Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
rintötalosta No 1. Kohtamaan kylässä kuuluvan metsäpalstan, minkä myyjät olivat vakuuttaneet eräällä kohdalla ulottuvan rajapyykistä No 21. erääseen uolla olevaan isoon kallioon ja itse avanneet rajan siihen saakka, sekä että Antti Wilhelm Nieminen ja HuviTuiskunen, Magnus Suomisen luovutettua oikeutensa heille, olivat hakkuutta neet metsää mainitulta pyykin No 21 ja tuon kallion välisellä alalta; mutta koska jäljestäpäin oli selvinnyt, että sama alue kuului Talollisten Tuomas ja Pietari Pietarinpoikien omistamaan toiseen puoleen samasta talosta ja Kihlakunnanoikeus päätöksellä 8 päivältä Lokakuuta 1901 oli velvoittanut Antti Wilhelm Niemisen ja Huvi Tuiskusen suorittamaan Tuomas ja Pietari Pietarin pojille korvaukseksi kysymyksessä olevalta alalta hakkuutetuista puista kaksisataa neljäkymmentäkahdeksan markkaa sekä tältä metsäalalta vielä voitiin saada viisikymmentäkaksi syllä halkoja, ovat Antti Wilhelm Nieminen ja Huvi Tuiskunen vaatinet Tuomas Haiko sen ja Matti Mennan velvoittamista maksamaan heille niinhyvin äskenmainitun rahamäärän kuin myös sanotuista viidestäkymmenestäkahdesta sylestä halkoja, kaksi markkaa sylellä sata neljä markkaa eli siis yhteensä kolmesa taa viisikymmentäkaksi markkaa ja sen ohessa korvaamaan Antti Wilhelm Niemiselle ja Huvi Tuiskuselle heidän oikeudenkäyntikustannuksensa Sittenkun Tuomas Haikonen ja Matti Menna, asiasta kuulusteltuina, oli vat vastustaneet kannetta, on Kihlakunnanoikeus 30 päivänä Syyskuuta 1902. julistamassaan päätöksessä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt tuon kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Wilhelm Nieminen ja Huvi Tuiskunen olivat vetoamalla saattaneet jutun on tuomiossa 24 päivältä Helmikuuta 1906 katsonut selvitetyksi, että Tuomas Haikonen ja Matti Menna, myydessään kysymyksessä olevan metsän Antti Wilhelm Niemiselle, Auvi Tuiskuselle ja Magnus Suomiselle, olivat sen rajana, näyttäessään sitä Magnus Suomiselle pyykistä No 21. 147
edelläsanottuun isoon kallioon asti Tuomas ja Pietari Pietarinpoikien maata vastaan, pitäneet avatiin linjan, joka linja sittemmin havaittiin olevan Tuomas ja Pietari Pietarinpoikien maalla sekä että Antti Wilhelm Nieminen ja HuviTuiskunen sen vuoksi Kihlakunnanoikeuden päätöksellä 8 päivältä Lokakuuta 1901, Tuomas ja Pietari Pietarinpoikien siitä ajaman kanteen johdosta, olivat velvoitetut tuon vaaran rajan oikeutta mina viimeksi mainittujen maalta hakkaamistansa sadasta kahdestakymme nestäneljästä sylestä halkoja maksamaan heille korvausta kaksisataa neljäkymmentäkahdeksan markkaa kuin myös että sanotun rajan ja puheenalaisten maiden oikean rajan välisellä maalla vielä voisi saada viisikymmentäkaksi syltä halkoja, minkä vuoksi ja kun Antti Wilhelm Nieminen ja Huvi Tuisku nen siten eivät olleet saaneet kaikkia metsäkauppaan velkeutuneita halkoja, Hovioikeus on velvoittanut Tuomas Haiko sen ja Matti Mennan yhteisesti tahi sen heistä, jolla varoja oli korvaamaan Antti Wilhelm Niemiselle ja Huvi Tuiskuselle sanotut halol, kahden markan mukaan syleltä, yhteensä kolmellasadalla viidelläkymmenelläkahdella markalla, jonka ohessa Tuomas Haiko nen ja Matti Menna velvoitet tiin kahdellasadalla markalla palkitsemaan Antti Wilhelm Niemisen ja Huvi Tuiskusen Kihlakunnanoikeudessa asiassa kärsimät kulungilHovioikeuden tuomioon ovat Tuonas Haikonen ja Matti Menna anoneet muutosta tänne toimitta mallaan perustelmalla, johon Antti Wilhelm Nieminen ja Huvi Tuiskunen ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän julun ja katsoo, elleivät Tuomas Haikonen ja Matti Menna ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Tuomas Haikonen ja Matti Menna suorittamaan Antti Wilhelm Niemiselle ja Huvi Tuiskuselle, korvaukseksi heillä 148
