Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
180 tolfter utskottsbräder till 648 mark, 1777 meter 2 11/4 pankor till 337 mark 63 penni och 621, 5 mer 2 3/4 45 plankor till 124 mark 30 penni eller virke för inalles 1109 mark 23 penni samt räkningen af den 31 December 1910 virke för 578 mark, till Vicehäradshöfdingen Sundman i dennes förenämnde egenskap utgifva räkningarnas, sammanlagda belopp 1487 mark Bjonni jämte ränta. Svaromål affordradt har Aktiebelaget Beten Osakeyhtiö påstått att innehållet af räkningen för den 5 Domber 1910 å 1109 mark 93 penni ingått i en af Ingeniören Segerberg den 8 Juni samma är till bolaget utfärdad och af belaget allaredan gulden räkning å 2620 mark. Men enär beläget af Ingeniören Tegenberg icke fått emottaga virke för nästnämnda belopp utan endast för 2374 mark 80 penni och bolaget sålunda till Sagerberg erlagt 245 mark 20 penni för mycket, har belaget, som erkänt riktigheten af råkningen för den 31 December 1910 å 378 mark, godkändt krafvet endast till ett belopp af 132 mark 80 penni Sedan Vicehäradshöfdingen Sundman bestridt att räkningen af den 8 Juni 1910 å 2620 mark skulle omfällat de varor, som inginge i räkningen å 109 mark 93 penni har Rådstufvurätten, hvarest parterna ömsesides anhållit om godtgörelse för rätbegångskostnaden medels den 19 Januari 1912 afkunnadt utslag i saken sig utlåtit och funnit utredt vara att Ingeniören Sederberg efter beställning af Aktiebolaget Bken Osakeyhtiös för tiden varande arbets ledare Byggmästaren Emil Holm hvilrat i slutet af April månad 1910 för belagets räkning till Helsingfors stads fatliggårdsbygge invid Åggelby station ofvan nämnda i räkningen för den 5 December 1910 upptagna parter plankor, men där emot icke styrkt att de i samma räkning upptagna 150 tolfter utskotts bräder skulle af Segerberg i Ma månad sagda år afsändts för belagets räkning till gården No 47 vid Pelägatan. Helsingfors utöfver de parter enahanda verke, som upptagits i räkningen för den 8 Juni 393
1910 å 2620 mark, hvilket belopp till Seger berg allaredan guldits, hvarför och då belaget icke haft något att anmärka emot de å ifrågavarande plankor åsatta pris samt räkningen af den 31 December 1910 å 378 mark af bolaget erkänts varariktio Rådstufvurätten ålagt Aktiebo laget Beton Osakeyhtiö att emot kertto till Richardshöfdingen Sundman i hans egenskap af sysslomän i Ingenioren Segerbergs konkurs utbetala, förutom nästnämnda räknings innehåll trehundrasjuttioåtta mark, priset på omförmälda partur plankor med trehundra trettiosju mark sextiotre penni och etthundratjugufyra mark trettio penni ller sammanlagett åttahundraket tionio mark nittiotre penni jämte fem procents årlig ränta därå från tämningsdagen den 1 Augusti 1911 tills full betalning följde; hvarutom Aktiebolaget Beton Osakeyhtiö skyldig känts att med tvåhundratjugu mark godtgöra Richardshöfdingen lundman dennes i målet hafda kostnader. Hofrätten, under hvars pröfning Vicehäradshöfdingen Sundman och Aktiebelaget Beten Osakeyhtiö i väderag den get målet, har uti dem den 20 December 1912 sig utlåtit och funnit utredt vara att Ingeniören Tegenberg under våren 1910 efter beslättning lärevarat till Aktiebolaget Beten Osakeyhtiö jämväl de i räkningen för den 5 December sagda år upptagna 180 tolfter utskottsbroder i anseende hvartill och då belaget icke haft något att anmärka emot det å sagda träder åsatta