Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
keen 24 päivänä Toukokuuta 1909 julistamallaan päätöksellä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut toimitsijamiehet Aaro Ikosen ja Aapeli Piirasen konkurssipesän varoista konkursituomiossa määrätyllä oikeudella August Heikkiselle maksamaan yhteensä kuusituhatta markkaa, mutta asian laatuun nähden kyljännyt August Heikkisen vaatimuksen saada korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi niin hyvin August Heikkinen kuin myös Aaro Ikonen ja Aapeli Puranen sekä konkussipesän saamamies Kauppaneuvos Pöndinen vetoamalla olivat saatta neet jutun, on tuomiolla 31 päivältä Joulukuuta 1909 lausunut toteennäytetyksi, että August Heikkinen kanteenalaisena aikana oli saamansa valtuutuksen nojalla hoitanut vaimonsa Fredrika Waljakan toiminimellä, Fr. Waljakka harjoittamaa kauppa - ja meijeriliikettä sekä maanviljelystä; mutta koskei August Heikkinen ollut näyttänyt Fredrika Waljakan sitoutuneen sanotusta toimesta hänelle suorittamaan palkkaa eikä August Heikkinen ollut esittänyt muutakaan laillista perustettä vaatimukselleen saada palkakseen enemmän kuin mitä hän hoitaessaan pesää oli ollut tilaisuudessa käyttämään sen varoja omiin tarpeisiinsa ja perheensä elatukseksi, on Hovioikeus, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt August Heikkisen jutussa ajaman kanteen Hovioikeuden tuomioon on August Heikkinen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Kauppaneuvos Pöndi nen ja Aaro Ikonen ovat säädetyssä järjestyksessä vastannet; minkä jälkeen suullinen kuulustelu ja tussa on täällä tapahtunut kuten siitä laadittu pöytäkirja lähemmin osottaa. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei August Heikkinen koskei hän ole näyttänyt palkasta hoitaneensa vaimonsa liikettä, ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mai334
nittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan August Heikkinen suorittamaan Kauppaneuvos Pöndiselle ja Aaro Ikoselle maksut heidän yhteisestä kappaleestaan Keisarillisen Senaatin tuomiota kaksikymmentäkahdeksan markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J N Pähnlund Walen Andersin. Suuteni Karinen R. Anneberg. Uno Strömsten. Lokakuun 19. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa perinnonjaon oikaisemista koskevassa jutussa, jossa Mikkelin kaupungissa asuva Ajuri Evert Kuitunen ja hänen vaimonsa Hilda Lovisa Jaatinen, viimeksimainittu omasta puotestaan ja aikaisemmasta avioliitostaan sittemmin kuolleen Rustitilallisen Antti Nikulaisen kanssa syntyneiden alaikäisten lasten Evert Enna Elvira, Viktor Olga ja IlmiMaria Nikulaisen holhoojana, sekä mainittujen alaikäisten toinen holhooja Lautamies Evert Kianstén ynnä Antti Nikulaisen ja Hilda Lovisa Jaatisen täysiikäiset pojat Talolliset Oskar ja Hjalmar Nikulainen, Mikkelin pitäjän Rahulan kylästä ja Kauppias Emil Nikulainen, sanotusta kaupungista, yhteisesti ovat hakijoina sekä Antti Nikulaisen ja hänen ensimmäisen vaimonsa Kaisa Liisa Kervisen poika Talollinen Kalle Juho NikuSäsnä: S.S. A. K. J. P - A. L. 335 No 1492. Pag. 16. R. D. 1909
