Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
nittu sittemmin oli kuollut, sekä tyttäret Sydian, naimisissa ammaliltaan ilmoiltamalla jääneen Tommi Alekon kanssa Hiljan, naimisissa Poliisikonstaapeli K. Rajasen kanssa, Sylvian, joka sittemmin oli kuollut, sekä Suomin ja Hellinin oli Margareta Junttilan jälkeen Helmikuun 5. päivänä 1906. toimitettu pesänösitus, jossa Hellin Junttilan alaikäisyyden vuoksi hänen enonsa Aappo Jokela oli toiminut hänen edunvalvojanaan ja pesään kuuluvasta Tiekselän 1/8 manttaalin verota losta, No 21. Kittilän kylässä, puolel ehho manttaalia oli jaettu lukkari Juntti lalle ja toinen puoli lukkari Junttilan ja Margareta Junittilan lapsille; että samana päivänä pesanosiksen tapahdottua olivat Margareta Junttilan perilliset tappo Jokelan toimikssa silloinkin Heltin Junttilan puolesta olemalla siihen oikeutettuna, kauppakirjalla myyneet perillisille jaetun tilanosuuden heidän ailipuolelleen lukkari Junttilan toiselle vaimolle Kuisa Antintytär Junttilalle eli. Kainulaiselle kahdentuhannen viidensadan markan kauppahinnasta, josla sataviisikymmentä markkaa Hellin Junttilan osalle tulevana oli kauppa kirjaan kuitattu maksetuksi, että Kaisa Junttila sittemmin oli hakenut ja saanut Huhtikuun 30. päivänä 1906 en simäisen ja Huhtikuun 29. päivänä 1907. toisen lainhuudon sanotulle tilansaan nilleen, ehdolla kuitenkin että hänen ennenkuin kolmas lainhuuto hänelle annettaisiin, tuli Oikeudelle esittää Hellin Junttilan kirjallinen suostumus viimaksimainitulle kuuluvan tilanosuuden myyntiin ettei Kaisa Junttela ollutkaan luola ehtoa täyttänyt eikä hakenut kaan kolmatta lainhuutoa, vaan sit temmin kauppakirjalla Maaliskuun 13 päivältä 1911 myynyt hake tilanosuuden, siehon luettuna Hellin Junttilunkin omistämä osa siitä, Kauppias Suustamoiset le, joka Huhtikuun 23. päivänä 1911, esitettyään Hellin Junttilan Kesäkuun 10. päivänä 1908. muka allekirjoittaman kuitin siitä ettei hän olisi saanut Margareen ta Junttilan jälkeen hänelle tulevan perintöosansa Tiekselan talosta sata viisikymmentä markkaa, oli, huolimat 1175
ta siitä ettei tuo kuitti ulkomailla laadituksi ilmoitettuna edes täyttänyt muodollisesti mitä vaadittiin ulkomailla tehdyiltä asiakirjoilta, saanut ensimäisen julkisen ja ehdottoman lainhuudon 7/144 osalle manttaalia Ticksolan talosta sekä sittemmin Marraskuun 9. päivänä 1911. toisen ja Huhtikuun 24. päivänä 1912 holmannen lainhuudon ja kiinnekirjan tuolle tilansaannille; sekä ettei Hellin Junttila ollut ylläsanottua kuittia 10. päivältä Kesäkuuta 1908. koskaan allekirjoittanut, ollen tuo kuitti Hellin Junttilal le tunlemattomalla tavalla syntynyt; mihin kaikkeen nähden, ja kun Hellin Junttila ei muuttakoon tavalla ollut antanut suostumustaan edelläkerrottui hin tilankauppoihin, eikä Kauppias Taa tamoisella siis ollut laillista saantia puheenaolevaan tilaan mitä tuli Hellin Junttilan osaan Hellin Junttila on vaatinut, että Kaisa Junttilan ja Kauppias Saastumoisen Tiitinen kauppa. Maaliskuun 13. päivältä 1911. parettaiseen, mikä li tuli Hellin Junttilan osaan, ja että Saastamoinen velvoitettaisiin luovutta maan se osa Hellen Junttilan vapaaseen hallintaan Kanteesta kuultuna on Kauppias Saastamoinen viiittänyt että Hellin Junt tila, joka myydämään yhdessä Margaren ta Junttilan muiden perillisten kanssa mainitun tilanosuuden Kaisa Juntti lalle, oli ollut kuukautta vaille yhden kolmatta vuotias oli yhdessä Auppo Joke lan kanssa allekirjoittanut kauppakirjan Helmikuun 5. päivältä 1906 ja sittemmin Amaikasta lähettänyt yllämainitun keulin, mihin nähden, ja kun Hellen Junttila niin ollen ei ollut oikeutettu puheenalaista kauppaa moittimaan, kaupnäs Säästämäinen on vaatinut kanteen sylkäämistä Sittenkuin Kauppias Suustumoiselle oli annettu tilaisuus haastattaa saanti miehensä. Kaisa Junttela julleen kuulta vaksi, Suastumoisen tätä Wäisuutta hyvakseen käyttämällä on Kihlakunnan oikeus, jossa Hellin Junttila myöskin on anonut oikeudenkäyntikulujensa korvaus ta Huhtikuun 27 päivänä 1914. julistamatlaan päätöksellä siinä mainituilla perus1176
