Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
fabriks Aktiebolag enligt kassakreditirkontrakt af samma dag beviljadt, den 5 påföljande September förnyadt lån å 2000 mark, måtte åläggas att till bank kontoret erlägga detta belopp jämte ränta därå äfvensom godtgöra bankkontoret rättegångskostnaden. Öfver käromålet hörde hafva Handlanden Tusen och hans medparter fram hållit, att Wasa Fjärdings - & Träförädlingsfabriks Aktiebolag, då ofvanberörda kassakreditinkontrakt ingåtts, åt förenämnda bankkontor till säkerhet för kassakreditiolånets betalning såsom pant öfverlämnat en af bolaget den 6 juni 1911. till innehafvaren ställd skuldsedel å 20000 mark, hvilken samma dag intecknats ej allenast af Rädstufvurätten i Wasa uti bolaget tillhöriga västra hälften af tomten No 11 vid Södra Magasins gatan å säsklot holme i sagda stad med därå uppförda Fabriks-, bonings och uthusbyggnader än äfven af nämnda stads Magistrat uti bolagets fabrik med maskiner, redskap, inventarier, lager, förlager och öfriga effecter. Men som bankkontoret, hvilket, efter det bolaget sedermera upplåtit sin egendom till sina borgenärers förnöjande, på grund af kassakreditukontraktet i konkursen bevakat och genom den 9 Mars 1914 däri gifven dom fått sig tilldömdt ett belopp af 19993 mark 92 penni jämte sex procents ränta därå från den 5. September 1913 med förmånsrätt uti värdet af omförmälda skuldsedel, försummat att i konkursen beraka jämväl sagda skuldsedels innehåll samt sålunda gått förlustig förmänsrätt uti berörda lösa egendom; ty och då bankkontoret uppgifvit en säkerhet, som före ofvannämnda borgensförbindelses ingående varit för kassakreditrolånet lämnad, hafra Handlanden Nisen och hans medparter ansett sig vara fria sin borgensansrarighet, åtminstone beträffande den del af länet som motsvarade säker hetens värde, samt alltså, jämte det de invändt att talan vore för tidigt väckt, då den intecknade egendomen ännu icke blifvit föryttrad, emotsett förkastande af käromålet. 129
Rådstufvurätten har medelst den 23 oktober 1914 afkunnadt utslag förklarat utredt vara, att Handlanden Tisen och hans medparter uti ifrågakomna borgensskrift förbundit sig att, en för alla och alla för en såsom föregen skuld ansvara för återbetalningen såväl till kapital som ränta af förenämnda kassakreditulän; i anseende hvartill och då Handlanden Nisen och hans medparter icke visat, att de gjort denna af dem åtagna ansvarighet beroende af annan utaf Wasa Fjärdings - Träförädlingsfabriks Aktiebolag för lånet ställd säkerhet, Rådstufvurätten ålagt Handlanden Nisen och hans med parter att, gemensamt eller den af dem, som tillgång ägde, till Landtmännabankens afdelningskontor i Wasa utgifva fordrade tjugutusen mark jämte sex procents årlig ränta därå, räknadt från den 5 September 1913 intill tiden för skeende full likvid, samt att med etthundra trettio mark ersätta bankkontoret umgälderna å rättegången. Hofrätten, under hvars pröfning Handlanden Wesin och hans medparter i vadeväg dragit målet, har genom den 20 juni 1916 däri gifven dom utta tit sig i saken; och enär inteckning till säkerhet för den skuldsedel, som af Wasa Fjärdings - & Träförädlingsfabriks Aktiebolag lämnats såsom pant för ifrågavarande kassakreditielån, varit meddelad uti, utom annat, sagda bolags fabrik med massiner, redskap, inventarier, lager, förlager och öfriga offekter vid den tid Handlanden Wisén och hans medparter ingått ofvaninämnda borgen, samt vid sådant förhållande Tisen jämte medparter, därest de blifvit nödsakade att infria kassakreditislånet varit berättigade att inträda i Landtmänrabankens på sagda inteckning grundade rätt, men kanken i bolagets konkurs icke bevakat innehållet af nämnda skuldsedel samt därigenom mäste anses hafva gått förlustig förmånsrätt uti sagda egendom, har Hofrätten ansett Handlanden Nisen och hans medparter icke vara skyldiga att på grund af sin 130
