Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Ahlströms barn, hvarför Rådstufvurätten ålagt Vicehäradshöfdingen Puruhjelm att i hans sysslomännäigenskap emot kvitto till Emilia Charlotta Ahlström, såsom förmyndare för omförmälda omyndiga barn, utbetala ifrågavarande niotusen åttahundra sjuttiofyra mark aderton penni med fem procents ränta därå från förenämnda 9. Mars 1914 tills full betalning följde. Hofrätten, under hvars pröfning Vicehäradshöfdingen Puruhjelm i vadeväg dragit målet, har genom dom den 31 December 1914 låtit vid Rådstufvurättens utslag uti nu ifrågavarande del bero Uti Hofrättens dom har Vicehäradshöfdingen Turuhjelm anhållit om andling medels deduktion, den Emilia Charlotta Ahlström bemätt. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Vicehäradshöfdingen Turuhjelm icke hafva anfört skäl till ändring i Hofrättens dom, vid hvilken fördenskull skall förblifva, och ålägges tillhäradshöfdingen Puruhjelm i sin ofvanberörda egenskap att till Emilia Charlotta Ahlström i ersättning för hennes i målet härstädes hafda umgälder utgifva sjuttio mark. Ort alle, som vederbör, till efterrättelse lånder. Kejserliga Senaten för Finland: tina Tuorikoski. Alfred Luksiala teni Saanikoski. Alfred Luksiala B. Annberg. A. W. Lillhuuvaara B. Annberg. A. W. Lillhuuvaara Samuli Koski. A. F. hän 51
Huhtikuun 20 päivänä 1915 Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisa rillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa saatavaa koskevassa jutussa, jossa ovat Talolliset Wiljam Jaakko la eli Mattila, Viljaniemen, Willehad Rusila ja Arnelt Takala, ennen Lindqvist, Visen ojan, Kaarlo Salminen eli Toivonmäki ja Onni Alasta lo, Viljamaan, Vilho Hirvelä, minen Simolin, Niemen, Juho Alitupa, Kaitalan Nikolai Aallonen, Otto Herrala sekä oikeudenkäynnin kestäessä kuolleen Talollisen Lars Kaunomäen leski Hilma Kaunomäki ja täysivaltainen tytär Hilda Johanna Kaunomäki, Käkelän, sanotun vainajan alaikäisten lasten Veikko Nikolai, Katri Aetri, Väino Konstantin, Paavo Asser, Hilma Rauha ja Anna Kaunomaen holhooja Talollinen J. S. A. L. Bl. - t. R.S. K. SS: 8. 155 No 665 Pag 279 R. D. 1911
Konsta Mäkelä, Niinikosken kylästä, kaikki Orimattilan pitäjää, ynnä Lars Kaunomäki-vainajan tytär Elin Lyyli Saarela ja tämän mies Karl Walfrid Saarela Pyhäjärven pitäj�stä, yhtä sesti hakijoina, sekä Maanviljelijä Herman Kallio ennen Kåll, Wiipurin pitäjän Rasalahden kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 20 päivänä Huhtikuuta 1915 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja miistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Heinäkuun 21 päivänä 1904 allekirjoittamassaan sopimuskirjassa ovat Herman Kallio sekä Viljam Jaakkola, Villehad Rusila, Andt Pakala Kaarlo Salminen, Onni Alastalo, Talollinen Alfred Kuoppala, Juho tupa, Nikolai Aallonen, Otto Herala ja Lars Kaunomäki sekä Talolliset Vilho Rimminen ja Hugo Rinne, Orimattilan osuusmeijerin osakkainasuostuneet menemään omavelkai seen takaukseen siitä 1500 markan suuruisesta kassakreditiivilainasta korkoineen, jonka Meijaristi F. R. Rosenberg ottaisi Kansallis-Osake-Pankista, ja jollei velanottaja viisi suorittaa mainittua lainaa täydellisesti korkoineen, oli heidän maksettava takauksensa, kunkin lehmäosuuten