Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
simainitut välikirjat, ollakseen tässä tapauksessa päteviä, edellyttivät kaikkein jakokuntalaisten suostumusta ja niitten joukossa asianomaisen viranomaisen, mikäli ne koskivat kuununtilojen oikeutta, vaan sellaista suostumusta ei oltu saatu, ja Sahan omistaja Granfeltin kanssa tehty myyn ti taas oli syntynyt sillä tavalla ja siinä järjestyksessä kuin Metsälain 8 SS:ssä säädettiin, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli johtunut, muuten paitsi että Warjakka Trävaru Aktiebolag jutussa esiintyneisiin asianhaaroihin nähden vapan tettiin suorittamasta Kalle Pikkarii selle ja hänen myöläpuolilleen Kihlakunnanoikeuden näille tuomitsemia kulujen kervauksia. Hovioikeuden tuomioon ovat Kalle Pikkarainen ja hänen myötäpuolensa, Juho Pekka Törmänen tällä välin maahan palattuaan itsekohtoisesti, ja Suhanomistaja Granfelt hakeneet muutosta perustelmilla; ja en Warjakka Trävaru Aktiebolag, päikallitulopäivän jälkeen saapuneena, tänne antanut vastinekirjoituksen. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja, sen ohessa että Keisarillinen Senaatti jättää vartenottamatta Tahanomistaja Granfeltin muutoksenhakemuksessaan vasta täällä tekemän vaatimuksen päästä vapaaksi yllämainitusta Törmäsen jako kunnan ja Suomen Kruunun kanssa tekemästään sopimuksesta, kuin myös mitä Wasjakka Trävarn Aktiebolag, varta paikulletulopäivän jälkeen tänne saapuneena, vastinekirjoituksessaan on lausunut, katsoo Keisarillinen Senaatti, ettei ole esitetty syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset neudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Kun Haarikoski B. Annberg. Samuli Koski. Alfred Kiukkiala. A. V. Allmstrand 1505 Math Syrjänen.
Joulukuun 13 päivänä 1915 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, maa-alueen luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Tampereen kaupungissa rekisteröity, Kajäänin Koski - ja Tullisuus Osakeyhtiö - niminen osakeyhtiö hakijana sekä Kajäänin kaupungin Rahatoimikamari vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 13 päivänä 1915. Keisarillinen Senaalle on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää: Kajaanen Koski- ja Kollisuus Osakeyhtiölle toimitetun haasteen nojalla on Kajaanin kaupungin puolesta sanotun kaupungin Raastuvanoikeudessa lausuttu, että sittenkuin, Kuningatar Kristiina Syyskuun 18 päivänä 1850 oli Kuivi Pielari Brähelle vapaaperrakunnaksi Läsnä: T. S - A. L. B. A. R. S. K. M. S:nen 506 No 2309 Pag. J. R. D. 1913
lahjoittanut Kajaanin linnan ynnä Kajaanin, Kuopion ja Iisalmen pitäjät ja samalla myöntänyt Krivi Brahelle vallan perustaa vapaa henäkuntaansa kaupungin sekä antaa sille tarpeelliset erioikeudet ja vapandet, oli Kreivi Brahe Maaliskuun 6 päivänä 1651 Kajaanin linnan viereen perustanut Kajaanin kaupungin ja sille antamassaan perustuskirjassa lahjoittanut hän pungille muun muassa Kajaanin joen eteläpuolella olevat maat Parkinniemestä Peläjäkosken niskaan saakka, minkä maa-alueen lahjakirjassa sanottiin olevan erämaata että nuo kaupunelle lahjoitetut maat oli erotettu lähellä olevain pitäjäin alueista viimeksisanottuna päivänä päättyneessä rajankäynnissä; että täs sä toimituksessa määrättiin rajat osaksi paikalla toimitetussa tarkastuksessa osaksi sopimuksella kaupungin ja niiden pitäjäin edustajien välillä, joiden maat sattuivat kaupungin alueeseen; että vuonna 1757 ylimääräinen maanmittari Ernst Johan Gutzen asianomaisesta määräyksestä oli