ifrågavarande borgen gälda kassakre ditukontraktets innehåll, samt förtymed upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkastat Landtmannabankens afdelningskontors i Wasa i målet utförda talan Uti Hofrättens dom har Landtmannabankens afdelningskontor i Wasaanhållit om ändring medelst deduktion den Handlanden Wesén och hans medparter bemött; hvarefter tvenne mantliga förhör i målet härstädes försig. gått. Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Handlanden Nisén och hans medparter hafva iklädt sig solitarisk proprieborgen för ifrågakomna kassakreditilan med kännedom om att Wasa Fjärdings - & Träförädlings. fabriks Aktiebolag till säkerhet för sagda lån lämnat en af bolaget utfärdad, på innehafvaren ställd skuldsedel å 2000 mark, för hvars innehåll Landtmännabanken erhållit, bland annat, förlagsinteckning i bolagets ofvanomförmälda lösa egendom, samt kankens afdelningskontor i Wasa, enär borgensmännens ansvarighet och rätt böra bedömas efter de förhållanden, under hvilka borgensförbindelsen ingåtts. således hafva ålegat skyldighet emot Wisen och hans medparter att vidmakt hålla den säkerhet, innehafvarenskuldsedeln med ty åtföljande förmansrätt till värdet af sagda lösegendom varit afsedd att utgöra; men alldenstund Handlanden Nisen och hans medparter, hvilkas borgensförbindelse icke är begränsad till att gälla endast den del af lånebeloppet, som med anlitande af omordade skuldsedel icke kunde återbekommas, lagligen ej kunna till följd af hvad nämnda bankbontor i förberördt afseende tilläfventyrs äsedesatt, vinna befrielse från sin borgensförbindelse, utan äga rätt allenast till godtgörelse af banken för den skada, dem genom borgensförbindelsens full görande under antydda omständigheter kan åsamkas, fördenskull och då Handlanden Nisen och hans medpar ter, de där emellertid icke nu fram131
ställt några anspråk i nästnämndt afseende, således saknat fog för hvad de emot bankens kraf i målet invändt, pröfvar Senaten rättvist, med upphäfvande af Hofrättens dom, låta bero vid det slut, hvariRådstufvurätten i saken stannat, dock med sådan rättelse att det utdömda kapitalet i enlighet med hvad banken härstädes medgifvit, nedsättes till nittontusen niohundra nittiotre mark nittiotvå penni, jämte det Handlanden Nisen och hans medparter, jämlikt gjordt förbehåll, lämnas öppet att af Landtmannabanken genom särskild rättegång söka ersättning för den skada, dem tilläfrentyrs tillskyndats genom bankens uppgifna försummelse att hålla vid makt den säkerhet ofvanberörda innehafvareskuldsedel för banken medfört. Det alle, som vederbör, till efterrättelse länder. Finlands Senat: Julius, Gretenfelt. Väinö Hirvinen Axel Charpentin P A Pehkonen Oreian Sihaan Marraskuun 21 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahain Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa Talonomistaja Oskari Korpinen Tampereen kaupungista, on hakijana se kä Maanviljelijä Kalle Albin nus Ylinen eli Ylinin-Niuru. Kuurutran kappelin Jalonojan kylästä, vastaajana. Annettu Oikeusosastossa marraskuun 21 päivänä 1917 Senaatti on itrellensä enttelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää seuraava: Haastukuunsa Kalle Aliinus Ylisen Huillisten, Vampulan ja Puukalailumen pitäjäin sekä Kaurat san kappelin käräjäkunnan Kihlakunnanoikeuteen on Oskari Korpinen lausunut, että Ylinen oli, ostaessaan elokuun 9 päivänä 1912 Maanviljelijä Johan August Honkilta ja tämän vaimolta Lydia Honkilla talon ja tontin No 24 Tumpereen kaupungin 15 kaupunginomme sitoutaLiissä J. G. - A.kh. - V. H. V. B. - Fog. E. A. L. 132 No 2101. Jag. 346. R. D.
