Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
kokouksessa säättänyt, että vuokra puotihuoneustoista oli seuraavan Tammikuun 1 päivästä oleva 75 markkaa kuukaudelta, mikä päätös oli uudistettu yhtiön vuosi kokouksessa Helmikuun 20 päivänä 1909, mutta Eliina Seikkula ei ollut hyvällä taipunut noudattamaan mainittua päätästä, vaan edelleen maksanut huonoustastaan vain 45 markan kuukausivuokran. Tämän vuoksi on Osakeyhtiö Hannuksen puolesta vaadittu Eliina Seikku laa velvoitettavaksi yhtiölle suorittamaan leävuokraa Kesä - Heinä - EloSyys - Loka - ja Marraskuulta 1909 kultakin kuukaudelta 50 markkaa eli yhteensä 180 markkaa kuuden prosentin korkoineen kunkin kuukauden lisävuokramäärälle saman kuun alusta Kanteesta kuultuna on Eliina Seikkula vastannut, että Osakeyhtiö Hannuksen vuosikokouksella yhtiön sääntöjen 15 SS:n 4 kohdan mukaan tovin oli oikeus määrätä yhtiön huoneustojen vuokat, mutta että tällä säännöksellä oli tarkoitettu että vuokran tuli olla sama kustakin huoneustosta, oli tämä asuin-tai puotihuoneusto ja että vain vuokran määrä oli vuonkokouksen määrättävissä, minkä yhtäläisyysperiaalteen vuokrain suhteen yhtiökokous oli Syyskuun 28 päivänä 1908 nimenomaan pöytäkirjaansa ottanut, joten ja kun mainittu Helmikuun 20. päivänä 1909 pidetyn vuosikokouksen päätös siis oli ristiriidassa yhtiön sääntöjen kanssa, Eliina Seikkula on anonut kannetta hyljättäväkRaastuvanoikeus jossa asianoset set puolin ja toisin olivat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan on Tammikuun 15 päivänä 1910 julistamassaan päätöksessä lausunut että Osakeyhtiö Hannus sääntöjeneä mukaan oli oikeutettu vuosikokouksessa määräämään vuokrat osakkaiden huoneustoista, ja koskei Eliina Seikkula ollut edes väittänyt mainituissa säännöissä olevan mitään ehtea siitä vuokrasta, mikä hänen tuli huoneustaan suorittaa tahi tah
tonut näyttää, että hän itse olisi huoneustonsa myymäläksi muutattanut ja siis olisi vuokran suhteen verrättava asuinhuoneustojen omistajiin, sen vuokei ja kun Osakeyhtiö Hannus oli Joulukuun 13 päivänä 1905 pidetyssä varsinaisessa yhtiökokouksessa määrännyt vuokran kaikista talossa olevista myymäläistä seitsemäksikymmeneksiviideksi markaksi kuukaudelta seuraavan Tammikuun 1 päivästä alkaen sekä Helmikuun 20 päivänä 1900 pidetyssä vuosikakouksessa vahvistanut tämän päätöksen, on Raastuvanoikeus velvoittanut Eliina Seikkulan kuitin saadessaan Osakeyhtiö Hannukselle maksamaan Kesä - Heinä - Elo - SyysLoka- ja Marraskuulta 1909 suorittamatta jääneen vuokran yhteensä sata kahdeksankymmentä markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen kolmellekymmenelle markalle mainittujen kuukausien 1 päivästä lukien sekä viidelläkymmenellä markalla korvaamaan osakeyhtiön oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Eliina Seikkula oli vetoamalla saat tanut jutun on 9 päivänä Helmikuuta 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Eliina Seikkulan viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Heake yhtiö Hannuksen kulut Hovioikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Eliina Seikkula anonut muutosta perustelmalla, johon Osakeyhtiö Hannuksen puolesta on vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoi yhtiäjärjestyksen säännöksestä, että jo kaisen osakkeenomistajan tulee saada yhtiön rakennuksesta niin mon ta tulisijalla varustettua huonetta kuin hänellä on yhtiössä osakku ta sekä vuokrien laskemista ja vuositulen käyttämistä koskevista yhtiöjärjestyksen säännöksestä käyvän selville ettei yhtiäkokouksella vuokria määrätesään ole oikeutta pan8872
