Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Toukokuun 22 päivänä 1914. Förtjongo inhjistas Krono och Gustaf Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa tieriidassa, jossa ovat Talollinen Yrjö Welling ja hänen poikansa Talolliset Mat ti ja Juho Welling ynnä tyttären sä Anna, Riitta ja Helga Welling, kaikki Kirvun pitäjän Lietlahden kylästä, yhteisesti hakijoina sekä Talollinen Matti Henttonen, samasta kylästä. vastaajana: Annettu Oikeuseras tossa 22 päivänä Toukokuuta 1914 Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä saanut tietää, paitsi muuta, jesta ei enää ole kysymystä, seuraavan: Kirvun pitäjän käräjökunnan Kihlakunnanoikeudessa ovat Yrjö Welling ja hänen edellämainitut asiakumppaniassa ynnä Yrjö Wellingin poika Kansakaupunopettaja Yrjö Yrjenpoika Welling, Kirvun pitäjän Meskalan kylästä, Matti Penttiselle toimitetun Läsnä: S.S. A. L. J. P. R. H. A: R. B. F. M. No 871. 539 Säg. 125 K. D. 112.
haasteen nojalla lausuneet, että he yhteisesti omistivat 1/6 verotalosta No 2 yllämainitussa Lietlahden kylässä, josta talosta Matti Henttonen ja kuolleen Talollisen Matti Veijalaisen oikeudenomistajat omistivat, ensiksi sanottu 1/6 ja Matti Veijalaisen oikeudenomistajat 1/12 osan; että sanotussa kylässä vuonna 1846 toimitetun ison jaon aikana oli talolla ollut eräspuheenaolevan talon silloisten omistajain yhteisesti käytettävänä ollut tii, joka talon pohjoisesta ympärysräjästä vuonna 1847 toimitetussa halkomisjaossa syntyneessä kartassa olevien pyykkiin No 16 ja 35 väliltä oli johtanut pyykkien No 10 ja 46 kohdalla asianosaisten ja Matti Veija laisen oikeudenomistajien nykyään omistamiin, toisistaan laillisesti orotettuihin talonosiin kuuluvien tiluksien poikki talon eteläiseen rajaan, sekä että mainittu tie aikojen kulunsa oli pyykiistä No 10 alkaen siirretty Matti Penttosen talonosan maalle hänen ja Yrjö Wellingin ynnä tämän asiakumppanien tilusten välillä, pyykkien No 10, 11 ja 12 kohdalla olevalle rajalinjalle; mutta koska tämä tie sittemmin oli läheltä pyykkiä No 12 muutettu sanotun rajälingan toiselle puolelle Yrjö Wellingen ja hänen asiakumppaniensa tiluksille ja sellaiseksi merkitty Matti Henttosen ja Matti Veijalaisen oikeudenomistajain talonosilla vuonna 1902. toimitetussa halkomisjaossa tehtyyn kanttaan ja kun Matti Penttosen tiluksilla ollut osa isonjaen aikuista tienuluetta, joka nyttemmin oli pelloksi raivattu, oli pinta-alaltaan suurempi kuin Penttosen tiluksista tätä nykyä tienä oleva alue, ovat Yrjö Welling ja hänen asiakumppaninsa vaatineet, että Matti Penttonen velvoi tettaisiin puheenalaisen tien alueeksi luovuttamaan hänen talonosan sa maasta 5 metrin letyinen aluepyykkien No 11 ja 12 väliltä edellämainitun rajalinjan varrelta ja yhtä leviä alue viimeksisanotun pyykin kohdalta pyykkiin No 13 päin saman 540
