Kansallisarkisto/senate_department_of_justice huggingface dataset:
Tampereen Wiilalohdas Osakeyhtion konkurssipesälle vaaditun mairan seitsemäntuhatta yhdeksänsa taa kaksitoista markkaa kolme kymmentä penniä viiden prosen tin vuotuisine korkoineen haaste päivästä joulukuun 16. päivistä 1913. sekä oikeudenkäyntikustannusten korvausta sataviisikymmentä mark kaa Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Hovioikeudenauskultantti Toivonen vetoamalla oli saattanut jutun, on helmikuun 26. päivänä 1915. antamallaan tuomiolla antanut asiasta lausuntonsa; ja mitä ensiksi tuli Hovioikeudenauskultantti Toivosen Hovioikeudessa tekemään anomukseen jutun palauttamisesta Raastuvanoikeuteen, jotta hän sai si tilaisuuden näyttää, että hänellä oli konkurssipesästä suujempiä kuittauskelpoisia saatavia kuin puheenaoleva hänellä vaadettu kauppahinta, niin koska Toivonen, kuten eli selvitetty, oli Tampereen Viilatehdas Osakeyhtiön johtokunnan jäsenenä myynyt kysymyksessä olevat yhtiölle kuuluneet koneet ja niistä kantanut kauppahinnan sekä Toivonen, jonka velka yhtiölle näin ollen ei ollut syntynyt Toivosen ja yhtiön kesken tehdyistä liikesopimuksista, siis oli ollut velvollinen yhtiölle tekemään tilin myymistään koneista, huolimatta Toivosen ja yhtiön muista keskinäisistä väleistä, ja kun Hovioikeudenauskultantti Toivosen tähän nähden ei voitu katsoa olevan oikeutetun käyttämään ehkä yhtiöltä olevia saatavaan yllämainitulla tavalla syntyneen velkansa kuittaamiseksi, Hovioikeus on kyljännyt sanotun anomuksen Koskien sitte itse asua, on Hevioikeus katsonut, ettei ollut oihetta muuttaa Raastuvanoikeuden päätöstä, jonka vardan asia siis jäisamalla kun Hevioikeudenaus kultantti Toivonen velvoitettiin Tam137
pereen Viilatehdas Osakeyhtiön konkussipesälle korvaamaan Varatuomari Leiniöllä jutun vuoksi konkurssipesän puolesta Hovioikeudessa olleet kulungit ja siinä tarkoituksessa konkurssipesälle suorittamaan kuusikymmentä mark. kaa. Hovioikeuden tuomioen on Kovioikeudenauskultantti Toivonen, jutun oltua asiakirjoista nähtävän käsittelyn alaisena, anonut muutosta Senaatti on tutkinut tämän jutun; ja koska Tampereen Wiilatehdas Osakeyhtiön konkurssipesän vaatimus on jo Raastuvanoikeudessa todistettu oikeaksi, mutta Hovioikeudenauskultantti, Toivonen ei ole vastoin konkurssi, resän kieltoa näyttänyt toteen kuittaamisen tarkoituksessa asiassa esittämäänsä vastasaatavaa, vaikka hänellä jutun mainitussa Oikeudessa vireillä ollessa olisi ollut siihen riittävä tilaisuus, sen tähden Senaatti, ottamatta harkittavakseen Toivosen äskensanottua vastasaatava vaatimusta, katsoo oikeaksi vahvistaa sen loppupäätöksen, johon tuomioistuimet ovat asiassa tulleet. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot. Suomen Senaatti: August Nyberg. Alannes Peltonen August Nyberg. Alannes Peltonen Johan Nordgren. A. W. Heikkilä. Jal. Nordgrens. A. W. Heikkilä. 138
25. SS: Kesäkuun 5 päivänä 1907 Suomen Senaatin tuomio nostorahain Turun Hovioikeudesta tulleessa velkomusjutussa, jossa Maanoiljelijä Fredrik Evert Lönnqvist Helsingin pitäjän Martinky lästä, on hakijana sekä Häneenlinnan maaseurakunnasta oleva Maanviljelijä Evert Suomio vastaajana: Annettu Oikeusosastossa kesäkuun 5 päivänä 1917 Senaatte on itselleen esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot. Helsingen pitäjän käräjåkunnan Kihlakunnanoikeudessa on Evert Suonio lausunut että, kun Fredrik Evert Lönnqvist pakotettunan vaimonsa Mathilda Lönn qvisten ynnä mainittujen aviopuolisoiden viisi alaikäistä lasta kesäkuun alussa vuonna 1912 poistumaan aviopuolisoiden yhteisestä kodesta oli jättänyt perhunsä kokonaan elatusapua väille, Läsnä: A. N. J. P. - V. H. F.P. SS: 924. Sivu 201. RD 1916.