priset. Hofrätten i anledning af Vicehäradshöfdingen Sundmans andringsansökning, ålagt. Skuldebot KtenOsakeyhti att till till till Richardshöfdingen lundman i hans förenämnda egenskap utgifva priset för ifrågavarande broder senhundrafyra tio åtta mark med fem procents årlig ränta därå från den 1 Augusti 1911, då belaget agått stämning i målet, tills full betalning följde, eller att sålunda till Vicehäradshöfdingen Sundman utbetala inalles ettusen fyrahundra rilliosju mark nittiotre penni jämte fem procents årlig ränta därå från sagda 394
1 Augusti 1911 till skeende full likvid; med hvilken ändring vid Rådstufvurättens utslag i öfrigt, enär Aktiebolaget Bets Osakeyhtiös vadelitet i föranledde rättelse däri skulle förblifva Uti Hofrättens dom har Aktiebolaget Bston Osakeyhtiö anhållit om andring medels hit ingifven deduktion, den Vicehäradshöfdingen Sundman lemött Kejserliga Senaten har tagit målet öfvervägande och pröfvar rättvist med upphäfvande af Hofrättens dem låta bero vid Rådstufvurättens i målet afkunnade utslag, betalte, som vederlös, till oftenättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: Panten Saarinen Alfred Luksiala. Tohannes Pesonen. A. K. Lillus Waan junnes varasteB. F. Mölse Rn nimi Toukokuun 26 päivänä 1913 tulleessa, konvausta koskevas nio Sauvon pitäjän Vähäsille kilän kylästä, hakijana sekä saman pitäjän Pikarbölen kylästä kotoisin oleva Kivityövastaajana: Annettu Oikeusovaslassa 26 päivänä ToukokuuKeisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraa vaa: Kustaa Vilhelm Johansson on Suukunnanoikeudessa lausunut, että hän välikirjalla Lokakuun 1 päivällä 1000 oli 2100 markan urakka summasta ottanut rakentaakseen Frans Rauniolle kivinavetan RauLäsnäs: P. A. L. B. tt. - t. k. J. S. SS: 72 Pag. 53. R. D. Keisarillisen Suomen Senaalin luomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta sa jutussa, jossa ovat Talollinen Frans Roström eli Raumies Kustaa Vilhelm Johansson, ta 1013 ven pitäjän käräjakunnan Kihla1911.
nion omistamalle Ylöstalon talolle ylläsanotussa Vähäsikkilän kylässä muun muassa sillä välipuheella, että kivityöt piti olla Kesäkuun 1 päivään 1907 siihen määrin valmiina, että navetan puutöitä voitaisiin silloin alkaa, ja että koko urakkatyön tuli olla valmiina Syyskuun 1 päivänä samana vuonna; että Jahansson oli tämän välipuheen nojalla ryhtynyt työhön sekä miehinensä ilmoittanut rakennukseen tarvittavia kiviä 1907 kyynärää ja pannut ne kuormiin jota paitsi Johansson oli laittanut navetan pohjaperustuksen ja tehnyt sökkelin ja osan sai nää; sekä että Frans Raunio, Johanssonin ollessa jonkun ai kaa minulla työssä, oli bevänt lä vuonna 1907 antanut työn toisen henkilön lehtäväksi, joten Johansson ei ollutkaan saanut suorittaa urakkaansa loppuun, vaikku hänellä siihen vielä oli si ollut aikaa. Näin ollen ja kun Kustaa Wilhelm Johansson oli oikeutettu Ruusniolta saamaan täyden korvauksen siitä työstä minkä Johansson oli ennättänyt tehdä Raunion navetan valmistamiseksi, on Kustaa Wilhelm Johansson vaatinut Frans Kaumata velvoitettavaksi suorittamaan Johanssonille navetan perustuksen ynnä sökkelin ja osan seinää teosta 300 markkaa sekä ylläsanotusta kivien louhimisesta ja kuormiin panosta 70 penniä kyynärättä eli 837 markkaa 90 penniä ja siis yhteensä 1137 markkaa 90 penniä korkoineen, siitä kuitenkin lyhennettyä Raunion Johanssonille suorittu mat 600 markkaa 25 penniä Kanteesta kuultuna on Frans Raunio, kun Kustaa Wilhelm Johansson oli kunniolta saanut 625 markkaa ja se rahamäärä oli täysin riittävä korvaus Johanssonin tekemästä työs 396