ja mukaan, minkä ohessa he puoleslansa kassakreditiinikirjan allekiroittamaan valitsivat keskuudestaan omuskunnan jäsenet Wilho Hirvelän sekä Maanviljelijät Juho Alestalon Israel Sereniuksen, Kaarlo Koiviston ja Kalle Kollinin. Sittemmin on Kansallis-Osake Pankki kahdella kassakreditiivikirjalla, toinen 3 päivältä Elokuuta 1904 ja toinen 7 päivältä Syyskuuta 1906, F. R. Rosenbergille myöntänyt 1500 mar kan kassakreditiivilainan vuoden ajan käytettäväksi; ja olivat lainan ynnä koron maksamisesta, lainhakukustannusten suorittamises36
ta sekä muiden kassakreditiinikirjassa mainittujen ehtojen täyttämi sestä sille tekopäivänä merkityn takaussitoumuksen mukaan, aikaisemmassa Juho Alestalo Kaarlo Koivisto Israel Serenius, Wilho Hirvelä ja Kalle Kollin sekä myöhemmässä Juho Alastalo Kaarlo Koivisto Israel Serenius, fräs Kalstälkane ja Herman Kallio ottaneet omasta ja toistensa puolesta vastatakseen niinkuin omasta velastaan minkä jälkeen Herman Kallio on 15 päivänä Helmikuuta 1908 Kansallis-OsakePankkiin suorittanut maksamatta man pääoman 14500 markkaa, korkoja 1349 markkaa 7 penniä ja uudistus provisioonia 225 markkaa eli yhteensä 16074 markkaa 7 penniä. Haasteen nojalla on sitten Herman Kallio Orimattilan ja Artjär ven pitäjäin käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittenkuin Uudenmaan läänin Ruvernööri päätöksellä 11 päivältä Toukokuuta 1908 oli myöhemman kassa kreditiivikirjan perusteella velvoitlanut F. R. Rosenbergin Herman Kallielle maksamaan tämän suorittamat pääoman ja koron ynnä päåemalle kuuden prosentin koron edellisen Helmikuun 15 päivästä lukien kuin myös lainhakukustannusten korvaukseksi 75 markkaa, oli Herman Kallio päätöksellä ulosottoteitse F. R. Rosenbergiltä 8 päivänä Elokuuta 1908 saanut ainoastaan 3484 markkaa 75 penniä, joten, kun F. R. Rosenbergiltä myös hemmin toimitetussa ulosottopityksessä oli havaittu puuttuvan maisuutta saman päätöksen sisällyksen suorittamiseksi, Herman Kallion saatavasta viimeksi mainittuna päivinä oli jäänyt maksamatta korkoineen ja kuluineen 1911 markkaa go penniä; ja koska Orimattilan osuusmeijerin osakasten, sen mukaan mitä edellä on kerrottu, eli tästä määrästä vastaaminen kunkin lehmäosuutensa mukaan ja näitä osuuksia oli, Wiljam Jaakkolalla J, Willehad Rusilalla A, Sundt Takalal457
la, Kaarlo Salmisella, Nikolai Aottosella ja Otto Herralalla kullakin 8, Onni Alestalolla 5, Alfred Kuoppalalla 14 Wilho Hirvelältä 20 sekä Juho Alituvalla ja Lars Kaunomäellä kummallakin 10, niin ja kun Juho Alestalolla, Kaarlo Koivistolla, Israel Sereniuksella, Kalle Kollinilla ja Herman Kalliolla oli yhteensä 94 osuutta, joten kutakin osuuta ta kohti tuli 60 markkaa 10 penniä oli ositettavasta velkamäärästä maksettava, Viljam Jaakkolan 420 markkaa 70 penniä, Villehad Rusilan H1 mark kaa 10 penniä, Aindt Takalan Kaarlo Salmisen, Nikolai Aaltosen ja Otto Herialan kunkin 480 markkaa 80 penniä, Onni Alestalon 300 markkaa 50 penniä Alfred Kuoppalan 84 markkaa 40 penniä, Vilho Hirvelän 1912 markkaa sekä Juho Aliituvan ja Lars Kaunomäen kummankin 600 markkaa, minkä vuoksi Herman Hallio on vaatinut, että Hilma Kuunemäki silloin vielä elossa olleen mielisairaan miehensä Lars Kaunomäen pesän hoitajana, muine mainittuine takaajineen, kukin kohdaltaan