Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
hinta 6,600 markkaa, yhtiön kustannukset talon saattamisesta perinnöksi ostoa varten tarpeelliseen kuntoon 5,242 markkaa 27 penniä sekä korvaukseksi talolla löytyvästä metsä stä 71,532 markkaa 55 penniä, minkä kanteen johdesta Kihlakunnanoikeus oli 7 päivänä Huhtikuuta 1902 julistamallaan päätöksellä velvoittanut Antti Korhosen maksamaan yhtiölle yhteensä kahdeksankymmentätuhatta neljäsataa seitsemänkymmentäneljä markkaa viisitois. ta penniä ja viisi prosenttia korkoa tästä rahamääröstä, lukien oikeudenkäynnin alusta 4 päivästä Lokakuuta 1901, sekä kolmellatuhannella kahdellasadalla markalla korvaamaan yhtiolle sen oikeudenkäyntikulungit, mutta Hovioikeus tuomiolla 10 päivältä Toukokuuta 1914, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen muilta kohdin velvoittanut Antti Korhosen korvaa maan yhtiölle ainoastaan toiminimen J. N. Snellman Gesenin Morsttajan talosta suorittaman kauppahinnan ja talon asuttavaan kuntoon saattamiseksi 1892 vuoden Toukokuun 5 päivän jälkeen menneet kustannukset eli yhtiolle maksamaan seitsemäntuhatta seitsemänsataa kolmekymmentäneljä markkaa kaksi penniä korkoineen viisi sadalta vuodessa lukien 4 päivästä Lokakuuta 1901; ja eli Keisarillinen Senaatti tuomiella 30 päivältä Marraskuuta 1904 siinä mainitsemillaan perusteilla jättänyt pysyväksi sen loppiipäätetmän, johon Hovioikeus oli tuomiossaan johtunut. Tillä välin oli osakeyhtiö Trävaru aktiebolaget Kemi" anonut, että Rovaniemen pitäjän käräj �äkunnan Kihlakunnanoikeuden edelläkerrottu päätös pantaisiin täytäntöön Ulosettelain 3 luvun 7 SS:n säädetyllä tavalla; minkä jälkeen Rovaniemen piirin Kruununnimismies asianomaisen kruunun voudin käskystä olikin Heinäkuun 12 päivänä 1912 ulosmitannut Antti Korhoselta omaisuutta kahdenkymme nenviidentuhannen yhdeksänkymmenenneljän markan kolmekymmenenviiden pennin arven. Sen ohessa oli Oulun 560
läänin Kuvernöörinvirasto osakeyhtiin anomuksesta päätöksellä 18 päivältä Heinäkuuta 1902 kieltänyt Talollista T. Wilho Piirosta, yllämainitusta Käsmän kylästä, oman maksuvelvollisuutensa uhalla suorittamasta Antti Korhoselle tai kenellekään muulle Antti Korhosen saatavaa Piiroselta kahtakymmentäviittätuhatta markkaa kunnes edelläkerrottu riita oli lopullisesti ratkaistu, mikä kielto asianmukaisen takauskirjan nojalla myöskin oli toimeenpantu. Rovaniemen pitäjän käräjojäkunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Antti Korhonen ja Juho Ulkoniemi, viimemainittu edelläsanotussa toimessaan, sittemmin lausuneet, että Antti Korhosen pesän tila ennen ylläkerrottua ulosmittausta ja kieltomääräystä oli ollut verrattain hyvällä kannalla, kuten kävi selville muun muassa siitä että Antti Korhosen tavaravarasto ja irtaimisto oli 14 päivänä Maaliskuuta 1901 arvioitu seitsemäätuhatta kahdeksaasataa neljääkymmentä markkaa kahtakymmentäneljää penniä enemmäksi kuin velat, mutta että osakeyhtiö "Tråvaruaktiebolaget Kemi" ulosmittautta malla Korhosen omaisuutta Kihlakunnanoikeuden edelläkerrotun päätöksen yhtiön todellista saatavaa enemmän kuin kymmenen kertaa suuremman sisällyksen suorittamiseksi ja pidättämällä Korhoselta mainitun kieltomääräyksen nojalla hänen saataransa P. Vilho Piiroselta kaksikymmentäviisituhatta markkaa oli aikaan saanut sen, ettei Antti Korhonen luoton puutteessa enää ollut voinut jatkaa liikettään, vaan että hänen eli täytynyt luovuttaa kaikke omaisuutensä velkojiensa tyydyttämiseksi, eten kin kun osakeyhtiö muuten olisi saanut etuoikeuden saatavalleen Antti Korhosen muitten velkojain vahingoksi; mihin nähden ja kun Antti Korhoselle siitä että hänen kiinteä ja irtaen omaisuutensa konkurssihallin non toimesta huutokaupalla myytiin palkuhinnasta, oli hoitunut kolmenkymmenenkolmentuhannen seit561