nut vastaamaan sanottuun taloon ja tonttiin kiinnitetystä, Kauppias Aurosa Ilomin joulukuun 7 päivänä 1908 haltijalle asettamasta 1000 markan velkakirjasta, joka sittemmin oli joutunut Oskari Korpiselle, Tiihän nähden ja kun mainitun velkakirjan maksuksi ei ollut kertynyt mitään puheenaolevaa taloa ja tonttia ulosottotoimin helmikuun 5 päivänä 1913 myytäessä, on Oskari Korpinen vaatinut Kalle Albiinus Yligen velvoittamista maksamaan Korpiselle 1000 markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen luettuna 8000 markalle heinäkuun 19 päivästä 1910 ja 2000 markalle tammikuun 25 päivästä 1912. Kanteesta kuultuna on Kalle Albiinus Ylinen sitä vastustaneet, heeltäen tehneensä lopullista kauppaa sanotusta kiinteistöstä tahi sitoutuneen ja vastaamaan puheenalaisesta velkakirjasta. Kuulusteltuaan jutussa Johan Angust Honkbackin on Kihlakunnanoikeus, jossa Oskari Korpinen oli pyytänyt korvausta oikeudenkäyntikulius taan, marraskuun 28 päivänä 1913 julistamassaan päätöksessä siinä mainituilla perusteilla velvoittanut Kalle Aliinun Ylisen alkuperäistä kuitattua velkakirjaa vastaan. Oskari Korpiselle suorittamaan kymmenentuhatta markkaa kuuden prosentin motuisine korkoineen, läskettuna kahdeksalletukannelle markalle hei näkuun 19 päivästä 1910 ja kahdelletuhannelle markalle tammikuun 25 päivästä 1912, minkä ohessa Kalle Albinus Ylisen tuli neljättässädalla markalla korreta Oskari Korpisen oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kalle Albinus Ylinen vetoamalla oli saat tanut jutun, on syyskuun 25 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa katsonut tosin selvitetyksi, että Kalle Albinus Ylinen oli 9 päivänä elokuuta 1912 Honkin aviopuolilta ostanut mainitun talon ja tontin Tampereen kaupungissa, mutta kun Oskari Korpinen ei ollut näyttänyt, 133
että Kalle Albinus Ylinen olisi kuupassa sitoutunut Oskari Korpiselle vastaamaan puheenalaisesta velastaja että siis mikään velkasuhde oli ri heidän keskensä syntynyt, on Hovioikeus, kumoton Kihlakunnanoikeuden päätöksen, hyljännyt Oskari Korpisen kanteen. Hovioikeuden tuomioon on Oskari Korpinen anonut muutosta perustelmalla, johon Kalle Albinen Ylinen on vastannut. Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Oskari Korpinen ole esittänyt syytii muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Oskari Korpinen suorittamaan Kalle Aliinus Yliselle hänellä julussa täällä ollei den kulujen korvaukseksi sata markkaa, Täitä kaikki asianomaiset nou dattakont Suomen Senaatti: JuliusGrotenfelt. Väinö Hirvinen. SS. 6. Lilius. Axel Charpintin Vilhelm Råvid Eino R. hundson. Marraskuun 16 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, parempaa oikeutta myydyn vesialuen hintaan koskevassa jutussa, jossa ovat Filosofianlahtori Alvar Törnudd, Ruokolahden pitäjässä olevalta, Imatran koskelta, hakijana sekä Tulollinen Anton Kurittu, Jääsken pitäjän Järvenkylän kylästä, ja Enso Trästiperi Aktiebolag niminen osakeyhtiä, jonka kotipaikka on samassa pitäjässä, vastaaji na: Annettu Oikeusosan torsa 16 päivänä marraskuuta 1917. Senaatti on itsellensä esittelyttä nyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa Wiipurin läänin Kuvernöörille 13 päivänä marraskuuta 1912 antaett mässään hakemuskirjassa on TiloLäsnä: J. P. J. S. - A. K. H. F. H. B. 134 No 2118. Pag. 171 R. D. 1917.
