Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
län asiamiehenä oli ottanut urakalla ajaakseen jutun, voi siitä odottaa hyötyä tai vahinkoa sekä niin hyvin Herman Seppälä kuin Valfrid Kungel olivat kieltäneet että Valfrid Krängel äjoi juttua urakalla, on Kihlakunnanoikeus 9 päivänä Maaliskuuta 1906 julistamallaan väitepäätöksellä hylännyt kerrotun estemuistutuksen Kuulusteltuaan muun muassa Niilo Kangelia todistajana, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset myöskin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, 7 päivänä Marraskuuta 1907 julistamassaan lopullisessa päätöksessä lausunut näytetyksi, että Kasper Tuhkio oli sitoutunut maksamaan Salomon Tuhkiolle vanhempiensa jälkeen tulevan perintöosan irtaimesta omaisuudesta ja Tuhkion talon tuloista Herman Seppälän valmistettavan holhoustilin mukaan, mutta ettei Kasper Tuhkio ollut tätä sitoumusKasper Tuhkio ollut tätä sitoumustaan täyttänyt, joten Herman Seppälän oli holhoojana ollut pakko Salomon Tuhkiolle suorittaa tilin saldo kuusisataakolme markkaa kolmekymmentäseitsemän penniä korkoineen; ja on Kihlakunnanoikeus senvuoksi velvoittanut Kasper Tuhkion kuittia vastaan Herman Seppälälle suorittamaan vaaditut kuusisataakolme markkaa kolmekymmentäseitsemän penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen tilintekopäivästä 1 päivåstä Marraskuuta 1897 kunnes täysi maksu tapahtui se kä korvaamaan Herman Seppälän kulut jutusta sadalla viidelläkymmenolla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kusper Tuhkio oli vetoamalla saattanut jutun, on 12 päivänä Helmikuuta 1909 antamallaan tuomiolla jättänyt Kihlakunnanoikeuden edelläsänotun väitepäätöksen samoinkuin lopullisenkin päätöksen pysyväksi sekä velvoittanut Kasper Tukkjen suorittamaan Herman Seppälälle maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota viisitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä. - 29
Hovioikeuden tuomioon on Hilda Johanna Tukkio, Kasper Tuhkien tällä välin kuoltua, anonut muutosta; Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Hilda Johanna Tuhkio ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J Wahlunen Pekki Käpy J Wahlunen Pekki Käpyl Mannis Seltonen Alfred Liuksiala.  Alfred Lindström Tammikuun 21. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa koskevassa jutussa, jossa Kauppias Aleksander Ignatius, Impilahden pitäjän Pitkärannan kylästä, on hakijana sekä Suomen Vallio tulematta jääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21. päivänä Tammikuuta 1911 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Iinpilahden pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Suomen Valtion puolesta kirjallisen haasteen nojalla lausuttu, että Kauppias Iynatus keväällä vuonna 1904. oli lauttauttanut 27,540. tukkia ja ratapölkkyä sekä 6793. kuutiosyltä halkoja Lautokkaan laskevassa Uuksun joessa ja sen lisävesissä Valtion kuntoon panemis lauttausväyliä myöten maksamatta siitä Keisarillisen Senaatin 21. päivänä Marraskuuta 1896. Läsnä: D. W. Å. K. B. s. P. A. 20 No 79. Pag 186 R.D 1909.