teilla julistanut moittamalaisen tilankan ran Helmikuun 5. päivältä 1906. mitätto maksi, mitä tuli Hellin Junttilan osaan tilasta samoin kuin myös Saastamoiselle siihen osaan annetut lainhuudotkin sikä velvoittanut Taastamoisen Hellin Junttilan hallintaan luovuttamaan uheinsanotun osan tilasta; minkä ohessa Saastamoisen tuli korvala Hellin Junt tilan oikeudenkäyntekulut sadalla markul la. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi se kä Hellin Junttila että Kauppias Taasta moinen vetoamalla olivat saattaneet jutun, on Helmikuun 8. päivänä 1916. on tanut siihen tuomion; ja koska Hellin junt tila, kuten kävi selville edelläkerrotus ta kauppakirjasta Helmikuun 5. päivältä 1906, silloin yhdessä Margareta Junttilan muiden perillisten kanssa oli myynyt heidän yhteisesti omistamansa 1/16. manttaalisen osuuden Tickselan talosta, johon siis oli sisältynyt myöskin Hellin Junttilan perimä osa siitä Kaisa Junttilalle, sen lahden ja kun Hellin Junttila, joka itse oli allekirjoittanut sanotun kauppakirjan ja siis siitä asti oli tuntenut kauppasopimuksen, ei ollut yön ja vuoden kuluessa siitä kuin hän oli lakannut olemasta alaikäinen ja siten saanut tilai1177 suuden oikeutensa valvomiseen, moittinut kauppaa, johon oike oli ilmaantunut jo kaupantekopäivänä, on Hovioikeus Toukokuun 14. päivänä 1865 annetun Kuninkaallisen selitöksen nojalla katsonut, ettei Hellin Junttila enää ollut oikeutettu moitlimaan Kaisa Junttilan ja Kauppias laastumoisen kauppaa Maaliskuun 13. päivällä 1911 sekä, kiimelen Kihlakunnanoibonden pääliksen, hyljännyt Hellin Junt tilan kanteen Hovioikeuden tuomioen on Hellen Junttila anonut muutosta puustelmalla johan Kauppias Saastamoinen on vastannut Keisarillinen Senaatti katsoo että ole oikeutta muuttaa Hovioikeuden tuomiota. Hellin Junttila velvoitetaan suorit lamaan. Kauppias Saastamoiselle hänellä julun vuoksi täällä olluden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentä
viisi markkaa. Tätä kaikki asianomai set noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti tens Tuonikoski Alfred Luuksiala tens Tuonikoski Alfred Luuksiala B. Anneberg. Sameli Koski. A. J. C. Lillblomman Valterö. Parviainen. Lokakuun 10 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa saatavaa koskevassa nostojutussa jossa Mäkitupalainen Antti Riihimäki Ylikärmän pitäjän Haapajan kylästä, on hakijana ja Mäkitupalaisenpoika Tammi Riihimäki, samasta kylästä pois jäännenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 10 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itsellen ja esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä sanut tietää Alahörman ja Ylihärmän pitäien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Tammi Riihimäki lausunut, että hän vuosina 1903 1904, 1905 ja 1906, ollessaan työnänsiolla Amerikassa, oli sisltä eri erissä kotimaassa asuvalle isälleen Antti Riihimäelle hänen talletettavaksensa lähettänyt yhteensä 1638 markkaa 25 penniä, ja renvuoksi vaatinut, että Antti Riihimäki velvoitettaisiin maksamaan Tammi Läsnä: W. A. J. F. R. H. K. B. och N:192. sivu 87. R. D. 1916.