rajalinjan varrella aina siihen paikkaan saakka, josta eräs yleiseen maantiehen yhdistyvä tie alkoi, joten nyt käytän nossa oleva tie tulisi pyykin No 12 kohdalla siirtymaan Yrjö Wellingin ja hänen asiakumppaniensa maalta Matti Hnttosen talonosalle, minkä ohessa Yrjö Kelling ja hänen asiakumppaninsa ovat muistuttaneet oikeudenkäyntikulujensa korvaamisesta. Matti Henttosen vastustettua kannetta, on Kihlakunnanoikeus, jossa myös Matti Veijalaisen leskeä Maria Vesteristä, omasta puolestaan ja alaikäisen tyttärensä Riitta Veijalaisen holhoojana, ynnä hänen tyttäriänsä Liisa, Anna ja Vappu Veijalaista sekä Liisa Veijalaisen miestä Talollista Matti Jyrkistä ja Anna Veijalaisen miestä Talollista Juho Virolaista on jutussa kuulustettu, asiakirjoista havaittavan käsittelyn jälkeen 28 päivänä syyskuuta 1910 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian ja katsonut, ettei Matti Henttonen Yrjö Wellingin ja hänen asiakumppaniensa esiintuomillä perusteilla lain mukaan ollut valvollinen kysymyksessä olevaa tietä varten luovuttamaan kanteessa mainittuja alueita, minkä vuoksi Kihlakunnanoikeus on hyljännyt Yrjö Wellingin ja hänen asiakumppaniensa kanteen Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Yrjö Welling ja hänen asiakumppaninsa, paitsi Yrjö Yrjonpoika Wolling, olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 14 päivänä Maaliskuuta 1912 antamassaan tuomiossa katsonut, ettei Yrjö Wellingin ja hänen asiakumsehäniensä muutoksenhakemus, kosksevät he olleet toteensaattaneet, että Matti Penttosen tiluksilla ollut, pelloksi raivattu osa entistä tienaluetta olisi pinta-alaltaan suurempi kuin Hinttosen tiluksista nykyään tienä oleva alue, antaneet aiheltä sen loppupuätöksen muuttamiseen, johon Kihlakunnanoikeus oli jutussa johtunut ja jonka varaan asia siis jäi Hovioikeuden tuomioen ovat Yrjö Welling ja hänen ensiksi luettelleet 541
asiakumppaninsa anoneet muutosta perustelmalla, johon Matti Henttonen on vastannut Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja harkitsee oikeaksi Kihlakunnanoikeuden päätöksessään mainitsemilla perusteilla jättää sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Oikeudet ovat asiasta johtuneet; ja velvoi tetaan Yrjö Welling ja hänen asiakumppaninsa suorittamaan Matti Hentto selle hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi kuusi kymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Keisarillinen Suomen Senaatti. Penten Saarinen Alfred Luksiala. Penten Saarinen Alfred Luksiala. Johannes Pesonen. A. W. Ruusuvaara K. R. Helanen D. F. Mölsö. 1914 Toukokuun 23 päivänä. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Turun Hovioikeudesta tulhessa testamentin moitetta koskevassa jutussa, jossa ovat Renki Aukusti Salminen, Hattulan pitäjän Pelkolan kylästä, alaikäisen tyttärensä Hilma Matilda Salmisen holhoojana, hakijana sekä Torpparit Heikki Koivumäki ja Juho Lammasmäki viimeksi mainittu sekä omasta puolestaan että vaimonsa Maria Karoliina Lammasmäen edusmiehenä Talollinen Heikki Svantti Harala, Talollisentytär Hulda turora Harala ja Itsellinen Hilda Koskinen, kaikki myöskin Pelkolan kylästä, sekä Talollinen Ferdinand Konttala, saman pitäjän Hirven kylästä, vastaajinä: Annettu Oikeusosastossa 23 päivänä Toukokuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt juttuun kuuluvat kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Läsnä: F.S. W. F. B. A. R. A." M. S. No 886. Pag. 344. R.D. 1911.