metsäntuotteiden lauttaamisesta Uuksunjoessa ja sen lisävesissä vahvistaman järjestyssäännön ja Senaatin Wiipurin läänin Kuvernöörille sanotussa järjestyssäännössä määrättyjen lauttausmaksujen kannosta antaman, 17 päiväksi Toukokuuta 1904. päivåtyn määräyksen mukaan suoritettavia. lauttausmaksuja, 2,554. markkaa 38. penniä; ja on Valtion puolesta sentähden vaadittu Kauppias Ignatiuksen velvoittamista Valtiolle suorittamaan mainitut 2,554. markkaa 38. penniä. Kauppias Ignatiuksen vastustettua kannetta sillä perusteella etteivät puheena olevat, vasta syyskesällä 1904. tarkastetut lauttausväylät vielä ollut olleet valmiit kysymyksessä olevan lauttauksen tapahtuessa ja että Valtion keskentekoiset lauttauslaitokset päinvastoin oli vat haitannet Kauppias Ignatiuksen lauttausta, on Kihlakunnanoikeus 9. päivänä Syyskuuta 1907. julistamallan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska Kauppias Ignatius oli myöntänyt ilmoitettuun aikaan kysymykseen tulleilla vesillä lauttauttaneensa edellämainitun määrän puutavaroita eikä Kauppias Ignatiuksen asiassa tekemiensä väitteiden tuoksi esittämille näytöksille voitu antaa mitään arvoa, on Kihlakunnanoikeus, nojautuen ylempä nä sanotun järjestyssäännön 18 SS:ään sekä Keisarillisen Senaatin edellämainittuun määräykseen 17. päivältä Toukokuuta 1904., velvoittanut Kauppias Ignatiuksen Suomen Valtiolle, kuittia vastaan, suorittamaan vaaditut kaksi tuhatta viisisataa viisikymmentäneljä markkaa kolmekymmentäkahdeksan penniä Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Ignatius oli vetoamalla saattanut jutun, on 1. päivänä Toukokuuta 1909. antamallaan tuomiolla jättänyt asianKihlakunnanoikeuden päätöksen varaan Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Ignatius anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Ignatius ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempä21
nä mainittua tuomiota, joka siis jääpysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot - Kejsarillinen Suomen Senaatti: Yläisman Alksi Käpes. Alfred Kiukkiala. Akomalin. Mannus Peltonen Alfred Linström Tammikuun 24 päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, testamentin moitetta koskevassa nostajutussa, jossa Loisenleski Beata Valtonen, Jaakkiman pitäjän Metsäniklin kylästä on hakijana ja Talollinen Wilhelm Hotta Uukuniemen pitäjän Mensuvaaran kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 24. päivänä Tammikuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Vilhelm Hotta oli 25. päivänä Syyskuuta 1905 Uukuniemen pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa valvonut sanotusta pitäjästä kotoisin olleen, 2. päivänä lähinnä edellistä Toukokuuta kuolleen Soismaisen Susanna Tiaisen joitakuita päiviä sitä ennen tekemän suullisen testamentin, jonka mukaan Susanna Tiaisen jäämistö oli joutuva Vilhelm Hotalle, niin on Beata Valtonen, SuLäsnä: P. W. F. R. B. A. K. J. P. A; L. A. L. 22 N° 81 Sag 113. R.D. 1909.
sanna Tiaisen lähimpänä perillisenä kirjallisen haasteen nojalla mainitussa Kihlakunnanoikeudessa moittinut sanottua testamenttia, vaatien sen julistamista mitättömäksi niin hyvin sillä perusteella että Vilhelm Hotta oli houkutellut Susanna Tiaisen tekemään testamentin kuin siitäkin syystä ettei Susanna Tiainen testamentin tekotilaisuudessa ollut ollat täydessä tajussaan Vilhelm Hotan vastustettua kannetta on Kihlakunnanoikeus, jossa asiansaiset puolin ja toisen ovat anonut korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan, 9. päivänä Helmikuuta 1907. julistamallaan päätöksellä ratkaissut asianja koskei Reata Valtonen ollut voi nut toteennäyttää että Vilhelm Hotta olisi koukuteltut Susanna Tausta puoheinä olevan testamentin tekomiseen ja kun asiassa oli käynyt selville että Susanna Tiainen oli testamen tin tehdessään ollut täydessä tajus saan, niin Kihlakunnanoikeus on kyljännyt kiinteen ja velvoittanut Siata Valtosen seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Vilhelm Hotan oikeudenkäyntikustannukset Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Beata Valtonen oli vetoamalla saattanut jutan, on tuomiolla 6. päivänä Maaliskuuta 1909. