Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
alusta Marraskuun 25 päivästä 1905 Verner Hassun vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin myös olivat vaatineet korvausta oikeuden käyntikuluistaan, 25 päivänä Huhtikuuta 1906 julistamassaan päätöksessä lausunut selvitetyksi, että Karoliina Mäkelä, joka välikirjan nojalla 18 päivältä Huhtikuuta 1854 oli hallinnut puheenalaista Mekelän torppaa, oli tullut Kihlakunnanoikeuden päätöksen perusteella keväällä vuonna 1902 häädetyksi Mäkelän torpasta, jonka hallinnan Verner Harsu silloin oli saanut, kunnes Karoliina Mäkelä jälleen keväällä vuonna 1905 Keisarillisen Senaaten tuomion nojalla oli saanut torpan haltuunsa, oltuaan sen hallinnasta eroitettuna kolme vuotta; ja on Kihlakunnanoikeus, katsoen Karoliina Mäkelän oikeutetuksi saamaan korvauksen vahingosta, joka hänelle häätämisestä oli oikeutunut, määritellessään korvauksen suuruutta lukenut Karoliina Mäkelän hyväksi seuraavat sadot torpan kylvöistä. Kotovainiolta vuodelta 1903 seitsemän tynnyrin ruiskylvöstä viisi jyvää eli rahassa yhdeksäntoista markan jälkeen tynnyriltä kuusisa. taa kuusikymmentäviisi markkaa; vuodelta 1904 kymmenen tynnyrin kaurakylvöstä samoin viisi jyvää eli kymmenen markan mukaan tynnyriltä viisisataa markkaa; Myllyvainolta vuodelta 1902 viiden tynnyrin kaurakylööstä kuusi jyvää eli kahdeksan markan viidenkymmenen pennin jälkeen tynnyriltä kaksisataa viisikymmentäviisi markkaa; vuodelta 1904 samalta vainiolta neljän tynnyrin ruiskylvöstä kuusi jyvää eli yhleksäntoista markan jälkeen tynnyriltä neljäsataa viisikymmentä. kuusi markkaa; Riihivainiolta vuodelta 1902 neljän tynnyrin ruiskylvöstä neljä jyvää eli yhdek68
säntoista markan jälkeen tynnyriltä kolmesataa neljä markkaa; Niemen kuokkavainielta vuosilta 1902, 1903 ja 1904 kahdenkymmenenviiden kapan kaurakylvöstä kolme jyvää eli yhdeksän markan jälkeen tynnyriltä kuusikymmentäseitsemän markkaa viisikymmentä penniä; Niemen moisiolta vuodelta 1902 neljänkymmenen kapan ruiskylvöstä neljä jyvää eli yhdeksäntoista markan jälkeen tynnyriltä satäyksi markkaa kaksikymmentä. seitsemän penniä; Töllin moisid. ta vuodelta 1902 kahden tynnyrin kaurabylvöstä kaksi jyvää eli kahdeksan markan viidenkymmenen pennin mukaan tynnyriltä kolme kymmentäneljä markkaa; vuodelta 1903 neljän tynnyrin kaurakylvöstä neljä jyvää eli rahassa kymmenen markan mukaan tynnyriltä satakuusikymmentä markkaa; Pappanmoisiolta vuosilta 1902 ja 1903 viidenkymmenen kapan kaurakylvöstä vuodessa kolme jyvää eli yhdeksän markan jälkeen tynnyriltä yhdeksänkymmentä markkaa; sekä Myllymoisiolta vuodelta 1904 puolentoista tynnyrin kaurakylvöstä neljä jyvää eli kymmenen markan mukaan tynnyriltä kuusikymmentä markkaa, minkä ohessa Kihlakunnanoikeus on laskenut tulon lypsykarjasta tekevän sadan viidenkymmenen markan vuositulon jälkeen lehmää kohti seitsemästä lehmästå kolmelta vuodelta kolmetuhatta sataviisikymmentä markkaa sekä pienestä karjasta kaksisataa markkaa vuodessa eli siis yhteensä kuusisataa markkaa. Sitä paitsi on Kihlakunnanoikeus laskenut Karoliina Mäkelän hyväksi tuhat markkaa korvaukseksi siitä että hän oli ollut pakotettu polkuhinnasta myymään karjansa ja maanviljelystarpiensa sekä että hän ja hänen poikansa olivat olleet työttöminä sanotut kolme vuotta, sekä viisikymmentä markkaa hyvitykseksi Verner Hassun hävittämästä puutarhasta ja kaksikymmentä 69