Riihimäelle takaisin nuo rahat korkoinen ja korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa Antti Riihimäki on kieltänet saaneensa Sammi Riihimäeltä mitään rahoja; minkä jälkeen Kihlakunnan oikeus on Maaliskuun 21. päivänä 1914 julistamallaan päätöksellä hyljännyt kanteen todistamatonna Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Femmi Riihimäki vetoamalla oli saat tanut jutun, on Helmikuun 8 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa katsonut Simmi Riihimäen laillisesti toteen näyttäneen kanteensa ja senvuoksi kumonnut Kihlakunnanoikeuden päätöksen sekä velvoittanut Antti Riihi mäen maksamaan Semmi Riihimäelse vaaditut tuhat kuusisataa kolmekymmentäkahdeksan markkaa viisikolmatta penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen oikeudenkäynnin alusta Helmikuun 21 päivästä 1914, minkä ohessa Antti Riihimäen tuli korvala hemmi Miihimäen kustannukset oikeuden käynnistä Kihlakunnanoikeudessa sadalla ja Hovioikeudessa viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeuden tuomioon on Antti Kiihimäki anonut muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Antti Riihinäki ole esittänyt syytä muulla tavoin muuttaa Hovioikeuden tuomiota kuin stä koska Lemmi Riihimäki Ilomoikeudessa on ollut muutoksenhakijana Antti Riitimäki vapautetaan suorittanasta Hovioikeuden Serenni Riihimäelle hänen kuluistaan Hovioikeudessa tuomitsemaa korvausta viilläkymmentä markkaa, Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti 179 Walter Andersson. Johannes Pesonen Walter Andersson. Johannes Pesonen. K. R. Helanen. K. Auer. K. R. Helanen. K. Auer. /F. J. W. blef
Lokakuun 10 päivänä 1916. Sir. 140 Rd. 1916 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Haroikeudesta tulleessa konkurssissa valvotun saatavan vahvistamista koskevassa jutussa, jossa Maanviljelysneuvos Alfred Klodelin Tammen pitäjästä, on hakijana ja Rakennus mestarin Kalle Vihtori Kulmalan kor kurssiin luovutetun pesän toimitsija mies Varatuomari Kaarle Oskari Laitinen, Tampereen kaupungista vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Lokakuun 10 päivänä 1916 Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt intun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tietää Maanviljelysneuros, Kordelin ja KalVihtori Kulmalan poika Rakennimismes tari Kalle Halmari Kulmala ovat Maaliskuun 17 päivänä 1913 keskenään tehneet kirjallisen sopimuksen, jossa Kalle Holmari Kulmala on sitoutunut sopimuskirjaan liitettyjen piirustuksien ynrä aine ja työselityksen mukaisesti mista aineistaan rakentamaan Kodelinille kunnan huvilaakennuksen Kulläsnä: H. A. J. B. K. H. - K. A N. 1928
tarannan tilan maalle Naantalin muuseurakunnassa olevalle Suomenmaan saarelle muun muassa seuraarin ehdoin: että urakoitsija kaikista urakkoon kuuluvista töistä saisi yhteensä 6300 markkaa ja että työn tuli olla valmiina lopellisesti tarkastettavaksi viimeistään Huhtikuun 1 päivänä 1914, uhalla että wakoitsijan, jos valmistuminen myöhästyisi, oli jokaiselta arkipäivältä, alkaen vastasanotusta päivästä, maksettava vahingonkorvausta 30 markkaa, yhteensä kuitenkin korkeintaan vain 200 markkaa. Alotettuaan yllämainitun rakenmistyön ole Kalle Hjalmari Kulmala kuitenkin syksyllä vuonna 1913 jättänyt sen keskeneräiseksi ja poistunut maasta, minkä tähden Maanviljelysneuver Kordelin eli Joulukuun 17 päivänä 1913 tarkastuttanut