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Beata Valtosen suorittamaan Vilhelm Hotalle viisikymmentä markkaa korvaukseksi hänellä Hovioikeudessa omaista kustannuksista Hovioikeuden tuomioon on Beata Valtonen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Vilhelm Hotta on täältä perinyt kuitenkaan vastaamatta asiaan. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Beata Valtonen ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jän pysyväksi; ja velvoitetaan Beata Valtonen suorittamaan Vilhelm Hotalle maksut hänen kappalustaan tätä Keisarillisen Senaatin tuomiota, kaksikymmentä23
kolme markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Yldermann A. C. Malin. Aleksi Käpy. Johannes Levonen. Alfred Luuksiala. Alfres Lindström. Den 26. Januari 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisions skilling, från Kejserlige Alo Hofatt inkommit fordringsmål emel son Handlanden Otto A. Blom. qvist, från Helsingfors stad, sökande, samt Handlanden Hermann Schults, från staden Berlin. Kejsurdömet Tysktund, waran de: gifven uti Justiliedopartimen tet den 26. Januari 1911. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig fordragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter Handlanden Blomqvist den 3. April 1905 ågången stämning här Handlanden Schultz vid Rådstufvurätten i Helsingfors stad anfört att, sedan Klemqvist i September månad 1902 af firman Måsters Kaptien i Bertin beställt en trällmålegraf för framställande af såkallade lefande bilde, så hade Handlanden Schultz, som emeller tid åtagit sig att, såsnart sagda uppå rat af bemälda förmå beverats, å Qm. J. B. - S.S. - H. l - B. E. Th. 24 No 113. Pag. 81. R. D. 1909
Handlanden Blomqvists vägnar till finnan förskottsvis erlägga dess pris på grund af trenne af bemälda förma den 4. och 20 påföljande Oktober i anledning af köpet utfärdade sakturor till förmån guldit desammas belopp 1060 ricksmark tyskt mynt; men emeldan Handlanden Blomqvist vägrat att till Handlanden Schull erlägga hvad denne sålunda för Blomqvist ullagt, har Schultz yrkat Blomqvists förpliktande att åt Schult erlägga ej mindre sagda belopp än två af honom dessutom för upparaten verkställ da utbetalningar 12 riiksmark 52 pen nige och 16 ricksmark 30 pennige eller inalles 1088 ruksmark 82 ppnings jämte ränta och godtgörelse för rättegångskostnaden. I saken hörd, har Handlanden Blomqvist genmält att, enär den hanmätegraf, som af firman Anders Projelien efter beställning tillsändts Blom qvist, varit erlaglig för till ändamål, Ilomqvist återsandt upparaten till bemälda firma; men att Blomqvist, sedan han erfarit, att änsagda upparat vid i Berlin rickslälld afpröfning punktionerat tillfredställande, vore villig att betala dess pris, dock först efter det densamma blifvit honom i Helsingfors tillhandahållen Sedan Handlanden Schultz mot sagt nästnämnda anspråk, enär för man Senters Projextion redan en gång tillsändt Handlanden Blomqvist ifrågavarande upparat samt Blomqvist utan anledning återskickat densamma, har Rådstufvurätten medels utslag den 20 September 1905 utlätit sig i saken; och alldenstund Handlanden Blomqvist af finnan Mesteri Pojelion beslällt en thanerätegraf af det slag som den öpprat, hvilken af firman till Blomqvist lemnats, fördenskull och emedan Handlanden Blomqvist icke gittat styrka att lerörda upparat varit behäftad med nå gel sel, som skulle påkallat dess återändande till förman, har Rådstuporät ten ålagt Handlanden Blomqvist att till Handlanden Schultz, hvilken styrkt sig hafva till finnan Mesters Projee25