na yksityisen osakkeenomistajan matsettavaksi suurempaa osaa osakkeen omistajain hallitsemista huoneustoista laskettujen vuokratulojen kokonaissummasta kuin siitä eri huoneustojen vuokrausarvoon nähden hänen osalleen jakautuu; sen vuoksi ja kun on todistettu että Eliina Seikkulan hallussa oleva huoneusta, jonka Elena Sukkula omalla kustannuksellaan on osuistanut puotikuoneustaksi, siinä kunnossa, jossa Eliina Seikkula sen on vastaanot tanut ei ole ollut vastamaini tussa suhteessa toisten osakkeen omistajain huoneustaja arvokkaampi, eikä ole väitettykään että Eliina Seikkula olisi ottanut osaa yhtiökokokouksen puheeksitulleen puorihuoneustojen vuokrien mää räämistä koskevan päätöksen se koon, harkitsee Keisarillinen Senanti oikeaksi kumolen Oikeukseen päätökset, hyljätä kanteen, mutta saa Eliina Seikkula jutun saatuun nähden itse kärsiä kulunsa minä. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: telix Saarikoski. Walter Andersin B. Anneberg Å. Lillusmannen B. Anneberg Å. Lillusmannen
Elokuun 25 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla. Keisarillises ta Turun Hovioikeudesta tulhessa, vuokrasastavaa koskevassa jutussa, jossa Helsingin kaupungissa Oleva Osakeyhtiö Hannus on hakijana ja Kauppiaanleski Elina Pukkula, samasta kaupun gista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa Elokuun 25 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Osakeyhtiö Hannus, jonka jokaiselle osakkaalle kuului yhtiön omistamassa talossa No 28 ja 30 Huvilakadun varrolla Helsingissä niin menta tulisijalla varustettua huonelta kuin osakkaalla oli yhtiössä osakettaoli päättänyt varsinaisessa yhtiökokouksessa Joulukuun 11 päivänä 1909. että yhtiön osakkailta oli kannettava vuokraa seuraavalta vuodelta asuinhuoneista 45 markkaa ja puetikuoLäsni: T.S. W. t. R. A. A: R. 389 - No 1596. Pag. 16 R. D. 1914.
nuistoista 75 markkaa kuukaudella, sekä ylimääräisessä yhtiökokouksessa Joulukuun 19 päivänä 1910, että osakkaiden tuli suorittaa myöskin vuodelta 1911 äskenmainitut vuokrat etukäteen kunkin kuukauden ensi päivänä, on Osakeyhtiö Hannuksen puolesta Helsingin kaupungin Raastuvanoikeudessa lausuttu Eliina Seikkulan, joka omisti yhtiössä kaksi osaketta ja jolla oli käytettävänään yhtiön rakennuksessa kaksi huonettamitkä muodestivat puotihuoneuston kieltäytyneen maksamasta huoneustes tansa vuokraa enempää kuin 45 markkaa kuukaudelta, minkä vuoksi mainitun osakeyhtiön puolesta on vaadittu Eliinä Seikkulaa velvoitettavaksi yhtiölle suorittamaan Tammikuun 1 päivästä 1910 Lokakuun 31 päivan 1911 lisää 30 markkaa kuukaudelta kuuden prosentin korkoineen kunkin kuukauden lisävuokramaärälle saman kuun alusta. Eliina Seikkulan vastustettua kan netta on Raastuvanoikeus, jossa asian saiset puolin ja toisin olivat anoneet korvaista oikeudenkäyntikuluista, Tammikuun 13 päivänä 1912, julistamassaan päätöksessä katsonut, että sellaisten vuokralaisten wuokrat, jotka hallitsevat huoneustojaan osakkeen omistajina Osakeyhtiö Hannuksessa voitiin, loukkaamatta heidän yksi tyistä oikeuttaan, koroltaa yli sen määrän, minkä toiset osakkaat suorittivat, ainoastaan sillä edellytyksellä, että heidän huoneustensa eli vat toisten osakkailen huoneustaja suhteellisesti arvokkaammat, minkä vuoksi ja kun oli näytetty, ettei Eliina Seikkulan kysymyksessä oleva huomusta, vaikkakin sitä käytettiin puotihuoneustina ollut suuremman är voinen kuin yhtiön asuinhuoneustoleikä yhtiökokouksen päätöksiä Joulukuun 11 päivältä 1909 ja saman kuun 19 päivältä 1910, joissa Eliina Heikkulan huoneustostaan maksettava vuokra oli korotettu seitsemäänkymme menviiteen markkaan kuukaudelta, siis, hänen yksityistä oikeuttansa louk8902