rakennuksen, jolloin katsalmusmiehet olivat pitäneet tarpeellisena että heti ryhdyttäisiin väliaikaisiin tiemiin rakennuksen sugaamiseksi sataden ja pakkasten uhkaamalta vahinjolta, sekä huutokaupalla Helmikuun päivänä 1914 tarjennut rakennustyin valmistamisen urakalle kerrotun välikirjan ynnä siihen kuuluen piirruslusten ja selitysten mukaan, myöntäen kumminkin valmistusaikaa Kesäkuun 1 päivään 1914, jossa huutokaupassa tehdyistä huudosta Ilodelin oli hyväksynyt rakennustyissä siihen asti Kalle Hjalmari Kulmalan työnjohtajana toiminun Rakennusmestarin Vihtori Esalan huudon 38000 markkaa. Kun Kalle Vihtori Kulmala sillä välin de joutunut konkurssiin, on Maanviljelysneuros Kodelin vahontapäivänä sanotussa kankussissa Helmikuun 20 päivänä 1914 Tynnään pitäjän ynnä Hammalan kauppalan sekä Kirkon ja Kiikaisten kappelun käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen antamassaan valventakirjassa näittäen Kalle Vihtori Kulmalan, Kalle Hjalmari Kulmalan yhtiömiehenä, myös olevan vastuussa urakkasopimuksen täyttämisestä, vaatinut vahingenkorvausta tuon sopimuksen rikkomisesta 2878 markkaa 37 penniä viiden prosentin korkoineen mainitusta Helmikuun 20 päivästä, ja samalla kun Flodelin en varannut itsel1181
leen tilaisuuden eri oikeudenkäynnissä todistaa saatavansa, jos se osaksi tahi kokonaan tehtäisiin riitaiseksi, on hän vaatimuksensa perusteeksi liittänyt tilin, jossa vastattavan puolella oli seuraavat erät: 1913 Maaliskuun 28 päivän ja Marraskuun 26 päivän välisenä aikana lähetettyjä etumaksuja urakkasumman vähennykseksi yhteensä 4750 markkaa, Joulukuun 3 päivänä lähetetty, silloiselle Svenjohtajalle Vihtori Kesalalle 1000 markkaa ja saman kuun 17 päivänä maksettu katselmasmiesten palkat 20 markkaa, sekä 1914 Helmikuun 2. päivänä maksettu Esalalle katselmusmiesten määräämäin suojelusteinten valmistamisesta 2645 markkaa 37 penniä huutokauppasumma rakennuksen valmiiksi saattamisesta 38000 markkaa huutokauppakustannukset 300 markkaa ja huutokaupan ilmoituksesta sammalehdissä 142 markkaa 50 penniä ynnä korvausta urakkatyin viireittämisestä 2000 markkaa eli kaikkiansa 91798 markkaa 37 penniä, jota vastoin vastaavan puolelle ole merkitty urakkasumma 300 markkaa ja urakortsijan velaksi laskettu jäännös eli valvottu summa 1878 markkaa 37 penniä Tätä valvontaa ovat Varatuomari Laitinen, konkurssipesin toimitsijana ja velkojana, sekä Kalle Vihtoi Kulmala vastustaneet, kultaen Kalle Ehtori Kulmalan olevan missään vastuussa puheena olevasta urakkasopimuksesta, ja samalla on Laitinen kustänyt esitetyn tilin yksityiset erät, koska ne olevat hänelle "Kalle Vihtori Kulmalalle aivan tuntemattomat. Sittemmin on Kihlakunnan keus Kesäkuun 4 päivänä 1914 julistä tussa kenkursituimessa vahvistanut Maanviljelysneuvos Bondelinen ilmoittamasta saatavasta maksettavaksi sen määrän, joka eri oikeudenkäynnissä näytettäisiin Nordelinille tulevaksi, ei kuitenkaan enempää kuin minkä Wordelin oli konkunnissa vahonut Tämän johdosta on Maanviljelysnuves Kortelin Varatuomari laitiselle toimitetuin haastein Kihlakunnanoikeudessa Marraskuun 13 päivänä 1914 vaatineet, että Nordelinen edellämainittu saatava vahvistettaisiin Kalle Vihtori 1182