täällä asian vuoksi olleista kulungeista kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaalli: R. A. Broder. C. J. Tingren. R. A. Broder. C. J. Tingren. Paul. Kungertr. 7 A. W. Granström Hans Talmros 7 Maaliskuun 7 päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Viipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Koiviston pitäjän. Kotterlahden kylässä asuva, Talollinen Juhana Seppinen on hakijana ja samasta kylästä kotoisin oleva Talollinen Adam Kaukianen vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 7 päivänä Maaliskuuta 1907 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Koiviston ja Johanneksen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Adam Raukiainen 1 päivänä Syyskuuta 1904, lausuen olevansa naimisissa Juhana Seppisen sisaren Loviisa Seppisen kanssa, vaatinut että Juhana Seppinen, joka lähinnä sitä ennen kuluneenä talvena oli ottanut maksaaksensa Adam Kaukiaiselle tuhat markkaa Loviisa ja Juhana Seppisen vuonna 1868 kuolleen isän Abraham Seppisen jälkeen Loviisa Seppiselle joutuneen perintöosuuden vastikkeeksi, velLäsnä: R. A. H. E. J. T. C. F. - C. H - C; F. 149 No 333. Såg 202. R. 1906.
voitettaisiin suorittamaan Adam Kaukiaiselle, Soviisa Seppisen edusmiehenä mainitut tuhat markkaa korkoineen sekä sitä paitsi korvaamaan Adam Kauhiaiselle hänen oikeudenkäyntikustannuksensa Asiasta kuulustettuna, on Juhana Seppinen väittänyt luvanniensa kerrotus sa tarkoituksessa suorittaa Adam Raukiaiselle tuhat markkaa ainoastaan siinä tapauksessa että Juhana ja Soviisa Seppisen velipuoli Anton Putus ottaisi maksaaksensa puolet sanotusta rahamäärästä, johon nähden ja kun Anton Putus ei ollutkaan tähän suostunut, Juhana Seppinen on vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus on ylempänä mainittuna 1 päivänä. Syyskuuta 1904 julistamassaan päätöksessä antanut lausuntonsa asiasta; ja koska Juhana Seppinen oli myöntänyt Loviisa Seppisen olevan häneltä saapa Soviisa Seppiselle Abraham Seppisen jälkeen tulevan perintöosuuden, senvuoksi ja kun näytetty oli, että Juhana Seppinen eräässä tilaisuudessa ennen oikeudenkäyn tiä oli lausunut tuhat markkaa olevan kohtuullisen korvauksen Loviisa Seppisen puheenalaisesta perintöosuudesta, jota määrää Kihlakunnanoikeuskaan, jolle Abraham Seppisen jäämistön arvo oli tunnettu, ei pitänyt liikanaisena, on Kihlakunnanoikeus, huomioonottaen myös sen seikan ettei Anton Sutuksella ollut mitään osaa sanottuun jäämistöön, velvoittanut Juhana Seppisen suorittamaan Adam Raukiaiselle tuhat markkaa ynnä viiden prosentin vuotuisen koron 1 päivästä Syyskuuta 1904 kunnes täysi maksu toimitettiin sekä sen ohessa kahdeksallatoista markalla korvaamaan Adam Kaukiaiselle hänen jutussa kärsimänsä kulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juhana Seppinen oli vetoamalla saattanut jutun, on 21. päivänä Heinäkuuta 1906. antamassaan tuomiossa vahvistanut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Juhana Seppisen neljälläkymmenellä markalla korvaamaan 150