Hattulan pitäjän käräj äkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Aukusti Salminen yllämainitussa holhoojatoi messaan 21 päivänä Syyskuuta 1908 valvontaa varten ilmoittanut, että. Pelkolan kylässä asunut, saman vuoden Toukokuun 20 päivänä kuollut Talollinen Ulrik Edvard Rantala oli jo nakuna päivänä kovättalvella 1907 suullisesti määrännyt, että kaikki hänen jälkeenjäävä omaisuutensa, oli täydellä omistusoikeudella tuleva Hilma Matilda Salmiselle. tukusti Salmiselle toimitetun haastun jälkeen ovat sitten Heikki Koivumäki, Juho ja Maria Karoliina Lammasmäki, Heikki Svantto ja Hilda Aurora Harala, Hulda Keskinen ja Ferdinand Honttala, joista Heikki Koivumäki ja Ferdinand Henttala ovat Rantala - vainajan veljiä ja Maria Karoliina Lammasmäki hänen sisarensa sekä Heikki Svantte ja Hilda Aurora Harala ynnä Hulda Koski nen mainitun vainajan sisarenlapsia, sanotussa Kihlakunnanoikeudessa vaatinet että, koskei Ulrik Edvard Rantala ollut milloinkaan tehnyt sellaista testamenttia, kuin Aukusti Salminen oli Kihlakunnanoikeudessa valvonut eikä Rantalan edelläkerrottuun suuntaan mahdollisesti joskus lausumia tilapäisiä puheita voitu pitää laillisena testamenttina, Salmisen testamenttina valvoma määräys, jolla, jos se olisi testamentti, Rantala olisi poisantanut myös vanhemmiltaan perimänsä 47 puoles ta Rantalan perintötilasta edelläsano tussa Pelkolan kylässä, kokonaisuudessaan tahi ainakin perityn kiinteimistön osalta julistettaisiin mitättömäksi sekä että Rantalan omaisuus määrättäisiin jaettavaksi vainajan laillisten perillisten kesken. Asiassa kuulusteltuna on Aukusti Salninen vastustanut kannetta ja anonut korvausta oikeudenkäymiskuluistaan. Kihlakunnanoikeus on 17 päivänä Helmikuuta 1909 julistamassaan päätökessä katsonut tosin selville käyneen, ettii Ulrik Edvard Rantala pysymyksessä olevassa tilaisuudessa beväällä 1907 513
oli todistajien läsnä ollessa, ottaen Hilma Matilda Salmisen syliinsä, torveellä järjellä ollen ja vapaasta tahdestaan sanonut: tässä on minulle perillinen tehtynä, tämä muu perii kaikki, ja vielä lisännyt:, ei minun sukuni tai joku muu saa mitään, ja et tä Rantala oli sekä ennen että jälkeen mainitun tilaisuuden erinäisten todistajien läsnä ollessa puhunut samaan kuuntaan; mutta koskei Ulrik Edvard Rantala ollut puhonut tuota testamenttina Hilma Matilda Salmisen puolesta valvottua lausumaa omasta alottoestaan, vaan erään läsnä olleen henki lön kysymyksen johdosta, sekä sattu malta saapuvilla olleitten todistajien läsnå ollessa, eikä ollut todistettu, et tä Rantala mainitussa tilaisuudessa olisi nimenomaan tahtonut tehdä viimeistä määräystä omaisuudestansa, vaan mainittu lausuma mieluummin oli katsottava ainoastaan ilmaisuksi Rantalan aikomuksesta tehdä sanotun lainen testamentti, senvuoksi ja kun tukusti Salmisen Hilma Matilda Salmi sen puolesta valvomaa Rantalan lausumaa niin ollen ei voitu katsoa lailliseksi testamentiksi, Kihlakunnanoikeus on julistanut samaisen lausuman testamenttina mitättömäksi sekä mää rännyt, että Rantalan omaisuus oli menevä jakoon vainajan laillisten perillisten kesken. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Aukusti Salminen vetoamalla oli saat tanut jutun, on tuomiolla 2 päivältä Marraskuuta 1911 jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, sekä velvoittanut Aukusti Salmisen viidelläkymmenellä markalla korvaamaan Heikki Koivumäelle ja hänen asiakumppaneilleen heillä Hovioikeudesra asiasta olleet kulut Hovioikeuden tuomioon on Aukusti Eliminen anonut muutosta tänne toimittamallaan perustelmalla, johon Heikki Koivumäki ja hänen asiakumppa ninsä ovat vastataneet Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Aukusti talminen ole esittänyt syytä muuttaa 544
Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: telius Saarikoski. Waller Andersin. telius Saarikoski. Waller Andersin. B. Anneleg. K. Auer. B. Anneleg. K. Auer. 1. Matti Stenius 1914 Toukokuun 25 päivänä. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisaris lisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, metsänkaupan päte vyyttä koskevassa jutussa, jossa Talollisenvaimo Maria Matilda Kaarlentytär Hietala, Sodankylän pitäjän Unurin kylästä, on hakijana sekä Trävaruaktiebolaget Kemi niminen osakeyhtiö Oulun kaupungista, vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 25 päivänä Toukokuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellen sä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut seuraavat tiedet: Välikirjalla 21 päivältä Helmikuuta 1897 oli Maria Matilda Hietalan isä Talollinen Kaarle Erkki Niilonpoika Hietala, Hietalan kahdeksas osa manttaalisen verotalon No 12 ylläsanotussa Iinarin kylässä silloisena omistajana, Trävarnaktiebolaget Kemille luovuttanut oiSäsnä: S.S. A. S. R. H. - A. B. 545 No 888. Pag 247. R. D. 1911.