Kulmolan konkurssipesän varoista maksettavaksi Kanteesta kuulustettuna on Varatuoma ri Laitinen toistanut konkussiasiassa tekemänsä muistutukset Maanviljelysnen ras Kordelinin saatavaa vastaan; minkä jälkeen ja kuultuaan kanteesta Kalle Vihtori Kulmalaa Kihlakunnanoikeus on Toukokuun 14 päivänä 1915 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla vahvistanut Maanviljelysneuras Bondelinen vaatiman määrän, 2878 markkaa 37 penniä, sille Helmikuun 20 päivästä 1914 kortyvine viiden prosentin korkoineen maksettavaksi Kalle Vihtori Kulmalan konkurssipesän varoista sillä oikeudella kuin Kesäkuun 4 päivänä 1914 julistetussa konkursituomiossa etuoikeudellemista saamisista oli määrätty Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Saratuomari Laitinen oli oleamalla saattonut jutun, on tuomiossaan Maaliskuun 14 päivältä 1916 lausunut, että keskee Kalle Vihtori Kulmala ollut allekirjoittanut kysymyksessä olevaa urakkatalikirjaa eikä myöskään oltu voitu toteenför raattaa että Kalle Vihtori Kulmala oli si ollut yhtiössä Kalle Hjalmari Kulmalan kanssa, mikäli koski sanotussa rälikirjassa sovittua rakennustystä, taikka stä Kalle Vihtori Kulmala muullakaan perusteella olisi velvollinen täyttämään samassa välikirjassa derot ehdot, sen tähden Hovioikeus on, kumaten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt kanteen Hovioikeuden tuomioon on Maanviljelysneuvos Kondelin anonut muutosta perustelmassa, johon Varatuomari Laitinen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoi ettei Maanviljelysneura "Kordelin de esittänyt syytä muuttaa Honoikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Maanviljelysneuos Alodelin suorittamaan Varatuomari Laitiselle, hänen edellä mainitussa toimessaan, hänellä pitun vuoksi täällä olluden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentäviin 1183
markkaa, Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: Walter Andersin. Johannes Pesonen. Walter Andersin. Johannes Pesonen. K. R. Helanen K. Auer. 7. Fjärnefelt Lokakuun 12 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa talonkaupan mitättömäksi julistamista koskevassa jutussa, jossa Vilppulan pitäjän Keuruun kylästä kotoisin olevan Talollisen Otto Adiel Lietun konkussi pesan toimitsijamiehet Varatuomaret Edvard Eriksson ja Yrjö Pulkkinen Tampereen kaupun gista ovat hakijoina sekä Talollinen Toivo Kankaanpää niinikään Keuruun kylästä. vastaajana. Annettu Oikeus osastossa Lokakuun 12 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: laastatettuaan Toivo Kankaanpään Keuruun, Multian ja Pihlaja veden käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen ovat Varatuomarit Eriks son ja Pulkkinen siellä lausuneet että Otto Adolf Liettu, joka Tammi Sämä: W. A. J. B. - A. R. S.K. U. S. SS: 1942. SS: 1942. Pag. 46. R. D. 1916
kuun 11 päivänä 1915 oli luovuttanut omaisuutensa velkojainsa tyydyttämiseksi oli kauppakirjalla Lokakuun 12. päivältä 1914 myynyt omistamansa Kankaanpää-nimisen osuuden R. N. 13 4 Lyhdeniemen perintötaloa No 13 sanotussa Keuruun kylässä Toivo Kankaanpäälle 12800 markan kauppahinnas ta, mutta koskei kauppa ollut tehty kahden todistajan läsnä ollessa ja niin kuin oli säädetty M. K.n 1 luvun 2 SS:ssä eikä Otto Abel Lietun vaimo Hilda Aliina Liettu ollut kauppaan suostunut, ovat Varatuomaret Eriksson ja Pulkkinen Otto Adiel Lietun konkussipesän puolesta, vaatineet, että edellämainittu kauppa julistettaisiin mitättömäksi ja kiinteimistö Otto Adel Lietun konkurssipesälle kuuluvaksi. Kanteessen on Toivo Kankaan pää vastannut, että kun kyseen alainen talonosuus