velvoitettaisiin suorittamaan Herman Kalliolle, mitä velasta näin oli langennut kunkin osalle korkoineen. Kanteesta kuultuina ovat Herman Kallion riitapuolet väittäneet: Hilma Kaunomäki, ettei hän ollut miehensä holhooja eikä muutenkaan määrätty Kaunomäen aviopuolten pesää edustamaan, minkä tähden hänet oli jutusta erotettava. sekä Herman Kallion muut riitapuolet, että mainitulla sopimuskiralla oli tarkoitettu, että Juho Alestalo, Kaarlo Koivisto, Israel Serenius, Wilho Hirvelä ja Kalle Kollin menisivät takaukseen F. R. Rosenbergin velasta ja että samaisen sopimuskirjan allekirjoittajat tulisivat heidän vastatakaajikseen, jota vastoin kassakreditiivilainan uusimiseen ei oltu suostuttu, syytä kun oli ollut epäillä ettei alkuperäistä lainaa kokonaisuudessaan oltu käytettykään 138
meijerin hyväksi, eikä myöskään ketään valtuutettu takaajaksi uusittuun lainaan, mihin nähden Herman Kalliolta ei ollut mitään oikeutta hakea muilta sopimuksentekijöiltä, mitä hän F. R. Rosenbergin takaajana oli joutunut maksamaan ja kun, edellyttäen että katsottaisiinkin kaikkien niiden henkilöiden, jotka olivat piirtäneet nimensa puheena olevaan sopimuskirjaan, menneen lehmäosuulensa mukaan vastuunalaisuuteen F. R. Resenbergin velasta, nuo henkilöt kuitenkin nyt olivat vapaat sitoumuksestaan, Herman Kallio kun näetei ollut heitä hakenut lain määräämässä ajassa siitä lukien kuuhän sanotun velan oli suorittanut, oli Herman Kallion muitakin riita puolia vastaan nostama kanne hyljättävä. Tämän jälkeen on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin ovat pyytäneet juttukulujensä koivansta, 13 päivänä Syyskuuta 1907 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi että sittenkuin Herman Kallio sekä Wiljam Jaakkola yllälueteltuine sopimuksestekirjoineen yhteisesti, valiten Juho Alastalon, Kaarlo Koiviston, Israel Sereniuksen, Wilho Hirvelän ja Kalle Kollinin kirvittamaan puolestaan kassakreditiivikirjan alle, 21 päivänä Heinäkuuta 1904 olivat menneet takaukseen siitä viidentoistatuhannen markan suuruisesta kassakredi tiivilainasta korkoineen, jonka hei dän omistamansa, edellä sanotun osuus meijerin vuokraaja F. R. Rosenberg Kansallis - Osake - Pankista 3 päivänä Elokuuta 1904 vuodeksi eteenpäin oli saanutkin, niin oli Herman Kallio sittemmin 15 päivänä Helmikuuta 1908 omavelkaisena yhteisvastuullisena takaajana joutunut sen yksen maksamaan; ja kun Wiljam Jaakko ta ja muut edellämainitut sopimuksentekijät, mennessään takaukseen yhteisen yvityksensä hyväksi otetusta lainasta, eivät olleet panneet erityistä 159
aikamäärää sitoumuksensa ehdoksi vaan olivat tarkoittaneet velvoittaa tua vastaamaan velasta siksi kun nes se ole tullut täysin maksetuksi, sentähden ja koska niin ollen ei kassakreditiin uudistaminen 7 päivänä Syyskuuta 1906 eikä myös kään se seikka, että uudistettuun kassakreditiivistitoumukseen lisäksi olivat kirjoittautuneet takaajiksi noistuneiden Wilho Hirvelän ja Kalle Kollinin sijaan sivullinen henkilöennen mainittu Stålhäne, ja Herman Kallio, sitoutuen tämä siten omasta puolestaan alkuperäistä viilä ankarampaan velvoitukseen entisten takaajien hyväksi, "Wiljam Jaakkolaa ja muita sopimuksentekirjoitä heidän takuussitoumuksestaan vapauttava on Kihlakunnanoikeus, samalla kuin yllämainittu Hilma