keuden viiden vuoden kuluessa siitä kun isojako Kieringin jakokunnassa, johon sanottu talo kuului oli päättynyt tai muuten oli saatu laillinen otlooikeus metsään, kahdenkymmenen markan vuotuisesta vuokramaksusta ja kahden markan kantohinnasta hakkauttaa ja poisviedä kaikki mainitun tilan metsäalueella kasvavat tarveet pitäjäpuut, jotka seitsemän metrin korkeudella kuoren päältä läpimitaten olivat vähintään kaksikymmentäviisi senttimetriä, kuin myös sanotun mitan täyttävät, vikojen tähden kaadettavat petäjäpuut, joista voitiin saada vähintään viisi metriä pitkä ja viiden kolmatta senttimetun vahvainen terve sahatukki. Sittenkun Maria Matilda Hietala ja hänen miehensä Talollinen Abel Juho - Heikinpoika Hetala 17 päivänä Marraskuuta 1899 päivätyllä kauppakirjalla olivat Kaarle Erkki Hietalalta ja hänen vaimoltaan Susanna Hietalalta ostaneet vieläsanotun talon, oli Abel Hietala välikirjalla 23 päivältä Marraskuuta  1903 mainitulle osakeyhtiölle kahden markan kauppahinnasta puulta ja muilla 26 päivänä Helmikuuta 1897. tehdyssä välikirjassa määrätyillä ehdoilla myynyt kaikki talon maalla kasvavat sahatukuiksi kelpaavat kuusipuut, jotka seitsemän metrin korkeudella maasta mitaten täytti vät vähintään kaksekymmentäkaksi senttimetriä, sekä mäntypuut jotka samalla korkeudella maasta täyttivät vähintään kaksikymmentäkaksi ja enintään kaksikymmentäviisi senttimetriä. Tavarnaktiebolaget Kemille toimi tuttamansa haasteen nojalla on Maria Matilda Hietala Sodankylän pilajan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausunut että Abel ja Maria Matilda Hietalalla, heidän ostaessaan Hietalan talon, ollut ollut tietoa välikirjasta 26 päivältä Helmikuuta 1897, jota ei oltu taloon kiinnitetty, ja että sellaises546
ta syystä äskenmainittu välikirja ei ollut heitä sitova; että siinä tehty välipuhe muuten silläkin perusteella oli mitätön, ettei sille olta haettu vahvistusta, vaikka välikirjalla oli myyty metsää, joka silloin vielä kuului kruunulle ja vasta myöhemmin lanken talolle sekä että koska Abel ja Maria Matilda Hietala olivat vihityt avioliittoon vuonna 1898, Abiel Hietala ei ollut ollat oikeutettu vaimonsa suostumuksetta myymään metsää aviopuolisoille yhteisesti kuuluvan talon maalta ja hyväksymään 26 päivänä Helmikuuta 1877 tehdyn välikirjan määräyksiä; johon kaikkeen nähden Maria Matilda Hietala, joka vielä on huomauttanut, ettei jälkimäisessä välikirjassa määrättyä vuokramaksua myöskään oltu suoritettu, on vaatinut että puheenalaiset Hietalan talon metsää koskevat välikirjat julistettaisiin mitättömiksi ja häntä sitomattomiksi sekä että osakeyhtiötä, joka jo oli talon metsässä lainauttanut 13298 tukkipuuta, kiellettäisiin niitä hakkauttamasta ja poisverdättämästä taikka velvoitettaisiin muussa tapauksessa korvaamaan Maria Matilda Hietalalle laittimas ti kakkauttamainsa puiden arvo suorittamalla Hirvaselkä nimisestä metsälohosta poisviedyistä puista viisi markkaa viisikymmentä penniä rengolta, Hangasoja nimisestä metsälohosta hakatuista puista viisi markkaa kappaleelta ja muista Hietalan talon maalta kaadetuista puista neljä markkaa kannolta, jonka ohesja Maria Matilda Hietala ehdollisesti on varannut itselleen oikeuden eri riidalla selville saattaa hänelle osakeyhtiön menettetystä koituneen vahingon. Trävaruaktiebolaget Kemin vastusteltua kannetta ja sittenkun myöskin Abiel ja Kaarle Erkki Hietalaa oli jutussa kuulustettu, 517