tion erlagt priset för meranämnda apparat jämte sillekör ettusen sextio reiiksmark och för densamma obestridt utlagt ytterligare tjuguåtta riiksmark åttiotvå pennige, mot kvitto och om händerfående af upparalen i Berlin utgifva berörda trenne belopp, samman lagdt ettusen åltioåtta riiksmark åttio två pennige tyskt mynt eller molsvaran de belopp finskt mynt efter å vista kurs å orten vid betalningstiden, med som procents årlig ränta därå från före nämnda 3 April 1905 tills full betal ning följde, hvarhos Handlanden Blom qvist känts skyldig att med tvåhundra femtio mark godtgöra Handlanden Schrelts hans umgälder å rättegången. Hefrätten, under hvars pröfning Landlanden Blomqvist i vadeväg dragit målet, har medels dom af den 8. Februari 1909 låtit bero vid Rådstufverättens utslag, jämte det Handlanden Blom qvist ålagts att med femtio mark ersätta Handlanden Schultz dennes för målet i Hefrätten hafda kostnader. Uti Hopallens dom har Handlanden Klemqvist anhållit om ändring medels ingifven doduktion, den Handlanden kautts i föreskrifven ordning bemält Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Handlanden Klemqvist icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom hvarvid förty kommer att förblifva; och kännes Handlanden Blomqvist därhos skyldig att med sextiofem mark godtgöra Handlanden Schultz hans härstädes i målet hafda umgälder. Pelalle, som vederbör, till efterrättelse länderKejserliga Senaten för Finlands J. N. Bönnund Winteri Saiamen J. N. Bönnund Winteri Saiamen Walter Andersin. R. Amberg 26
tion erlagt priset för meranämnda as parat jämte tillbehör ettusen sextio reiiksmark och för densamma obestridt utlagt ytterligare tjuguåtta riksmark åttiotvå offennige, mot kvitto och om händerfående af upparalen i Berlin utgifva berörda trenne belopp, samman lagdt ettusen åltioåtta riiksmark åttio två pennige tyskt mynt eller molsvarande belopp finskt mynt efter å vista kurs å orten vid betalningstiden, med som procents årlig ränta därå från före nämnda 3 April 1905 tills full betal ning följde, hvarhos Handlanden Blom qvist känts skyldig att med tvåhundra femtio mark godtgöra Handlanden Sekielt hans umgälder å rättegången. Hepätten, under hvars pröfning handlanden Blomqvist i vadeväg dragit målet, har medels dom af den 8. Februari 1909 låtit bero vid Kaastupurättens utslag, jämte det Handlanden Blom qvist ålagts att med femtio mark ersätta Handlanden Schultz dennes för målet i Hefrätten hafda kostnader. Uti Höfällens dom har Handlanden Klemqvist anhållit om ändring medels ingifven douktion, den Handlanden Schult, i föreskrifven ordning bemält Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner Handlanden Klemqvist icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens ofvanberörda dom hvarvid förty kommer att förblifva; och kännes Handlanden Blomqvist därhos skyldig att med sextiofem mark godtgöra Handlanden Schultz hans härstädes i målet hafda umgälder. Pelalle, som vederlör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finlands J. N. Rönnund Walter Anderiin. santeli Saaninen R. Anneberg 26
Tammikuun 30. päivänä 1911. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa velkomusasiassa, jossa ovat Talokas Konstu Jauhola, Alatormon pitäjän Kaarkamon kylästä, Raakamon Osuuskauppa r. l. nimisen osuuskaupan konkurssipesän toimitsijamiehenä, ja Talokas Juho Jaakko Paldanius, mainitusta Raakamon kylästä, yhteisesti hakijoina sekä Kirjuri Matti Knuuti, Kemin pitäjästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 30. päivänä Tammikuuta 1911. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää, paitsi sellaista, josta ei eniä ole kysymystä, seuraavaa: Sittenkuin Matti Knuuti Alator nion ja Kärungin pitäjäin käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa oli edelläsanotun osuuskaupan siellä vireillä olleessa konkursissa valvonut muun muassa toiminimen M. Haglundin Kangaskaupan 21. päivänä Syyskuuta 1908. Läsnä: D. W. A. K. J. P - A. Z. 27 No 132. Pag 141. R. D. 1910.