semänsadan kuudenkymmenen markan vahinko ja tappiota siitä, että hänen liikkeensä oli kolmen ja puolen vuoden aikana ollut seisahduksissa, kahdeksantuhannen markan mukaan vuodelta, kaksikymmentäkahdeksantuhatta markkaa, Antti Korhonen ja Juho Ulkoniemi ovat vaatinut, että osakeyhtiö "Travarnaktiebolaget Kemi" joka edelläkerrotulla menettetyllään oli aiheuttanut mainitut vahingon ja tappion. velvoitettaisiin heille suorittumaan niin hyvin ylläsanotut määrät kuin konkurssiasiassa olleiden kulunkien korvaukseksi kaksituhatta viisisataa markkaa, kaikke nämä rahamäärät korkoineen; minkä ohessa Antti Korhonen ja Juho Ulkoniemi ovat pyytäneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan. Asiasta kuultuna, on osakeyhtiö Trävaruaktiebolaget Kemi" vastustanut kerrottua korvansvaatimusta; minkä jälkeen Kihlakunnanoikeus on 15 päivänä Maaliskuuta 1907 julistamallaan päätöksellä siinä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt kanteen. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Antti Korhonen ja Juho Ulkoniemi olevat vetoamalla saattaneet jutun, on tuomiossa 12. päivältä Helmikuuta 1909 antanut lausuntonsa asiasta; ja koskeivät Antti Korhonen ja Juho Ulkoniemi olleet näyttäneet mitä vahinkea Korhonen ja hänen konkussipesänsä ehkä olivat tulleet kärsimään sen johdosta, että edelläkerrotut päätös ja maksukiilta oli pantu täytäntöön on Hovioikeus jättänyt asian sen loppupäätöksen varaan, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut. Hovioikeuden tuomioon ovat Antti Korhonen ja Juho Ulkoniemi anonut muutesta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon osakeyhtiön " Trävaruaktiebolaget Kemi" puolesta on säädetyssä järjestyksessä vastattu. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettivät Antti Korhonen ja Juho Ulkoniemi oli esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka 562
siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Antti Korhonen ja Juho Ulkoniemi suorittamaan osakeyhtiölle " Trävaruaktiebolaget Kemille, sillä jutun vuoksi täällä olliiden kulunkien korvaukseksi, seitsemänkymmentä markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudatta koot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Rönlund Kuteu Saarmen J. N. Rönlund Kuteu Saarmen Aleksi Käpy. Mannus Peltonen Walter Andersin. E. Thesleff. Den 5 December 1909. Kejserliga Senatens för Finland dom uti ett utan afgifter från Kejserlige Åbo Hofrått inkommet bevisionsmål emellan Skepparen Karl Anatolius Karlsson, från Lillkeikkilä gård i St. Karins socken, sökande, samt förre Landt hushållaren Frans Adrian Hedensbom, från Reso socken, och sysslomännen i dennes till konkurs upplåtna bo Jurisutriusgve kandidaten Antti Mikkola och Handlanden Johan Adrian Lund ström, bägge från Åbo stad, uti blifne svarande, angående egande rätt till byggnades: gifven uti hus till departementet, den 3. December 1909 Kejserliga Senaten har låtit handlin garna i målet sig lördragas och at densåvidt nu är i fråga, inkantal följande. Sedan Kronolänsmannen Paavo Oskar Herman Jaikka på grund af vederbörligt förordnande den 5 Mars 1913. med hvar dad emot förskingning belagt särskilda kån: f. d. B. - S.S. - A. K. - W. A. J. P. E. Alf. 563 No 1932 Pag. 140. R. D. 1909.
