri Gustaf Toppelius, joka myös kin on valvonut saatavan tässä konkurssissa, Oikeuteen antamassaan kirjelmässä kieltänyt Waasan osakepankin valvomat yllämainitut saatavat sillä perusteella, että Tehtailija Juustisen konkussipesänkin puolesta oli saatavaa kerrottujen vekselien nojalla valvottu Kauppias Juustisen konkurssissa ja mainitut vekselit siis tulleet kahteen kertaan samassa konkurssissa valvotuiksiRaastuvanoikeus on Joulukuun 3. päivänä 1900 julistamassaan tuomiossa, sen ohessa että Tehtailija Juustisen konkurssipesän kerrottu saatava on tuomittu maksettavaksi, lausunut, että koska Waasan osa kepankin puheenalaiset saatavat olivat Tehtailija Juustisen konkussipesälle tuonitut eikä niitä saatavia voitu kahteen kertaan maksettaviksi tuomita ja alkureraiset vekselit olivat myöhemmin ollut Tehtaitija Juustisen konkurssipesän kuin Waasan osakepankin hallussa, sentähden hyljättiin pankin kysymyksessä olevat saamisvaatimukset. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Waasan osakepankki oli vetoamalla saattanut asian, on Maaliskuun 23. päivänä 1901. antamassaan tuomiossa katsonut Waasan osakepankin puheena olevan saatavan laillisesti valvotuksi ja toteennäytetyksi sekä siis, kumotin Raastuvanoikeuden tuomion siinä kohden, tuominnut pankin valvomat kuusitoistatuhatta markkaa mainittuine korkoineen, provisionineen ja protestikustannuksineen "Waasan osakepankille maksettaviksi Kauphias Juustisen konkurssipesän varoista samalla oikeudella kuin muut etuoikeulettomat saatavat, kuitenkin vaarinottanalla, etteivät pankille Kauppiaspuutisen 791
ja Tehtailija Juustisen konkurssipesestä puheenalaista saamistä vastaan tulevat osingot yhteenlaskettuina saisi nousta sitä saamista suurempaan määrään. Hovioikeuden tuomioon ovat Suomen Yhdyspankin ja Pohjoismaiden osakepankin kauppaa ja teollisuutta varten Oulun haarakonttoorit alamaisesti anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Waasan osakepankki on säädetyssä järjestyksessä vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän asian ja katsoo ett eivät Suo men Yhdyspankki ja Pohjoismaiden osakepankki kauppaa ja teollisuutta varten ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiötä, jonka varaan asia siis jääpi, minkä ohessa Suomen Yhdyspankki ja Pohjoismaiden osakepankki velvoitetaan Waasan osakepankille suorittamaan maksut sen kappaleesta tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota kuusikolmatta markkaa. Pätä kaikki asianomaiset alamaisuudesAdels Aminoff sa noudattakoot Keisarillisen Majesteetin Korkeassa Nimessä, Hänen Suomen Senaattinsa: J. G. Sokman. Juhris Hummeli J; Weinel. Lars Huuén 792
Den 14 Oktober 1901 j läns Svarliga Mantals Egadamn, Och Senats för Finland dem uti ett, på netsatt sessionskilling, från Wasa lefvitt inkommit mål emellan sine lärdagdan riksdelän Johinen, från Tammosson stadsökande, samt sysslemannen i sine Bonden August Salminens eller Nickkas till henkurs upplåtna bo Kronoläns mannen Tiina Ansbom, från Tavast kyro socken, och aflidne Possessionaten Karl Wilhelm Cassellalls rättsinnehafvars, nans broder Toessionuksi, 1. SS: Berg, från Ilmola socken, samt nyrke söner Handlandens Svar och kunnat Landblatt, från Nikolaistad, uteblifne varande, angående tutke rätt till hemmansköpeskilling: Sifven uti Alipar liga Senaten för Finland och dess Julitie Spartement, i Wlingfors den 14. Oktober 1901 Kejserliga Senaten har låtit handlin garna i målet Tio föredragas och af dem medt nu är i sinnad, inhemlat följande dedelst afhandling af den 30. Juni 1895 son Sommonalen Tussellt att till samt by karen Frans Oskar Lind, senast sittleda förmyn el. 7/21 - 1, SS. 3. 793 Tog. V. R. B. m