on Kihlakunnanoikeus, jossa Maria Matilda Hietala on anonut korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, 6 päivänä Huhtikuuta 1910 julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koskei Abel Hietala ollut voinut kieltää osakeyhtiön hakkausoikeutta useinmainittujen välikirjain nojalla ja selville oli käynyt että ne puut jotka osakeyhtiö oli välikirjoilla ostanut, olivat täysikasviiset ja ne niin ollen olivat pidettävät sellaisina metsäntuottuna, joista aviomies vaimonsa suostumuksetta sai tehdä kauppaa, on Kihlakunnanoikeus, katsoen kanteelta muutenkin puuttuvan laillista perustetta sen hyljännyt. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Maria Matilda Hietala viteamalla oli saattanut jutun, on 31 päivänä Toukokuuta 1911 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan. Hovioikeuden tuomioon on Maria Matilda Hietala hakenut muutosta perustelmalla, johon Trävarnaktiebolaget Kemi on vastannut. Keisarillinen Senaatti, on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Maria Matilda Hietala ole esiintuonut syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Maria Matilda Hietala suorittamaan Tianomaktiebolaget Kemille yhtiöllä, jutun vuoksi täällä olluden kulujen korvaukseksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tälä kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Senaatti: Kuten Saarinen Alfred Liuksiala. Kuten Saarinen Alfred Liuksiala. Kuten Saarinen Alfred Liuksiala. K. R. Helanen A. H. Rullis.vaara K. R. Helanen A. H. Rullis.vaara B. F. Märä 518
Toukokuun 25. päivänä 1914. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio nostorahalla Keisarillisesta Waasan Hovioikeudesta tulleessa, metsänkaupan pätetyyttä koskevassa jutussa, jossa Talollisenvaimo HilmaSusanna Alamartin, Sodamkylän pitäjän Unarin kylästä, on hakijana sekä Trävaruaktiebolaget Komi niminen osakeyhtiö, Oulun kaupungista vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 25. päivänä Toukokuuta 1914. Keisarillinen Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot: Sittenkun Talollinen Juho Aaprami Aataminpoika Alamartin ja tämän veli Talollinen Niilo Pekka Aatoinpoika Alamartin eli Nikula, jotka ynnä edellisen vaimo Hilma Susanena Alamartin ja Niilo Pekka Alamartinen vaimo Kaisa Maria Ala martion yhteisesti omistivat puolet eli 1/16 manttaalia Alamartinen tilaa No 6. yllämainitussa Umarin kylässä, välikirjalla 26. päivältä Helmikuuta 1897. sekä Juho Aaprami Alamartin, sen jälkeen kun sanotusta Läsnä: S.S. - A. S. - R.B. -  A. R. ./. F. A. 349 No 889. Pag. 262. R. D. 1911.
