Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
sessä katsonut selville käyneen, että Heikki Liisanantti hänelle kuuluvista puista oli saanut täysin sen hinnan, mikä hänelle Helmikuun 13. päivänä 1892. tehdyn välikirjan mukaan oli tuleva, minkä vuoksi ja kun ei Heikki Liisanantti ollut voinut esittää laillista perustusta, jonka mukaan hän olisi oikeutettu saamaan korvausta yli sen, mikä vastamainitussa välikirjassa oli määrätty, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen ja velvoittanut Heikki Liisanantin sadalla viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Pekka Jauhojärven oikeuden käyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Liisanantti oli vetoamalla saattanut jutun, on Heinäkuun 31. päivänä 1913 antanut siihen tuomion; ja koskei Heikki Siisanantti ollut näyttänyt, että Jauhojärven tilan metsistii olisi voitu saada enemnän välikirjassa Huhtikuun 24 päivältä 1901. tarkoiteltuja puita kuin mitä Helmikuun 13. päivänä 1892 tehdyllä metsänkuun pakirjalla oli myyty Kauppias Kurtille tai että hänelle saman välikirjan mukaan olisi ollut niistä tuleva Helmikuun 13. päivänä 1892. tehdyssä metsänkaupassa määrättyä puuhintaa korkeampi korvaus, sentähden ja Kihlakunnanoikeuden muuten mainitsemilla perusteilla on Hovioikeus jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Heikki Liisanantin Asioitsija Torviselle suorittamaan maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota kaksikymmentäkaksi markkaa kolmekymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Heikki Siisanantti anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Heikki Liisanantti ole esittänyt syytä muuttaa Kovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Kun konrik Akt Luksiala. Kun konrik Akt Luksiala. B Anneberg A. A. Kullström. B Anneberg A. A. Kullström. Samuli Koski. 1. Valseroj Parviainen. 1179
Lokakuun 28 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulteessa jutussa välityspalkkiosta jossa Kauppias Johannes Ekberg Turun kaupungista on hakijana sekä Asianajotoimisto Koski v Suomalainen, Helsingin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 28 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt julun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedet: Turun kaupungin Raastuvanoikeudessa on Asianajotoimisto Koski "Suomalainen lausunut että Kauppias Ekberg oli Joulukuun 29 päivänä 1910 päivätyllä sitoumuskirjalla suostunut maksamaan Pakkahuoneenens nehtori Carl Fredrik Enholmille tahi hänen määräämälleen välityspalkkiota kaksi prosenttia kauppasummasta, jos Ekbergin omistama taLäsnä: L. F. A. B. K.S. - A. R. S. H. v. 2029. No 2025 Sivu 196 R. D. 1913.
lo ja tontti No 6 kymmenennessä korttelissa ja seitsemännessä kaupunginosassa Turun kaupungissa tulisi myydyksi jollekin Enholmin joko etsensä tahi toisen hankkimalle ostajalle; ja kun mainittu talo ja tontti Helmikuun 1 paivänä 1911 päivätyllä kauppakirjalla olikin myyty Enholmin välityksellä hankitulle ostajalle Aktiebolaget St Erik Osakeyhtiölle 22,500 markan kauppahinnasta, on Asianajotoimisto Koski Suomalainen, jolle edellämainittuun sitoumuskirjaan perustuva Pakkahuoneeninspehtoi Enkolmen saatava Ekbergillä oli siirretty Raastuvanoikeudessa vaatinut, että Ekberg velvoitettaisiin asianajoteimistolle kunotun sitoumuksen perusteella suorittamaan 4500 markkaa korkoineen kuusi sadalta, luettuna Helmikuun 1 päivästä 1911, sekä korvaamaan asianajatoimiston oikeudenkäyntikulungit. Kauppias Ekberg on asiassa vastannut, ettei hän ollut kysymyksessä olevassa talonkaupassa käyttänyt kelään välittäjää, mikä oli ollut tarpeetontakin siitä syystä, että Ekberg itse oli pää-osakkaana perustanut  Aktiebolaget St Erik Osakeyhtiön juuri tarkoituksessa ostaa puheena oleva talo, minkävuoksi ja kun myynti siis oli ollut vain muodollinen siirto ja talo itse asiassa oli jäänyt Ekbergin