lainen, mainitun pitäjän Parkkilan kylästä, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 19. päivänä Sokakuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut tietää seuraavaa: Kalle Juho Nikulaiselle toimitetun haasteen nojalla ovat Hilda Lovisa Jaatinen, omasta puolestaan ja alaikäisten lastensa Evert, Enna Elvira, Viktor, Olga ja Ilmi Maria Nikulaisen sekä myöskin silloin vielä alaikäisten, edellämainittujen Halmar ja Emil Nikulaisen holhoojana, Evert Kiansten, sanottujen alaikäisten toisena holhoojana, sekä Oskar Nikulainen Mikkelin pitäjän käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet, että Antti Nikulaisen kuolinpesässä, johon oli sisältynyt myöskin 30. päivänä Elokuuta 1881. kuolleen Kaisa Liisa Kervisen jäämistö, oli 14., 19. ja 26. päivänä Syyskuuta 1905. Kihlakunnanoikeuden määräyksestä toimitettu jako Kalle Juho Nikulaiselle Kaisa Liisa Kervisen jälkeen tulevan perintöosuuden määräämistä varten; ja kun jaossa ei oltu otettu huomioon Kalle Juho Nikulaisen vuonna 1888. Antti Nikulaiselta nyt omistamansa talon No 4. edelläsanotussa Parkkilan kylässä ostoa varten yhteisestä pesästä saamaa 5900. markan rahamäärää, vaikka Kalle Juho Nikulainen Naimiskaaren 16. luvun 1. SSn ja Perintökaaren 12. luvun 9. SS:n mukaan oli velvollinen luovuttamaan sanotun rahamäärän jakoon, ovat Hilda Lovisa Jaatinen ja hänen asiakumppaninsa vaatineet että jakotoimitus määrättäisiin oikaistavaksi siten että kysymyksessä oleva rahamäärä otettaisiin jaossa pesän saamisena huomioon; jonka ohessa Hilda Lovisa Jaatinen ja hänen asiakumppaninsa ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikulungeistaan. Kalle Juho Nikulaisen vastustettua kannetta sillä perusteella, että Antti Nikulainen oli 18. päivänä Elokuuta 1897. laatimallaan, pääasiallisesti Hilda Lovisa Jaatisen ja hänen lastensa hyväksi tehdyllä testamentilla määrännyt, 336
muun muassa, että Kalle Juho Nikulainen, kun hän oli Antti Nikulaiselta saanut puheena olevat rahat, ei ollut saapa mitään Antti Nikulaisen jäämistöstä, ja siten itse selittänyt omistavaroistaan antaneensa rahat Kalle Juho Nikulaiselle tälle Antti Nikulaisen jälkeen tulevan perinnön vastikkeeksi, on Kihlakunnanoikeus päätöksessä 9. päivänä Huhtikuuta 1906 antanut asiasta lausuntonsa; ja koska Antti Nikulainen vasta Kalle Juho Nikulaisen äidin Kaisa Liisa Kervisen kuoleman jälkeen oli antanut puheena olevat rahat Kalle Juho Nikulaiselle, ja rahojen takaisin tuominen pesään niin ollen edellämäinittujen lainpaikkain mukaan saattoi tulla kysymykseen ainoastaan siinä tapauksessa että perinnönjakoa Antti Nikulaisen jälkeen pidettäisiin, on Kihlakunnanoikeus kyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Hilda Lovisa Jaatinen ja hänen Kihlakunnanoikeudessa olleet asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiolla 5. päivänä Joulukuuta 1908 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan ja velvoittanut Hilda Lovisa Jaatisen ja hänen vastamainitut asiakumppaninsa viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Kalle Juho Nikulaiselle hänellä jutun vuoksi Hovioikeudessa olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon ovat Evert Kuitunen, joka sillä välin oli minnyt naimisiin Hilda Lovisa Jaatisen kanssa, sekä hänen asiakumppaninsa, joista Hjalmar ja Emil Nikulainen olivat tulleet täysikäisiksi anoneet muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, etteivät Evert Kuitunen ja hänen asiakumppanin. sa ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Gusteri Saarinen Thomas Peltonen. Aleksi Käpy. Alfred Liuksiala Haf Hellen 337