sofvantohtori, Förnudd esiintuonut että, sittenkuin hän 20 päivänä huhtikuuta 1906 laaditulla kauppakirjalla oli Talolliselta Matti Kiiveriltä ja tämän vaimolta Maria Kiiverillä ostanut näiden omistamaan 1/3 osaan perintötaloa No 11. edellämainitussa Järvenkylän kylässä kuuluvan kotipalstan ynnä kaiken sanottuun talonkolmannekseen. kuuluvan vesioikeuden ja Filosofi antohtori Förnuddin siten ostamas ta määräalasta oli Kuvernöörin 30 päivänä seurannuutta heinäkuuta antamalla päätöksellä vahvistetussa lohkomistoimituksessa muodostettu 0,1667 osalukuinen ja 0,0517 manttaalinen Kivioja niminen itsenäinen tila, olivat Filosofvantohtori Toinudd ynnä eräät muut Jääsken pitäjään kuuluvan Aholan ja Kouhialan jakokuntain osakkaat sitoutuneet Bysselin kaupungista Relgian kuningaskuntaa oleville Pankkirville P. ja F. Alattartille 185000 markan hinnasta luovuttamaan osuutensa sanottujen jakokun tien vesialueihin ja saaneet heiltä ennakkomaksua 1500 markkaa jonka summan myyjäin puolesta ja näille vastedes jaettavaksi oli vat vastaanottaneet. Konsuli Eugen Wälf, Ruokolahden pitäjässä olevalta Tainionkosken tehtaalla, ja Hovioikeudennenvas William Forsman, Wiipurin kaupungista. Mutta hun Anton Kurittu, jolle Matti ja Maria Kiiveri 2 päivänä lokakuuta 1906 tehdyllä kauppakirjalla olivat myyneet silloin vielä omistamansa osuuden puheeksitalleesta talonkolmanneksesta eli Metsola nimisen 0,1666 osalukuisen ja 0,0516 manttaalisen tilan ja joka vuorostaan vaimoineen oli 16 päivänä marraskuuta 1906 tästä tilasta myynyt osan osakeyhtiölle Enso Trästiperi Aktiebolagille, oli vaatinut tilanosaansa vastaavaa osuutta mainitusta vesialueiden hinnasta sekä. Konsuli Kölff ja Hovi oikeudenneuvos Forsman tämän 135
johdosta olivat kieltäytyneet toistaiseksi suorittamasta Filosofian tohtori Toimuddille suurempaa osaa tuosta hinnasta kuin mikä vastasi Törnuddin kiistämät tä omistamaa osuutta jakokuntien vesialueista, on Filosofianlahtori Toinudd anonut, että Konsuli Kolfl. ja Hovioikeudennauves Forsman kieltettäisiin Anton Kuritullekaan suorittamasta hänen vaatimaan sa osaa puheenalaisesta vesia luoiden sekä jo maksetusta että vastedes maksettavasta hinnasta; min hä jälkeen Kuvernööri on 15 päivänä marraskuuta 1912 antamat laan välipäätöksellä toistaiseksi myöntänyt anotun kiellon sekä, kuuttuaan Anton Kurittua, 30 päivänä tammikuuta 1913 antamallaan lopullisella päätöksellä määrännyt, että kiello oli edelleen voimassa pidettävä, kunnes asiano mäinen Oikeus oli antanut lausunnon siitä, kenelle kysymyksen alaiset varat oikeastaan kuuluivat. Kuitenkin oli Filosofianlohtori Förmyddin määrätyn ajan kuluessa pantava tuo asia haasteella Oikeudessa vireille, uhalla että myönnetty kielto muuten raukeaisi Tämän jälkeen on Filosofianlohtori Törnudd Kuvernöörin määrää män ajan kuluessahaastattanut Jääsken pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeuteen Anton Kuritun ja osakeyhtiön Enso Fräslipeeri Ahtiebotagen, joista edellinen, yllämainitulla Metsolan tilalla tapahtuneen osituksen jälkeen, omisti Metsela nimisen 0,0257 osulukuisen ja 0,1226 manttaalisen sekä osakeyhtiö Tuomaa nimisen 0,07es osalukuisen ja 0,0228 manttaalinen tilan, ja siellä, Kuvernöörin luona esittämillään perusteilla, vaatinut, että edellämainittuun talonkolmannekseen kuulunut osuus i Iholan ja Kauhialan jakokuntien vesialareeseen, joka ylempänäkerotun myyntisitoumuksen johdosta oli 1800 de markan hinnasta luovutettu Pieta rin kaupungissa Venäjän valtakun36