att. loppala eller Hoppa som åttondedels mantals skattehemman No 2 i Suurala by af Ilmela socken med kreatur, och kapoch andra inventarier för en köpeskilling af 5000 mark, som skulle erläggas intunda, att lind öfvertegs betalningen af träi hemmanet intecknade, af Finlands Hypo leksförening beviljade lån, hvilkas åter stående kapital utgjort 17,041 mark 93 penni, samt ansvarade för väntan å dessa låns uppringliga belopp 19500 mark från den 1. påföljande Augusti, hvaremot åter stoden af köperkillingen 32. 989. mark tjenni fingo till vidare innestå hos Lindnet det procents årlig ränta och inteckning hemmanet sedermera har Senesionaten länet blatt hos ljwerneren öfver Kära län än hållit att, enär landtbonden Lind och fullgjort det han genom mundligt aftal utöfver med nämnda afhandling inne bölle utagit sig bekräffande betalningen af noga köpeskilling samt derjemte från Seppälä hemman uppbudet kreatur och begynt afhända sig sin egendom, berörda hemman måtte underrägas Sim disposition och honom förbjudas försälja detsamma eller något af dess "predukter" innan Hasrellall blifvit för sin emordade fordran hos Lind, om hvars utdömande ansökning gjort hos Guvernören öfver Ala och Björnebergs län, till fullo förnöjd; derå Guvernören öfver Vasa lån ej mindre i äso lution af den 21 Oktober 1895, hvilken, en ligt föreskrift, blifvit den 3. påföljande November uppläst i Ilmola sockens kyrka och den 5 i samma månad delgifvits Sandbru karen Lind, förbjudet denne att afhända sig Hoppala hemman eller derifrån försälja skog, gröda, åbyggnader eller annat hvad dertill hörde, förrän Possessionulen Hassel blatt blifvit för sin nämnda fordran förnöjd, allt vid laga äfventyr och med skyl dighet för den eller dem, som i handel der om sig inläte, att återbära egendomen eller ersätta dess värde, än och medelst utslag den 29. November 1895. förklarat detta för säljnings förbud beständande till dess Guver nören öfver Alo och Björneborgs län i anledning af Hasselblatts förberörda utsökning meddelat utslag och detsamma hunnit vinna laga kraft; äfvensom nästbemälde 394
Guvernör emellertid genom utslag af den 4 November 1895. ålagt Lind att, emot qvitto, till Hasselblatt utbetala i förberördt afseen de fordrade 32,989. mark 7. penni med sex procents årlig ränta från den 20. Juli samma år samt att med 150 mark godtgöra Hassedblatts umgälder i ärendet. Utan afseende å hvad sålunda förelu pit har Landbrukaren Lind genom af handling af den 2. December 1895. försålt Hoppala hemman åt Handlanden Anton Tuurala och denne medelst afhandling af den 20. Oktober 1895. föryttrat lägenheten åt Nikolax Jokinen, som åter den 27 Januari 1897. öfverlåtit densamma åt August Salmi nen, hvilka samtlige uraktlåtit att lagfara med hemmanet. Enär Possessionaten Hassellall, i följd af bidragligt förfarande af Sandtbrukaren Lind, icke kunnat till verkställighet bringa Guvernörens öfver Åbo och Björnebergs län ofvanberörda utslag af den 14 November. 1895, samt sind fortfarande afhändling egendom och utlyst auktion å den å loppala hemman befintliga goda, vid och vällande skog, har Guvernörsember i Wasa län, på anhållan af Härvelblatt, medelst resolution af den 27 Febnuari 1897. ånyo förrätt sagda hemman med hvad dertill hörde under förbud att säljas eller förskingras samt tillika förordnat Hypoteksföreningens ombudsman i Ilmola socken, Handlanden Johan Roos att i egenskap af syssloman omhänderla ga och tillsvidare förvalla emordade egendom; derå Guvernörsembet genom utslag af den 10. April 1897. förklarat nyssnämnda förbud och förordnande beständande intill dess Härsellätt blifvit för sin brorda fordran hos sind förnöjd eller derom annanlunda förordnades. Sedan August Salminen emellertid den 5 Augusti 1897. upplåtit sin egendom till kenkurs samt bland tillgångarna i sitt lo upptagit Hoppala hemman med gröda har Possessionaten Kapellall, som under rättat om inställebedagen i konkursen deri bevakat hela köpeskillingen för lop pala hemman, 5,000 mark jemte ränta med yrkande att få sig denna fordran tilldömd med förmännadt ur värdet för sagda hemman; derå konkursdomstolen 795