Den 22 Oktober 1910. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett på nedsatt revisions. skilling från Kejserlige Wiborgs Hofrätt inkommet fordringsmål emel lan Handelsfinnan Lindell s. Kl., från Wiborgs stad, sökande samt Handelsferman Jacobsby & Co, från taden Danjig i Tyska riket, warande: Gifven i Justitiedepartemen. tet, den 22. Oktober 1910. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem inhämtat följande: Efter stämning å Handelsferman Lindell & Ki har å Handelsferman Jacobsby 6o vägnar vid Rådstufvurätten i Wiborgs stad anförts, att sedan Handelsser man Lindell i Ki medels kontrakt af den 13. September 1906. af Handelsfirman Jacoby6o köpt. tre vägnslaster ryskt kristallsocker för ett öfverenskommit pris af 16 ricksmark 35. pennige tyskt mynt för 50. kilogram nettovigt att levereras under hösten 1906. "ef Wiborg och sagda parti socker, bestående af 369. säckar, vägande sammanlagdt nitto 36,729 kilogram, den 11. November sagQde D. W. A. K. H. - A.K. J. P. - Ä. S. 338 No 1510 Pag. 248. R. D. 1909.
da år anländt till Wiborg, så hade Handelsfirman Lindell s Ki vägrat emot taga varan på den grund att markena å 147 stycken säckar af vargartiet, hvilka säckar vid Handelsfirman Jacobss loimport af desamma från Ryssland vid rysk - tyska tullgränsen blifvit utsatta för en förvailling, icke öfverensstämt med till attesterna och ursprungslevisen samt att nämnda säckar fördenskull af tullmyndigheterna i Wiborg ansetts böra tillbehandlas såsom tyskt socker, hvilket var belagdt med högre tull än socker af rysk villverkning; och som Handelsfirman Jacobsby 5o i anledning häraf varit nödsakad att den 6. Februari 1907. låta försälja hela ifrågavarande parti socker å offentlig auktion, därvid för detsamma influtit endast 10,484 mark 75 penni, men Handelsfinnan Lindell i Ki, enär Handelsfirman Jacobys Co emellertid kort efter varans ankomst till Wiborg förbundit sig att godt skrifva Handelsfirman Lindell K i skilnaden uti tullafgifter för den händelse att förenämnda 147. säckar socken, hvaraf i själfva verket endast 4. säckar sedermera förtullats såsom tysk vara men återsto den såsom rysk vara, skulle komma att förtullas enligt högre tillsats än saker af kontraherad beskaffenhet, vid sådant förhållande saknat giltig anledning att vägra emottaga ifrågavarande väruparti, har Handelsfirman Jäoby i Co yrkat att Handelsförman Lindell i Ki, som enligt öfverenskommelse bort för den levererade varan efter afdrag af trakt med mera erlägga inalles 11,611. vicehemark 65. penninge tyskt eller 14,410 mark 6. penni finskt mynt, måtte skyldigkännas att ersätta Handelsfirman Jacoby 5o dess sålunda åsamkade förlust och i sådant afseende till Handelsfirman Jacoby 5 Co utgifva 3,925. mark 31. penni jämte ränta. Isaken hörd har Handelsfinnan Lindell i Ki genmält att förenämnda 147. säckar socker, på sätt å vederbörande tull kammare meddelats, varit af tysk och icke af kontraherad rysk tillverkning; att försändningen ej håller i öfrigt varit sådan, som tullinlagorna och artifikaten utvisat; att varan icke inom den kontraherade severanstiden utan först i December månad 339