Raunomäen omatta kohdaltaan tekemä väite, koska hän hoiti Lars Maunomäen pisää, saman kuin väite kannevallan vanhentumisesta lakiin perustumatta mana jätettiin huomiotta, velvoittanut Herman Kallion riitapuolet Herman Kalliolle suorittamaan mitä tämä oli vaatinut eli Wiljam Jaakkolan neljäsataa kaksikymmentä markkaa seitsemänkymmentä penniä, Willehad Rusilan kuusisataa kunsikymmentäyksi markkaa kymmenen penniä, Arndt Takalan, Kaarlo Salmisen Iikolai Aallosen ja Otto Herralan kunkin neljäsataa kahdeksankymmentä markkaa kahdeksankymmentä penniä, Onni Alastalon kolmesataa markkaa viisikymmentä penniä, Wilko Hirvelän tuhat kaksisataa kaksi markkaa sekä Juho Alituvan ja Hilma Kauromäen, viimeksi mainitun Lars Kaunomäen pesän hoitajana, kumman kin kuusisataa yksi markkaa, kaikki kuuden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna ennen mainitusta 15 päivästä Helmikuuta 1908 kunnes lausi maksu tapahtui, minkä ohessa Herman Kaltion näiden vastapuollen ynnä makruvelvollisuuteen niinikään tuomittujen "lifred Kuoppalan ja Hugo Rinteen yh100
teisesti tuli palkita hänen julusta kärsimänsä kulut neljälläsadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Wiljam Jaakkola, Willehad Rusila, Arndt Takala, Kaarlo Salminen, Onni Alestalo Alfred Kuoppala, Wilho Hirvelä, Juho Alitupa, Nikolai Aallinen, Otto Henrala ja Hilma Kaunomäki vetoamalla olivat saattaneet jutun, en 12 päivänä Heinäkuuta 1911 antamallaan tuomiolla Kihlakunnanoikeuden lausumilla perusteilla ja kun Hilma Kaunomäen oli näytetty määrätyn miehensä holhoojaksi jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että Wilsam Jaakkolan ja hänen myöläpuoltensa maksettavaksi tuomittu korko en määrätty luettavaksi, edellä sanoi tusta 8 päivästä Elokuuta 1908. Hovioikeuden tuomioen ovat Wiljam Jaakkola ja hänen ensiksiluetellut myöläpuolensa anoneet muutesta perustölmalla, johon Herman Kallio on vaitannut. Keisarillinen Senaalli on tutkinut tämän julun ja katsoo, etteivät Wiljam Jaakkola ja hänen myöläpuolensa ole osittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jääpysyväksi; ja velvoitetaan Wiljam Jaakkola myöläpuolineen yhteisvastuullisesti suorittamaan Herman Kalhille hänellä täällä julun vuoksi Meiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Henr Kaarikoski B. Anneberg Samuli Koski. Alpn Luksiala A. W. OllSummer Uno Strömsten. 761
Huhtikuun 20. päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, koskitilan luovuttamista koskevassa jutussa, jossa ovat Kauppias Alfred Kördelin, Lammin pitäjästä, toisella, ja Kauppias Herman Renfors, Helsingin kaupungista, toisella puolella, vuoroin hukijoina sekä Kauppias Renfors saapuville tulleena, mutta Kauppias Nordelin poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastonsa 20. päivänä Huhtikuuta 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen sittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Kauppias Renforsille toimituttamansa haasteen nojalla on Kauppias Kordelin Muhoksen ja Utajärven pitajäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Kauppias kenfors oli 19. päivänä Lokakuuta 1909. laaditulla ja asianosaisten allekirjoittamalla kauppakirjalla Kaupnias Korkelinille myynyt Oulunjoessa Läsnä: W. A. J. P. R. H. K. A No 668. Såg. 24. R. D. 1912.