oli Lokakuun 12 päivänä 1913 huutokaupassa tarjottu kaupaksi Toivo Kankaanpään 1185 veljen Talollisen Edvin Kankaanpään konkussipesän omana oli Otto Aded Liettu Toivo Kankaanpään kanssa tekemänsä sopimuksen mukaisesti huutanut sen omaan nimeen sä antaaksensa sen sitte Toivo Kankaanpäälle, jottei talo joutui si vieraalle; että Toivo Kankaanpää oli vastamainitusta päivästä alkaen hallennut taloa sekä sittemmin Lokakuun 11 päivänä 1914 tehdyllä kauppakirjalla saanut myös sen omistusoikeuden; ja että Toivo Kankaanpää oli kauppakirjan määräysten mukaan maksanut kauppahinnasta Edvin Kankaanpään konkurssipesälle kaupantekopäivänä 3922 markkaa ja Maaliskuun 1 päivänä 1915 330 markkaa kuuden prosentin korkoineen Lokakuun 12 päivästä 1913; ja koska talonosuus oli siis todellisen kirjallisesti tehdyn kaupan perusteella siirtynyt Toivo Kankaanpään omaksi, on tämä anonut kanteen kylkäämis
tä, mutta siltä varalta että Kihlakunnanoikeus katsoisikin kaupan laittomaksi ja siis tuomitsisi talon luovutettavaksi Otto Adid Lietun konkurssipesälle, on Toivo Kankaanpää huomauttanut ettei tämä luovuttaminen voisi tapahtua ilman että konkursi nesä maksaisi Toivo Kankaanpäälle takaisin hänen suorittaman sa erät talonhinnasta ja korva uksen taloon panemistaan kustan nuksista. Varatuomarien Erikssonin ja Pulkkisen sen johdosta väitettyä ettei Toivo Kankaanpää ollut heitä haastattanut vastaamaan kauppahinnan takaisinmaksa. misesta ja taloon paneniensa kustannusten korvaamisesta, joten Kihlakunnanoikeus ei voisi tätä vaatimusta tutkittavaksi ottaa, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin olivat vaatineet oikeudenkäyntikustannustensa korvaamista, kuulusteltuaan asiassa myöskin Otto Adiel ja Hilda Aliina Liettua Huhtikuun 10 päivänä 1915 julistamassaan päätöksessä antanut lausuntensa asiasta, ja koskei kyseenalaista kauppakirjaa olta tehty kahden todistajan läsnä ollessa sitä kauppa siis ollut tapahtunut niin kuin M. Kn. 1 luvun 2 SS:ssä säädettiin, on Kihlakunnanoikeus julistanut sanotun kaupan mitättömäksi ja velvoittanut Teivo Kankaanpään heti luovuttamaan kyseessä olevan talonosuuden Otto Adiel Lietun konkussipesälle. Mitä ut. ten tuli Toivo Kankaanpään vaatimukseen saada takaisin suorittamansa osan kauppahinnasta ja korvauksen tilaan pannus ta kustannuksista; niin koskee Toivo Kankaanpää ollut toimit tanut siitä Olli Adel Lietun konkurssipesälle haastetta, eikä kannetta tässä asiassa konkurssiperän puolesta ollu ajettu Kon1186
kurssiräännön 46 SS:n mukaisena takaisinvoittokanteena Kihlakunnanoikeus ei ole ottanut tätä vaatimus ta tutkiaksensa, vaan on jättänyt Toivo Kankaanpäälle vallan nostaa siitä eri riidan. Asian näin päättyessä on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Toivo Kankaanpään viidelläkymmenellä markalla borvaa maan Varatuomarien Erikssonin ja Pulkkisen oikeudenkäyntikustannukset. Hovioikeus jonka tutkittavat si Toivo Kankaanpää oli vetoa malla saattanut jutun on Joulukuun 16 päivänä 1915 antamal laan tuomiolla jättänyt asianKihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että Hovi oikeus on velvoittanut Otto AdialLietun konkurssipesän Maakaaren 11 luvun 1 SS:n mukaan suorit tamaan Toivo Kankaanpäälle takaisin edellämainitun hänen jo maksamansa osan kiinteimistön kauppahinnasta ja korvaamaan Kankaanpään kiinteimistöön paneman tarpeellisen ja hyödyt lisen paranneksen josta