1906. anländt till Wiborg, hvarvid den samma befunnits osorterad och efter verk stäld sortering af Handelsfirman Jacobs Cos ombud på orten först den 13 i nästnämnda månad stått till HandelsförmanLindell i Kis förfogande samt att Handels firman Lindell. Ki, som emellertid förbundit sig att innan vinterns inträde leverera det kontraherade varupartiet till sina afnämare, i följd af berörda dröjs nål med levaransens fullgörande varit nödsakad att från annat håll anskaf sa dylik vara till högre pris än det med Handelsfirman Jacobs Co öfverenskomna, och då Handelserman Lindell s Ki sålunda haft fullgiltig anledning att vägra emot taga ifrågavarande vara har Handels firman motsagt käromålet Medels den 12. September 1907. afsagdt utslag har Rådstufvurätten, hvarest parter ne ömsesides gjort anspråk på ersättning för umgälderna i målet, utlåtit sig och funnit utredt vara att sedan Handels förman Lindell i No af Handelsfinnan Jacoby, Co tillhandlat sig 369 säckar ryskt socker till ett sammanlagt pris af 14,410. mark 6. penni att levereras under hösten 1906, sagda parti ankommit till Wiborg den 11. November samma år samt att sorteringen af de till partiet hörande säckama, hvilkas numror befunnits delvis icke öfverensstämma med numrarna uti artifikaten, blifvit slutförd inom en månad darefter; i anseende hvartill och då ifrågavarande leverens förty icke kunde anses hafva skett sentida samt Handelsfisman Lindell & Kr, enär Handelsfirman Jacobsby 6o därjämte förbundit sig att ansvara för den ökning i tillsatsen, som nämnda numerförvalling tilläfventyrs kunnat föranleda, saknat giltig anledning för sin vägran att emottaga varan, Rådstufvurätten ålagt Handelsferman Lindell Stiatt i ersättning för den förlust Handelsfinnan Jacobs Co i följd däraf fått vid kännas till sistbemälda firma erlägga tretusen niohundratjugufem mark trettioen penni jämte fem procents ränta därå från rättegångens början den 9. Juli 1907 intill ders full betalning följde, hvarhos Handelsfirman Lindell & Ki skyldighänts att med etthundra mark hålla Handelsferman Jaco340
by i Co skadeslös för dess kostnader i rätte gången. Hopätten, under hvars pröfning Handelsfinnan Lindell i Ki i vadeväg dragit målet, har medels den 26 Juni 1909. gifven dom låtit vid Rådstufverättens utslag bero, hvarhos Handelsfirman Lindett i ålagts att med sextio mark ersätta Handelsfirman Jacoby i Or dess i Hofrätten uti målet hafda kostnader. Uti Höfättens dom har Handelsfir man Lindell & Ki anhållit om ändring medels ingifven deduktion, den Handelsfirman Jacobs Co i föreskrifven ordning bemött. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner utredt vara att, sedan Handelsfirman Lindells Kimedels kontrakt af den 13. September 1906. af Handelsferman Jacobsby i Co tillhandlat sig tre vägnsläster ryskt kristallsocker att under samma höst bevereras"eif" i Wiborg och ett parti af 369. säckor kristallsocker för Handelsfirman Lindell i Kis räkning den 11. November samma år anländt till sistnämnde stad, hade af försändelsen 147. säckar i följd af det sätt, hvarpå de varit märkta, af vederbörande tullmyndighet å orten ansetts icke vara af ryskt ursprung