tä vastustanut kannetta Kihlakunnanoikeus, jossa asianomaiset kummaltakin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, on Marraskuun 14 päivänä 1908 julistamassaan päätöksessä katsonut jutussa selville käyneen, että Kustaa Wilhelm Johansson oli Lokakuun 1 päivänä 1906 laaditulla välikirjalla ottanut rakontaakseen Frans Rauniolle kivinavetan kahdentuhannen sadan markan urakkasummasta ja luvannut saattaa kivityön Kesäkuun 1 päiväksi 1907 sellaiseen kuntoon, että perityöt voitiin silloin ulottaa, mikä kuitenkaan ei ollut tapahtunut sekä että Johansson oli valmistanut suurimman osan sokkelia ja kaivaneet perustuksen, jois tu vaadittu korvaus kolmesataa markkaa oli todistettu kohtuulliseksi, kuin myös kullisesta lauhinut ja kuormiin panneet ainakin tuhat satayhdeksänkymmentäseitsemän kyynärää kiiniä, josta työstä voudittu palkka seitsemänkymmentä penniä kyynärättä eli yhteensä kahdeksansataa kolmekymmentäseitsemän markkaa yhdeksänkymmentä penniä, niinikään oli näytetty kohtuulliseksi mikin nähden ja huomioon ottaen ettei mainitussa urakkavälikirjassa oltu Johans somille määrätty lyönsä, menettämisen uhkaa siltä varalta ettei työ määrälleen valmistuisi ja että Naunio oikeettomasti hyötyisi Johanssonin kustan nuksella, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Frans Raunion Kustaa Wilhelm Johanssönerille maksamaan vaaditut kolme sataa markkaa sekä kahdeksausataa kolmekymmentäseitsemän markkaa yhdeksänkymmentä penniä eli yhteensä tuhat sutuholmekymmentäseitsemän markkaa yhdeksänkymmentä pen307
niä, vähentäen siitä kuitenkin ja maksetut kuusisataa kaksi kymmentäviisi markkaa, ollen jäännössummasta luettava viiden prosentin korko oikeuden käynnin alusta Lokakuun 30 päivästä 1907, kunnes täysi maksu tapahtuisi, minkä ohessa Frans Raunio velvoitettiin korvaamaan Kustaa Wilhelm Johanssonin oikeudenkäyntikulut kahdellasadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavuksi Frans Raunio oli vetoa malla saattanut jutun on tuomiolla 20 päivältä Joulukuuta 1910 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, samalla velvoittaen Frans Raunion korvaamaan Kustaa Wilhelm Johanssonittu Hovioikeu dessa ollut kulungit viidellä kymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Frans Raunio anonut muutos ta perustelmalla, johon Kustaa 708 Wilhelm Johansson on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Frans Raunio ole esiintua nut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Frans Kaunio suorittamaan Kustaa Vilhelm Johanssänille, hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvauksaksi, kuusikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senuutti Antin Saarinen Alfred Luksiala. Antin Saarinen Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. A. J. O. Kllius.vaara Johannes Pesonen. A. J. O. Kllius.vaara jemn föreste B. F. Mölse