å Lillheikkilä gårds mark befintliga bonings och uthusbyggnader till säkerhet för en för dran, den Poliskonstapeln Gustaf Leiniö, från Åbo stad, hade hos Karl Amatolius Karlsson, har Frans Adrian Hedenström uti en till Guvernören i Åbo och Björneborgs lån ingifven skrift yrkat att medan Hedenström berörda 5 Mars innan omordade hvarstadsförvaltning egde rum i god tro af Karl Anatolius Karlsson köpt sagda byggnader för 6000 mark, hvarstaden måtte upphålvas; och har Guvernören, efter afslutad skriftvelling medels den 30 Maj 1903 gifvet utslag häraskjutit saken till vederbörlig domstol. I följd häraf har Frans Adrian Hedenström vid Häradsrätten i Pemar, Pikkis och St. Harins socknars tingslag, på stämning å Gustaf Leiniö och Karl Anatolius Karlsson, återhämtat sitt anspråk på att eganderätten till förenämnda byggnader måtte i grund af ofvanåberopade köp tillerkännas Hedenström, jämte det Hedensströn för mått, att köpet om desamma redan tidigare muntligen uppgjorts emellan Karlsson och Hedenström, men skriftligen afslutats först en stund innan hvarstaden verkställts, hvarhos Johan Adrian Lundström i sin ofvanuppgifna egenskap instämt i Hedenströms talan I saken körde hafva Gustaf Leinio och Karl Anatolius Karlsson motsagt käromålet; därå Häradsrätten genom utslag den 11 April 1905 finnit utsedt vara, att Frans Adrian Hedensköm den 5 Mars 1903. innan Kronolänsmannen föykkä till gäldande af Gustaf Leiniös hos Karl Anatollis Karlsson egande fordran tre tusen allakundra sextio mark med hvarstad belagt särskilda å Lillheikkilä gårds mark uppbörda, Karlsson dessförinnan tillhöriga bonings och uthusbyggnader, af Karlsson tillhandlat sig samma husförenköpeskilling af seltuisen mark hvilken summa Heden ström vid köpetillfället guldit med en af honom deenterad blankovedel, hvars innehåll sedermera bevakats och utsökts 564
ur Hedenströms efteråt till konkurs uppsålna bo; i anseende hvartill och då köpet sålunda vore lagligt samt det icke kunnat ådagaläggas att detsam ma vore endast ett skenkör, Häradsrätten tillerkänt Frans Adrian Hedenström och hans konkursmassa eganderätten till förenämnda bonings - och uthusbyggna der. Hofrätten, under hvars pröfning Karl Anatolius Karlsson i vädevåg dragit må let, har genom dom den 7 April 1909 låtit bero vid Häradsrättens utslag. Uti Hofrättens dom har Karl Anatolius Karlsson anhållit om ändring. Kejserliga Senaten har tagit målet i öfvervägande och finner Karl Andiolius Karlsson icke hafva anfört skäl till än dring i Hofrättens ofvanberörda dom, vid hvilken förty kommer att förblifva. Det al le som vederbör till efterrättelse länder Kejserliga Senaten för Finland: J. N. Gamlund saaten Saarinen teksi Käpyl Johannes Peltonen. Walter Andersin. E. Thesleff Joulukuun 9. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tullees sa, velkomusta koskevassa jutussa, jossa ovat Pielisjärven pitäjän Lieksan kylästä kotoisin olwa Maakauppias Heikki Korkko ynönä hänen oikeudenkäynnin kestäessä konkurssiin luovutetun pesänsä toimitsijamies, Henkikirjuri Karl Bruno Stenius yhteisesti hakijoina sekä Aktiebolaget Ruokkastenkoski Jernverki nimisen osakeyhtiön konkurssi pesän toimitsijamies, Viipurin kaupungissa asuva Varatuomari Edvard Staffors vastaajana: Annettu Oikeus osastossa 9. päivänä Joulukuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavaa: Pielisjärven pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Keratuomari Hallfors ja ylläsanotun osakeLäsnä: J. S. B. - S.S. - A. St. J. P. O. F. 365 No 2022. Pag. 94. R. D. 1909.