talonpuoliskosta oli muodostettu kaksi eri taloa, joista toisen Aatami nimisen omistivat Juho Aaprami Alamartin ja hänen vaimonsa, toisella välikirjalla 23. päivältä Marraskuuta 1903. yhteisesti erinäisten muitten talonomistajain kanssa olivat Tråvaruaktiebolaget Klemille myyneet, edellisellä välikirjalla heidän sanotussa kylässä sijaitsevain ja Kieringin lohkoon kuuluvain tiloivissä metsissä löytyvät sahatukiksi keipäävät petäjäpuut, jotka seitse män metrin korkeudella maasta mitaten täyttivät vähintään viisikolmatta senttimetriä poikkilukkauksessa; sekä jälki mäisellä välikirjalla samoista metsistä myös sahatukiksi kalraavat, samalla korkeudella vähintään kaksikolmatta senttimetriä läpilailksessa täyttävät kuusipuut kuin myös kahdestakolmatta ana viiteenkolmatta senttimetriin vahvat hetäjäpuut, niin on Hilma Susanna Alämärtin sanotulle osakeyhtiölle toimitutamansa haasteen nojalla Sodanky län pitäjän käräjjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa vaatinut, että koskei Helma Susamma Alamartin, jolla oli naimaoikeus edellämainittuun kiinteimistöön minkä hän ynnä miehensä avioliiton aikana 2. päivänä Huhtikuuta 1896. olivat ostaneet, ollut antanut suostumustansa edelläkerrottuitin hakkauskauppoihin, välikirjat 26. päivältä Helmikuuta 1897. ja 23. päivältä Marraskuuta 1903. julistettaisiin mitättömiksi ja Hilma Susanna Alamartinia sitomattomiksi sekä että yhtiö, joka Aatamin talon metsästä oli leimauttanut 11,124 tukkipuuta ja osan niistä hakkautta nutkin, velvoitettaisiin korvaamaan kakkaat tamiensa puiden arvo viisi markkaa kappaleelta. Taavaruaktiebolaget Kemin vaatustettua kannetta ja sittenkun myös Juho Aapra mi Alamartina oli asiasta kuulustettu on Kihlakunnanoikeus, jossa Hilma Susanna Alamartin on huomauttanut oikeuden käyntekulujensa korvaamisesta, päätöksellä 15. päivältä Maaliskuuta 1910. siinä mainituilla perusteilla julistanut edelläsanotut välikirjat, mikäli ne koskivat Aata min taloa, mitättömiiksi ja velvoittanut yhtiön korvaamaan Hilma Susanna Alawartinille leimansluettelon mukaan talon 550
metsästä leimattujen ja hakattujan puidenarvon viidellä markalla kappaleelta, siitä kuitenkin vähennettyä mitä yhtiö metsäkauppojen johdosta oli ennakkorahoina Juho Aaprami Alamartinille suorittanut, minkä ohessa yhtiön tuli neljälläsadalla markalla palkita Hilma Susanna Alamartinin oikeudenkäymis kulut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Trävaruaktiebolaget Kemi vetoamalla oli saet tanut asian, on 30. päivänä Kesäkuuta 1911. antamassaan tuomiossa katsonut selville tulleen, että Juho Aaprami Alamartin kyseenalaisilla välikirjoilla 26 päivältä Helmikuuta 1897. ja 23. päivältä Marraskuuta 1903. oli vaimonsa Hilma Susanna Alamastinin kanssa yhteisesti omistamastaan osasta Alamartinen verotaloa ja tuosta talosta sittemmin halkomisellä muodostetusta Aatamin verotalosta Trävaru aktiebolaget Stemille myynyt hakkausta varten täysikasviista metsää, joka siis oli katsoittava talon tuotteeksi; minkä vuoksi ja koska Juho Aaprami Alamartin 15. päivänä Huhtikuuta 1889. aviopuolisojen omaisuus- ja velkasuhteista annetun lain 2. luvun 1. SSn mukaan oli oikeutettu raimonsa edusmiehenä hallitsemaan aviopuolisojen pesää ja siis myös myymään siihen kuuluvan kiinteistön tuotteita, Hovioikeus on, kumoten Kihlakunnanoikeuden päätöksen, kyljännyt Hilma Susanna Alamartinen asiasta ajaman