olevat Nuojuan ja Koveron kosket, mitkä ynnä Pyterön pitous nykyään määdostavat Underan koskitilan No 43. Utajärven pitäjän Niskan kylässä, sekä tähän tilaan kuuluvat vuokrastut maa-alueet kuudenkymmenentuhannen markan kauppahinnasta, joka oli määrätty siten suoritettavaksi että kauppakirjaa allekirjoitettuessa maksettaisiin seitsemäntuhattu viisisataa markkaa, 15. päivänä sen raavaa Joulukuuta samansaureisnen erä, Tammikuussa vuonna 1910. kymmenentuhatta markkaa ja jäännös viimeksimainitun vuoden kuluessa; mutta kun Kauppias Rensors, huolimatta siitä että hän oli vastaanottanut kauppahinnasta ensiksi suoritettavan erän, oli sillä perusteella ettei kauppakirjassa olut todistajia kieltäytynyt vastaan ottamasta niitä osia kauppahinnasta jotka lankesivat maksettaviksi 15. päivänä Joulukuuta 1909. ja seuranneelle Tammikuulla, ja luovuttamasta myytyä kiinteistöä Kauppias Kordelin le, on Kordelin vaatinut Kauppias Renforsia velvoitettavaksi luovuttamaan hänen vapaasti käytettäväkseen koko Uukaran tilan tahi, siinä tapauksessa että Kihlakunnanoikeus katsoisi todistajain läsnä olon kiinteän omaisuuden kaupassa valttämättömäksi sen pätevyydelle, Kihlakunnanoikeuden sitä varten määrääman ajan kuluessa tekemään Kuuppias Kordelinin kanssa laillinen kauppakirja uhalla että Kihlakunnanoikeuden päätös muuten pidettäisiin kauppakirjana. Kauppias Renfors on vastustanut kannettu; minkäjälkeen Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset puolin ja toisin olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 8. päivänä Marraskuuta 1910. julistamallaan päätöksellä katsonut selville käyneen, että Kauppias Renfors oli 19. päivänä Lokakuuta 1909. päivytyssä, Kauppias Kordelinin myös allekirjoittamassa välikirjassa ilmoittanut myyvänsä Nordelinille Nuopion ja 163
Koveron kosket kaikkine niihin kuuluvine vuokrattuine maa-uloineen kuudenkymmenentuhannen markan hinnasta; mutta koska mainittua välikirjaa ei oltu sillä tavoin kuin Maakaaren 1. luvun 2. SS:ssä säädettiin tehty ty kahden todistajan läsnä ollessa ja se kauppakirjana siis oli pätemätön, sentähden ja kun ei oltu näytetty, että tuota välikirjaa myös kään olisi tarkoitettu välipuheeksi vastaisuudessa tapahtuvasta kaupasta, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen ja velvoittanut Kauppias Fordelinin tuhannella markalla korvaamaan Kauppias Renforsin oikeudenkäyntikulut. Kovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Kordelin oli vetoamalla saattanut jutun, on 28. päivänä Marraskuuta 1911 antamallaan tuomiola jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muutun paitsi että Kauppias Kordelin, asianlaatuun nähden, vapautettiin Kuivipias Renforsille suorittamasta Kihlakunnanoikeuden hänen maksettavakseen määräämää oikeuden käyntikulujen korvausta. Hovioikeuden tuomioon ovat sekä Kauppias Kosdelin että kauppias Renfors anoneet muutosta; minkä jälkeen Kauppias Renfors on vastannut Kauppias Kordelinin perustelmaan. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät asianosaiset ole esittäneet syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Walen Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer Jännblt 61
Huhtikuun 21 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tullessa maa-riidassa, jossa Talollinen Aaro Ylä-Soini ja hänen vaimonsa Aleksand ra Kaapontytär, Itselliset August ja Edvin Salomon Salomoninpojat Rahila, Meijeristi Aina Maria Salomoninty tår Kahila Itsellisenleski Eveliina Maria Iisakintytär Rintanen eli Mäkirinta, Itsellinen Antti Bergström - Mäntylä ja hänen vaimonsa Emilia Serafina Iisakintytär sekä Itselliset Onni Kaappo, Kalle Ihanto ja Toimi Johan nes Iisakinpojat Mäkirinta, kaikki Wirtain pitäjän Toiveden kylästä, ovat hakijoina sekä Talollinen August Oskar Augustinpoika Ala - Soini, samasta kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 21 päivänä Huhtikuuta 1915. S. - A. L. B. t. A. R. 4. K. E. T. No 674. Pag. 92 R. D. 1912.
Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää: Haustatettuaan August Oskar Ala - Soinin 1908 vuoden varsinaisiin talvikäräjiin Virtain ja Ätsärin pitäjien käräjäkunnassa ovat Aleksandra YläSoini, August, Edvin Salomon ja Aina Maria Rahila, Eveliina Maria Rinta nen, Emilia Serafina Bergström - Mantylä sekä Itsellinen Edvin Walfrid Mäkirinta ynnä Onni Kauppo, Kalle Ihanto ja Toimi Johannes Mäkirinta Kihlakunnanoikeudessa lausuneet: että heidän ja August Oskar Ala- Soininesovanhemmat Juho Kaaponpoika ja Maija Liisa Heikintytär Ala-Toini olivat omistaneet aikanaan asianomasen Kihlakunnanoikeuden 31 päivänä Maaliskuuta 1836 antaman kiinnekirjan mukaan neljäsosan manttaalin suurut sen Ala - Soinin verotalon, No 7 mainitussa Toiveden kylässä, josta talosta Maija Liisa Heikintytär oli perinyt kolmanneksen isänsä Heikki Matinpoka Ala- Soinin jälkeen ja miehensä kanssa avioliittonsa aikana kanssajo rillisiltään lunastanut muut osat; et tä Maija Liisa Heikintytär oli jälkeen Juho Kaaponpojan 16 päivänä Elokuuta 1859 tapahtunutta kuolemaa luovuttanut talonosuutensa eli viisi yhdeksäsosaa koko talosta pojilleen Juho Heikki ja August Juhonpojille, jota vastoin Juho Kaaponpojan osuus eli neljä yhdeksäsosaa talosta tämän kuollessa joutui perintönä Juho Kaaponpojan ja Maija Liisa Heikintyttären lapsille, jotka olivat, paitsi jo mainittuja Juho Heikkiä ja Augustia, pojat Aleksander ja Kaappo sekä tyttäret Serafia, Maija Liisa, Wilhelmina, Hedvig Justina ja Hilda Karolina, saaden siis jokainen pojista kahdeksan - sadaseitsemästoista osaa ja kukin tyttäristä neljä - sadasseitsemästoista osaa koko talosta; että Maija Liisa Juhontyttären talonosuus tämän 13 päivänä Marraskuuta 1907 kuoltua oli perintönä jontunut hanen ja hänen miehensä 166
Kaappo Aleksanterinpoika Ylä - Soinin ainoalle lapselle Aleksandra Ylä-Soinille, jonka mies Aaro Y. lä - Soini oli; että Wilhelmina Juhon tyttären osuus oli samoin, hänen 3 päivänä Elokuuta 1903 kuoltuaan, mernyt häpen ja hänen miehensä Salo mon Keskikahilan lapsille August Edvin Salomon ja Aina Maria Kahilalle; sekä että Hilda Karolina Juhontyttären osuus oli tämän 29 päivänä Heinäkuuta 1894 kuoltua joutunut hänen ja hänet miehensä Iisak Mäkirinnan lapsille Eveliina Maria Rintaselle, Emilia Serafina Bergström - Mäntylälle, Edvin Walfrid Anni Kaappo Kalle Ihanto ja Toimi Johannes Alikirinnalle; ja koska August Oskar Ala - Soini, vaikka hän 30 päivänä Huhtikuuta 1906 saaman sä kiinnekirjan mukaan omisti ainoastaan seitsemän kahdeskymmenes kuudes osaa Ala - Soinin taloa, titä huolimatta hallitsi ja viljeli koko taloa, joka, kun siihen 28 päivänä Lokakuuta 1836 lisätty kruununmaa yksi - kahdestoista osa manttaalia, 30 päivänä Tammikuuta 1894 oli ostettu perinnöksi, oli kolmasosan manttaalin suuruinen, ovat Aleksandra YläSoini, August, Edvin Salomon ja Aina Maria Rahila, Eveliina Maria Rintanen, Emilia Serafia Bergström - Mäntylä sekä Edvin Walfrid, Onni Kaappo, Kalle Ihanto ja Toimi Johannes Mäkirinta vaatinut, että August Osrar Ala - Soini velvoitettaisiin luovut tamaan heille Ala - Soinin talosta äitiensä jälkeen näin tulevat perintöosuudet eli kullekin sukuhääralle neljä - sadaseitsemästoista osaa taloa sekä sen ohessa korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa, mihin kanteeseen Aaro Ylä - Soini ja Antti Bergström - Mäntylä, kumpikin vaimonsa edusmiehenä, ovat yhtyneet. Kanteesta kuulusteltuna on August Oskar Ala - Soini selittänyt, että hänen. isväitinsä Maija Liisa Heikintytär Ala - Soini, joka hänen ja Juho Kaaponpoika Ala - Soinin keski näisen, Tammikuun 10 päivänä 1850 tehdyn 67