yhtiön konkurssipesän toinen toimitsijanies. Nurmeksen kauppalassa asunut nyttemmin kuollut Kihlakunnantuomari Hovioikeudenaessori Ackates Andelin Heikki Kokolle toimitetun haasteen nojalla lausuneet että, sittenkun mainitun yhtiön puolesta oli Heikki Kokon 29 päivänä Toukokuuta 1903. yhtiöltä ole van saamisen suorituksen vakuudeksi sanottuna päivänä tehdyllä panttaus kirjalla annettu Heikki Kokolle pantiksi kaikki ne Kokon lautattaviksi jätetyt yhtiön sakatukit, jotka Heikki Thatko oli hänen ja yhtiön välillä 13. päiränä sitä edellistä Maaliskuuta tehdyn kirjallisen sopimuksen mukaan yhtiön puolesta hakkauttanut, ynnä kaikki ne närepuut, joitten lauttaus samana vuonna oli Heikki Kokolle uskottu, sillä ehdolla että, ellei yhtiö seuraavan Heinäkuun kuluessa maksaisi velkaansa Heikki Isokolle, Kokko oli oikeutettu käyttämään pantatun omaisuuden saamisensa ja siitä juoksevan koron ja oikeudenkäynti - ja myyni tikustannusten suorittamiseksi, sekä Heikki Kokko, sovitun määräajan kulut tua ja yhtiön sillä välin luovutettua omaisuutensa konkurssiin, oli ryhtynyt toimenpiteisiin mainittujen puutavaroitten myyntiä varten ja Kuopion läänin Kuvernööri, yhtiön konkurssihallinnan hakemuksesta kiellettyään Kokkoa myymästä pantattua omaisuutta ennenkuin Kokko oli todeksi näyttänyt ja säädetyllä velkojanvalalla vahvistanut samisensa konkurssipesältä, sittemmin oli oikeuttanut Itokon täysivaraista takausta vastaan julkisella huuto. kaupalla myyttämään sanotun omaisuuden, oli Heikki Kokko, asetettuaan määrätyn takauksen, 10. päivänä Syyskuuta mainittuna vuonna pidetyllä huutokaupalla myyttänyt puheenalaisen omaisuuden 39,500. markan hinnasta sekä kantanut sanotun rahamäärän, ja koska Heikki Kokko, joka yllämainittuna 22. päivänä Toukokuuta 1903. oli otteet yhtiöltä saamassa tilin mukaan 22,451. markkaa 67. penniä ja hänelle kontrahdin mukaan puutavarain lauttaamisesta tulevana palkkiona 566
1000. markkaa eli, kun tähän lisättiin Kokon hyväkseen tilittämä 6. prosentin korko ensiksimainitusta määrästä 27. päivään seuraavaa Heinäkuuta 269. markkaa 42. penniä, kaikkiaan 23,781. markkaa 9. penniä, kuitenkin vähentämällä ne 8,972. markkaa 21. penniä, jotka yhtiö ennen konkurssinsa alkua oli rahassa ja tavarassa suorittanut Ilokolle tuon velan lyhennykseksi. ei ollut suostunut maksamaan yhtiön kontussikallinnolle niitä 24,751. markkaa 12. penniä, joilla pantatun omaisuuden myyntikinta niinmuodoin oli noussut Kihki Kokon panttioikeutta nauttivaa, 14, 748. markan 88. pennin suuruista jäännössaatavaa suuremmaksi, ovat Kovioikeuden asessori Andelin ja Varatuomari Källfors. konkurssin toimitsijamiehinä ja konkurssipesän velkojain heille antaman ohjan mukaan, vaatineet Heikki Kokkola velvoitettavaksi heille suorittamaan mainittu rahamäärä 24,751. markkaa 12. penniä korkiineen Asiasta kuulustettuna on Heikki Siefko ilmoittanut laskeniensa puheenalaisten, pantiksi annettujen tavaroitten hinran 39,500. markkaa yhtiölle hyväksi niinhyvin edelläsanottujen 23,781. markan 9. pn nin lyhennys suorituksena kuin myös seuraavista saamisistaan yhtiöltä, nimittäin: viistä 14,967. markasta 83. pennistä, mitkö Kokko oli saapa korvaukseksi Huhtikuulla ja Toukokuulla vuonna 1903. suorittamistaan, sanottujen