Toukokuun 26 päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa korvausta koskevas sa jutussa, jossa ovat Osakeyhtiö Sandudd Tapetfabriks Aktiebolag Helsingin kaupungista, hakijana sekä Kauppias Emanuel Wilin Lovisan kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosaston 21 päivänä Toukokuuta 1913. "Keisarillinen Senaalli on itsellen ra esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa "Kauppias" Wilon on Sandudd Tautfabriks Aktiebolagille Lokakuun 9 päivänä 1908 toimitetun haasteen nojalla Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut, että yhtiö oli 3 päivänä Lokakuuta 1906 Kauppa-asiamiehensä G. A Lindgrenin välityksestä ottanut seuranneen Marraskuun aikana hankkiakseen Hilmil1. Lovisaan 25 astiaa voimissaa 78 pennin hinnasta kilen; mutta kun yhtiö Läsnä: Sil - A. L. J. P. A. R. - J. S. 399 No 723. Pag 77 R. D. 1911
ei kuitenkaan ollut toimittanut Wilänille vernissaa enempää kuin 2 astiaa ja Wilin, joka luottaen yhtiön uudisteltuihin lupauksiin oli turhaan 1907 vuoden Heinäkuuhun asti odottanut lähettämättä jääneitä 23. astiaa vernissaa, oli ollut pakotettu ostamaan vernissaa muualta ja maksamaan siitä markan kilolta. en Kauppias Wilin vaatinut, että Iondudd Tapetfabriks Aktiebolag velvoitettaisiin korvaamaan kerrotun laimiintyönnin johdesta Wilinille syntynyt tappio ja sitä varten, koska Wilin oli joutunut maksamaan 22 penniä kilolta yli yhtiön hankittavanvernissan hinnan ja astia vernissaa sisälsi keskimäärin 185 kiloa Wilinille suorittamaan 936 markkaa 10 penniä korkoineen Kanteesta kuulustettuna on Sandudd Tapelfobriks Aktiebolag sitä vastustanut; minkä jälkeen Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset myöskin ovat anoneet korvausta oikeuden käyntikuluistaan, on 8 päivänä Joulukuuta 1908 julistetulla päätöksellä, siinä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Sandudd Tapetfabriks Aktiebolagin kuittia vastaan Kauppias Wilinille maksamaan vaaditut yhdeksänsataa kolmekymmentäkuusi markkaa kymmenen penniä korkoineen viisi sadalta vuodessa lukien haastopäivästä edellämainitusta Sokakuun 9 päivästä 1908, kunnes täysi maksu tarahtuisi, sekä sitä paitsi kuudella kymmenelläviidellä markalla korvaamaan Wilänin oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Sandudd Tapetfabriks Aktiebolag oli vetoamalla saattanut jutun, on 17 päivänä Tammikuuta 1911 antamassaan tuomiossa lausunut että, koska edellä mainittu tilausvälipuhe de Sandudd Tapelfabriks Aktiebolagia si tova eikä yhtiö ollut tehnyt uskot tavaksi ettei Kauppias Wilén olisi saattanut myydä tilaamaansa permissaa sitä varten tarkoitetun ajan kuluessa, sentähden ja kun Kauppias 400
Wilin oli yhtiön puheenalaisen laimiinlyönnin takia joutunut kärsimään tappiota paitsi menettämäänsä laskettua kauppavoittoa vernissan hintajen eroituksen yhdeksänsataa kolmekymmentäkuusi markkaa kymmenen penniä, on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan johon Raastuvanoikeus oli päätöksessään johtunut; minkä ohessa Hovioikeus on velvoittanut Sandudd Tapetfabriks Aktiebolagin korvaamaan Kauppias Wilinin jutun takia Hovioikeudessa kärsimät kulungit ja sitä varten Wilenille maksamaan viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Sandudd Tapetfabriks Aktiebolag anonut muutosta perustelmalla, jonka kaksoiskappaleen Kauppias Wilén on vastattavakseen ottanut siihen kuitenkaan vastaamatta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo tosin näytetyksi että Sandudd Tappelfobriks Aktiebolag puheenalaisella, Kauppaasiamiehensä Lindgrenin Kauppias Wilönin kanssa tekemällä kauppavälipuheella, joka on katsottava yhtiötä sitovaksi on myynyt Wilinille kaksikymmentäviisi astiaa voimissaa toimitettavaksi Marraskuun ajalla vuonna 1906 sekä että yhtiö ei ole