toimittanut täydellisen kaupungin alueiden ympärysräjäin käynnin ja vahvistettiin silloin rajamerkuksi ne paikat, mitkä Maaliskuun 6 päivänä 1651 tapahtuneessa rajankäynnissä ja rajasopimuksessa olivat rajaksi määrätyt; että kaupungille lahjoitetun maan ympärys rajat oli sittemmin Elokuun 16-22 päivänä 1798 asian omaisen määräyksen mukaan toimitelussa rajankäynnissä tarkemmin määritellut Maanmittari I W. Wallenborg, jolloin entisiä rajoja oli seurättu; että kaupungille lahjoitetut maat, joita ei niin kutsutussa isosra reduksioonissa peruutettu kruunulle, olivat siitä lähtien ollut kaupungin hallinnassa; sekä että voiden lahjoitettujen maiden joukossa olivat myöskin olleet niinkutsutut latokartanon tilukset, mitkä Kunin kaallisen Majesteetin päätöksen mukaan Maaliskuun 14 päivältä 1885 1507
kaupunki silloin, samoinkuin Kretvi Brahenkin aikaan, katsottiin oikeutetuksi nauttimaan ja hallinnassaan pitämään. Tähän nähden ja kun tuota kaupungille lahjoitettua aluetta, joka vuonna 1651 Kreivi Brahen lahjakirjan mukaan oli ollut erämäätä ja siis nautin toon ottamatontä maata, ei oltu otettu huomioon sen ymparillä olevissa jakokunnissa viime vuosisadan jälkimäisellä puoliskolla toimitetuissa isässäjaaissa, vaan se oli jäänyt erityiseksi tilusrykmäksi kyläkuntien rajain ulkopuolelle, on Kajaanin kaupun gin puolesta vaadittu että Kajäänin Koski - ja Teollisuus Osakeyhtiö, joka hallitsi Ruununpuodenmäki - nimistä yllämainittuun alueeseen kuuluvaa ja Ämmäkosken rannalla varsinai sen kaupunkialueen ulkopuolelta sijaitsevaa peltopalstaa, velvoitettaisiin luovuttamaan sa nottu maapalsta Kajaanin kaupungin vapaaseen omistukseen ja hallintaan. Kajaanin Koski - ja Teollisuus Osakeyhtiön puolesta on väitetty ettei oltu selvitetty puheenalaisen maapalstan jääneen isossa reduksioonissa palautamalla valtiolle, vaan päinvästoin oli luuttavampaa että Kajaa nin kaupungille edelläkerrotulla tavalla lahjoitetut maa-alueet olivat, samaten kuin muillekin kaupung sille lahjoitetut alueet valtiolle peruutetut, jonka tähden ja, koskee kaupungin puolesta oltu saatettu toteen että mainittu maapalsta muuttakaan perusteella kuului kaupungille vaan osakeyhtiö oli palstan ostanut kauppakirjalla Syyskuun 19 päivältä 1907 Kajaanin Koskiyhtiö Teollisuutta varten Wälinaa kump. nimisellä yhtiöltä, jolle Pankinjohtaja Kalle Wiilimaa, ostettuaan saman palstan kauppakirjalla Huhtikuun 4 päivältä 1905 Leskireva Karoliina Ikoselta, oli sen vaimonsa Tagmar Wälimaan suostumuksella 1508
välikirjalla Heinäkuun 17 päivältä 1906 luovuttanut, kannetta on vaadittu hyljättäväksi ja huomautettu. oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Sittenkuin toiminimi Kajaanin Koskirjhtiö Teollisuutta varten Walimaa & kump. Pankinjohtaja Wälimaa ja hänen vaimonsa Dagmar Wälimaa sekä Leskirouva Ikonen, asiaan haastettuina kaupoista vaslaamaan siinä tarkoituksessa kuin Maakaaren 11 luvun 1 SSssä säädetliin olivat selityksensä antaneet, on Raastuvanoikeus Heinäkuun 1 päivänä 1911 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että sittenkuin Karoliina Ikonen oli Huhtikuun 4 päivänä 1905 laaditulla kauppakirjalla Punkinjohtaja Wälimaalle myynyt puheenalaisen Ruununpuodenmäki nimisen aidatun alueen sillä oikeudella millä hän itse oli sitä hallinnut olivat Pankinjohtaja Wälimaa ja hänen vaimonsa Dagmar Wälimaa välikirjalla Heinäkuun 17 päivältä 1906 luovuttaneet sanotun maa-alueen toiminimelle Kajaanin Koskiyhtiö Teollisuutta varten Wälimaa kump, joka vuorostansa