tukki - ja närepuitten vedätys - ja lauttauskustannuksista, huuden prosentin korkoineen molemnista viimeksimainituista saamismääristä 10. päivään sitä seurannutta Syyskuuta, yhteensä 300. markasta, Stokolle tulevas ta hyvityksestä samaisen lauttauksen tähden maksamistaan pantavuokrista 193 markasta 90. pennistä ja lauttauksesta oikeutuneen vahingon korvauksesta ynnä erinäisistä lauttauskustannuksista 74 markasta 47. pennistä sekä niistä 71. markkaan 60. penniin noussuista kuluista jotka Storko oli joutunut kärsimään hankkiessaan luvan myydä pantatut puutavarat, yhtiön konkurssikallinnon annettua Kokolle myyntiksellen, eli siis kaikkiaan 40,025. markasta 39. sennistä; minkä ohessa Heikki Kokko on 567
väittänyt vielä olleensa yhtiöltä saapa Kesäkuulla ja Heinäkuulla vuonna 1903. suorittamistaan lauttauskustannuksista 4,191. markkaa 84. penniä, yhtiön työmiehille heidän työpalkkasaatawaansa vastaan Heikki Ilokon kauppapuodista yhtiön 1. sännöitsijän pyynnöstä ja yhtiön lukuun annetuista kauppatavaroista 2,481. mark kaa 89. penniä, Heikki Kokon yhtiön lotjien miehistöille yhtiön puolesta suorittamista palkoista 264. markkaa 95. penniä sekä Heikki Ilokolle luvattua palkkaa siitä, että hän oli ollut yhtiön sahan hoitajana, 2500. markkaa eli kaikkiaan 9,458. markkaa 68. penniä, jota Keikki Tokon etuoikeudetonta saamista vastaan yhtiön puolesta olikin Ilokolle suoritettu kanteessa mainitut 8,972. markkaa 21. penniä, joita Heikki Flokko siisä ollut vastaanottanut nyt kysymyksessä olevan pantttoikeudellisen saamisensa by- hennykseksi; ja koska suurin osa Kuhtikuulla ja Toukokuulla vuonna 1903. suoritetuista lauttauskustannuksista samoin kuin myöskin Kekon maksamista raatavuokrista, rantavahinkojen korvauksista sekä edellämainituista erityisistä lauttaus kustannuksista oli tullut ennen 22 päivää viimeksisanottua kuuta, ja Heikki Plotko, joka lain mukaan oli ollut velvollinen pitämään hoidon hänelle pantiksi annetusta omaisuudesta ja sitä varten lauttauttamaan sen turvalliseen paikkaan, oli panttioikeudella omaisuuden arvosta saapa korvauksen kustannuksistaan niinhyvin puheena olevien puutavaroitten lauttaamisesta Lieksan joen suuhun, joka oli lähin paikka, missä panttitavara voitiin varmasti säilyttää ja rahaksi muuttaa, kuin myös Kuopion läänin Kuvernöörin luona virill panemastaan hakemuksesta saadakseen luvan myydä pantatut tavarat, on teitki Kokko, vaatien näistä saamisistaan hyvitystä pantattujen puiden arvosta, vastustanut kannetta. Sittenkun Heikki Flokko vastanut tensa vaatimuksesta oli säädetyllä velkojanvalalla vahvistanut edellä ilmoittamansa saatavat, on Stiklakunnanoikeus jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet horvausta oikeudenkäynti168
kustannuksistaan, 23. päivänä Helmikuuta 1906. julistamallaan päätöksellä katsonut asiassa selville käyneen, että osakeyhtiön Aktiebolaget Tuokkas tenkoski Jernverk hallitus panttikirjalla 22. päivältä Toukokuuta 1903. oli lusvuttanut Heikki Ilokolle panttioikeuden edellämainittuihin puutavaroihin vakuudeksi sen velan suorittamisesta, joka yhtiöllä silloin oli Heikki Kokolle, oikeuttaen hänet, ellei yhtiö seuraavan Heinäkuun kuluessa täydel leen maksaisi velkaansa, rahaksi muuttamaan puutavarat ja siten saaduista