testamentin perusteolla oli hallinnut aviopuolten jakamatonta pesää, oli 29 päivänä Tammikuuta 1862 laaditulla kauppakirjalla luovuttanut kolmas-osan manttaalin veroisen AlaSoinin talon August Oskar Ala - Toinin isälle August Juhonpoika AlaSoinille ja tämän veljelle Juho Heikki Juhonpojalle, puoleksi kummalle kin, jotka tälle saannilleen olivat saaneet ensimäisen moitteettoman lainhuudon 30 päivänä Tammikuu ta 1862; että August ja Juho Heikki Juhonpojat, vaikka he sitten oli vat saaneet kiinnekirjan kumpikin ainoastaan seitsemälle - viideskymmeneskahdesosalle talon manttaalia, siitä huolimatta olivat hallinneet koko Ala- Soinen taloa siihen asti kunnes Juho Heikki Juhonpoika oli 29 päivä nä Huhtikuuta 1875 tehdyllä kauppakirjalla myynyt osuutensa August Juhonpojalle; sekä että tämä vuores taan oli yhdessä vaimonsa Maria Fredrika Erkintyttären kanssa 16 päivänä Heinäkuuta 1900 tehdyltä kansi Kalikon, yhteisesti, samansaimiseen pakirjalla myynyt koko Ala- Soinin talon August Oskar Ala-Soinille, josta pitäen hän oli sitä kokonaisuudissaan hallinnut; minkä vuoksi ja kun August Oskar Ala- Soini ja hänen edeltäjänsä kieltämättä olivat hallinneet ja nauttineet koko Ala-Soinin perintötaloa, joten kannevaltakin oli vanhemtunut, August Oskar Ala Soini on anonut kannetta hyljättä väksi. Kihlakunnanoikeus on 17 päivänä Maaliskuuta 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla julistanut Aleksandra Ylä-Soinin, tugust, Edvin Salomon ja Aina Maria Kahilan, Eveliina Maria Rintasen, Emilia Serafia Bergström - Mäntylän sekä Edvin Walfrid, Onni Kaappo, Kalle Ihanto ja Toimi Johannes Mäkirinnan oikeiksi omistajiksi vaatimiin sa osuuksiin Ala Soinin taloa ja nimmuodoin Aleksandra Ylä-Soinin neljään - sadaseitsemästoista osaan, Auqvist, Edvin Salomon ja Aina Maria linäkuuta 1900 tehdyllä kaupakahilan, yhteisesti, samansauruiseen 168
osaan sekä Eveliina Maria Rintasen, Emilia Serafia Bergström - Mäntylän ynnä Edvin Walfrid, Onni Kaappo Kalle Ihanto ja Toimi Johannes Mäkirinnan samoin yhteisesti yhtäsuureen osuuteen samaa taloa sekä velvoittanut August Oskar Ala- Soinin mainituille kantajille sekä Aaro Ylä- Soinille ja Antti Bergström - Mäntylälle, vaimojensa aviopuolisoina, luovut tamaan nuo osuudet Ala - Soinin talosta, mutta saivat Aleksandra YläSoini ja hänen asiakumppaninsa itse kärsiä oikeudenkäyntikulunsa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolin ja toisin olivat vitöamalla saattaneet jutun, on 28 päivänä Helmikuuta 1912 antanut siitä tuomion; ja koska Maija Liisa Ala - Soini, joka Juho Ala-Soinin kuoltua oli kieltämättä hallinnut heidän jakamatonta pesäänsä, oli 29 päivänä Tammikuuta 1862 laaditut la kauppakirjalla myynyt koko sanottuun pesään kuuluvan Ala-Soinin kolmannesmanttaalin talon Juho Heikki ja August Ala Soinille ja nämät olivat sitä sitten todellisesti hallinneet, August Ala - Soini, joka 29 raivana Huhtikuuta 1875 oli ostanut Juho Heikki Ala-Soinin osuuden, siihen asti kuin hän 10 päivänä Heinäkuuta 1900 oli myynyt talon August Oskar Ala- Soinille, senvuoksi ja kun Maija Liisa Ylä- Soini, Wilhelmina Keskikahila ja Hilda Karoliina Mäki rinta, joitta ei edes oltu voitu kieltää puuttuneen tietoa ensiksimainitusta kaupasta, millä heillä oli luovutettu heidän perintöosansa Ala- Soinin talosta, eivät olleet yön ja vuoden kuluessa, lukien kahden ensiksimaini tun kohdalla sanotusta Tammikuun 19 päivästä 1862 ja Hilda Karoliina Mäkirintaan nähden hänen täysi-ikiiseksi tulemisestaan, moittineet samaa kauppaa, on Hovioikeus 14 päivänä Toukokuuta 1805 annetun Kunin kaallisen selityksen nojalla, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljän nyt Aaro Ylä-Soinin ja hänen myö täpuollensa kanteen. 169