Syyskuun 19 päivänä 1907 tehdyllä kauppakirjalla oli myynyt sen Kajaanin Koski- ja Töllisuus Osakeyhtiölle että Kaningator Kristiinan Syyskuun 18 päivänä 1850 lahjoitettua Kesivi Pietari Brahelle vapaaperrahunnaksi Kajaanin linnan ja paitsi muuta Kajaanin pitäjän ja samalla annettua Kreivi Brähelle oikeuden siihen perustaa kaupungin sekä antaa sille tarpeelliset erioikeudet ja vapandet, oli Kreivi Brohe Maaliskuun 6 päivänä 1651 linnan viereen perustanut Kajaanin kaupungin ja perustuskirjassa kaupungille lahjoittanut Kajaaninjoen eteläpuolella olevat maa-alueet Parkinniemestä Pitäjäkosken niukaan saakka minkä lahjoituksen Kuningas Fredrik Syyskuun 1 päivänä 1727 oli vahvistanut; että nämä maa-alueet, 1509
jotka myöhemmin rajankäynnillä olivat tulleet eroitetuiksi lähellä olevien pitäjäin alueista ja ainaiseksi liitetyiksi kaupunkiin kuuluvain maa-alueisiin, eivät isossa reduksi oonissa olleet tulleet kruunulle palautetuiksi vaan Kunink. päätöksellä Maaliskuun 14 päivältä 1885 katsotut kuuluvan kaupungille Tähän nähden ja kun Reduksioond sääntö Joulukuun 9 päivältä 1682, Kunink. kirjeet Syyskuun 25 päivällä 1745 ja Huhtikuun 27 päivältä 1750 sekä Pouaristolle Helmikuun 23 päivänä 1789 annetun vakuutuksen 4 SS säälivät, että kaupungoille lahjoitetut maat, jos ne olesivat yksityisten haltuun joutuneet, olivat alkuperäiseen tarkoitukseen palantettavat, on Raastuvanoikeus, Maakaaren 11 luvun 1 SS:n mukaan velvoittanut Kajaanin Koski- ja Teollisuus Osakeyhtiön Kajaanin kaupungin vapaaseen nautintoon luovuttamaan kysymyksenalaisen palstan, kaupungille kuitenkin määrätyllä velvollisuudella suorittaa osakeyhtiölle korvaus palstalla makdellisesti tehdyistä tarpeellisista ja hyödyllisistä paranneksista sekä osakeyhtiölle jätetyllä oikeudella kääntyä saantomiehensä puoleen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kajaanin Koski - ja Teollisuus Osakeyhtiö vetoamalla oli saattanut jutun, on Marraskuun 15 päivänä 1912 antamallaan tuomiolla jätlänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Kajaanen Koski - ja Teollisuus Osakeyhtiö anonut muutosta perustelmalla, johon Kajäänin kaupungin Rahatoimikamari on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kajaanin Koski- ja Teollisuus Osakeyhtiö ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan sanottu osakeyhtiö suo1510
rittamaan Kajaanin kaupungin Rahatoimikamarille, korvaukseksi Rahatoimikamarilla täällä jutun vuoksi olleista kuluista, seitsemänkymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti tens Joonkoski. Alped Luksiata. tens Joonkoski. Alped Luksiata. B. Anneberg. Samuli Koski. A. W. Pummaan Matti Syrjänen Joulukuun 13. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleesja maan luovuttamista koskevasja jutussa, jossa Kemiön pitäjässä olevan Wiikin kartanon omistaja Wapaaherra Gustaf Oskar Axel Wredi on hakijana sekä tauvon pitäjässä sijaitsevan Kalaisten yksinäisen talon omistaja Juho Päivärintä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Joulukuun 13. päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Sauvon pitäjän ja Karunan kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Wapaaherra Wrede laununut että Juho Päivärinta hallitse Angelniemen kappelin Kanamäen kylässä sijaitsevaa Kanamäki-nimistä niittyä kalaisten talon tilukniin kuuluvana, mutta koska tuoniitty Wiikin kartanon ulkopalstoista vuosina 1692. ja 1704. tehtyjen seLäsnä: F. S. A.S. - B. t. - A. B. -S. K. mt. In5 No 2327. Pag. 252. R. D. 1913.