rahoista ottamaan saamisen sa, sekä pääoman että koron, minkä jälkeen Heikki Hokko oli, yhtiön luovutettua omaisuutensa konkurssiin 10. päivänä Syyskuuta viimeksisanottuvia vuonna pidetyllä huutokaupas la myynyt pantiksi saamansa puutavarat 39,500. markan hinnasta; ja koska Heikki Kokko oli osoittanut ylläsanottuna 22. päivänä Toukokuuta 1913. olleensa yhtiöltä saapa: Kokon ja yhtion välillä 15. päivänä samaa kuuta tehdyn tilin mukaan 29,451. markkaa 67. penniä ja tuosta summasta viimeksisanotusta päivästä 10. päivaän sitä seuranniutta Syyskuuta juosseen 5. prosentin koron 358. markkaa 60. penniä sekä ne yhteensä 790. markkaa 1. pennin, jotka Kokko oli mainitun Toukokuun 15. ja 22. päivän välisellä ajalla suorittanut yhtiön lauttaustyössä käyttämiensä työmiesten ruokatavaroista, siitä rahamäärästä 10. päivään Syyskuuta samana vuonna juossine 5. prosentin korkoineen, lukien 88. markasta 16. päivästä Toukokuuta 1903 eli 1 markka 39. penniä, 94 markasta 25. pennistä 18. päivästä samaa kuuto eli 1 markka 47. penniä, 256. markasta 20. päivästä sanot tua kuuta eli 3. markkaa 91. penniä ja 351. markasta 76. pennistä 22. päivästä mainittua Toukokuuta eli 5. markkaa 28. periniä, ja siis yhteensä 23,612. markkaa 33. periniä, siitä kuitenkin poisluettua ne 8,670. markkaa 21. penniä, jotka Heikki Kokko oli myöntänyt 16. päivänä Kiesäkuuta 1903. kantaneensa, mutta Heikki Stoholta sitä vastoin oli jäänyt ta569
teen saattamatta, että hänen väittämänsä muut saamiserät, jotka eivät sisältyneet useinmainittuna 15. päivänä Toukokuuta 1903. tehtyyn tiliin, olisivat suoritetut viimeksisanotun kuun 15. ja 22. päivän välisellä ajalla; sentähden ja kun se rakamäärä, josta Heikki Kukko oli oikeutettu saamaan maksun puheenalaisen pantin arvosta, siis oli 14/16 markkaa 12. penniä, mutta Heikki Stohko toimitetussa huutokaupassa oli pantatuista puutavaroista kantanut 39,533. markan hinnan, on Kihlakunnanoikeus velvoittanut Heikki Kokon Hovioikeudenasessori Andelinille ja Keratuomari Hällforsille, heidän mainitussa toimitsijamiestoimessaan, suorittamaan vaaditut kaksikymmentäneljätuhatta seitsemänsataa viisikymmentäyksi makkaa kaksitoista penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen 14. päivästä Marraskuuta 1903., jolloin Heikki Kokko oli asiaan haastettu, kunnes täysi maksu toimitettiin, minkä ohessa Heikki Kokko velvoitettiin tuhannella sadalla kahdellakymmenelläviidellä markalla Hovioikeudemassori Andelinille ja Varatuomari Ställforsille korvaamaan keille asiasta johtuneet kulungit. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Heikki Kokko oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 13. päivältä Helmikuuta 1909. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan muun puolesta, paitsi että koska osakeyhtiön "Aktiebolaget Kuokkastenkoski Jernvek konkussipesän puolesta oli kanteessa myönnetty Heikki Itokon 22. päivänä Toukokuuta 1903. olleen oikeutetun hyväksensä lukemaan kaikkiaan 23,781. markkaa 9. penniä eli, paitsi 15 päivänä samaakuuta tehdyn tilin mukaan 22.451. markkaa 67. penniä, 6. prosenttia korkoa tästä määrästä sanotusta päivistä 27. päivään seuraavaa Heinäkuuta, eli 269. markkaa 12. penniä, ja kontrahdinmukaisena haltkiöna 1000. markkaa, kaksi viimeksi mainittua rahamäärää ynnä 1033. markasta laskettu 5. prosentin korko 22 päivistä Toukokuuta 1903. 10. päivään seuraavaa Syyskuuta 15. markkaa 14. penniä, olivat Heikki Stokolle hyvitet570