omaksi ja vasta luovuttamalla osakkeet toisille henkilöille, mikä oli tapahtunut talon kauppakirjan laatimisen jälkeen, joutunut toisille omistajille Ekberg on toivonut kanteen hylkäämistä Vastineen johdosta on Asianajotoimisto Koski & Suomalainen selittänyt että, sittenkuin Pakkahuoneeninspehtori Enholm oli saanut puheenalaisen välitystoimen Enholm ja eräs toinen henkilö olivat ryhtyneet toimiin saada talolle ostaja ja onnistuneetkin kiinrittämään Talonomistaja J. W. Härad strömin huomion asiaan siinä määrin, että Währdström omasta ja Talonomistaja Kustaa Wilhelm Laihon puolesta eli tehnyt Ehleraille ostetusjouksen, 1181
onka Ekberg oli hyväksynyt. Wiikeelströmin, Kustaa Wilhelm Laihon ja viimeksi mainitun alaikäisen pojan Sulo Laihon ostettua kaikki Aktiebo laget St Erik Osakeyhtiön osakkeet, oli kauppakirja tehty yhtiön nimiin ja kauppakirjan allekirjoittaneet kaikki yhtiön osakkaat, joten Ekberg kauppatilaisuudessa ei enää ollut mainitun yhtiön osakasRaastuvanoikeus on Toukokuun 13 päivänä 1911 julistamassaan päätöksessä katsonut käyneen selville että Kauppias Ekberg oli sitoumuskirjassa Joulukuun 29 päivältä 1910 sitoutunut Pahkahuoneeninspehtori Enholmille välityspalkkiona puheenaolevan talon myymisestä suorittamaan kaksi prosenttia myyntikinnasta sekä että Ekberg oli Enholmin välityksellä kauppakirjalla Helmikuun 1 päivältä 1911 kahdensadankahdenkymmenenviiden tuhannen markan kauppahinnasta myynyt sanotun talon ja tontin Talonomistajille Währdströmille ja Laiholle sekä Sulo Laiholle, minkä vuoksi Raastuvanoikeus on velvoittanut Kauppias Ekbergin suorittamaan Asianajotoimistolle Koski & Suomalainen, jolle Pakkahuoneeninspehtori Enholmen oikeus oli luovutettu, vaaditut neljätuhattaviisisataa markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen luettuna Helmikuun 1 päivästä 1911. sekä sitäpaitsi kolmellasadalla kuudellakymmenellä markalla palkitsemaan asianajotoimiston oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Ekberg oli vetoamalla saattanut jutun, on Kesäkuun 27 päivänä 1913 antamallaan tuomiolla jättänyt asianRaastuvanoikeuden päätöksen varaan muutoin paitsi että, koska oli kännyt selville että puheenalaisen talonkauppahinta todellisuudessa oli ollut vain kaksisataaviisituhatta markkaa, Ekbergin oli saman talonkaupan välityksestä Asianajotoimistolle Koski "Suomalainen maksettava kaksi prosenttia ainoastaan vastamainitusta rahamäärästä eli neljätuhatta sata 1182
markkaa kuuden prosentin korkoineen kaupantekopäivästä Helmikuun 1 päevästä 1911. Hovioikeuden tuomioen on Kauppias Ekberg anonut muutosta perustelmalla johon Asianajotoimisto Koski Suomalainen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauppias Erberg ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Kauppias Ekberg suorittamaan Asianajotoimistolle Koski. Suomalainen, sillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti Kens toimikoski Alfred Liuksiala. Kens toimikoski Alfred Liuksiala. B. Annuari Samuli Koski. A. W. Ollenvaia. Valterssarviainen Lokakuun 28 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin luomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesla tulleessa aviolopseksi julistamista ja perinnönjakoa koskevassa jutussa, jossa Talollinen Tahvo Jylhä eli Öksman, Heinäveden pitäjän Polvijärven kylästä, on hakijana sekä samassa kylässä asuva Talollinen Albin Öksman poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 28 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt en kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Haastateltuaan Tahvo Jylhän ja sanotussa Polvijärven kylässä asuvan Talollisen Otto Ohsmanin Heinäveden pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeuteen on Albin Öksman siellä lausunut, että Tammikuun päivänä 1895 kuollut Talollinen Läsnä: S.S. A. L. B. A - A. R. S. K. (voti.) 1183 No 2026 Sivu 25 Rd. 1913.