kä erinäisissä maanmittaustoimituksissa myöhemmin syntyneitten karttain mukaan kuului Wiikin kartanoon eikä Juho Päivärinnalla siis ollut oikeutta viljellä Kanamäen niittyä, on Wapaaherra Wrede vaatinut Juho Päivärintaa velvoitettavaksi luovittamaan sanottu niitty Wapaaherra Wredelle. Asiasta kuultuna on Juho Päivärinta väittänyt että Kanamäen niittyä oli ylimuistoisista ajoista viljelty Kalaisten taloon kuuluvana; minkä vuoksi ja kun 1692. ja 1704. vuosien kartoilta puuttui pätevyyn, niitä kun ei oltu Oikeudessa vahvistettu, eikä Kalaisten talon omistajalta muillakaan maanmittaustoimituksilla oltu voitu riistää hanen ylimuistoiseen nautintaan perustuvaa oikeuttaan, Juho Räivärinta on anonut kanteen hylkäämistä. Kihlakunnanoikeus on 25. päivänä Lokakuuta 1911. julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Juho Päivärinnan luovuttamaan kysymyksessä olevan niityn Wapaaherra Wreden nautintaan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Päivärintä vetoamalla oli saattanut jutun, on 26. päivänä Syyskuuta 1913. antamassaan tuomiossa lausunut Wapaaherra Wreden esittämistä hartoista tosin käyvän selville, että Kanamäen niitty alkujaan eli vuosina 1692. ja 1704. sekä sen johdesla myökenninkin oli niihin merkitty Wiikin kartanoon kuuluvaksi, mutta koska toisaalta oli näytetty, että Kalaisten talon omistajat olivat samaa niittyä niin kauan häiritsemättä ja estämältä pitäneet, nauttineet ja viljelleet ettei, mikäli todistajina jutussa kuullut henkilöt olivat kertoneet, kukaan muistanut eikä tosipuheesta tiinnyt miten Juho Päivärinnan sääntimiehet olivat sen ensin saaneet, ja Juho Päivärintä siis oli näyttänyt todeksi väitteensä, että Kalaisten talolla oli ylimuistoinen nautinta niittyyn, sen vuoksi ja 1512
nojautuen M. Kn 15. luvun säännöksiin Hovioikeus on, humoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljännyt Wapaaherra Wreden jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Wapaaherra Wrede anonut muutosta perustelmalla, johon Juho Päivärintä on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Wapaaherra Wrede ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Wapaaherra Wiede suorittamaan Juho Päivärinnalle, korvaukseksi Päivärinnalla täällä jutun vuoksi olleista kuluista, seitsemänkymmentä markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti: Herr Isaarikoski Alfred Kiuksiala H. Anneberg Samuli Koski. J. V. Lillmanen 1. Matti Syrjänen 513 No 2314. Såg 83 Rsd. 1913 Joulukuun 14. päivänä 1915. "Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Karttulan pitäjän Airaksdan kylästä oleva Kauppias Oskar Kakkinen on hakijana ja Suomen Kauppa Osakeyhtiö, Wiipurin kaupungista, vastaajana Annettu Oikeusosastossa Joulukuun Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli vielä on kysymyksessä, saaväl seuraavat tiedot Oskar Kakkiselle toimituttamansa paasteen nojalla on Suomen KauppaOsakeyhtiö Karttulan pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Oskar Kalkinen oli Tammikuun 20. päivänä 1910. osakeyhtiön kauppamalkustajan Jaakko Leskisen välittyksellä osakeyhtiöltä tilannut muun muassa 25. siikkia Svaryviä 5. sakkia riisvu, 5. säkkia "Patermo man näryyniä, 3. astiaa pöytäsuolaa ja 5. säkkia ruislestyjä eli kauppatavaraa Saren W. P. R. H. K. A14. päivänä 1915.