och förty böra påföras tull såsom för utlänsk vasa, i anledning hvaraf Handelsfirnan Lindell i Ki, som egt vara förbetalningen af tillafgifterna, men i anseende därtill att hela försändelsen varit uppförd å samma konnossa ment. ej kunnat utfå endast den del af varan, som ostridigt varit af rysktillverkning, vägrat att emottaga sockret, som sedermera på Handelsferman Jacoby & Co anhållan af tullkamma ren å orten den 6. Februari 1907 å offentlig auktion försålts, därvid för nämnda 147 säckar innehållits tullafgifter såsom för utländsk vara, samt att Tullstyrelsen först därefter uti skrifvelse af den 9 i sistsagda månad förklarat att af ifrågavarande kristall sockerparti endast fyra säckar borde såsom utländsk vara anses. Och som behörig utredning om den tvist under kastade delens af ännämnda socker341
försändelse ursprung sålunda erhållits först efter det sockret blifvit å tullkammar auktion försåldt och Handelsfirman Lindell i Ki icke i någon händelse varit skyldig att föreerhållen slik utredning emottaga försändelsen samt den omständigheten att Handelsferman Jacobs & Co förbundit sig att ansvara för betalningen af den förhöjda tullafgiften icke är å saken verkande, hälst nästnämnda firma ej ens stält någon säkerhet för denna betalning, anser Kejserliga Senaten Handelsfirman Lindell, 3ki icke kunna åläggas att ansvara för den förlust, Handelsferman Jacobs Co genom varans försäljning å auktion tillskyndats, samt pröfvar förty rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom och Råd stufvurättens utslag i målet, Handels finnan Jacobs S Co däri utförda talan förkasta; hvarhos Handelsförman Jacoby & Co ålägges att med etthundra mark godtgöra Handelster man Lindell Kis rättegångskostnaFans Palmros. der vid Rådstufvurätten. Pel alle, rom vederbör, till efterrättelse länder. Kejserliga Senaten för Finland: G; Aillunnan. Aleksi Käpy. Alfred Kiuksiala. Ako Malin Svannes Peltonen 342
Lokakuun 24 päivänä 1910. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleessa, korvausta koskevassa jutussa, jossa ovat Vuokraaja Frans Paavi, Karkun pitäjän Heinoon kylästä, hakijana, ja Kauppatoiminimi Finska Trävarii Agenturen H. Oqvist  & Co, Helsingin kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 24 päivänä Lokakuuta 1910. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sittenkun Frans Paavi välikirjalla 26 päivältä Syyskuuta 1903 oli ottanut hankkiaksensa Toiminimelle A. Grönkagille vähintain 200. metristä kuutiosyltä paperipuita rautatienvaunuihin lastattuina Heinoon rautatienasemalla ostajan määrääminä aikoina, ei kuitenkaan ennen 15 päivää Maaliskuuta 1904, Läsnä: S. S. - A. K. J. P. A. L. 343 No 1521. Pag. 257. R. D. 1908.
36 markan hinnasta täysipuhtaaksi ja 34 markan hinnasta puolipuhtaaksi kuorituista puista kuutiosyleltä sekä 1 päivänä Lokakuuta 1903 tehdyn kontrahdin mukaan Toiminimelle Finska Trävaru Ägenturen H. Oqvist & Colle 500 metristä kuutiosyltä puhtaaksi kuorituita propsipuita vaunuihin lastattuina Heinoon tai Tyrvään rautatienasemalla ennen 1 päivää Huhtikuuta 1904 29 markan hinnasta kuutioseyleltä ja muun muassa sillä Akdolla että, jos Taavi laiminlöisi kontrahdin täyttämisen, hänen oli viimeksisanottuna päivänä suoritettava takaisin saamansa eturahat