Adam Kaukiaiselle hänellä asian vuoksi Hovioikeudessa olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on Juhana Seppinen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Adam Kaukiainen on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koskei Adam Kaukiainen ole laillisesti toteuttanut, että Juhana Seppinen olisi sitoutunut suorittamaan Adam Kaukiaiselle ja Loviisa Seppiselle tuhat markkaa vastikkeeksi siitä omaisuudesta, jonka Loviisa Seppinen on perinyt isavainajansa Abraham Seppisen jälkeen, katsoo Keisarillinen Senaatti oikeaksi, kumoten Hovioikeuden tuomion ja Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljätä Adam Kaukiäisen asiassa ajaman kanteen. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: R. A. Wrede. 1all Kungvisti C. J. Fingren A. W. Granström. / Låns Salmros Maaliskuun 8. päivänä 1907. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Wiipurin Kovioikeudesta tulleessa, sukuunlunastamista koskevassa jutussa, jossa ovat Talollinen Juho Aataminpoika Konka, Mäntyharjun pitäjän Hietaniemen kylästä, hakijana sekä Talollinen Matti Iiskola, sanotun pitäjän Höltän kylästä, omasta puolestaan ja vaimonsa Anna Räihäsen edusmiehenä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 8. päivänä Maaliskuuta 1907. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: No 341. Kihlakunnanoikeudessa on Juho Konka, talletettuansa Oikeuteen sukulunastusrahana tuhatsata markkaa; haasteen nojalla kertonut, että sittenkun hänen äitinsä Keta Wilhelmiina Räihäsen ja tämän sisaren edellämainitun Anna Räihäsen vanhemmat Talollinen Matti Riihänen ja Ketä WilalLäsnä: J.S. G. W. E. P - W. K. (Haf H. SS: 341. Pag. 84. R. D. Mäntyharjun pitäjän käräj �äkunnan 1906.
nen olivat 2. päivänä Heinäkuuta 1877. tehdyllä kirjallisella testamentilla säätä neet, että heidän kuolemansa jälkeen muun muassa, ne kaksikymmentäviisi kahdeksassadaskuudeskymmenesneljäsosaa perintötalosta No 1. ylläsanotussa Höltän kylässä, jotka Heta Wolasen kädessä oli perittyä maata, olivat lankeavat Anna Räihäsen ja hänen miehensä Matti Iiskolan omiksi ehdolla että he maksaisivat Keta Wilhelmiina Räihäselle lunastukseksi hänen osuudestaan sanotussa tilanosassa tuhatmarkkaa, niin olivat Matti Iiskola ja Anna Räihänen, Aeta Wolasen vuonna 1903. kuoltua, tosin valvoneet maini tun testamentin; mutta koska Matti Fiskola ja Anna Räihänen sekä Heta Wilhelmiina Räihänen ynnä hänen miehen sä Aatami Konka sen jälkeen olivat 3. päivänä Huhtikuuta 1894. keskenänsä tehneet sellaisen kirjallisen välipuheen, että Aatami Ilonka ja Heta Wilhelmiina Räihänen, jolle viimeksimainitulle hänen perimysoikeutensa nojalla Keta Woläsen jälkeen kuului puolet kysymyksenalaisesta talonosasta, luopuivat niin hyvin sanotusta osasta kuin kaikesta muustakin Matti Räihäsen ja Heta Holosen jälkeen jääviistä kiinteästä ja irtaimesta omaisuudesta sitä vastaan, että he Matti Iiskolalta saivat tuhatsata markkaa, ja kun Matti Iiskolan ja Anna Räihäsen saanti edellä kerroltuihin tilanosiin siis oikeastaan nojautui mainittuun välikirjaan 3. päivältä Huhtikuuta 1894, on Juho Konka vaatinut, että ne kaksikymmentävii si tuhannesseitsemässadas kahdeskymmeneskahdeksasosaa mainitusta talosta, joiden omistuksesta Aatami Konka ja Heta Vilhelmiina Räihänen äskensanotussa välikirjassa olivat Matti Iiskolan ja Anna Räihäsen eduksi luopuneet ja joille Matti Iiskola ja Anna Riihänen eivät olleet hankkineet lainhuutoja, tuomittaisiin Juho Kongalle sukuun ja että Matti Iiskola ja Anna Räihänen velvoitettaisiin ne Juho Kongalle luovuttamaan, minkä ohessa Juho Könka on anonut korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan jutussa. 152