kaamatta voitu panna täytäntöön. Eliina Seikkulaa kohlaan, joka oli antanut vastalauseensa yhtiökohöuksen päätöksiä vastaan, Raastuvanoikeus on hyljännyt kanteen ja velvoit tanut Osakeyhtiö Hannuksen korvaa maan Eliina Seikkulan kulut jutus sa sadalla viidelläkymmenellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Orakayhtiö Hannus oli vetoamalla saat tanut jutun, on 8 päivänä Joulukun ta 1913 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Raastuvanoikeuden jutussa julistaman päätöksen varaan sekä velvoittanut Osakeyhtiö Hannuksen viidelläkymmenellä markalla korvaa maan Eliina Seikkulan kulut Hovi oikeudessa. Hovioikeuden tuomioon on Osakeyhtiö Hannus anonut muutosta perintolmalla, johon Eliina Tikkula on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo yhtiöjär jestyksen säännöksestä, että jokaisen osakkeenomistajan tulee saada yhtiön rakonnuksesta niin monta tulisijat la varustettua huonelta kuin hänellä on yhtiössä osakkeita sekä vuokrien laskemista ja vuositulon käyltämistä koskevista yhtiöjärjestyksen päännöksistä käyvän sitville, ellei yhtiokokouksella vuokria määrätessään ole oikeutta panna yksityisen osakkeinomistajan maksettavaksi suurempaa osaa osakkeenomistajain hallitsemistä huoneustoista laskettujen vuokratulojen kokonaissummasta kuin siitä eri huoneustojen vuokransarvoon nähden hänen osalleen jakautuu; sen vuoksi ja kun on todistettu, että Eliina Tukkulan hallussa oleva huoneuste, jonka Eliina Seikkula omalla kustannuksellaan on sisustanut puotihuoneusloksi, siinä kunnossa, jossa Eliina Seikkula sen on vastaanottanut ei ole ollut vastamainitussa suhteessa toisten osakkeenomistajain huoneustaja arvokkaampi, ja Eliina Seikkula on vastustanut yhtiökokouksen puheeksi tullutta, puotihuoneustojen vuokrien 8912
määräämistä koskevaa päätöstä, har kitsoo, Keisarillinen. Senaatti oikeuksi jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Oikeudet ovat juhessa johtuneet ja velvoitetaan OsakeyhteHannus suorittamaan Eliina Teikkulalle korvaukseksi hänellä tärillä jutun vuoksi olleista kuluista kuusikymmentä markkaa. Tätä kaikki a sianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: telix Saarikoski. Walder Andersin. telix Saankoski. Walter Andersin. B. Anneberg. A. N. Huuhlman Allan Dahlbeck Elokuun 25 päivänä 1915 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa jutus sa testamentin moitteosta, jossa ovat entinen Talollinen Juho Kustaa Joo linpoika Tuisku Loimaan pitäjän Peltolan kylästä, hakijana, sekä Talollisen leski Serafia Juhontytär Uotila saman pitäjän Hirvikosken kylästä, vastaajana: Annettu Oikeusorastossa Elokuun 25 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itselleen evittelyttänyt jutun kirjat ja niistä, mikä li nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedol Sittenkuin Juho Kustaa Tuisku, vaimonja Wilhelmiina Tuiskun kuoltua Huhtikuun 1 päivänä 1916 oli saman kuun 22 päivänä Loimaan ja Alastaren pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudes ja valvonut Helmikuun 15 päivänä 1904 tehdyn keskinäisen testamentin, jolla Juho Koistaa ja Wilhelmiina Tuisku olivat määränneet muun muassa, että kun jon pikumpi heistä oli kuollut, eloonjäänyt aviopuoli sai kuolinpäiväänsä asti elää Läsnä. D. Bl. A. R. P. M. S. 222 N: 1597 Pag. 234. R.D. 1913.