ja maksettava vahingonkorvausta 10 markkaa jokaiselta puuttuvalta syleltä, on Toiminimi Finska Trävaru Ägenturen H. Oqvist & Co, hankittuansa haasteen Frans Paaville, Karkun, Moukijärven ja Lavian pitäjäin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa 20 päivänä Maaliskuuta 1905 lausunut, että Frans Paavi oli ylläkerrotun 26 päivänä Syyskuuta 1903 laaditun välikirjan johdosta toimittanut ainoastaan 115 1/2 kuutiosyltä paperipuita, joista 15 1/2 syltä täysipuhtaaksi kuorittuja, 88 syltä puolipuhtaita ja 10 syltä kuorimattomia, sekä 1 päivänä Lokakuuta 1903 tehdyn kontrahdin mukaan hankkinut kaikkiaan ainoastaan 329 kuutiosyltä propsipuita; ja koska Toiminimet A. Grönhad ja Finska Trävaru Agenturen H. Oqvist & Co olivat Frans Paaville antaneet etumaksuja yhteensä 17,805 markkaa ja Taavi oli velkapää toimittamatta jätetyistä 171 kuutiosylestä propsipuita maksamaan sovinnaissakkoa 1,710 markkaa, mutta Paavi sitävastoin oli Toiminimelle A. Grönhagille maksanut käteistä rahaa 1900 markkaa ja Paavin oli hankkimistaan puutavaroista saatava 15 1/2 kuutiobylestä paperipuita, 36 markkaa syleltä,558 markkaa, 88 sylestä, 34 markkaa syleltä, 2,992 markkaa, 5 sylestä, 29 markkaa syleltä, 145 mark344
kaa ja niinikään 5 sylestä, 28 markkaa syleltä, 140 markkaa sekä 329 kuutiosylestä propsipuita, 29 markkaa syleltä, 9,541 markkaa ynnä lastaus - ja muista töistä 738 markkaa 75 penniä, niin ja kun mainetuille toiminimille yhteensä siis jäihyväksi Frans Paavilta 3,500 markkaa 25 penniä ja Toiminimi A. Grönhag oli Toiminimelle Finska Tråvaru Agenturen H. Öqvist & Code siirtänyt osansa tuota yhteistä saatavaa, on viimemainittu toiminimi vaatinut Frans Paavin velvoittamis ta toiminimelle suorittamaan sanottu määrä 3,500 markkaa 25 penniä korkoineen. Kanteesta kuultuna on Frans Paavi väittänyt yllämainittujen välikirjojen nojalla hankkineensa kaikkiään 42 kuutiosyltä täysipuhtaita, 11ä 1/2 syltä puolipuhtaita ja 10 syltä kuorimattomia paperipuita sekä 367 6/8 kuutiosyltä propsipuita, joten hankkimatta jääneistä 132 kuutiosylestä propsipuita suostuttu vahingonkorvausmaksu teki ainoastaan 1,320 markkaa, myöntäen Paavi saaneensa etumaksuja ainoastaan 15,567 markkaa; mihin nähden ja kun Frans Paavi oli Toiminimen A. Grönhagen puolesta maksanut käteistä rahaa yhteensä 4,400 markkaa eli, paitsi kanteessa ilmoitettua summaa 1,900 markkaa, 2,500 markkaa A. Grönhagen 30 päivänä Maaliskuuta 1904 tunnustamalla veksellä, jonka A. Grönhag oli jättänyt lunastamatta, ja Paavi oli hankkimistään puutavaroista saapa, paperipuista 5821 markkaa ja propsipuista 10,664 markkaa 75 penniä, Frans Paavin saatavat, kun hänen hyväkseen vielä olivat luettavat edelläsanotut lastaus- ja muut työkustannukset 738 markkaa 75 penniä, tekivät kaikkiansa 21,624 markkaa 50 penniä, joten, kun Paavi oli vastaava kantamistaan etumaksuista 15,567 markasta ja sovinnaissakoista 1320 markasta, hänelle, edellyttäen että hän erikseen saisi suorituksen myöskin kerrotusta vekse345 345