Matti Iiskolan vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä 26. päivältä Maaliskuuta 1904. esiintuomillaan perusteilla ja mainitsemäin sa lainpaikkain nojassa, julistuen kaksikymmentäviisi tuhannesseitsemässadas kahdeskymmeneskahdeksasosaa puheenalaisesta talosta Juho Kongan sukuunlunastamaksi, velvoittanut Matti Iiskolan ja Anna Räihäsen viimeistään 14. päivänä Maaliskuuta 1905. jättämään sanotun talonosan Juho Kongan vapaaseen hallintoon, minkä ohessa Matti Iiskola ja Anna Räihänen ovat velvoitetut kahdellakymmenelläviidellä markalla palkitsemaan Juho Hongalle hänen oikeudenkäynti kulunsa asiassa. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Matti Iiskola oli vetoamalla saat tanut jutun, on siinä 24. päivänä Helmikuuta 1906. antanut tuomionsa; ja koskei Juho Ronka ollut voinut näyttää, että kysymyksessä ole van talonosan omistusoikeus koskaan olisi kuulunut Keta Wilhelmiina Räihäselle ja häneltä siirtynyt Matti Jiskolalle ja Anna Räihäselle, eikä Juho Kongalla ollut sukulunastus oikeutta Heta Wolasen testamentilla luovuttamaan omaisuuteen, on Hovioikeus, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Juho Konjan asiassa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Juho Konka anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Matti Iiskola on säädetyssä järjes tyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Juho Konka, koska Matti Iiskolan ja Anna Räihäsen omistusoikeus kysymyksessä oleviin tilanosiin perustui edelläkerrot tuun lain voiman saaneisen testamenttiin, ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuoniota, joka siis jää pysyväiseksi; ja velvoitetaan Juho Ronka suorittamaan Matti Iiskolalle hänellä täällä juttuun menneiden kulujen korvaukseksi kuusi153
kymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Johan Hummelin. 1. Herr. SnellmanJohan Hummelin. 1. Herr. SnellmanJ. Wärlundn Wäräklander. Edvard Padain. Häf Hellen Den 8. Mars 1907. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatta revisionsskillingar, från Åbo Hofrätt inkommit mål, angående bättre rätt till värdet af lifförsäkringsbref, emellan Hofrättsassessorn Alfred Aleksi Käpy, i egenskap af syssloman uti aflidne Vicelandssekreteraren Wilhelm Nybergfs till konkurs upplåtna bo, å ena, samt Handelsfirmorna i Åbo stad A. B. Nordfors och Frans Nordfors, på andra sidan, ömsom sökande och svarande: Gifven uti Justitiede partementet den 8. Mars 1907. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i frågainhämtat följande: Sedan Vicelandsseteraren Nybergh aflidit den 26. Mars 1902. och hans kvarlåtenskap den 9. därpåföljande Juni upplåtits till konkurs, hafva Assessorn Käpy, i sin förenämnla egenskap och Viccadvokatfiskalen Olfde R. A. B. - C. J. T. - bot. - A. G. E. T. 154 No 342. Tåg. 166. R. D. 1906
Karl Alvar Saladin Grun´r, som jämväl förordnats till syssloman i sagda konkursbo, efter stämning å Handlanden Polter Nordfors, i egenskap af prokurist för firman A. R. Nordfors, och Sjökaptenen Frans Nordfors till Rådstufvurättens i Åbo sammanträde den 20. November 1902., anfört att Vicelandssekreteraren Nybergk medels af handling den 21. Januari 1893. hos Handlanden A. B. Nordfors pantsatt ett af Ömsesidiga Lifförsäkningsbolaget Suomi å Nybergfs lif till innehafvaren utfärdadt försäkringsbref No 8008, lydande å 5,000. mark, Handlanden A. B. Nordfors till säkerhet för den kostnad och skada denne kunde komma att vidkännas såsom utställare