Bertil Öksman oli ollut kahdesti naimisissa, ensimäisen kerran Tahvo Jylhän äidin Briitta Kaisa Könosen kanssa, josta hänellä ei ollut muita lapsia kuin Tahvo Jylhä, ja jälkimäisen kerran Albin Öksmanin äidin Wilhelmina Karvisen kanssa missä avioliitossa oli syntynyt ainoastaan Otto Öksman, mutta että Bertil Oks man oli ennen kuolemaansa tunnustanut Albin Öksmanin pojakseen ja teettänyt siitä Joulukuun 23 päivänä 1894 merkinnän kirkon kirjoihin; ja kun Albin Öksman siis oli oikeutettu saamaan perintöä Bertil Öksmanin jälkeen, mutta Taka Jylhä ja Otto Öksman olivat kieltäytyneet antamasta hänelle mitään osaa Bertil Öksmanin jälkeensä jättämään kiinteimistöön, Albin Öksman on vaatinut Tahvo Jylhää ja Otto Okmanievelvoitettaviksi luovuttamaan tuokiinteistö sellaiseen jakoon, että Albin Öksmanen osa tulisi hänelle laillisesti erotetuksi. Asiassa kuulusteltuina ovat Tekvo Jylhä ja Otto Öksman kieltäneet Albin Öksmanin olevan Bertil Ohs manin siittämän, johon nähden ja kun Bertil Öksman siihen aikaan kuin edellämainittu merkintä oli tehty kirkonkirjoihin oli ollut täytlä ymmärrystä vailla, Tahvo Jylhä ja Otto Öksman ovat anoneet kannetta hyljättäväksi. Kihlakunnanoikeus on Huhtikuun 3 päivänä 1912 julistanut päätöksen asiaan; ja koska oli käynyt selville että Alhen Öksman oli Bertil Okomanin siittämä salavuotuudessa Wilhelmina Karvisen kanssa, sen tähden ja kun Bertil Öksman ja Wilhelmina Karvinen sittemmin oli vat keskenään menneet avioliittoon ja Albin Öksman siis, Taimiskaaren 5 luvun 1 SS:n sekä Perintökaaren 8 luvun 1 SS:n mukaan, oli pidettävä Bertil Öksmanin ja Wilhelmina Karvisen aviolapsena ja oikeutettuna perimään niinkuin laillisen avieliiton lapsi Kihlakunnanoikeus en velvoittanut Tahvo Jylhän ja 1181
Otto Öksmanin sadan markan sakon uhalla neljän kuukauden kuluessa siitä kuin Kihlakunnanoikeuden päätös oli saanut lain voiman luovuttamaan Bertil Öksman - vainajan jälkeensä jättämän kiinteän omaisuuden sellaiseen lailliseen perinnönjakoon, että Albin Ohsman saisi siitä hänelle tulevan osansa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tahvo Jylhä oli vetoamalla saattaneet jutun, on Joulukuun 30 päivänä 1913 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, kuitenkin siten että se neljän kuukauden aika, jonka kuluessa puheenäoleva jako oli toimitettava, oli luettava Hovioikeuden tuomion antipäivästä; ja on Hovioikeus velvoittanut Tahvo Jylhän suorittamaan Albin Öksmanille maksut kuusitusta markkaa kahdeksankymmentä penniä hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Tahvo Jylhä anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tuthinut tämän jutun ja katsoo ettei Tahvo Jylkä ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ollen puheenalainen perinnönjako Kihlakunnanoikeuden määräämän sakon uhalla toimitettava ennen Maalis kuun 1 päivää 1916. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: tens Leonkoski. Alfred Kukkala. B. Anneberg J. W. Lillhandala B. Anneberg J. W. Lillhandala Samuli Koski. Valtero. Parviainen. 1185