taa toimivalle S. Peterbergskoje obsektrehestvö elektro-peredatsch siily vodopadoff nimiselle osakeyhtiölle, julistettaisiin kokonaan kuuluvaksi Filoso fiantohtori. Förmyddin omistamaan Kiviojan tilaan ja Törnudd niinmuodoin oikeutetuksi saamaan vastaavan osuuden vesialueiden hinnasta sekä että Anton Kurittu ja osakeyhtiö Enso Fräsliperi Aktiebolag velvoitet taisiin korvaamaan. Törnuddille hänellä tämän asian takia olleet kulut. Anton. Kurittu ja osakeyhtiö Enso Trästiperi Aktiebolag ovat vastustaneet kannetta; minkä jälkeen ja sittenkuin asiassa myöskin oli kuulustettu. Konsuli Woffia ja Hovioikeudennauvos Forsmania sekä osakeyhtiötä S. Peterbergskoje obsehtschestvo dektro - predatsen siity vodopadofynnä Maria Kiiveriä ja tällä välin kuolleen Alatti. Kuverin oikeudeno mistajien, Kihlakunnanoikeus on 28 päivänä heinäkuuta 1913 julistamassaan päätöksessä lausunut tosin selvitetyksi, että. Filosofianlohtori Törnudd, ostaessaan Matti ja Maria Kiivorillä sen maa-alueen, jos ta sittemmin lohkomalla oli muodostettu yllämainittu Kivioja niminen tila, oli ostanut myös kaiken puheenalaiseen talonkolmannekseen kuuluvan osuuden jakokunnan vesiulueseen; mutta kun selvittämät tä oli, että sanotussa lohkomisessa tämä vesialueen osuus kokonaisuudessaan olisi pantu kuulumaan Filosofianlohtori Törnuddille lohkais tuun tilaan, eikä Matti ja Maria Kiiverille jäänyt tilanossa enää ollut näiden hallussa eivätkä Anton Kurittu ja Enso. Rästiperi Aktiebolag, jotka nykyään omistivat viimeksimainitun tilanosan, ollut Filosofrantohtori Tornuddin hyväksi tehtyä vesialuosuuden luovutusta hyväksyneet taikka. Toinudd oikeuttansa siihen muulla tavoin turvannut on Kihlakunnanoikeus hyljännyt kanteen ja asian siten päättyessä määrännyt, että kysymyksessäoleva maksukutta. oli päätöksen saadessa lainvoiman 137
lakkaava. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Filosofiantohtori Pörnudd oli vetoa malla saattanut jutun, on 8 päivänä maaliskuuta 1917 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan sekä velvoittanut. Förmeddin suorittamaan Anton Kuritulle ja Enso Prästiperi Aktiebolagille, korvaukseksi näillä Hovioikeudessa olleista kuluista, kummallekin viisikymmentä markkaa. Hovioikeuden tuomioon on Filosofiantohtori, förmedel anonut muutosta perustelmalla, johon Anton Kuirittu ja Enso Prästiperi Aktiebolag, kumpikin erikseen, ovat vastannettenaatti on tutkinut tämän ju tiin ja katsoo, ettei Filosofiantohto ri Förmedel ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoite taan. Toinudet suorittamaan Anton Kuritulle ja Enso Prästiperi Aktiebolagille, näillä Senaatissa jutun 1./. Harry Bergrotti vuoksi olleiden kulujen korvaukseksi, kummallekin sata kaksikymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti. Johannes Peltonen. Johan Nordgren. Johannes Peltonen. Johan Nordgren. A. W. Heikkilä. J. Pelonen A. W. Heikkilä. J. Pekaenel 138