jakamattomassa pesässä ja sitä vapaasti hallita, on Serafia Uotila, Wilhelmiina Tuiskan lähimpänä perillisenä, Juho Kustaa Tuiskulle toimituttamansa haasteen nojalla sanotussa Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän ja Wilhelmiina Ruisku vainaja olivat Helmikuun 12 päivänä 1852. kuolleelta äidiltänsä Maija Leena Matintyttäreltä yhteisesti perineet Tuisku-nimisen puolikkaan Yrjändelän verotalon Peltelän kylässä siten, että he kumpikin saivat puolen sanotusta talonosasta. Mentyään Marraskuun 5 päivänä 1854. avioliittoon Juho Kustaa Tuiskun kanssa de Wilhelmiina Tuisku yhdessä miehen sä kanssa kauppakirjalla Elokuun 30 päivältä 1805. Sofia Uotilalta ja hänen silloin elossa olleelta mieheltään Kaarle Heikki Uotilalta ostanut Serafia Uotilan perimän puolen Tuiskun talonosaa, joten Tuiskun aviopuolet olivat saaneet haltuun ja koko Tuiskun talonpuoliskon. Myytyään Marraskuun 22 päivänä 1900 tehdyllä kanssa kirjalla 280 markan kauppahinnasta Maanviljelijä Erkki Tarellille eri tilaksi erotettavaksi 28 tynnyrialaa Tuiskun tilaan kuuluvasta "Jäärämahan rahkasuosta, olivat Ruokun aviopuolet Huhtikuun 22 päivänä No 1 julkisessa huutokaupassa tehdyn tarjouksen perusteella 17200 markan kauppahinnasta luovuttanut Tuiskun tilan Talolliselle Juho Juhonpoika Arolle, Koska lain mukaan siinä tapauksessa, että joka on myynyt tai muuten luovuttanut perimysmaansa, rahaa tahi muuta irtainta omaisuutta oli pantava sijaan ja mainittu testamentti siis oli laiten, mekäli se koski Wilhelmiina Tuiskun päivän tilano san hintaa, on Serafia Uotila vaatinut että puolet vastamainituista 280 markasta ja 17200 markasta eli yhteensä 8740 markkaa määrättäviin Wilhelmiina Tuiskun kuolin pesän varoista lailliseen jakoon tulevina Serafia Uotilalle luovutettaviksi, mitä paitsi Serafia Uotila on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuultuna on Juho Kustaa Tuisku selittänyt, että Serafia Uotilan äiti Maija Leena Malenkylär oli perintönä saanut vain puolet Tuiskun tilaa ja että hän ynnä miehensä Juho Heikinpoika Tuisku olivat. Maija Leena Matintyttä 893
jakamattomassa pesässä ja sitä vapaasti hallita, on Serafia Uotila, Wilhelmiina Tuiskun lähimpänä perillisenä, Juho Kustaa Tuiskalle toimiluttamansa haasteen nijalla sanotussa Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että hän ja Wilhelmiina Tuiska vainaja olivat Helmikuun 12 päivänä 1852. kuolleelta äidiltänsä Maija Lena Matintyttäreltä yhteisesti perineet Tuisku-nimisen puolikkaan Yrjändelän verotaloa Peltolan kylässä siten, että he kumpikin saivat puolen sanotusta talonosasta. Hentyään Marraskuun 5 päivänä 1854 avioliittoon Juho Kustaa Tuiskun kanssa oli Wilhelmiina Tuisku yhdessä miehensä kanssa kauppakirjalla Elokuun 30 päivältä 1865 Serafia Uotilalta ja hänen silloin elossa ollalta mieheltään Kaarle Heikki Uotilalla ostanut Serafia Uotilan perimän puolen Tuiskun talonosaa, joton Tuiskun aviopuolet olivat saaneet haltuun ja koko Tuiskun talonpuoliskon. Myytyään Marraskuun 22 päivänä 1900 tehdyllä kauppa kirjalla 280 markan kauppahinnasta. Maanviljelijä Erkki Sarellille eri tilaksi erotet tavaksi 28 tynnyrialaa Tuiskun tilaan kuuNederb 1 (kden) ta "Jääränvahan rahkamasta, olivat kun aviopuolet