markkaa vuodelta eli yhteensä kuusikymmentä markkaa siitä että Nel roliina Mäkelä ei ollut saanut nauttia hyväkseen torppaan kuuluvaa mylyosuutta. Mutta kun Verner Hassung puolestaan tuli saada korvaus niis tä kustannuksista, jotka hänen oli katsottava täytyneen torppaan käyttää saadakseen ylläkerrotun tulon, on Verner Hassun hyväksi kykettu viidestätoista ja puolesta tynyristä rukiin siemeniä yhdeksän toista markan jälkeen tynnyrillä kaksisataa yhdeksänkymmentäneljä markkaa viisikymmentä penniä, kun destakymmenestäseitsemästä tynny ristä ja kahdestakymmenestä kapastä kauran siemeniä kolmenteeta markan jälkeen tynnyriltä kolmesataa viisikymmentäyhdeksän markkaa viisikymmentäkahdeksan penniä; kauroista kahdelle hevoselle kolmena vuotena neljäkymmentäkahdeksan tynnyriä tahi yhdeksän markan jälkeen tynnyriltä neljäsataa kolmekymmentäkneljäsataa kolmekymmentäkaksi. Näin ollen tuli siis Keisamarkkaa ja kauroista muulle karjalle kolmesataa yhdeksänkymmentäkuusi markkaa; rengin pallaksi ja ylläpidoksi kolmena vuotena tuhat kaksisataa markkaa; piiän palkaksi ja ylläpidoksi samalta ajalta kuusisataa markkaa; pikkurengin palkaksi seitsemänsataa viisikymmentä markkaa ja askarpiian palkaksi neljäsataa viisikymmentä markkaa; sekä torpan verojen ja ulostebojen korvaukseksi Karoliina Mäkelän myöntämät yhdekjänsataa markkaa; kuin myös työkalujen kulumisesta sata markkaa, jota vastoin Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Verner Hassun pyynnön että hänelle vielä luettaisiin hyväksi korvaus kahden heinäladen ja navetan rakentamisesta, riihen kattamisesta, tuparakennuksen päreillä kattamisesta sekä halkojen ja riihyviden torppaan jättämisestä, koska tämä oli katsottava torpan säännölliseen kunnossapitoon kuuluvaksi. 11 10
kelän hyväksi kaikkiaan seitsemän tuhatta viisisataa viisikymmentäkak si markkaa seitsemänkymmentäseit semän penniä ja Verner Hassun hyväksi viisituhatta neljäsataa kahdeksankymmentäkaksi markkaa kahdeksan penniä; ja on Kihlakunnanoikeus siis velvoittanut Verner Harsun Karoliina Mäkelälle kuittia vastaan heti maksamaan vastasa nottujen määrien eron kaksituhat, ta seitsemänkymmentä markkaa kuusikymmentäyhdeksän penniä viiden prosentin korolla 25 päivästä Marraskuuta 1905 sekä korvaamaan Karoliina Mäkelän oikeudenkäyn tikulut sadalla seitsemälläkymme nelläviidellä markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi asianosaiset puolin ja toisin vetermalla olivat saattaneet jutun, on tuomiossa 9 päivältä. Joulukuuta 1909 jättänyt asian muuten Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan paitsi että Verner Harsun vaatimus saada hyväkseen lukea pikkuren gin palkkaamiseksi seitsemänsataa viisikymmentä markkaa ja askarpian palkaksi neljäsataa viisikymmentä markkaa on hyljätty, koski oltu näytetty Verner Hassun kysymyksessä olevana aikana Mäkelän torpan töissä käyttäneen pikkarenkiä ja äskarpiikaa, ja että, koska Karoliina