Den 28 November 1817 Finlands Senats dom uti ett, på nedsatt revisionsskilling, från Åbo Hofrätt inkommet mål emellan Aliärsmannen John Aspelund, från Helsingfors, stad, sökande, samt i samma stadbesatte Gårdsäaren Richard Rismark, svarande, angående fordran gifven uti "Justitidqvartamentet den 28. November 1917 Jonaten har, låtit handlingarna i målet sig föredragas och af dem, såvidt nu är i fråga, inhämtat följande: Efter Gårdsägaren Kinnark den 24. Januari 1913 ägången stämning har Afförimannen Asplund vid Rådstufvuritten i Helsinöfors anfört, att Kismark genom en den 12. Oktober 1812 utfärdad skriftlig förbindelse lämnat firman Liiketoimisto Vid Alänskyiä, som innehades af Aspelund, i urredrag att för ett pris af 3000 mark, hvaraf 3000. mark borde erläggas kontant, Försälja Bomark till höriga gården No 13 vid Andrigatan i sagda stad samt därvid förbundit sig att i kommissionsarvode till nämnda firma Närvarande 1. N. B.n N. 1. W. C. G. 139 No 2130. Pag 29. R. D. 1917
erlägga en procent å det ofvanangifna eller slutligen godkända Försäljnings ret. Nu som Säärsmannen Asuhund sedermera anskaffat Handlanden Fridolf Ekberg till spekulant på sagda gård och sammanfört Ekkero med Gårdrägaren Rismark, samt underhandlingarna emellan desse den 23 November sistnämnda år helt därhän, att Handlanden Ekberg förklarat sig villig att köpa går den för 3000. mark och på öfriga af Kesmark uppställda villkor, hvaröfver köpebref skulle upprättas den 25. i samma månad. nen Kimark emellertid icke infunnit sig å pålunda utsatt tid för att afsluta köpet utan dagen därpå meddelat Aspelunde att han icke ärnade försälja gården, har Aförmannen Anelund yrkat, det Gårdsägaren Rismark, som sålunda brutit sin ofvanberörda förbindelse, måtte åläggas att till Agulund utgifva det öfverenskomna kommissionsarbetet 3000 mark jämte ränta därä, hvarhos Aflänsmannen Anelund gjort anspråk på ersättning för rätteväneskostnaden. Öfver käromålet hörd har Gårdriga ren Kismark, som erkänt riktigheten af förenämnda förbindelse, genmält, att Afförsmannen Asnelund icke för Bismark föreställt Handlandin Ekberg utan endast uppgifvit, att åkberg vore hugad att köpa ifrågavarande gård och då Asjuhund därvid tillika medde lat, att Handlanden Ekberg önskade, att detta icke skulle blifva bändt, samt Kismark på grund häraf antagit, att Ekberg icke ens vore verklig spekulant på gården, hade Bismark slagit hela gärdsförsäljningen ur hägen. I anseende härtill och då Handlanden Ekberg, med hvilken Gårdsägaren Rismark först den 8. April 1913. blifvit bekant, vid då upkommen fråga om köp af går den förmält sig icke kunna uppfylla alla af Kimark uppställda villkör för köpeskillingens erläggande, samt Aflänsmannen Asrelund sålunda icke vore berältigad att bekomma det fordrade bom missionsarvedet, har Gårdsägaren. Ris mark emotett förkastande af käromålet Rådstufvurätten har medelst den 8. April 1913. afkunnadt utslag på artagna skäl ålagt företagaren Kinnark 240
att till stförmannen Aspelund utgifva fordrade tretusen mark jämte som procents årlig ränta därå, räknadt från stämningsdagen den 24. Januari 1913. tillsfull betalning Liljde, samt att med etthundra fyratiosa mark godtgöra Aspelund umgälderna i målet Hofrätten, under hvars pröfning Gårdenaren Nismark i vadeväg dragit målet, har genom den 24. November 1916 däri gifven dom förklarat det vinerligen hafva blifvit styrkt att, efter det firman Liiketoimisto Tia Afförsbyrå af Besmark erhållit i uppdrag att emot öfverenskommen provisioni förmedla för säljning af Bomarks ifrågavarande fastighet, Handlanden Ekberg genom Närmannen Aspelunds tillgörande inledt underhandlingar om inköp af den ranna, men då emot lärdrägaren Kesmarks bestridande utredning icke förebragts därom, att enighet emellan köpaen och säljare om köpevilkoren uppnålts, samt itrehund förty icke var berättigad att