yhteensä 688. markan 13. pennin aroon sekä että osakeyhtiö kauppasopimuksen mukaan oli Toukokuussä vuonna 1910. lähettänyt tavarat laivalla Kuopioon, josta ne oli toimitettu Kurkimäen rautativasamalle Oskar Käkkisen vastaanotettaviksi; mutta kun Kakkinen ei ollut suos tunut maksamaan tavaroiden hintaa, on osakeyhtiö vaatinut, että Oskar Kukkinen velvoitettaisiin siinä tarkoituksessa suorittamaan yhtiölle 688. markkaa 13 penniä korkoineen. Asiassa kuultuna on Oskar Kakkinen, kieltäen tilanneensa kysymyksessa olevia tavaroita, joita hän siitä syystä ei myöskiin ollut vuotaunottanut, vastustanut kannetta minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus jossa asianosaiset molemmin puo- lin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, Maaliskuun 22. päivänä 1911. julistamassaan päätöksessä on katsonut selvitetyksi, että Oskar Kukkinen oli tilannut kysymyksessä olevat kauppatavarät osakeyhtiöltä ja että yhtiä sopimuksen mukaisesti oli ne lähettänyt Oskar Kakkiselle, minkä vuoksi, ja kun Oskar Kukkinen ei ollut voinut näyttää hänellä olleen laillista syytä kieltäytyä mainittuja tavaroita vastaanottamasta, Kihlakunnanoikais on velvoittanut Oskar Rukki, sen suorittamaan Suomen Kauppa Osakeyhtiölle tavaroiden hinnan kuusi sataa kahdeksankymmentäkahdaksan markkaa kolmetoista penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen, lulien oikeudenkäynnin alusta Syyskuun 28. päivästä 1910. täyden maksiin tapahtumiseen, sekä viidellä sadalla markalla korvaamaan osa keyktion oikeudenkäyntikulutHovioikeus, jonka tutkittavaksi Oskar Kukkinen oli vetoamalla saat tunut julun, on Helmikuun 20. päivänä 1913. antamallaan tuomiolla sillänyt. sen Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Kukkisen viidellä-kymme1514
nellä markalla korvaamaan Suomen Kauppa Osakeyhtiön kulut Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Oskar Kakkinen anonut muutosta peruslehmalla, johon Suomen Kauppa Osakeyhtiö on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Oskar Kakkinen ole esittänyt syytä muuttua Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Oskar Kakkinen suorittamaan Suomen Kauppa Osakeyhtiölle, sillä jutusta täällä olleiden kustannusten korvaukseksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersson. Johannes Pesonen. Walter Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Halanen. K. Auer. K. R. Halanen. K. Auer. Alfred Sarva. Joulukuun 14. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomasjutussa, jossa ovat Talollinen David Antinpoika Ruojärvi ja hänen vaimonsa Matilda Wilhontytär Ruo ärvi, lavian pitäjästä, hakijoina sekä Talollisenleski Amanda Wilhelmiina Juhontytär Nissilä, Talolli sonpoika Juho Wilho Wilhonpoika Nissili ja Talollisentytär Maria Antti on Wilhontytär Nissilä ynnä Talolli nen Frans Wähä Kruula, kaikki Ulvilan pitäjästä viimeksi mainittu Amanda Wilhelmiina. Nissilän ja tämän mies vainajan Talollisen Wilko Wilhonpoika Nissilan alaikäisten lasten Siilo Martta, Helmi Wilhelmina, Lauri. Antti, Wäinö Ilmari ja Yrjö August Niselan holhoojana vastaajina: Annettu Oikeuserusten sa Joulukuun 14 päivänä 1915 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juhon kirjat ja niistä saa mit seuraavat tiedet: David ja Matilda Ruojärvi ovat Turun huruu: W. t.  R. H. R.t B. F. H. 151 No 2315 Pag. 3. R.D. 1913