Mäkelä oli myöntänyt piiän palkkaus- ja ylläpitokustannusten korvauksena saatavan Mäkelän torpan tuloista kanteenalaiselta ajalta vähentää kaikkiaan yhdeksänsataa seitsemänkymmentäviisi markkaa, eikä Karoliina Mäkelä ollut näyttänyt hänelle sen takia, että hänen, tultuaan häädetyksi Mäkelän torpasta, oli täytynyt myydä karjansa ja muun omaisuutensa sekä olla kysymyksessä olevina kolmena vuonna ilman vakinaista asuntoa, koituneen muuta vahinkoa kuin Verner Hassun myöntämät kolmesataa markkaa, Verner Harsun hyväksi on, Kihlakunnanoikeuden piiän palkaksi ja yl71
läpidoksi lukemain kuudensadan markan lisäksi, vielä laskettu kolmesataa seitsemänkymmentäviisi markkaa ja Karoliina Mäkelän hyväksi omaisuuden myymisestä ja asunnon ruutteesta luetun palkkien. määrä alennettu kolmeensataan markkaan; ja kun näin ollen Karoliina Mäkelän hyväksi tuli yhteensä kuusituhatta kahdeksansataa viisikymmentäkaksi markkaa seitsemänkymmentäseitsemän penniä ja Verner Harsun hyväksi neljätuhatta kuusisataa viisikymmentäseitsemän maikaa kahdeksan penniä, oli Verner Harsun siis suoritettava Karoliina Mäkelälle kaksituhatta sata yhdeksänkymmentäviisi markkaa kuusikymmentäyhdeksän penniä Kihlakunnanoikeuden mainitsemi ne korkoineen. Hovioikeuden tuomioon on Verner Kassu anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla. Keisarillinen Senaatti on tulkinut tämän jutun ja katsoo, eei Verner Harsu ole esittänyt syytä muulla tavoin muuttaa. Hovioikeuden tuomiota kuin että, koska jutussa esitetyn selvityksen mukaan pikkurengin käyttäminen on katsottava olleen Mäkelän torpan asianmukaiselle hoidolle tarpeellinen, Keisarilli nen Senaatti harkitsee oikeaksi myöntää torpan lasketuista tuloista vähennettäväksi, sen lisäksi, mitä Hovioikeus on myöntänyt, kustannukset pikkuren. gin palkkaamisesta ja ylläpidosta kolmen vuoden aikana seitsemänsataa viisikymmentä markkaa; ja tulee Verner Hassun siis suorittaa Karoliina Mäkelälle kaikkiaan tuhat neljäsataa neljäkymmentäviisi markkaa kuusikymmentäyhdeksän penniä Oikeuksien mainitsemine korkoineen; joten oikaistuna Hovioikeuden tuonio muuten eli mitä tulee Karoliina Mäkelälle tuomittuun oikeudenkäyntikulujen korvaukseen, 72
jää pysyväksi; Tätä kaikki asian omaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Ehr Svenkoski. Walter Andersin. Ehr Svenkoski. Walter Andersin. B. Annberg. Ekronan B. Annberg. Ekronan K. Auer F. E. Lilius. Tammikuun 24 päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, saatavaa ynnä muuta koskevassa jutussa, jossa Nurmeksen kauppalassa asuva Kauppias Niilo Timonen on hakijana sekä Nurmeksen pitäjän Haapajärven kylästä oleva Torppari Juho Koukkari poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastonsa 24 päivänä Tammikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää: Juho Koukkarille toimitetun haasteen nojalla on Kauppias Timonen Nurmeksen ja Rautavaaran pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että sittenkun Holmejärven metsänhoitoalueella olevan Hiirenmäki nimisen kruununtorpan haltija, Juho Koukkarin setä Eero Koukkari, joka oli Läsnä: F. S. - V. A. B. A: K.A. /F. O. L. 73 No 103. Pag. 310. R. D. 1910.