af en utaf Nybergh sistnämnda dag auppterad och uti bank inrättning i Åbo diskenterad växel å 1,600 mark, samt därefter genom afhandling den 27. December 1895. utlofvat panträtt i samma lifförsäkringsbref åt Sjökaptenen Nordfors till säkerhet för den förlust honom kunde åsambas såsom utställare af tvenne utaf Nyberghacepterade växlar, den ena å 2,500 mark och diskonerad i Kansallis - OsakePankki samt den andra å 800 mark, liskonterad i Wasa Aktiebank, hvarjämte i dessa afhandlingar bestämts att panträtten skulle gälla äfven i fall af växlarnas omsättning; samt att, sehan Handlanden A. B. Nordfors emellertid aflidit, dennes son Handlanden Voller Nordfors såsom prokurist för Handlanden A. B. Nordfors rättsinnehafvare finnan A. B. Nordfors, den 3. Maj 1902. af bolaget Suomi uppburit hela lifförsäkringsbeloppet 5,000 mark och däraf för firman A. B. Nordfors räkning, under åberopande af förstberörda afhandling, innehållit 1,800 mark äfvensom till Sjökaptenen Nordfors, med stöd af pantförskrifningen den 27. December 1895, utbetalat 2,200 mark, hvarefter återstoden utlämnats till Vicelands sekreteraren Nybergks rättsinnehafvare; men emedan hvarken firman A. B. Nordfors eller Sjökaptenen Nordfors vid Kicelandssekreteraren Nybergks död hos 155
denne haft fordringar, för hvilka ifrågavarande lifförsäkringsbref utlofvats i pant, samt Sjökaptenen Nordfors dess utom, enär lifförsäkningsbrefvet icke öfverlämnats i hans värjo, ej heller tidigare egt panträtt däri, hafra AssessanKäpy och Ticcadsokatsinkalen Gruner yrkat finnan A. B. Nordfors och Sjökaptenen Nordfors förpliktande att till dem, i deras sysslomännäegenskap, utgifva, firman A. B. Nordfors förenämnda 1,800 mark samt firman A. B. Nordfors och Sjökaptenen Nordfors gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, förberörda 2,200 mark, hvart derå beloppet med sex procents ränta från ofvansagde 3. Maj 1902. Genmäle affordrade, har Handlanden Dotter Nordfors undandragit sig svaromål för firman A. B. Nordfors på den grund att firman icke ågått stämning i målet, samt Sjökaptenen Nordfors ansett sig icke vara skyldig att inför konkursmassan redovisa för det belopp han af firman A. B. Nordfors emottagit såsom godtgörelse för den förlust han lidit genom inlösandet af två utaf Vicelandssekreteraren Ny. bergh godkända växlar å sammanlagdt 2,200 mark, hvadan Sjökaptenen Nordfors yrkat förkastande af käromålet. Efter det målet uppskjutits till annat sammanträde, hafva Assessan Käpy och Viceadookatfiskalen Gruair på ny, den 3. Januari 1903 å firman A. B. Nordfors tagen stämning upprepat sin ofvanomförmälda emot förman utförda talan; i anledning hvaraf å firmans vägnar anmärkts att sistberörda stämning, hvilken tagits senare än en månad efter inställelsedagen i Vicelandssekreteraren Nybergks konkurs, jämlikt 47. SS: i gällande kenkurstadga vore sentida; därå och selan Assessorn Käpy samt Ticcadvokatfiskalen Grun´r yrkat firman A. B. Nordfors och Sjökaptenen Nordfors förpliktande att afgifva fullständigt genmäle i saken, Rädstufvurätten medels utslag den 12. Februari 1903 härom yttrat sig och, jämte det vidare utlåtan156