Huhtikuun 22 päivänä alkisessa huutokaupassa tehdyn tarsen perusteolla 17200 markan kauppa esta luovuttaneet Tuiskun tilan Talol6. Juho Juhonpoika Arolle. Koska lain aan siinä tapauksessa, että joka on nyt tai muuten luovuttanut perimys ensa, rahaa tahi muuta irtainta omaita oli pantava sijaan ja mainittu mentti siis oli laiten, mikäli se kosWilhelmiina Tuiskun perimän tilano hintaa, on Serafia Uotila vaatinut puolet vastamainituista 280 markasta 17200 markasta eli yhteensä 8740 markmäärättäisiin Wilhelmiina Tuiskan entin pesän varoista lailliseen jakoon tulevina Serafia Uotilalle luovutettaviksi; mitä paitsi Serafia Uotila on pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Kanteesta kuultuna on Juho Kustaa misku selittänyt, että Serapa Uotilan aiti Maija Leena Matintylär oli perintönä saanut vain puolet Tuiskun tilaa ja että hän ynnä miehensä Juho Heikinpoika Tuisku olivat. Maija Leena Matintyttä 393
ren kanssaperillisiltä ostaneet tilan toisen puolen. Kun Maija Leena Matintyttärd tä, joka kuoli Helmikuun 12 päivänä 1892. jäi kolme lasta, nimittäin Vilhelmiina, Serafia ja Edla Juhontyttärel Tuisku, lankesi kullekin näistä siis 1/6 tilasta, ja kun Edla Tuisku sitten 31 päivänä Lokakuuta 1852 oli kuollut joului hänen osuutensa tilasta perintönä hänen isälleen ja sisarilleen siten että isä Juho Tuisku sai 2/3 Edla Tuiskun tilaosuu desta, sekä sisarel Vilhelmiina ja Serafia Tuisku yhteensä 1/3 mainitun usarensa osuudesta. Näin ollen on Juho Kustaa Tuisku katsonut olevan ulvää, ettei Vilhelmiina Tuiskun perimä osa Tuiskun taloa ollut niin suuri kuin Serafia Uotila kanteenaan oli väittänyt Kihlakunnanoikeus on Joulukuun 6 päivänä 1910 julistamastaan päätöksessä katsonut selville käyneen, että Vilhelmina Juhontytär Tuisku oli perintöna saaneet puolen Tuiskun tilaa, eikä Vilhelmiina Tuisku näin ollen ellut ollut akeutettu testamentilla määräämään sanotusta Tuiskun tilan puolikkaasta tahi un vastikkeesta, mihin nähden Kihlakunnanoikeus on, nojautuen P. K:n 17 luvun 1, 2 ja 7 SSään, julistanut riidana laisen Helmikuun 15 päivänä 1904 Vilhelmiina Tuiskun ja Juho Kustaa Tuiskan välillä tehdyn testamentin mitättömäksi mikäli sillä oli määrätty Vilhelmiina Tuiskun perimän Tuiskun tilan puolikkaan vastikkeesta, joka vastika esitettyjen kauppakirjojen mukaan teki yhteensä kahdeksantuhatta seitsemänsataaneljäkymmentä markkaa, ja velvoittanut Juho Kustaa Tuiskun Vilhelmiina Tuisku-vainajan kuolinpesän varoista lailliseen jakoon luovat lamaan sanotut kahdeksantuhatta seitsemänsataaneljäkymmentä markkaa, minkä ohessa Juho Kustaa Tuisku on velvoitettu neljättäsadallakahdella kymmenellä markalla korvaamaan Serafia Uotilan oikeuden käyntikulut Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Kustaa Tuisku vetoamalla oli saattanut jutun, on 31 päivänä. Heinäkuuta 1913 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muuten paitsi että Juho Kustaa Tuiskun Sera894