tävät; ollen kuitenkin, siihen nähden että edellämainittuun, kanteessa Heikki Nokon hyväksi myönnettyyn rahamäärään jo sisältyi 27. päivään Heinäkuuta 1903. luettu korko 22,451. markasta 67. pennistä, Kihlakunnanoikeuden sanotusta määrästä myöntämä 5. prosentin korko laskettava ainoastaan viimeksimainitusta päivästä, tehden siten 137. markkaa 20. penniä; ja tuli Heikki Kokon joka kantamastaan huutokauppasummasta 39,500. markasta niinmuodoin oli oikeutettu hyväksensä käyttämään; 23,721. markkaa 9. penniä ynnä vastasanotut korkomäarät 15. markkaa 14 penniä ja 137. markkaa 20. penniä sekä Kihlakunnanoikeuden mainitsemat 190. markkaa 1. perinin ja 12. Markkaa 5. penniä sanotusta rahamäärästä laskettuja korkoja, eli siis yhteensä 24,675 markkaa 49. penniä, siitä lyhennettyä konkurssipesän Heikki Isokolle suoritti mat 8,972. markkaa 21. penniä, siis kon kurssipesälle kuittia vastaan suorittaa kaksikymmentäkolmetuhatta seitsemänsataa yhdeksänkymmentäkuusi markkaa seitsemänkymmentäkaksi penniä Kihlakunnanoikeuden määräämme viiden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna 14. päivästä Marraskuuta 1903. täyden maksuon tapahtumiseen saakka; joten muutetun Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan asia muuten, eli mikäli Heikki Kokko oli velvoitettu korvaamaan oikeudenkäynrin sanotulle konkurssipesälle tuottamat kulut, oli jäävä. Hovioikeuden tuomioon ovat Heikki Kokko ja Honkikirjuri Stenius anoneet muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Varatuomari Hillfors säädetyssä järjestyksessä on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei - vät Heikki Kokko ja Henkikirjuri Stinius ole esiintuoneet syytä muuttaa Hovioikeuden ylempänä mainittua tuomiota, joka siis jää pysyväksi; min kä ohessa Heikki Kokko ja Henkikirjuri Stenius velvoitetaan suorittamaan Varatuomari Kellforsille, korvaukseksi 371.
hänellä täällä asian vuoksi olleista kustannuksista, sata kaksikymmentä viisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: J. N. Rönlund skuten Saarinen J. N. Rönlund skuten Saarinen deksi Käpy. Mannus Peltonen. Briantikauman Joulukuun 10. päivänä 1909. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomusta koskevassa nostojutussa, jossa Talollinen Juhana Pekan poika Könönen, Kurkijoen pitäjän Raholan kylästä, on hakijunu sekä Kauppias August Ylönen, Wiipurin kaupungista, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosustossa 10. päivänä Joulukuuta 1909. Keisarillinen Senaatti on itsellensä sittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut tietää seuraavuu: August Ylönen on, haastatettuvan Juhana Könösen Kurkijoen pitäjän käräjäkunnan 1907. vuoden varsinaisiin talvikäräjiin ja sittenkun Juhana Könönen 17. päivänä Toukokuuta 1907. oli asetettu konkurssitilaan, seuraavissa lakimääräisissä syyskäräjissä Kihlakunnanoikeudessa lausunut, että Juhana Könönen ja hänen veljensä Antti Könönen lisut August Ylösen vaimolta Olga Tinostulta, ennen hänen avioliittoaan AuLäsnä: J. B. S. A. K. J. F. SS: 2023. Pag. 268. S. D. 1909.