Den 28 Oktober 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsskilling från Kejserlige Viborgs Hofrätt inkommet mål, angående fordran emellan handelsbolaget J. Bergman & Co från staden Kijero i Kejsardömet, sökande samt Kommerserådet Birger Hallman, från Kuopio stad, svarande: gifven i Justitiedepartementet den 28 Oktober 1915. Kejserliga Senaten har låtit handlingar na i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Vid Rädstufvurätten i Kuopio stad har handelsbolaget I Bergman & Coefter stämning till Kommerserådet Haltman, anfört att Hallman genom förmedling af Handlanden Jorgen Nissén från Helsingfors, medels slutsedel af den 5. September 1910 köpt af handelsbolaget I. Bregman & Co 276 säckar kristillsocker, om circa sex pud i hvarje säck till ett öfverenskommit pris af 2 rubel 72 sr kopek för pidet, att levereras och Kotka stad inom förra hälften af påföljande Qdo: F. S. - A. L. - B. t. A. R. - S. K. H. af H. 1186 No 2029 Pag. 156. R. D
November månad, men att Kommer serådet Hallman, ehuru handelsbolaget inom utsatt tid låtit i Kotka af lasta 256 säckar kristalsocker om sju pud hvarje eller inalles 1792 bud och härom underrättat Hallman i bref af den 8 November 1910 vägrat att emottaga det leverserade sockerpartiet under förebärande att varan ej vore kontraktsenligt aflastad äfven som sedermera, oaktadt Handlanden Nissen på handelsbolagets vägnar den 14 i sagde November månad erbjudit sig att låta ompaaka hela sockerpartiet i säckar om sex eller sex och ett halft med efter Hallmans eget väl af böjt jämväl nämnda förslag till följd hvaraf Handlanden Nissin nödgats på handelsbolagets vägnar låta på offent lig auktion försälja ifrågavarande parti kristallsocker; och som handelsböta get I Bergman i Co genom Kommerserå det Hallmans berörda tillvägagnande tillskyndats en förlust, hvilken, enär proset å förenämnda 256 säckar kristalsocker utgjorde 4883 rubel 20 kopek, motsvarande. enligt kurs 268 mark 20 penni för 100 rubel i finskt mynt 1309 mark 74 penni, samt tullumgälder och öfriga genom varans lössning och försäljning i Kotka stad föranledda utgifter enligt till Rådstufvurätten ingifven räkning belöpte sig till inalles 11,48 mark 1 penni, borde då från dessa belopp afdra ges auktionspriset för 255 säckar kris tallsocker 22,081 mark 89 penni äfven som priset för en vid varans lösning felande sock 51 mark 12 penni beräknas utgöra 2381 mark 74 penni, har handelsbolaget J. Bregman & Co yrkat Kom merserådet Hallmans förpliktande att till handelsbolaget utgifva nästnämnda belopp jämte 5 procents årlig ränta därå räknadt från rättegångens början tills betalning skedde; hvarhos handelsbolaget anhållit om godtgörelse för dess kostnader i målet. Öfver käromålet hörd har Kommer serådet Hallman genmält, att han enligt ofvanberörda skutsedel köpt omförmälda vara i säckar om åren nu icke sju pud samt att Hallman, efter erhållen känne 1187