tuonmääräajan kuluessa täyttänyt yhtiön niinmuodoin suoritettavaa hankintavelvollisuutta; mutta koska Kauppias Witén, joka ei ole näyttänyt muutesta väli puheeseen hankinta-aikaan nähden jälkeenpäin tehdyksi, ei edes ole väittänyt, että sanotun kuukauden kuluttua hänen on ollut mahdotonta muualta hankkia samaa määrää vernissaa siitä hinnasta, mikä hänen välipuheen mukaan olisi pitänyt yhtiölle maksaa, vaan painvastoin on täällä selvitetty että veenissän paljottaistuista en aina Tammikuun puoliväliin vuonna 1907 saakka ollut seitsemän kymmentäkahdeksan penniä kilolta eikä näin ollen se seikka että vernissan hinta vastamainitun ajan jälkeen on hahemnut, lueta yhtiölle 401
korvausvelvollisuutta senneksi harkitsee Keisarillinen Senaatti oikeaksi kumoten Heinikeuden tuemin ja Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljätä, Kauppias Vitenin jutussa ajaman kanteen. Asian laatuun nähden saa yhtiö kuitenkin itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Antin Karinen Alfred Liiksiala. Antin Karinen Alfred Liiksiala. Johannes Pesonen. A. K. P. O. Olliuruvaara. puum Taraste B. F. Moise. Toukokuun 29. päivänä 1913. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, takoisinvoittoa koskevassa jutussa, jossa ovat Kemin pitäjän Lautiosaaren kylästä kotoisin olevat Kaupustelija Kustaa Myell eli Tiika ja Itsellisenvaimo Maria Maijala, yhteisesti, hakijoina sekä Kemin kaupungissa asuvat virkaatoimittava Kaupungin; vouti Vilho Jämsén ja Kauppias I. H. Marttila, Kustaa Moellin konkurssiin luovutetun pesän toimitsijamiehinä, poisjääneinä vastaajina: Annettu Oikeusosastossa 29. päivänä Toukokuuta 1913. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Lahjakirjalla Huhtikuun 9. päivältä 1910. oli Kustaa Noell kummilahjaksi alaikäiselle kasvallipojalleen Arvid Aleksanteri Maijalalle antanut Paattion perintötilan No 24. maalla mainitussa Lautiosaaren kylässä hallitsemansa 500. markan arvoisen torpan ja torpassa olevan Läsnä: S.S. - A. L. J. P. A. R. No 739. No 739 Pag. 286. R. D. 1912.
irtaimistoa, talous, - työ- ja ajokaluja, neulomakoneen, eläimiä ynnä muuta yhteensä 1000. markan arvon, mutta pidättänyt tsellään vallan hoitaa mainittua omairuutta" parhaansa mukaan täydellisesti siksi kunnes Arvid Aleksanteri Maijala tulisi täysi-ikäiseksi. Sittenkun Kemin, Simon ja Tervolan pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeus oli Marraskuun 14. päivänä 1910. asettanut Kustaa Moellin konkurssitilaan, ovat hänen konkurssipesänsä uskotut miehet virkaa toimittava Kaupunginvouti Jämsén ja Kauppias Marttila. haastatettuaan Kustaa Moellin ja Maria Maijalan, viimeksimainitun Arvid Aleksanteri Maijalan holhoojana, vastasanotussa Kihlakunnanoikeudessa lausunget, että Kustaa Moellin pesässä pesankirjoituksen mukaan oli paitsi mainittu torppa irtainta omaisuutta 431. markan 64. pennin arvo, minkä kaiken omaisuuden Kustaa Moell oli ilmoittanut edelläsänotulla välikirjalla lahjoittaneensa Arvid Aleksanteri Maijalalle; kun kuitenkin Kustaa Noell itse oli käyttänyt tuota omaisuutta ja Maria Maijala vasta sen jälkeen kuin Kustaa Möell oli asetettu konkurssitilaan oli muuttanut torppaan asumaan, ovat Jämsen ja Marttila, koska kysymyksessä oleva lahjoitus ilmoisesti oli tehty tarkoituksessä loukata Moellin velkojain oikeutta eivätkä Kustaa Moell ja Maria Maijala olleet voineet näyttää, että pesänkirjoituksessa lueteltu