listä, vielä jäi saatavaa puutavaroistansa 2,237 markkaa 50 penniä. Näin ollen on Frans Paavi anonut kunnetta hyljättäväksi. Sittenkun todistapakin oli jutussa kuulustettu ja Frans Taavi pyylanet korvanssa oikeudenkaunitetus tannuksistaan, on Kihlakunnanoikeus päätöksessa 2 päivänä Elokuuta 1905 lausunut selvitetyksi, että Frans Paavi oli välikirjoilla 26 päivälta Syyskuuta ja 1 päivältä Lokakuuta 1903 ottanut hankkiaksen. sa Toiminimelle A. Grönhagille vähintään kaksisataa metristä kuutiosyltä paperipuita ja Toiminimelle Finska Trävaru Agenturen H. Oqvist 1olla viisisataa metristä kuutiosyltä propsipuita niillä ehdoilla kuin edellä on sanottu, mutta ettei Frans Paavi viimemainitun toiminimen jolle Toiminimi A. Grönhard oli siirtänyt oikeutensa, kieltoa vastaan ollut voinut näyttää hankkineensa Toiminimelle A. Grönhagille enempää kuin viisitoista ja puoli kuutiosyltä puhtaiksi kuorittuja, kahdeksankymmentäkahdeksan syltä puolipuhtaita ja kymmenen syltä kuorimattomia paperipuita eli yhteensä satakolmetoista ja puoli syltä paperipuita kolmentuhannen kahdeksansadan kolmenkymmenenviiden markan arvosta eikä Toiminimelle Finska Trävaru Ägenturen H. Oqvist g. Colle enempää kuin kolmesataa kaksikymmentäyhdeksän kuutiosyltä propsipuita eli yhdeksäntuhannen viidensadan neljänkymmenenyhden markan arvon; että Toiminimi Finska Trävaru Agenturen H. Oqvist & Co oli vaatimuksensa perusteena olevaan konttokuranttiin merkinnyt Frans Paavin hyväksi korvausta lastaus - ynnä muista kulutuksista seitsemänsataa kolmekymmentäkahdeksan markkaa seitsemänkymmentäviisi penniä; että Toiminimi Finska Trävaru Agenturen H. Oqvist & Co taas ei ollut vastoin Frans Taavin kieltoa voinut näyttää tila Taavi oli hansa Savansa tavaran 346
etumaksuksi saanut rahaa enempää kuin viisitoistatuhatta viisisataa kuusikymmentäseitsemän markkaa; sekä ettei Frans Paavi ollut esittänyt selvitystä siitä että Toiminimi A. Grönkagen hyväksymä kakdentuhannen viidensadan markan vekseli 30 päivältä Maaliskuuta 1904 oli annettu Paavin A. Grönhagen puolesta suorittamista rahoista, vaan että sanottu vekseli, jota sittemmin ei oltu lunastettu, oli hyväksytty paperipuiden arvosta, joten Frans Paavi ei ollut näyttänyt Toiminimelle Finska Trävaru Agenturen H. Oqvist & Colle ja A. Grönhagille suorittaneensa rahasen enempää kuin myönnetyt tuhat yhdeksänsataa markkaa; minkä vuoksi ja kun Frans Paavi oli velvollinen suorittamaan vähingonkorvaukseksi sovinnassakon hankkimatta jätetyistä sadasta seitsemästakymmenestäyhdestä sylestä propsipuita tuhatseitsemänsataa kymmenen markkaa, Kihlakunnanoikeus on katsonut että Toiminimelle Finska Trävaru Agenturen H. Öqvist „ Calle, myöskin Toiminimi A. Grönhagen haltijan oikeudenomistajana, oli tuleva toiselta puolen yllämainittujen viidentoistatuhannen viidensadan kuudenkymmenenseitsemän markan ja tuhannen seitsemänsadan kymmenen markan erien sekä toiselta puolen tuhannen yhdeksänsadan markan, kolmentuhannen kahdeksansadan kolmenkymmenenviiden markan, yhdeksäntuhannen viidensadan neljänkymmenenyhden markan ja seitsemänsadan kolmenkymmenenkahdeksan markan seitsemänkymmenenviiden pennin erien eroitus eli siis tuhat kaksisataa kuusikymmentäkaksi markkaa kaksikymmentäviisi penniä, jonka viimeksisanotun määrän viiden prosentin korkoineen lainhakupäivästä 20 päivastä Maaliskuuta 1905 täyden maksun tapahtuneseen asti Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Frans Paavin suorittamaan Toiminimelle. Finska Trävaru Ägenturen H. Oqvist & Cdle. 347