Kauppias Timoselle saamistaan rahalainoista antanut kolme velkakirjaa, nimittäin 12 päivänä Tammikuuta 1914 1500 markasta, 4 päivänä Helmikuuta seuraavana vuonna 170 markasta ja 1 päivänä Tammikuuta 1907 358 markasta, maksettaviksi kuuden prosentin vuotuisella korolla, sekä noiden velkojensa maksamisen vakuudeksi luovuttanut Timoselle hallinta oikeuden sanottuun kruununtorppaan, oli Huhtikuussa vuonna 1908 kuollut, niin oli Juho Koukkari ottanut huostaansa Eer Koukkarin jäämistön sekä hallintaansa mainitun torpan, sitoutuen suorittamaan Kauppias Timoselle Eero Koukkarin mainitut velat; ja on Kauppias Timonen vaatinut että Juho Koukkari velvoitettaisiin sitoumuksensa mukaan Kauppias Timoselle suorittamaan Eero Koukkarin puheenalaiset velat yhteensä 1828 mankaa määrättyine korkoineen tahi luovuttamaan Timoselle kysymyksessä olevan torpan hallinta-oikeus ynnä kaikki Eero Koukkarin jälkeen jäänyt omaisuus. Juho Koukkarin vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin myös oli vat anoneet korvausta oikeudenkäynti kuluistaan, 15 päivänä Lokakuuta 1909 julistanut päätöksen asiasta; ja koskei Kauppias Timonen ollut saattanut toteen, että Juho Koukkari elisi puheenalaiseen kruununtorppaan asettuessaan sitoutu nut suorittamaan Kauppias Timoselle Eero Koukkarin yllämainitut velat tahi että Juho Koukkari elisi ottanut haltuunsa sanotun vainajan omaisuuden, senvuoksi ja kun oli käynyt selville, että asianomaiset metsänhoitovan. omaiset olivat ottaneet Juho Koukkurin sanotun torpan haltijaksi ja tämä niinmuodoin oli oikeutettu sitä hallitsemaan, on Kihlakunnanoikeus kyljännyt Kauppias Timosen kanteen ja velvoittanut hänet seitsemälläkymmenelläviidellä markalla korvaamaan Juho Koukkarin oikeudenkäymiskulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kaup74
pias Timonen vetoamalla oli saattanut jutun, on 30 päivänä Syyskuuta 1910 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut Kauppias Timosen suorittamaan Juho Koukkarille maksut hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota, kuusitoista markkaa kakdeksankymmentä penniä. Hovioikeuden tuomioon on Kauppias Timonen anonut muutosta. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Kauprias Timonen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti. Elis Saarikoski. Winter Andersson Elis Saarikoski. Winter Andersson B. Annberg K. Auer. B. Annberg K. Auer. Den 26. Januari 1914. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Kejserlige Åbo Hofrätt inkommit fordringsmål, emellan Boställsarrendatorn August Viktor Huldin, från Knopkågra by i Bromarf socken, sökande samt Boställs arrendatorn Anders Lindström, från samma by, och Pareellegaren Wilhelm Lindroos, från Bromarf socken, gemensamt svarande: Silfver i Justitiedeparte mentet, den 26. Januari 1914. Kejserliga Senaten har låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Vid Häradsrätten i Pojo, Tenala och Bromarf socknars tingslag har Anders Lindström, i egenskap af lagligen tillförordnad förmyndare för aflidne Arrendatorn af det från Knorkågra löjtnanlsboställe utbrutna Selböle nybyggeshemman i Bromarff socken Karl Sottbergs enka Amanda Sottberg på August Viktor Huldin 7de RS. G A. E. N. 3. Kit. F. L. No 106. Pag 3/7. R. D 1910