de i anledning af nästnämnda yrkande, såvidt detsamma anginge Sjökap tenen Nordfors, enär denne allaredan trädt i hufvudsakligt svaromål, fått förfalla, på upptagna skäl ålagt firman A. B. Nordfors att svara i saken på grund af den till Rådstufvurättens sammanträde den 20. November 1902. utverkade stämningen. Härå hafva firman A. B. Nordfors och Sjökaptenen Nordfors vidare framhållit att firman A. B. Nordfors, såsom innehafvare af ifrågakomna lifförsökningsbref, varit berättigad att efter godt finnande förfoga öfver hela det å försäkringsbrefvet lyftade beloppet, ehuru finnan däraf användt endast så mycket som erfordrats till gäldande af två utaf firman och två af Sjökaptenen Nordfors utställda samt af Vielandssekreteraren Nybergh uppterade växlar för den 17. och 25. Januari 1902 äfvensom den 13. och 21. därpåföljande Mars å 500., 1500., 1,500. och 700. mark, hvilka växlar uppkommit efter omsättningar af de i pantförskrifningsbrefven omnämnda växlarna, samt att Handlanden A. B. Nordfors och efter dennes död firman A. B. Nordfors innehaft omordade lifförsäkringsbref jämväl för Sjökaptenen Nordfors räkning. Sedan Assessorn Käpy och Tiudockatfiskalen Grun´ei bestridt att förenämnda fyra växlar uppstått genom omsättning af de växlar pant förskrifningarna upptage, har Rådstufvurätten, hvarest parterne ömsesides gjort anspråk på ersättning för sina rättegångsumgälder, uti utslag den 28 Maj 1913. förklarat utredt våra att Vicelandssekreteraren Nybergk genom tvenne den 21. Januari 1893. och den 27. December 1895. utfärdade pantförskrifningsbref till försäkrat, i det förra Handlanden A. B. Nordfors och i det senare Sjökaptenen Nordfors rätt att för den skada och kostnad desse kunde komma att vidkännas såsom utställare, Handlanden Nordfors af en utaf Nybergk ocepterad växel å ettusen sexhundra mark samt Sjökap157
tenen Nordfors af tvenne jämväl af Nybergh Accepterade växlar, lydande den ena å tvåtusen femhundra mark och förfallen till betalning den 27. Mars 1896, samt den andra å åttahundra mark, förfallen till inlösen den 20. Februari 1896, göra sig ersätta ur värdet af en å Nybergfs lif i Lifförsäkningsbolaget Suomi tagen försäkringspolis å femtusen mark, hvilken blifvit till Handlanden A. B. Nordfors öfverlämnad, äfvensom att Handlanden Tolter Nordfors den 3. Maj 1902. fått från bolaget uppbära lifförsäkningsbrefvets fulla belopp femtusen mark och däraf med stöd af omordade förbindelser, icke blott för firman A. B. Nordfors räkning behållit beloppet af en den 17. Januari 1902. utaf finnan utställd, af Vicelandssekreteraren Nybergh ocepterad och den 17. därpåföljande April förfallen växel å femhundra mark samt af en den 25. nästsagde Januari likaledes af finnan utställd och af Nybergk accepterad samt den 25. förenämnde April förfallen växel å ettusen trehundra mark, eller sammanlagdt ettusen åttahundra mark, utan och för Sjokaptenen Nordfors räkning innehållit och till denne utbetalat belopret af tvenne utaf Sjökaptenen Nordfors den 13. och 21. Mars 1902. utställda, af Vicelandssekreteraren Nybergh actpterade samt den 13. och 21. Juni samma år förfallna växlar, lydande den ena å ettusen femhundra mark och den andra i sjuhundra mark, eller sammanlagdt tvåtusen tvåhundra mark; men emedan hvarken finnan A. B. Nordfors eller Sjökaptenen Nordfors styrkt att pantsättningen af omförmälda lifförsäkringsbref gällde de fyra växlar, för hvilka motsvarande belopp af lifförsäkningssumman sålunda tagits i anspråk, eller att dessa växlar tillkommit genom omsättning af de växlar, till säkerhet för hvilka ifrågavarande lifförsäknings polis ursprungligen pantförskrifvits, ty och jämte det å firman A. B. Nordfors och Sjökaptenen Nordfors påstående att få behålla det uppburna på den grund att lifförsäkringsbrefvet 158