dom om varans emot parternes aftal utridande förpäckning anmält sedvanlig protist; och som Kommerserådet Hällman varit berättigad vägra mottaga sockerpartiet i den förpäckning, hvari det aflastats enär det för honom skulse blifvit vida svarare att försälja sock ret i säckar om sju pud och Hallman icke heller kunnat samtycka till den ifrågasatta ompäckningen af varan, enär en dylik behandling af densamma hade varit egnad att bland allmänheten gifva uppkof till för Hall man och hans affärsverksamhet nedsättande rykten, har Kommerserådet Hallman anhållit om förkastande af käromålet Rådstufvurätten har medels den 27 Januari 1911 afkunnadt utslag på anförda skäl ålagt Kommerserådet Hallman att till handelsbolaget I. Bergman & Co utgifva fordrade tvåtusen trehundra åttioen mark sjuttiofyra penni med fem procents årlig ränta från stämningsda gen den 10 Januari 1911. äfvensom att med tvåhundrafemtio mark godtgöra handelsbolaget för dess i rättegången hafda kostnader. Hofrätten under hvars pröfning Kommerserådet Hallman i vadevägdra git målet har medels dom den 30 April 1913 yttrat sig däri och alldenstund i målet framgått att omförmälda, af handelsbolaget I Bergman & Co leverera de parti kristillsocker icke varit förpackadt i öfverensstämmelse med parternes därom träffade aftal samt vid slikt förhållande Kommerserådet Hallman, som på angifna grund vägrat att emottaga sockerpartiet icke kunde anses pliktig att till handelsbolaget utgifva ersättning för ifrågakomna förlust, fördenskull har Hofrätten, med upphafvande af Rådstufvurättens utslag förkastat handelsbolaget I Bergmans 8ogs talan och frikallat Kommerserådet Hallman från honom af Rådstuferurätten ålagd betalningskyldighet i saken. Uti. Hofrättens dom har handelsbolaget I Bergman & C: anhållit om ändring medels deduktion, den Kommerserådet Häll1188
man bemält. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner handelsbolaget I Bregman & Co icke hafva anfört skäl till andring i Hofrättens dom, vid hvilken förty skall förblifva; och ålägges handelsbolaget att till Kommerserådet Hallman i ersättning för hans härstädes hafda kostna der i målet utgifva sjuttio mark. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: Full Joonkoski Alfred Luuksiala B. Anneberg. Samuli Koski. A. J. Suuruvara Hrftellen Lokakuun 28 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaaten tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Arkkitehti Eino Schroderus, Helsingin kaupungista, on hakijana sekä Rakennusmestari Isak Räsänen ja hänen vaimonsa Ida Wilhelmina Räsänen, sanotusta kaupungista, vastaajina. Annettu Oikeusosustossa Lokakuun 28 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Arkkitehti Schroderus on Helsingen kaupungin Raastuvanoikeudessa lausunut että sittenkuin Helsingin Rahatomikamari oli kuuluttanut kaupungin omistamat tontet Nrot 8 ja 19 Arkadiakadun varrella myytäviksi julkisella huutokaupalla Syyskuun 9 päivänä 1909, Schroderus oli saman suun 3 päivänä Rahennusmestari Räsäsen kanssa tehnyt sellaisen sopimuksen, että täomä huutoisi mainitut tontet heidän molempäin yhteiseen laskuun, minkä jälkeen Räsänen olekin ostanut tontit ja Schroderus Läsnä: T.S. - A. L. B. A. R. S. K. Valter C. L. Parviainen. 89 Simi 138 R. S. 1913. No 2038.