asettaman, Kaupanhoitaja John Ringin, muuskaupan puolesta hyväksymän, Matti Knuutille siirretyn vekselin nojalla tuhat kahdeksansataa markkaa kuulan prosentin vuotuisine korkoineen 21. päivästä seurannutta Joulukuuta, mutta velkomusta vastaan oli muistutettu ett ei John Ring ollut onut oikeutettu osuus kaupan toiminimeä kirjoittamaan ja että pätietoista oli oliko vekselissä tarkoitettu velka tehty osuuskaupan hyväksi, oli Kihlakunnanoikeus 26. päivänä Huhtikuuta 1909. konkurssissa julistamallaan tuomiolla vahvistanut tuon saatavan konkurssipesästä maksettavaksi ainoastaan siinä tapauksessa että se tulisi toteenniin tetyksi eri oikeudenkäynnissä, joka oli Kihlakunnanoikeuden määräämässä ajassa vireille pantava. Haastatettuaan tämän jälkeen puheenalaisen konkurssipesän toimitsijamiehet Konttoristi Petter Adolf Nordberg in, Kemin kaupungista, ja Konstu Jauholun mainittuun Kihlakunnanoikeuteen on Matti Knuuti siellä lausunut, että hänen vahomansa, kysymyksessä oleva vekseli oli annettu maksuksi toiminimen M. Haglundin Kangaskaupan Kaakamon Osuuskaupalle vuonna 1908: Maalis- ja Syyskuun välisenä aikana lähettömistä kauppatavaroista sekä että Talokkaanpoika Juho Charles Mäkianttila eli Säldanies oli Kaakamon Osuuskaupan valtuuttamana laskujen hyväksyjänä sanotuista tavaroista annetut laskut hyväksynyt; ja kun osuuskauppa oli jättänyt mainitun vekselin lunastamatta on Matti Knunti anonut, että hänen saatavansa samäisen vekselin perusteella vahvistettaisiin osuuskaupan konkurssipesästä hänelle maksettavaksi korkoineen. Asiasta kuulustettuina ovat Konttoristi Nordberg ja Konstu Jauhola vastustaneet kannetta, koskeivät he voineet hyväksyä Juho Charlos Mäkiant tilan laskuihin merkitsemää hyväksymistä syystä että tämä siihen aikaan kuin tuo hyväksyninen oli tehty oli ollut alaikäinen, jota paitsi he ovat väittäneet etteivät tavarat todellisuudessa ollutkaan osuuskaupalle saapu28
neet. Kihlakunnanoikeus, jossa Konttoristi Nordberg ja Konstu Jauhola ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 28. päivänä Elokuuta 1909. julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian ja katsonut Matti Knuutin kysymyksessä olevan saatavan tulleen laillisesti toteutetuksi sekä sen vuoksi vahvistanut sen tuhanneksi kahdeksaksisadaksi markaksi kuuden prosentin vuotuisine korkoineen 21. päivästä Joulukuuta 1908. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Konttoristi Nordberg ja Konstu Jauhola, edelläkerrotussa toimessaan, sekä Juho Jaakko Paldanius puheenalaisen konkurssipesän saamamiehenä, vetoamalla olivat saattaneet jutun, on tuomies sa 12. päivänä Huhtikuuta 1910. jättänyt Kihlakunnanoikeuden päätöksen pysyväksi, samalla kuin Konttoristi Nordberg ja hänen vastasanotut asiakumpraninsa velvoitettiin viidelläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Matti Knuutin kulut asiasta Keisarillisessa Kovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon ovat Konstu Jauhola ja Juho Jaakko Paldanies, Jauhola toimitsijamiehenä ja välolanius velkojana konkurssissa, anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Matti Knuuti on säädetyssä järjestyksessä vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tamän jutun ja katsoo etteivät Konstu Jaukola ja Juho Jaakko Paldanius ole esiintuoneet syytä muuttaa Kovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, jonka varaan asia siis jää; ja velvoitetaan Konstu Jauholu ja Juho Jaakko Palda nius, Jauhola mainitun konkurssipesän toimitsijamiehenä yhteisesti suorittamaan Matti Knuutille, korvaukseksi hänellä täällä jutussa olleista kuluista kuusikymmentä markkaan Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Yllemän Aleksi Käpes. Yllemän Aleksi Käply. Yllemän Aleksi Käpes. Mannes Sertonen Alfred Liuksiala ./. Olof Jndeman 29
Den 2 Februari 1911. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt reversskilling, från Kejserlige Alo Hofrätt inkommit mål, angående fordran, emel lan Godsegaren Karl Edvard Pehr man, från Dickursly by i Helsinge socken, sökande, samt Ordnisten Otto Maurits Lönnroth, från sagda sockens kyrkoby, uteblifven varande Efven uti Justitiedepartementet den 2. Februari 1911. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat föl jande: Efter Godsegaren Pehrman ågången stämning harigelnisten Lönnrolle vid Häradsrätten i Helsinge sockens tingslag ansört, att Godsegaren Pehrman å auktion den 3. Mars 1905, hvilken Sönnroth enligt uppdrag af aflidne Landthushållaren Karl Gustaf Lindqvists och dennes jämväl hädangångna hustru Matilda Sofia Lindqvists rättsinnehafvare förrättat, för ett pris af 54.0531 mark inropat bemälda rättsin nehafvare uthöriga halfva Hertas skatte Spa Jak. 3 - S.S. - W. l. - B. A 30 No 159. Pag 224. R. 1909