ågången stämning anfört, att Amanda Sottberg medels kontrakt af den 14. November 1892. åt sin stafson Karl Gustaf Sottberg afstått sin rätt att öfvertaga bemälde aflidnes år renderättighet till nämnda hemman från den 14. Mars 1893., emot vilkor att till Amanda Sottberg och hennes omyndiga barn skulle årk gen utbetalas 165. liter råg samt länas färdigredt potatisland för 16 liters utsäde, hvarutom åt Amanda Sottberg och de omyndiga barnen förbehållits nödigt husrum och finlämnar kastved på boställets mark äfvensom 425. kilogrum hö och rätte att på anvisadt ställe berga så mycket kreatursfoder, som erfordra des för en ko, jämte rätt till betpå boställets utmark för en ko och två får; att Karl Gustaf Sottberg som medels vederbörligt transport bref för den 9. Februari 1893. fått å sig öfverlåten arrenderättigheten till Sölböle nybyggeshemman för tiden vitt den 14. därpåföljande Mars till den Mars 1907, öfverlåtit sin rätt till nybyggeshemmanet för tiden från den 14. Mars 1896. till arrendetidens utgång åt August Viktor Huldin, som genom behörigt transporteret för den 13. Januari 1896. äfven blifvit därvid betryggad; samt att förberörda den 14. November 1802. belefvade kon trakt blifvit den 4. Mars 1896. enligt därå skrifvet och af Huldén undertecknadt intyg å Huldintransporteradt med skyldighet för honom att åt Amanda Sottberg eller hennes arfvingar utbetala den i kontraktet utfästa sytningen och har Anders Lindström, enär August Viktor Guldin under tiden från den 14. Mars 1896. till samma dag 1906. ur aktlåtit tillhandahålla Amanda Sott berg det henne enligt ofvanomorda de kontrakt förbehållna potatisland och hö samt ej heller anvisat Ananda Sottberg ställe för bergning af hö till föda för en ko äfvensom under tiden från den 14. Mars 1903. till den 14. Mars 1906. jämväl undan 6
hållit Amanda Sottberg det henne på grund af samma afhandling tillbörande råg - och vedbelopp, yrkat August Viktor Huldins förpligtande att till Lindström utgifva i ersätt ning för saknadt potatisland till 165. liters utsäde, enligt beräkning af tionde kornet, 1650. liter potäter alle efter 4. penni litern och med afdrag af 10. mark för arbetskostnaden, 56. mark, för 425. kilogram hö efter 4 renne kilogramnet 17. mark samt för vägrad bergning af 85. kilogram hö, efter 4. penni kilogrammet och med afdrag af 10. mark för arbets kostnaden, 24. mark eller alltså för ifrågavarande 10. år 9770. mark äfven som för lidrymden från den 14. Mars 1903. till den 14. Mars 1906. utbetala 165. liter råg och fem famnar ved om året antingen in natura eller efter gångbart pris, allt med ränta Öfver käromålet hörd har Angust Viktor Huldin förklarat, att Huldin och Karl Gustaf Sottberg den 4. Mars 1896., då kontraktel af den 14. November 1892. å Huldin transporterats, öfverenskommit att, enår den Amanda Sottberg enligt samma kontrakt tillbörande sytningen skulle betalas endast i tio års tid från den 14. Mars 1893. och Karl Gustaf Sottberg allaredan erlagt sytningen till den 14. Mars 1896., Kuldins ansvarighet för sytningens utgörande skulle omfatta de därpåföljande sju åren och således upphöra den 14. Mars 1903.; och jämte det August Viktor Huldin påstått sig hafva i ille fullgjort detta sitt åtagande, för Huldin, helst kontraktet af den 4. November 1892. såsom uppgjordt i strid mot stadgandet i 13 SS. af Kejserliga Förordningen den 26. April 1871. angående kungsgårdar samt Militie - och Civilstatens boställen, saknade all rättskraft och Guldin dessutom icke kunde erinra sig hafva underskrifvit den å kontraktet tecknade öfverlåtelsen af den 1. Mars 1896. samt enär anspråket på ved, då det ej ålegat Huldin att 77