oli ostoa varten antanut Räsäselle hänen vaatimansa rahat. Koska tontti No 8 Ariadiakadun varrella, mikä ostaessa oli maksanut 94080 markkaa, sittemmin oli Maaliskuun 29 päivänä 1910. Arkkitehti Pehroderuksen suostumuksella myyty Talo Osakeyhtiö Arkodialle 11,000 markan hinnasta ja puolet näin saadusta 17990 markan voitosta eli 8960 markkaa oli tuleva Schroderukselle, joka myöskin oli tontin otehinnan vähennykseksi suorittunut 500 markkaa 50 penniä, mutta Rakennusmestari Räsänen kumminkin oli kieltänyt Sekrideruksella olleen osaa tonttiin tai sen arvoon, on Schroderus vaatinut Räsästä velvoitettavaksi Pehroderukselle maksamaan sanotut määrät, 50 markkaa 50 penniä ja 8960 markkaa kuuden prosentin korkoineen tontin myyntipäivästä, poistukomalla Pehroderuksen jo saamat 1950 markkaa, kuin myös korvaamaan Schroderukselle hänen kulunsa asiassa. Vastaukseksi kanteseen on Rakennusmestari Räsänen lausunut, että hän kyllä oli Syyskuun 3 päivänä 1909. Erkkitehti Schroderukselle esittänyt, että Schroderus lainaisi Räsäselle korkeintain 1500 markkaa ehdolla, että Räsänen sitoutuisi Schroderukselle luovuttamaan puolet yllämaini tuista tonteista, mitkä Räsänen oli päättänyt ostaa, jota vastoin Schroderus olisi velvollinen Käsäseltä ostamaan tonttien puolikkaat ja siten olemaan osallisena tonttien ostosta koituvaan voittoon tai tappioon; mutta että Schroderus, jolle Räsänen samalla kertaa oli tästä antanut kirjallisen sitoumuksen, ei ollutkaan puolestaan antanut Räsäselle minkäänlaista kirjallista suostumusta Räsäsen ehdotuksen hyväksymisestä, vaan vasta saman Syyskuun 8 päivänä toimittanut Räsäselle kirjan, joka sisälsi, että Schroderus suostui Räsäsen saatavilla pitämään puheena olevain tontteen ostaa varten vuoden 1909 kuluessa tarvittavat rahat, korkeintain 1500 markkaa ehdolla, että Räsänen Schro derukselle luovuttaisi puolet omistusoikeudestansa näihin tontteihin niin pian kuin ja siinä tapauksessa että hän sitä Räsäseltä vaalisi. Näin ollen ja kun Arkkitehti Schroderus siis ei ollut ehdottomasti sitoutu nut lunastamaan puolta tanteista eikä myöskään osten jälkeen vaatinut itselken 1190
osallisuutta niihen, Rahennusmestari Räsänen oli ryhtynyt perustamaan osakeyhtiöli tonttien ostamista ja rakentamista varten sekä siinä tarkoituksessa kääntynyt Pehroderuksen ja Pölyteknikko Erik Wäinö, Lean derin puoleen, jotka olivat suostuneet Käsäsen esitykseen ja Lokakuun 2 päivänä 1909 Räsäseltä ostaneet tontin No 8. Arkadesaudun varrella 112.000 markan hinnasta; mutta kun Talo-Osakeyhtiö - tekafia oli saatu perustetuksi, olivat Rakennusmestan Räsänen ja Ida Wilhelmina Räsänen, sillä välin mentyään keskenaän avioliittoon, Maaliskuun 29 päivänä 1910 tehdyllä kauppakirjalla myyneet vastasandun tontin samasta hinnasta mainitulle yhtiölle Tähän nähden Rakennusmestari Räsänen on kieltänyt Arkkitehti Schroderuksella olleen Riisi, sen kanssa yhteistä omistusoikeutta tonttiin No 8. Akkadiakadun varrella sekä katsonut, että Schroderus oli ostamalla Pölyteknekko Leanderin kanssa tontin Räsäseltä luopunut asianosaisten aikaisemmistä vähpuheista; minkä vuoksi ja kun ei Käsänen ollut tontista saanut rahassa 11200 markkaa, vaan hänen oli hinnan vähennykseksi löytynyt ottaa Talo-Osakeyhtiö-ikkadian osakkeita 30,000 markan nimellisarvon. Räsänen on pyytänyt kannetta