ja Porin läänin Kuvernöville annetussa ja Amanda Wilhelmiina, Juho Wilhoja Maria Amanda Nissilän tietoon Maaliskuussa vuonna 1910. tulleessa hakemuksessa sekä, Kuvernöörin Toukokuun 17. päivänä 1910. antamallaan päätöksellä siirret tyä asian riitaisena tuomioistuimen kusiteltäväksi, Uleilan ja Aukkilun pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet että, sittenkun Talollinen Wilho Malinpoika Heikkilä ja tämän vaimo Maria Abrahamintelar olivat Elokuun 23 päivänä 1880 tehdyllä kauppakirjalla pojalleen edellämainitulle Wilho Nissilälle myyneet 1/4 manttaalisen Heikkilän perintötilan No 2. luodenniemen kappelin Koivuniemen kylässä 400. markan kauppahinnasta, josta Wilho Nissilan pitimaksaa 100 markkaa sisarillensä. Matilda Kuojärvelle saatuaan tilan hallin nan, Wilho Nissilä oli saanut sanotun tilan halluunsa. Marraskuun 1. päivänä 1907. Mutta kun ei Wilho Nissilä, joka oli kuollut Marraskuun 4. päivänä 1908. ollut Antilda Ruojärvelle suorittanut kiinteimistön hintaa, ovat David ja Halikola Ruojärvi vaatinut Wilho. Rispitän oikeudenomistajain Amanda Wilhelmiina, Juho Wilho ja Maria Auruura Vissilän velvoittamista, Amanda Wilhelmiina Nissilän omasta puolestaan ja mainittujen alaikäisten lastensa sillei sena holhoojana, Ruojärven puolisoille maksamaan 1000 markkaa viiden prosentin vuotuisine korkoineen Marraskuun 1. päivästä 1907 sekä korvaamaan David ja Matilda Ruojärvellä asian vuoksi olleet kulut Amanda Wilhelmiina Nissilä ja hänen vastatustellut asiakumppaninsa vat täsin myöntaneet velkomuksen pevisteeksi pannun kauppakirjan oikeaksi, mutta anoneet kanteen hytknamis ta, koska puheenalainen saatava oli vanhenhemut ja Wilho Heikkilä oli Tammikuun 7. päivänä 1889 David Ruojärvel le suorittanut kysymyksessä olevat koo markkaa Kihlakunnanoikeus on Helmikuun 16. päivänä 1911 julistamassaan päätöksessä katsonut selvitetuksi, ettei Wilho Heikkilä ja Maria Abrahaminte tär olivat Elokuun 23. päivänä 1880 teh1516
dyllä kauppakirjalla myyneet omistanansa yllä mainitun Heikkilän perintötilan Wilho Nissilälle neljäntuhannen markan kauppahinnasta ehdolla, muun muassa, että ostajan, saadessaan tilan hallituksen, minkä myyjät saisivat hanelle jättää milloin itse halvaisivat tuli siitä maksaa Matilda Ruojärvelle tuhat markkaa, sekä sitten hallinneet sanottua tilaa kunnes he Marraskuun alussa vuonna 1907. olivat luovuttaneet sen hallinnan Wilho Nissilälle, mutta ettavat Amanda Wilhelmiina Nissilä ja hänen asiakumppaninsa olleet näyt taneet että Wilho Heikkilän David Ruojärvelle Tammikuun 7. päivänä 1889 maksamat tuhat markkaa olisi Wilho Nissi lan puolesta suoritettu kauppakirjaan merkityn kauppahinnan lehentämisek si taikka ettei muo tuhat markkaa muullakaan luvalla olisivat tullut Kuojärven puolisoille maksetuiksi, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Amanda Wilhelmiina Nissilain omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa holhooja na seksi Juho Wilho ja Maria Alexandra Nissilain, Wilho Nissilä vainajan oikeuden omistajina, David ja Matilda Kuojärvelle maksamaan tuhat markkaa kuuden prosentin korkoineen Marraskuun 1. päivästä 1907. sekä korvaamaan Ruojärven puolisojen kulut sadalla viidelläkymmenellä