fia Uotilalle maksettava oikeudenkäynti kalujen korvaus alonnettiin kahtensataan viitankymmeneen markkaan Hovioikeuden tuomioon on Juho Kustaa Tuisku anonut muolesta perustelmalla johon Serafia Uotila on vastannat. Keisarillinen Senaatti on tutkinut lämän julun ja katsoo, ettei Juho Kustaa Tuisku ole esittänyt syytä muuttaa Hovi oikeuden tuomita, joka siis jää pysyväksi, ja velvoitetaan Juho Kustaa Tuisku suorittamaan Serafia Uotilalle, hänellä tääl lä julun vuoksi olleiden kustannusten korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa: Tätä kaikki asianomaiset noudattakoolKeisarillinen Suomen Senaatti tens Saarikoski B Amberg A. J. L. Lill Hildala. Samuli Korki. A. J. L. Lill Hildala. Samuli Korki. 1. Matti Stenius Elokuun 30 päivänä 1915. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomispuksa, jossa osal Noermarkiin seurakunta hakijana ja Naormarkun pitäjässä asuva Vanhempi komisionimaan mittari Uno Stefan Tallqvist, omasta puolestaan ja maksat raan veljensä Korastinpojan Johan Aksel Waldemar Tallqvisten holhoojana, Helsingin kaupungissa apivat Professore Knut Leonard Tallqvist ja Dessentti Josef Werner Tallqvist sekä Muolan pitäjästä olevat Kappalainen Matti Eliel Castrén ja hänen vaimonsa Anna Aaima Cadren, omaa sukua Tallqvist tulematta jääneenä vastaajana Annettu Oikeusovistossa Elokuun 30 päivänä 1915. Keisarillinen Senuutti on itulleen enttelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäle nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tietotLäsnä: F. S. - R. A. - A. R.S. K. A. D. No 1606. Pag 131 R. 1912.
Komisionimaanmittari Tallqvistille ja hänen edelläluetelluille myötäpuolelleen toimitetun haastoon nojalla on Noormarkiin seurakunnan puolesta Normarkiin ja Ahlaisten pitäjäin sekä Pomarkun kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuttu että, sittenkuin Keisarillinen Suomen Senaatti päätöksellä Toukokuun 7 päivältä 1895 oli määrännyt sanotun seurakunnan kirkkoherranvirkalalon rakennusrahaston kartu tettavaksi 1500 markkaan ja rahasten vähimmaksi vuoritulaksi 600 markkaa sekä säätänyt, että rahaston puultuva pääoma oli kooltava vuotuisilla maksuilla, jotka oli jaettava maksuvelvollisten suori tettaviksi siten, että seurakunta maksuisi neljä viidennestä ja kirkkoherra yhden viidenneksen, oli Närmarkiin seurakun ta kirkonkokouksessa Toukokuun 4 päivänä 1896 päättänyt ruvela kantamaan sanottuun rakennuskassaan saman kuun 1 päivänä alkaneesta kirkollisvuodesta lähtien 600 markkaa vuodes sa. Mutta kun Naormarkun seurakunnan silloinen kirkkoherra Rovas ti Johan Stefan Tallqvist, joka oli ollut samassa virassa aina Helmikuun 28 päivänä 1908 tapahtuneeseen kuolemaan sa saakka, oli seurakunnalle tunte mattomista syistä kokonaan laimiin lyönyt suorittaa osuutensa rakennus rahastoon koollavista vuosimakuista, 120 markkaa kultakin vuodelta, on seurakunnan puolesta vaadittu Komisioni maanmittari Tallqvistia ja hänen myö toipuoliaan velvoitettavaksi Berasti Tallqvistin oikeudenomistajina seurakunnan rakennusrahastoon maksamaan kahden toista vuoden maksut eli 1400 markkaa viiden prosentin korkoineen kullekin vuoumaksulle sen kirkollisvuoden jotta makni oli menerä viimeisestä päivästä. Komisionimaanmittari Tallqvisten ja hänen myöläpuollensa vastusteltua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jäälle asianosaiset molemmin puolin olivat anoneet korvausta oikeudenkäynti kuluistaan, Lokakuun 10 päivänä 1910 julistamassaan päätöksessä lausunut selvi tetyksi, että Koormarkun seurakunnan kirkkoherranvirkatalon rakennusreuhuston