omaisuus oli Arvid Aleksanteri Maijalalle lahjoitettua, vaatineet lahjoitusta peräytettäväksi ja lahjoitetuksi ilmoitettua pesänkirjoituksessa mainittua omaisuutta konkurssi pesälle tuomittavaksi. Kanteesta kuulustettuina ovat Kustaa Moell ja Maria Maijala, edellinen ilmoittaen lahjoittaneensa pesänkirjoituskirjassa mainitun omaisuuden Arvid Aleksanteri Maijalalle, vastannesta, ettei lahjoitus ollut tapahtunut hänen velkojiensa vahingoksi ja Maria Maijala, että hän, joka Arvid Aleksanteri Maijalan kanssa asui Kustaa Moellin luona, oli tämän lakimääräisenä holhoojana vastaanottanut lahjakirjassa mainitun o403
maisuuden, jota Moell oli hoitanut hänen katsontansa alaisena. Kihlakunnanoikeus on 9. päivänä Marraskuuta 1911. julistama laan päätöksellä lausunut että, koska kysymyksessä oleva omaisuus oli ollut Kustaa Moellin hallussa eikä lahjakirjasta Huhtikuun 9. päivältä 1910. käynyt selville, että siinä mainittu omaisuus todellisesti olisi lahjoitettu tahi edes mitä omaisuutta tuohon lahjoitukseen olisi sisältynyt, Kihlakunnanoikeus julisti pesänkirjoituskirjassa mainitun torpan ja irtaimen omaisuuden Kustaa Mörllin konkurssipesään meneväksi sekä sen ohessa velvoitti Kustaa Meellin ja Maria Maijalan kuudellakymmenellä markalla korvaamaan vastapuoltensa oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kustua Moell oli vetoamalla saattanut jutun, ja jossa myöskin Maria Maijala on anonut muutosta Kihlakunnanoikeuden päätökseen, on Lokakuun 29. päivänä 1912. antamallaan tuomiolla ratkaissut jutun; ja samalla kuin Kovioikeus, koskei Maria Maijala ollut pannut Kihlakunnanoikeuden päätöstä vetoon, vi ottanut tutkiakseen mitä Maria Maijala muutoksen saamiseksi sanottuun päätökseen oli esiintuoneet, on Hovioikeus jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että, koskeivät virkaatoimittava Kaupunginvouti Jämsén ja Kauppias Marttila ollut Kihlakunnanoikeudessa anoneet korvausta heillä jutun vuoksi olleista kustannuksista, Kustaa Moell vapautettiin Jämsenille ja Marttilalle suorittamasta heille sitä varten tuomittua kuuttakymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon ovat Kustaa Noell ja Maria Maijala anoneet muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Kustaa Noell. ja Maria Maijala ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: suntai Saarinen Alfred Liuksiala. suntai Saarinen Alfred Liuksiala. Johannes Pesonen. A. E. K. Rullis. Waaia. 101
Den 30. Maj 1913. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt uvisionsskilling, från Kejserlige. Abr Hofrätt inhömmel mål angående fordran emellan Aktiebolaget J E. Granvall från Helsingfors stad sökande samt Handelster man Terol. A. Schmakt, från residensstaden Stöpenhamn i konungariket Dammark, svarande: Gifven i Justetiedepartementet den 30. Maj 1913. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu år i fråga, inhämtat följande: Handelsfinnan Ferd. s. A. Schmahl har vid Rådstufvurätten i Helsingfors anfört att Aktiebolaget J E Eronvallen ligt ordernöta af den 24 Januari 1906 hos firman Perd. i A. Schmakl beställt fyratio dussin olika sorter Eelcivor Hurtigspendera" benämnda skriftyrken samt att förman på grund af denna order sedermera dels under April dels under i Maj månad sagda är till Aktiebolaget J E Eronvall levererat tretton dussin elfva stycken skrufstycken Sak. J.S. A. L. B. Ä. R. 705 Sag 37. Rb. 1910 No 740.