leverera lärdighuggen sådan och Amanda Sottberg icke hindrats att från skogen hugga åt sig ved, vore alldeles ogrundadt och Anders Lindströms ersättningsberäkningar i öfrigt alltför höga, motsagt käromålet samt anhållit om ersättning för sina umgälder i målet. Häradsrätten har medels utslag den 28. Oktober 1907. förklarat utredt vara, att August Viktor Huldin genom ofvanåberopade transporterförbindelse af den 4. Mars 1896. åtagit sig att till Amanda Pottberg eller hennes arfvingar årligen utgöra dem enligt kontrakt af den 14. November 1898. tillförsäkrade förmåner, utan att Huldin gittat i bevis leda det han skyldighet härutinnan upphört d 14. Mars 1903. I anseende härtill en då August Viktor Huldén icke ens påstått, än mindre visat, att Amanda Sottberg efter sistsagde dag fått tillgodonjuta berörda hemne tillkommande förmåner, har 36 radsrätten, som funnit August Setor Huldin hafva tillförlitligen styrkt att merberörda förmåner till den 14. Mars 1903. till fullo kommit Amanda Sottberg till godo, pröfvat rättvist, med förkastande af parter nas emot hvarandra framställda påståenden i öfrigt, ålägga Huldén att emot kvitto till Anders Lindström i hans förenämnda egenkap genast utgifva för hvarje år från den 14. Mars 1903. till den 14 Mars 1906. etthundra sextiofem tiller råg antingen in natura eller efter vid betalningstiden å orten gångbart pris, äfvensom i ersättning för thundra sextiofem liters potatismed jämte nödig arbetskostnad aderton mark, för fyrahundra tjugufem kilogram hö enligt fyra penne för klagrämmet sjutton mark, för frångången hötagt enligt Lindtröms beräkning tjugufyra mark och för fem famnar ved enligt åtta mark famnen fyratio mark eller sammanlagdt nittionio mark med sex procents årlig ränta å hvar78
je årsbelopp från dess förfallodag der 14 Mars 1904., den 14. Mars 1905. och den 14. Mars 1906. tills full betalning följde - Hofrätten, under hvars pröfning August Viktor Huldin i vadeväg dragit målet, har genom dom af den 19. Oktober 1910. låtit vid Häradsrättens utslag beroUti Hofrättens dorn har August Viktor Huldin sökt ändring mer dels ingifven deduktion, den Anders Lindström och Wilhelm Lindroos, hvilken sistnämnde numera utsatts till Amanda Sottbergs för myndare, bemött. Kejserliga Senaten har tagit må let i öfvervägande och finner dess gust Viktor Huldin icke hafva anfört skäl till ändring i Rörättens dom, vid hvilken förty vamer att bero; och skyldigkännes August Viktor Huldin att utgifva åt Anders Lindström a Wilhelm Lindroos i ersättning för deras härstädes i målet hafda unT. O. Lilius. gälder trettio mark, Det alle, som rederbör, till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland Juni Landbonp: Ualtes Andersin Juni Landbonp: Under Andersin E Nyman K. Auer. 79
Tammikuun 26. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulleena konkurssigutussa, jossa Kansallis- Osabe - Pankki, Helsingin kaupungista, Sjöbloms Faderindustri Akterbolagin konkussipesän velkojana, on hakijana sekä Oikeusneuvosmies Elias Robert Bremer, Porin kaupungista ja Varakensuli Wladimir Sofronoff, Rauman kaupungista, omasta ja Lehtinen e Toponoff. omist. Wlad. Afrönoff. nimisen kauppaliikkeen puolesta, yhteisesti, ja Osakeyhtiö Credit Aktiebolag, Tampereen kaupungista, erikseen, saamamiehinä sanotussa konkurssissa, saapuville tulleina mutta Kaupunginviskaali itr jo Linturi, Kauppias Johan Viktor Nurminen, Tehtailija Frans Ojala ja Hovioikeudenauskultantti Erkki Juho Eskola, kaikki Rauman kaupungista, Auskultantti Eskola omasta puolestaan ja toimitsijamiehenä Konttoristi Jeremias Bernrä: F. S. W. A. Å. L. B. et.- E. N. 7. P. R. B: A. R. K. A. E. Th. SS 116. Pag. 56. R. D. 1913.