hyljättäväksi Raastuvanoikeus, jossa myöskin Ida Wilhelmina Räsänen on esiintynyt asianosaisena ja vastustanut kannetta, on Joulukuun 29 päivänä 1910 julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla velvoittanut Rakennusmestari Räsäsen Arkkitehti Schroderukselle suorittamaan vaaditut seitsemäntuhatta viisisataa seitsemänkymmentä markkaa viisikymmentä penniä huuden prosentin vuotuisine korkoineen luettuna lontin myyntipäivästä Maalis kuun 29 päivästä 1910 kunnes täysi maksutapahtui, sekä sen ohessa kolmellasadalla markalla korvaamaan Schroderuksen oikeudenkäyntikustannukset Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Räsäsen aviopuodet vetoamalla olivat saattaneet jutun on Huhtikuun 21 päivänä 1913 antamassaan tuomiossa katsonut kyllä selvitetyksi, että Rakennusmestari Käsänen oli hänen ja Akkitehti Schroderuksen kesken Syyskuun 3 päivänä 1909 tehdyssä kirjallisessa välipuheessa 1191
sitoutunut siinä tapauksessa, että hän tulisi Helsingin kaupungilta hankkimaan omistusoikeuden tonttiin No 8. Ankadaikadun varrella, sitoumuskirjassa lähemmin määritellyillä ehdoilla Arkkitehti Schroderukselle luovuttamaan omistusoikeuden puoleen mainittua tonttia, jos Schroderus sitä vaatisi, sekä että Räsänen, saatuaan saman Syyskuun 27 päivänä Helsingin Rahatoimikamarilta kauppakirjan sanotulle tontille oli sittemmin vaimonsa Ida Wilhelmina Räsäsen kera Maaliskuun 29 päivänä 1910 myynyt tontin Talo - Osakeyhtiö Ankadialle, mutta koska Arkkitehti Schvoderus, joka oli perustanut kanteensa siihen, että hän viimeksi mainitun kaupan aikaan omisti puolet tontista, ei ollut saattanut sitä näyttää, eikä Pehroderus siis myöskään voinut vaaha päästä osalliseksi kaupassa saatuun voittoon, Hovioikeus on, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, hyljännyt Sekroderuksen mainitulla perusteella ajaman kanteen. Hovioikeuden tuomioen on Arkkitehti Schroderus anonut muutosta perustelmalla, johon Räsäsen aviopuolet ovat vastammeet. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Arkkitehti  Schroderus oli esittänyt syytä muuttua Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Arkkitehti Schroderus suorittamaan Räsäsen aviopuolille, heillä täällä jutun vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: teni Savikoski. Alfred Lillksiala. teni Savikoski. Alfred Lillksiala. B. Anneberg Samuli Koski. A. V. C. Lillman Valterssarviainen 1192
"Ofnde Den 29 Oktober 1915. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisionsaksi ling från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommet mål, angående förplik tande att afträda tomtslats, emellan Gäldarbetaren Michael stockmakare och hans hustru Charlotta Bernhardina Stockma kare, från residensstaden Petrogräd i Kejsaronet Ryssland Inhysesmannen Anders Wilhelm sundström och hans hustru Åman da Erika Lundström, från Kivitok enstaka rusthåll i Bromarf socken, Wittagaren Gustaf Fredrik Gestrin och hans hustru Matilda Josefina Gestrin, från Hangöstad, äfvensom Mäskinistenkan Olga Fehtin, för egen del och säsom förmyndare för sina barn Olga Maria, Gustaf Edvard och Warta Ingeberg Tehlin, samt Olga tehlens myndige söner Litoga fen Ilno Waldemar Fehlin och Frykerierbetaren Ivar Werner Pehlin, enhvar från Helsingfors stad, söW. A. J. P. R. H. K. A T.o.2 såg. 48. K. 2. 1913.