pääoma oli Keisarillisen Senaatin edellasanotussa päätöksessä määrätty 15000. markaksi ja tämän pääoman kohat tamiseksi mainittuun määrään, muun muassa, kooltavaksi vuotuisia makuija, jotka jaettaisiin suoritettaviksi maksuvelhollisten kesken siten, että seurakunta maksuisi neljä viidennestä ja kirkkoherra yhden viidenneksen, sekä että seurakunta kirkonkokouksessa Toukokuun 4 päivänä 1896 oli päällänyt samasta vuodesta alkaen ruveta rakennusrahatoon kirkollisen veroayrin mukaan kantamaan 600 markkaa vuositlain, kuin myös että seurakunta jo kirkorkokouksessa Lokakuun 15 päivänä 1894 keskustellessaan rahaston perustamisesta, sen suuruudesta ja niistä perusteista, joiden mukaan siihen maksuja suoritettaisiin, oli hyväksynyt asiaa varten valitun väliokunnan laatiman ehdotuksen, jonka mukaan Rovasti Tattqvist oli oleva vapaa kaikesta osan otosta rakennusrahaton kokoamiseen ja seurakunnan tuli hänen ollessaan virassa suorittaa myös kirkkoherran maksettava osa; minkä vuoksi ja kun oli näytetty rakennusrakastoon Toukokuun 1 päivästä 1896 lukien Revasti Tallqvistin koko elinajan seurakunnasta kootun vuosittain noin 600 markkaa eli täysi määrä ja seurakunta siis oli, noudattaen rahaston kokoomis sessa kirkonkokouksen Lokakuun 15 päivältä 1894 Rovasti Tallqvistille myöntä mää vapautusta, suorittanut hänenkin maksettavakseen määrätyn osan, Kihlakunnanoikeus on hyljännyt kanteen ja velvoittanut Noomarkiin seurakunnan korvaamaan Komisionimaanmittari Tallqvistin ja hänen myötäpuoltensa oikeudenkäyntikulut kahdellasa dalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Noormarkun seurakunta oli vetoamalla saat tanut jutun, on 12 päivänä Huhtikuuta 1912 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Noormarkun seurakunnan suorittamaan Komisionimaan mittari Tallqvistille ja hänen myötapuo lilleen maksut heidän kappaleestaan
Hovioikeuden tuomiota kaksikymmentä kaksi markkaa kolmekymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Normar kun seurakunnan puolesta anottu muutosta Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei ole esitetty syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tiitä kaikki a sianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti: teris Svanpoike B. Amboby A. J. Anttiavaara. Samuli Korki. A. J. Anttiavaara. Samuli Korki. Elokuun 31 päivänä 1915 Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tullessa velkomisjutussa, jossa ovat Tampereen kaupungista oleva Kaupunginvouti Severi Niinivista hakijana ja samasja kaupungissa asuva Tehtailija Karl Fredrik Dunderberg vastaajana: Annettu Oikeusovas tossa Elokuun 31 päivänä 1915. Keisarillinen Senaatti on itsellensä vittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Tampereen kaupungin Raastuanoikeudessa on kaupunginvouti Kiinivista lausunut että, kun enti nen Poliisikonstaapeli Kustaa Josua Huikka, jonka Tampereen kaupungin Maistraatti oli Tammikuun 20 päivänä 1898 ottanut sikäläiseksi ulosottosulaiseksi ja joka haltuunsa uskottavista varoista oli asettanut omavelkaisen takauksen mihin olivat menneet Tehtailija Dunderberg ja eräs toinen henkilö Läsnä: F. J. - B. A. - A. R. - 1. K. A. D. beck 898a No 1607 Pag. 223. R. D. 1912