markalla Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Amanda Wilhelmiina Nissilä ja hänen asiakumppaninsa vetoamalla olivat saalta neet jutun, on 7 päivänä Marraskuuta 1912. antanut julussa tuomion; ja koskei vät David ja Mikkola Ruojärvi ollut kymmenässä vuodessa jälkeen Elokuun 23 päivan 1880, jolloin Kuojärven puolisoiden puheenaoleva saatava syntyi, hakeneet sitä ulos tai siitä totemmäitettavasti muistut taneet Wilho Nissilän taikka ettei tämä tai Amanda Wilhelmiina. Pessilä ja hänen asiakumppaninsa olenvat sen jälkeen tunnustaneet sanotun velan, sen vuoksi ja kun Kuojärven puolisot, Marraskuun 9 päivänä 1868 määräajasta velkomisasi oissa ja vuonkaastosta annetun Keisarillisen asetuksen 1 SS:n mukaan siis olivat kadottaneet että mainittuun kauppakir1517
jään puistuvan puhevaltansa Amanda Wilhelmiina Rissilää ja hänen asiakumppaneitansa vastaan, on Hevioikeus, kumo ten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt David ja Matilda Ruojärven jutussa ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioen ovat David ja Matilda Ruojärvi anoneet muutosta paustelmalla, johon Amanda Wilhelmina Nissilä ja hänen ensiksi luetellut asiakumppaninsa ovat vastaneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut taman jutun; ja sen ohessa että. Amanda Wilhelmiina Nissilän ja hänen asiakumppaniensa väite kysymyksenalaisen saatavan vanhemtimisesta hyljätään koska Wilho Nissilan ottamalla puheenaolevan kauppakirjan nojalla 1. päivänä Herraskuuta 1907 Heikkilän tilan haltuunja on katsettava tunnustaneen sanotun saatavan, harkitsee Keisarillinen Tenaatti oikeaksi, kumolen Hovioikeuden tuomion Kihlakunnanoikeuden päätöksesmään mainitsemilla perusteilla velvoit taa Amanda Wilhelmiina, Juho Wilho ja Maria Alexandra Nissilän ynnä alaikäisson Palo Martta, Helmi Wilhelmiina, Sauai Martti, Wäinö Ilmari ja Yijö August Nissilän holhoojan Frans Wähä-Kuulan Vilho Nissilä vainajan oikeudenomistajina, kuittia vastaan maksamaan David ja Matila Ruojärvelle kyseessäolevat tuhat markkaa vaadettuine viiden prosentin korkoineen 1. päivästä Marraskuuta 1907. täyden makseen tapahtumiseen asti sekä korvaamaan David ja Matilda Ruoanella Kuvernöörinvirastossa ja Kihlakunnanoikeudessa jutun takia olleet kulut kuten Kihlakunnanoikeus on lausunut sadalla viidelläkymmenellä markalla. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senuatti. Walts Andersin. Johannes PeWalta Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. 1518
Joulukuun 14 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, maansaannen ja perinnönjaon moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Maanviljelijä Heikki Hjalmar Kivija hänen vaimonsa Emma Aleksandra Kivi, Hattulan pitäjän Parolan kylästä, Konttoristet Jäinö Frans Fredrik Järvilahti ja Kaarle Juho Elomaa, molemmat Helsingin kaupungista, ynnä viimeksimainetun vaimo Hilja Maria Elomaa hakijoina sekä Maanviljelijänteski Wendla Amandå Sjögren, Tuorsniemen kylästä. Porin maaseurakunnasta, omasta puolestaan ja alaikäisen poikansa Yrjö Sakari Sjögrenen holhoojana, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 14 päivänä Joulukuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja Läsnä: W. t. - J. P. - R. H. - K.t. / 5: No 2316 519 No 2316 Pag. 117. R.2. 1912.