asianosaiset,elleivät siitä muuten sopineet, osotettiin erittäin riitelemään. Hovioikeuden tuomioen ovat ja satuomarit Eriksson ja Pulkkinen anoneet muutosta perustelmalla, johon Toivo Kankaanpää on vastannut Keisarillinen Senaatti patsoo etteivät Varatuomari Eriksson ja hänen myötäpuolensa ole esittäneet syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiata joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Varatuomari Eriksson myötäpuolinun suorittamaan Toivo Kankaanpäälle hänellä jutun vuoksi täätlä olleiden kulujen korvaukseksi seit semänkymmentäviisi markkaa Tätä kaikki asianomaiset noudattakootKeisarillinen Suomen Senaatti Wallet Andersson Johannen Pesonen. Wallev Andersson Johannes Pesonen A. J. L. Lillman W. Samuli Koski. Uno Strömster
98 Lokakuun 12 päivänä 1916. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa kauppakirjan tekemiseen velvoittamista koskevassa jutussa, jossa Talollinen Kalvolan pitäjän Taljalan kylästä Kalle Hietamäki, omasta puolestaan ja vaimonsa Fredrika Hietamäen edusmiehenä on hakijana ja Talollinen Kustaa Hietamäki, samasta kylästä. myös omasta puolestaan ja vaimonsa Eriika Hieta. mäen edusmiehenä, vastaajana: Annettu Oikeusosaslossa Lokakuun 12 päivänä 1916. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää: Sääksmäen ja Kalvolan pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Kalle ja Fredrika Hietamäki lausuneet, että Kustaa ja Eriika Hietamäki olivat vuonna 1893 suulliLäsnä: W. t. R. H. A. B. K. F.K. SS: 57. 1187 No 1943 siv 59 Rd. 1916.
sella välipuheella 1650 markan hinnasta Kalle ja Fredrika Hietamäelle myyneet puolen Taljalan kylässä omistamastaan Hietamäen perintö talosta No 9, jolloin oli sovittu että ostajat saisivat myydyn talonpuoliskon heti haltuunsa ja että myyjät ottaisivat puolella osaa sen rakentamiskustannuksiin kuin myös että täydellinen kauppakirja tehtäisiin myöhemmie. Sittenkun Kalle Hietamäki oli maksanut koko kauppahinnan, oli Kustaa Hietamäki tosin vaadittaessa kauppahinnan suorituksesta antanut Marraskuun 22 päivänä 1901 laaditun allekirjoittamansa ja kahden henkilön todistaman kuitin ja siinä tunnustanut mainitun talonpuoliskon kaupan tapahtuneeksi, mutta yhdessä Eriika Hietamäen kanssa kuitenkin kieltäytynyt kauppakirjaa tekemästä minkävuoksi Kalle ja Fredrika Hietamäki ovat vaatineet Kustaa ja Eriika Hietamäkeä velvoitettaviksi tekemään edellä kerrotun sopimuksen 1188 mukainen, heidän allekirjoittamansa kauppakirja tahi että Kalle ja Fredrika Hietamäillä heidän esiintuomansa selvityksen nojalla julistettaisiin olevan omistusoikeus kysymyksessä olevaan talonpuoliskoon, pyytäen Kalle ja Fredrika Hietamäki sen ohessa korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kustaa ja Eriika Hietamäki ovat vastustaneet kannetta; minkäjälkeen Kihlakunnanoikeus on Helmikuun 10. päivänä 1913 julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla vahvistanut kanteessa mainitun kaupan asianosaisten noudatettavaksi ja velvoittanut Kustaa ja Eriika Hietamäen korvaamaan Kalle ja Fredrika Hietamäen oikeudenkäyntikulut viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asian, naiset olivat veteamalla saattaneet jutun, on Joulukuun 31 päivänä 1915 antamassaan tuomiossa katsonut, ettei laillisesti pätevää kauppaa puheenalaisesta Hietamäen talonpuoliskasta ollut Kalle ja Fredrika Hietamäen ilmoittamassa tilaisuudessa