värda tillsamman 1858. kronor SS öre danskt mynt; dock som. Aktiebolaget J. E. Oronvall, som emellertid i bref af den 30 April 1906 anhållit, att att vidare afsöktning af varan måtte inställas, inom kontraherad tid icke fullgjort betalningen af de utaf firman NordA. Schmakt redan leverirade skriftyl kena, har förman yrkat. Aktiebolaget öfE. Grönvalls förpliktande att till förman genast utgifva 1858 kronor före jämte ränta samt att godtgöra densamma kostnaderne för en af förman å Aktie bolaget J. E. Tronvält dragen, men till följd af uteblifvit godkännande protesterad trätta. Öfver käromålet hördt har Aktiebo laget 7. E. Gronvill välmedgifvet riktig helm af den till grund för krafvet lagda vedernolan, men invändt, att för man Ferd. A. Schmahl brustit i fullgörandet af sitt åtagande icke allenast därutinnan att reversen fördröjts samt trakten därför lämnats obetald, ehuru leveransen bort ske äfHangö eller Åbo, utan också därige nom att ifrågavarande af nämnda förma offeklarade skriftyrken, trols gifven varanti, varit till sitt ändamål vanvåndbärd; och som. Aktiebolaget 7 E. Eronvall vid sådant förhållande re ke vidare kunde emottaga ifrågakomna skriftstycken, har bolaget emokoll käromålets förkastande. Sedan förmån Ferd. A. Schmåhl i afgifvet bemötande till afdrag från dess ifrågavarande fordran medgifvit så stort belopp, som Aktiebolaget J. E Eronvall erlagt i frukt, men däremot bestridt, att firman vid aftalets innan de skulle hafva qvaranterat skriftyrke nas användbarhet till något särskildt undermål, har Rådstufvurätten, hvarut parterna ömsesides anhållet om ersättning för sina kostnader i rättegången, medels den 5 Mars 1907 afkunnadt utslag på däri upplagna skäl ålagtektiebolaget J. E. Grönvall att till fermanFord A. Schmahl erlägga det för berörda tretton dussen och elfva stycken skriftstycken fordrade priset, emot hvars belopp anmärkning icke fram706
stälts, och i sådant afseende till femman utbetala ettusen åttahundra femtioåtta kronor åttio, rätteligen åtta öre danskt mynt, antingen i sagda myntslag eller i finskt mynt efter ei vista kurs å orten vid betalningstiden med fem pro cents årlig ränta därå från lagsöknings dagen den 21 September 1906 tills full betalning följde egande likväl. Aktiebo laget J. E. Ronvall, som enligt finnanFord A. Schmahls medgörande bor de tillgodoräknas utlagda frukrafgifter för ifrågakomna vara, men urakt låtit att uppgifva hvad bolaget i så dant afseende fått vidkännas från det sålunda utdömda beloppet af den ga sagda utgifter, därest parterne om beloppet åsämdes, men i annat fall genom särskild rättegång af förman utse ka desamma; och har Aktiebolaget J. E. Oronvall derjämte skyldigkänts att i fordrad rättegångskostnadsersättning äfvensom godtgörelse för en af förmanFord. A. Schmahl dragen, men föru teblifvet godkännande protesterad tralla, till firman utgifva tvåhundra mark Hofrätten, under hvars pröfning Åkerbolaget 7 E. Gronvall i värlning draget målet, har medels dom den 20. December 1909 där utlåtit sig, och att densland ifrågavarande, af finnan Ferd v. A. Tohmahl af förklarade tretlon dussin elfva stycken skriftyrken dels blifvit af. Oktiebolaget J. E. Eronvall emottagna dels bevisligen anhändt till vederbörlig ort att af sagda bolag emottagas under förloppet af Maj manad 1900 samt berörda bolag medels skrifvelse från dess generella ombud af den 22 Juni samma år förbundet sig att af förmån Fredrik A Schmahl motlaga de varor, som intill sagde dag kommit bolaget tillhanda har. Kefrätten låtit förblifva vid del slut, hvari Råd stufvurällen i saken stannat, jämte det Aktiebolaget J E. Eronvall ålagts att med fyratiofem mark godtgöra för man Karl v. A. Schmäkt dess i Hofrätten hafda kostnader Uti Hofrättens dom har Aktiebo lagel J E. Gronvall anhållet om and407