hard Pennströmin henkussissa, ynnä toiminimet Varatuomarit Einar Ehlman & Yrjö Pulkkinenakia näintöimistö Tampreiltä ja summerus i Björksten, samasta kaupan gista, niinikään velkojina Sjöblomläderindestri Aktiebolagin konkurssissa, kuin myös saman konkussipesän hallinto ja muut velkojat, poisjääneinä, vastaajinas Annettu Oikeusorastossa 20. päivänä Tammikuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niin tä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tulee seuraavaa: talvontapäivänä Sjöbloms Läder industri Aktiebolagen konkurssissa 32 päivänä Kesäkuuta 1912. Raumankaupungin Maastuvanoikeudessa on kansallis-Osake-Mankki ilmoittanut valvonut ja uloshakeneet, muun muuta 1/ Ennen 5. päivää Tammikuuta 1912. Kansallis-Osake-Pankissa diskontattuja ja ennen konkursin alkua 24. päivää samaa kuuta viintyneitä kahdeksaa vekseliä koskejan luettelon ynnä siihen liitettyjen rikselien ja puolestitodistusten nojalla 22720. markkaa 63. penniä, mikin määrään sisällyi vikseliin maksamaton pääoma; kuuden proentin korko vihselierille oikeelien rääntymispäivistä 9. päivään Hemikuuta 1912., jolloin julkinen haasti konkurssissa annettiin, provisioni ja protestihulut, sekä kuusi prosenttia korkoa oikeelien yhteenlasketut le pääomamäärälle 22519. markalle 10. pennille viimeksisanotusta päivästä täyden suorituksen tapahtumiseen saakka; ka; 4.) 5. päivästä Tammikuuta 1912. alkäin pankissa diskontattuja ja protestattuja neljää kolmatta vekseliä koskevan luettelon ja siihen liitettyjen vekselien ja potastilodistusten nojalla 62 459. markkaa 30. penniä, johon määrään sisältyi vekselien maksamaton pääoma, provisioni ja protastikulut, sekä kuusi prosenttia korboa vekselierille hunkin ochselin erä81
päivästä; 5.)5. päivästä Tammikuuta 1912. alkaen pankissa eliskontattuja, vielä valvontatilaisuudessa erääntymättimiä yhtätoista vekseliä koskevan luettelon ynnä siihen liitettyjen vekselien nojalla 26572. markkaa 36. penniä kuuden prosentin korolla hän kin vekselin erapäivästä täyden makrun tapahtumiseen saakka sekä sitä paitsi, siltä varalta, että vekselit makuin puutteessa joutuivat protestiin. kolmanneksen prosenttia vekselien pääomasta provisionia ja neljä markkaa kustakin puolestatusta vikselistä protestikuluja eli siis provisionieja protestikuluja yhteensä korkein taan 132. markkaa 51. penniä; 6.) talvontakirjaa suuranneen karden rennberosoitoumuksen ja tilioti teen perusteella 268752. markkaa 34. penniä kuuden prosentin korolla, lukien 13300. markalle 23. päivästä Toukokuuta 1911. ja 95 152. markalle 34. pennille 7. päivästä seurannutti Marraskuuta kunnes täysi suoritun tapahtui; J.) Kauppanuuos Karl Fredrik Sjöblomin ja hänen vaimonsa Sofia Sjöblomin 7. päivänä Kesäkuuta 1899. antaman ja 26. päivänä samaa kuuta Wänni-nimiseen tonttiin, tontteihin No 209 1/2 ja 214. järjestämättömässä sekä No 57. uudisti järjestetyssä osassa Rauman kaupunkia ynnä näillä tonteilla sijaitseviin rakennuksiin kiinnitetyn velkakirjan perustod la, jonka velkakirjan maksamisesta Siibloms Läderindustri Aktiebolag oli perus tavassa yhtiökokouksessaan 2. päivänä Toukokuuta 1902. sitoutunut vastaamaan, 3000 markkaa kuuden prosentin korolla 8. päivästä Joulukuuta 1911.; s.) Kauppaneuvos Sjöblomin 16. päivänä Joulukuuta 1901. antaman ja samana päivänä taloihin ja tontteihin No 2. Ranta- ja Lajonkadun sekä No 4. Kiviniemen - ja tajonkadan varrella Tuulensuu nimisessä korttelissa Rauman kaupungin uudesti järjestetyssä osassa ynnä niillä tonteilla oleviin rakennuksiin kiinni82