varit ställdt till innehafvaren, icke kunde fästas något afseende, då detsamma enligt pantförskrifningsbrefven uttryckligen gifvits såsom pant samt Sjökaptenen Nordfors sistantydda anspråk vore så mycket mindre grunladt som Sjökaptenen Nordfors icke själf omhänderhaft lifförsäkringspolisen och ej heller visats att Handlan den A. R. Nordfors eller firman A. B. Nordfors innehaft densamma för hans räkning, har Rådstufvurätten ansett firman A. B. Nordfors och Sjökaptenen Nordfors icke hafva varit befogade att, på sätt som skett, ur den uppbuma lifförsäkringssumman göra sig ersätta för meranämnda växlar samt förty ålagt finnan A. B. Nordfors och Sjökaptenen Nordfors att genast emot kvitto till Vicelandssekreteruren Nybergks konkursbo återbära, förman A. B. Nordfors ettusen åttahundra mark med sex procents ränta därå från den 3. Maj 1902. tills full betalning följde samt Sjökaptenen Nordfors tvåtusen tvåhundra mark jämte enahanda ränta därå från sistberörde dag tills skeende full likvid; men i anseende till sakens beskaffenhet kvittades rättegångskostnaderna parterne emellan. Hofrätten, under hvars pröfning såväl Assessorn Käpy och Vicad vokatfiskalen Grun´ som firman A. B. Nordfors och Sjökaptenen Kordfors invadeväg dragit målet, har genom dom den 26. Maj 1906. utlåtit sig däri, och jämte det Rädstufvurättens förenämnda, den 12. Februari 1903. afsagla utslag, såvidt Sjökaptenen Nordters däri ansetts allaredan hafva afgifvit svaromål i hufvudsaken, af Hofrätten gillats, men samma utslag i öfrigt upphäfts på den grund att finnan A. B. Nordfors icke blifvit i behörig ordning instämd till Rådstufvurättens sammanträde den 20. November 1902, har Hofrätten funnit hvarken firman A. B. Nordfors, hvars inmärkning därom, att den å firman den 3. Januari 1903. i målet tagna stämningen varit sentida, icke förtjande afseende, enär den emot firman utför159
da talan ej vore af den beskaffenhet 46. SS: i Konkursstadgan den 9. November 1868. afsäge samt den i 47. SS: uti samma stadga föreskrifna tid förty icke behöft i förevarande mål iakttagas, eller Sjökaptenen Nordfors hafva anfört skäl till ändring i Rådstuf verättens i själfva saken afkunnade utslag, samt Assessorn Käpys och Viccadvokatfiskalen Gruners vadeinlaga ej heller föranleda annan rättelse. i samma utslag än att det belopp af tvåtusen tvåhundra mark jämte ränta, som Sjökaptenen Nordfors ålagts att till Vicelandssekreteraren Nybergks konkursbo återbära, borde af finnan A. B. Nordfors och Sjökaptenen Nordfors gemensamt eller den af dem, som tillgång egde, till konkursboet gäldas. Uti Hofrättens dom hafva såväl Assessorn Käpy som förmorna A. B. Nordfors och Frans Nordfors anhållit om ändring medels ingifna deduktioner, firman Frans Nordfors under tillkännagifvande att Sjökaptenen Nordfors numera aflidit samt att den af honom i lifstiden bedrifna rörelsen fortsättes under sistnämnda finna; därå firmorna A. B. Nordfors och Frans Nordfors i föreskrifven ordning bemält Assessom Käpys ändringsansökning, hvaremot Assessorn Käpy, som uttagit duplitten af förmernas deduktion, icke inkommit med bemötande i saken. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande samt finner hvarken ossession Käpy eller förmorna A. B. Nordfors och Frans Nordfors hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dem, hvarvid förty kommer att bero. Det alle, som vederbör till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: R. A. Broder ian August C. J. Timgren A. K. Granström E. Thesleff 160