utbekomma deri i ofvanomförmälda förbindelse för fastighetens försäljning utfästa provisionen, har Hofrätten med upphäfvande af Rådstufvurättens utslag, förkastat ettförmyndare Aspelunds i måset utförda talan Uti Hökällens dom har Aflänsmannen Asrelund anhållit om ändring medelst deduktion, den Gårdragaren Bismark bemött Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Afförmännen Aspelund icke hafva anfört skäl till ändring uti Hofrättens dom, hvarvid alltså skall förblifva; och ålägges Aspe lund att till fördragaren Bismark, i ersättning för hans härstädes i målet hafda kostnader, utgifva etthundra mark Det alle, som vederbör till efterrättelse länderFinlands Senat August Nybergh Johannes Peltonen Johan Nordgrén. A. W. Heikkilä H. F A Pehkone Ossian Schauman
Marraskuun 30 päivänä 1917 Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Kaasan Hovioikeudesta tulleessa takaisin voittoa koskevassa jutussa, jossa ovat Sodankylän pitäjän Kirkonkylässä asuvat Lukkari August Mellenius ja Talollinen Petter Herman Arajärvi hakijoina sekä Rovaniemen pitäjän Korkalon kylästä oleva toiminimi J. Kuti. lan perilliset vastaajana: Annellu Oikeusosastossa marraskuun 30 päivänä 1917 Ienaatti on itselleen esittelyt tänyt jutun kirjat ja niistä, mikä li nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Sedankylän pitäjän käräj äkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat August Mellenius ja Petter Herman Arajärvi toiminimelle J. Kutilan perilliset toimituttamansa haastun nojalla lausuneet että, sittenkun Mellenius ja Arajärvi olivat allekirjoittaneet erään toukokuun 19 päiLäsnä: J. G. A. B. K. - K.B. - 162 f. Allan Dahlbeck. SS: 214. Pag 96 R. D. 1916
välle 1911 päivätyn lakauskirjan, jossa sen allekirjoittajat sitoutuivat yhteisvastenilliseen ominaistakaukseen mainitussa pitäjässä olevalle Sodankylän Osuuskauppa r. l. nimiselle osuuskunnalle annettu jen tavaroiden maksamisesta aina 5000 markan arvoon asti, ja sanotun osuuskaupan hoitaja Frans A. Kumpula oli jättänyt tuontakauskirjan toiminimelle J. Kutilan perilliset, oli Oulun läänin Kuvernööri maaliskuun 15 päivänä 1912 antamallaan päätöksellä mainitun takauskirjan nojalla toiminimen vaatimuksesta velvoittanut August Melleniuksen ja Petter Herman Arajärven, koska paitsi heitä neljä muuta henkilöä oli eri kirjalla sitoutunut samankaltaiseen lakaukseen, omasta ja toistensa puolesta suorittamaan kaksi kuudennesta sanottuja takauskirjoja vastaan saatujen tavarain arvosta 5346 markasta 88 pennistä eli siis 1782 markkaa 29 penniä 5 prosentin korkoineen marraskuun 21 päivästä 1911, jolloin lainhakuoli pantu vireille Kuvernöörin luona, kuitenkin vähentämällä tammikuun 2 päivänä 1912 suori tetut 250 markkaa, sekä 70 markalla palkitsemaan loiminimen lainhakukustannukset. Koska kuiten kin August Mellenius ja Petter Herman Arajärvi olivat allekirjoittaneet mainitun takauskirjan ainoastaan sillä edellytyksellä, että siihen tulisi kahdeksan muuta takausmiestä lisäksi, eikä Frans A. Kumpula ollut olluteet oikeutettu ilman osuuskaupan hallinnon tietoa ja suostumusta käyttämään takauskirjaa kerrolulla tavalla ja kun sitä paitsi puuttui luotettavaa selvitystä siitä, että osuuskauppa olisi saanut tavaroita ilmoitetun arvon, ovat August Mellenius ja Petter Herman Arajärvi, väittäen kesäkuun 2 päivänä 1912 sanotun päätöksen nojalla suorittaneensa asianomaiselle ulosottomiehelle yhteensä 143