kanteenHovioikeuden tuomioon on Hilma Susanna Alamartin anonut muutosta perustelmalla, johon Trävaruaktiebola get Kemi on vastannut. Keisarillinen Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Hilma Susanga Alamartin ole esiintuonut syytä muut taa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Hilma Susanna Alamartin suorittamaan Trävaruaktiebolaget Kernille yhtiöllä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvauksi kuusikymmentäviisi markkaa. Tita kaikki asianomaiset noudattakoot. Keisarillinen Suomen Amartti. Santen Saarinen Alfred Liuksiala Santen Saarinen Alfred Liuksiala K. R. Helanen A. V. Huksuvaara B. F. Möne 651
1914. Toukokuun 25 päivänä. Keisarillisen Suomen Senaatin tuomio maksuitta Keisarillisesta Vaasan Hovioikeudesta tulleessa vekselijutussa, jossa Seppä Jaakko Vuorenpää, Ilmajoen pitäjän Nopan kylästä. on hakijana ja samassa pitäjässä oleva Nopan Osuuskauppa r. l. niminen osuuskunta, poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa 25 päivänä Toukokuuta 1914 Keisarillinen Senaatti on itselleen esittelyttänyt jutun asiakirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä, saanut seuraavat tiedot Jaakko Vuorenpäälle toimitetun haasteen nojalla on yllämainitun osuuskunnan puolesta Nikolainkaupungin Raastuvanoikeudessa vaadittu Jaakko Vuorenpäätä velvoitettavaksi osuuskunnan 30 päivänä Maaliskuuta 1911 asettaman ja Vuorenpään hyväksymän kolmen kuukauden vekselin nojalla osuuskunnalle suorittamaan viisisataa viisitoista Läsnä: F. I. W. et. - B. t. K. A. 552 No 891. Pag 210 R. D. 1913.
markkaa kahdeksankymmentäyhdeksän penniä, siitä kuitenkin vähennettyä 12 päivänä Kesäkuuta 1911 maksettu lyhennyssä kahdeksankymmentäkuusi markkaa seitsemän penniä, kuuden prosentin vuotuisine korkoineen vekselin maksupäivästä 30 päivastä samaa Kesäkuuta siksi kuin täysi maksu tapahtuiKanteesta kuultuna on Jaakko Kuorenpää, joka on selittänyt ei olevansa kirjoitus taitoinen, myöntänyt kyllä piirtäneensä nimimerkkinsä toisen henkilön sitä ennen puheenalaiseen vekseliin valmiiksi kirjoittaman hyväksymisen alle. Mutta koska vekselistä, joka oli annettu Jaakko Vuorenpään ylläsanottuna 30 päivänä Maaliskuuta 1911 osuuskunnan puodista ostamien tavarain hinnan, viidenkymmenen markan maksuksi, oli, ennenkuin hän varusti sen nimimerkillään, hänelle vakuutettu että se oli ainoastaan viidenkymmenen markan suuruinen, eikä Jaakko Vuorenpäällä ollut osuuskunnalle muuta velkaa kuin uskenkerrottu määrä, on Vuorenpää vaatinut. kannetta hyljättäväksi Raastuvanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikustannuksistaan, on 17 päivänä Maaliskuuta 1913 julistanut asiasta päätöksen ja siinä mainitsemillaan perusteilla hyljännyt osuuskunnan kanteen sekä velvoittanut osuuskunnan korvaamaan Jaakko Vuorenpään oikeudenkäymiskulut sadalla markalla. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Nopan Osuuskauppa r. l. vetoamalla oli saattanut jutun on 10 päivänä Kesäkuuta 1913 antanut asiasta tuomion, ja koska osuuskunnan saaminen perustui selvään maksettavaksi langenneeseen vekseliin, johon Jaakko Vuorenpää oli myöntänyt kirjoittaneensa hyväksymisensä sen jälkeen kuin se jo oli valmiiksi kirjoitettu, eikä ottu väitettykään, että vekselimää rää senjälkeen olisi muutettu toiseksi, on Hovioikeus, kumoten Raasluvanoikeuden päätöksen, Kauppakaaren 9 luvun 2 ja 8 SSn sekä 29 päi133