hemman och en fjärdedel af Storskäggas skattehemman i förenämnda Piekursby by; och som Godsegaren Pehrman som å köpeskillingen erlagt den 4 i samma månad 18100. mark och den 1 därpå följande Maj 4.434. mark 6. penni samt öfvertagit ansvarigheten för betalningen till Finlands Hypoteksförening af de i lägenhetena intecknade lånen å villlega 3. 151. mark 76 penni, bort inom sext måna der efter auktionen till Ordnisten Sonn och betala återstoden af auktionsskillin gen, jämte sex procents ränta å den oguld na delen däraf från den 6 Mars 1905, då lägenhetena af köparen skulle tillträdas, har Regelnisten Simroth yrkat Godsega son Schimans skyldigkännande att till Lönnroth erlägga auktionsskillingen 54,050 mark med sex procents ränta därå från berörda 6. Mars 1905. tills full be talning skedde efter afdrag af förenämnda belopp 18,100. mark, 4454 mark. 6. penni och 13, 151 mark 76 penni I saken hörd har Godsegaren Pehr man genmält att, förrän ifrågakomna lägenheter å berörda auktion försåldes, såväl genom annonser uti de i Helsingfors stad utkommande tidningarna som medels kungörelse i Helsinge sockens kyrka bestämdt uppgifvits att ärea len å halfva Halas hemman utgjorde virka, 85 hektar och å ett fjerdedels Storskäggas hemman 80.5 heklas, hvilka uppgifter vid auktionstillfället ytterligare bekräftats, samt att Godsegaren hemman under förutsättning att dessa uppgifter varit riktiga gjort anbud vid auktio nen. Då det emellertid lefunnits att halfva Hertas hemman emfallade en dast 15. 12 beklar och en fjärdedel af Stor skäggas hemman blott 13.33 hektar, hade Godsegaren Pehrman öfverenskommit med säljarena att köpeskillingen skulle min skar i förhållande till hemmanens årkliga axal och den af säljarena uppgifna storleken. På grund häraf och då köpesumman sålunda rätteligen belöpte ig till endast 35, 418 mark har Godsega ren Herman emotsell käromålets förka stande. I anledning af genmälet har Orden i den Lönnroth väl medgifvit att det vid an31
nonsaringen i tidningarna och kungörandet i kyrkan om lägenheternas för säljning meddelats ofullständiga uppgifter om hemmanens areal, men framhållit att vid auktionen någon försäkran angående arealen icke afgifvits hvar jämte Regelnisten Lönnroth bestridt Gods egaren Schimans uppgift därom att öfverenskommelse emellan denne och säljarena beträffande nedsättning af auktionsskillingen skulle egt rum. Häradsrätten, hvarest parterne ömse vides gjort anspråk på rättegångskostnadsersättning, har medels den 10. September 1706. afkunnadt utslag i saken sig utlåtit; och alldenstund Godsegaren Tehrman icke i laga ordning yrkat höpande af köpet om ifrågavarande halfva Hertas och en för dedel af Storskäggas hemman, utan fastmer tagit lägenhetena i besittning; förden skull och då bedsegaren Pehrman vid omför mälda auktion förbundit sig att för nämnda hemman betala femtiofyratusen femtiemark, men vid tiden för tillträdel af hemmanen erlagt å köpesumman endast äder tontusen etthundra mark och öfvertagit Hypoteksföreningens fordran å trettontusen elthundra femtioen mark sjuttiosex penni, har Häradsrätten ålagt Godsegaren Pehr nan att emot kvitto till Orgelnisten lennroth genast betala i omförmäldt af seende fordrade tjuguträtusen sjuhundra nittioåtta mark tjugufyra penni jämte rän ta därå efter sex för hundra om året från den 6. Mars 1905, till dess full betalning följde, likväl efter afdrag i laga ordning af därå den 1. Maj 1905 guldna fyratusen fyrahundra femtiofyra mark sex penni, äf vensom att med etthundra mark godtgöra lydnisten Lönnolh dennes i målet hafda umgälder. Hefrätten, under hvars pröfning Godse garen Pehrman i vadeväg dragit målet, har uti dom den 22 Maj 1909 låtit vid Häradsrättens utslag lere, härjämte Godsegaren Pehman ålagts att till Orgelnisten Lönn roth gälda lören och öfriga afgifter för hans exemplar af Hofrättens dom med femton mark åttio penni Uti Hofrättens dom har Godsegaren Pehr man anhållit om ändring medels hit ingifven deduktion Kejserliga Senaten har tagit målet i öf32