Suonio oli sen jälkeen eri aikoina ennen seuraavan vuoden toukokuun loppua antanut Mathilda Lönnqvistille hänen ja hänen lastensa elatusta varten velaksi rahassa ja erinäisinä elintarpoina yhteensä 1938 markkaa 50 penniä sekä sitäpaitsi Mathilda Lönnqvistin pyynnöstä suorittanut Kuiveden kaukkotautipärantalaan Lönnqvistin aviopuolisoiden keuhkotautia jotevan tyttären Ester Lönnqvistin hoitomaksuina yhteensä 304 markkaa 60 penniä; minkä vuoksi ja kun Fredrik Evert Lönnqvist och velvollinen vastaamaan tästä velasta, Evert Suonen on vaatinut Lönnqvistiä velvoitettavaksi suorittamaan hänelle edellämainitut määrät yhteensä 2243 markkaa 10 penniä korkoineen sekä korvaamaan Suonion oikeudenkäyntikulut Fredrik Evert Lönnqvist on vastustanut kannetta sillä perustedla että Lönnqvisten aviopuolisot oli vihitty avioliittoon vuonna 1880, jolloin lain mukaan vaimo ei saanut miehensä suostumuksetta tehdä velkaa; minkä ohessa Fredrik Evert Lönnqvist on väittänyt että, koska mainittu Kihlakunnanoikeus oli Lönnqvistin aviopuolisoiden kesken vireillä olleessa riitajutussa, jossa Mathilda tönn qvist oli hakenut mieheltään datusapua, syyskuun 9 päivänä 1912 julistamassaan, sittemmin lainvoiman saaneessa päätöksessä katsonut jääneen selvittä mättä, että Fredrik Evert Lönn qvist olisi karkoittanut luotaan vaimonsa, ja senvuoksi hyljännyt Mathilda Lönnqvistin kan teen Evert Suonen ei enää saattanut nyt kysymyksessä olevas ja asiassa esittää todistuksia siitä, että Fredrik Evert Lönnqvist olisi korkoittanut vaimonsa kotoaan. Kihlakunnanoikeus, joka viimeksimainitun väitteen johdos240
ta lokakuun 3 päivänä 1913 julistamassaan väitepäätöksessä, siihen nähden että Lönnqvistin aviopuolisoiden välinen oikeudenkäynti oli käsittänyt ainoastaan silloin kysymyksessä olleen velkomusa sian, oli katsonut olevansa esteetön tutkimaan esillä olevaa asiaa sekä siis myöskin sallimaan Evert Suonion näyttää. että Fredrik Evert Lönnqvist oli korkoittanut vaimonsa kotoaan on samana päivänä julistetussa lopullisessa päätöksessä lausunut selvitetyksi, ettei Mathilda Lönnqvist ollut saattanut asua Fredrik Evert Lönnqvistin luona koska tämä oli pidellyt hän tä pahoin ja korkoittanut hänet luotansa, minkä vuoksi ja kun ei Fredrik Evert Lönn qvist ollut millään tavoin todistanut, että Mathilda Lönn qvist olisi ollut syypää aviopuolisoiden väliseen epäsopuun sekä viimeksimainittu, siihen huonoon elämään nähden, jota Fredrik Evert Lönnqvist vietti, oli oikeutettu ottamaan lapsensa mukaansa, Kihlakunnanoikeus on fatsonut Fredrik Evert Lönnqvistin velvolliseksi kustantamaan vaimonsa ja lastensa elatuksen vaikkeivat nämä asuneet hänen luonaan sekä Mathilda Lönnqvistin, hänen miehensä laiminlyötyä mainitun velvollisuutensa oikeutetuksi teke mään velkaa, josta hänen miehensä oli vastattava. Tähän nähden Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Fredrik Evert förmyndin suorittamaan Evert suoniolle vaaditut kaksituhatta kaksisataa neljäkymmen täkolme markkaa kymmenen penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen, luettuna haastepäivästä syyskuun 14 päivästä 1913, sekä sadalla markalla korvaamaan Evert Tuomion oikeudenkäyntikulut. All
Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Fredrik Evert Lönnqvist, hakien muutosta myöskin edellämainittuun väitepäätökseen, oli vetoamalla saättanut jutun on toukokuun 12 päivänä 1916 antamallaan tuomiolla, vahvistaen väite päätöksen, jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden lopullisen päätöksen varaan, minkä ohessa Fredrik Evert Lönnqvist on velvoitettu viidelläkymmenellä markalla koronamaan Evert Suonion kulut Henoikeudessa Hovioikeuden tuomioon on Fredrik Evert Lönnqvist anonut muutosta puutelmalla, johon Evert Suonio on vastannut. Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo, ettei Fredrik Evert Lönnqvist ole enittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi; ja velvoitetaan Fredrik Evert Lönnqvist suorittamaan Evert SuoOmanttellman niolle hänellä jutun vuoksi täällä olleiden kulujen korvaukseksi sata markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Suomen Senaatti: August Nybergl. Alanne Peltonen August Nybergl. Alanne Peltonen August Nybergl. Wannes, Peltonen Täinö Hirvinen. I. Alehkonen Täinö Hirvinen. F. Alehkonen Väinö Hirvinen. F. Alehkonen 442
O. L. Kesäkuun 12. päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa velkomisjutussa, jossa ovat Pielisjärven pitäjän Vuonislahden kylästä hotoisin oleva Talollinen Juho Ikonen hakijana sekä Joensuun hanpungissa asuva Varatuomari Karl Sjöman poisjääneenä vastaajana: Annettu Oikeusosastossa kesäkuun 12. päivänä 1917. Senaatti on itsellensä esittelyttänyt jutun kirjat ja niistä saanut tietää paitsi muuta, josta ei enää ole kysymystä, seuraavaa: Pielisjärven pitäjän käräjakunnan Kihlakunnanoikeudessa on Varatuomari Sjöman Juho Åkoselle toimituttamansa haasteen nojalla. vaatinut että, koska Ahonen, joka 18. päivänä marraskuuta 1909. oli ostanut Maanviljelyskauppa Slob Osakeyhtiö - nimiseltä osakeyhtiältä lobomobiilin ja puinnakoneen, sitoutuen suorittamaan niiden hinnan, yhteensä kolmetuhatta markkaa, viiLäsnä: A. N. - J. B. - V. H. F. P. No 969. Pag. 30. R. D. 1917.
meistään 18. päivänä marraskuuta 1910., ei ollut sanottuun päivään maksanut honoiden hinnasta enempää kuin tuhat markkaa, Juho Ahonen velvoitettaisiin suorittamaan Varatuomari Sjömanille, jolle puheenaoleva saaminen oli siirretty, bonden jäännös hinta kaksituhatta markkaa korkoineen mainitus. ta marraskuun 18. päivästä 1910. lukien. Kanteesta kuulustettuna on Juho Ikonen selittänyt, että hän sanotulta yhtiöltä oli tilannut, paitei pumakanetta, "Vaimo"nimisen lohomobistin, jonka tuli olla 7- 10. huvosvoimainen; mutta koska Ikoselle tilaamansa lohomobiilin sijaan oli lähetetty seitsemän hevosvoimainen "Karas-Apu" niminen lokomobiili, jota hän ei voinut hyväksyä, on Juho Ikonen, huomauttaen että hän oli yhtiölle ilmoittanut tamän vuoksi kieltäytyvänsä vastaanottamastaan lohomobiiliä samoin kuin puinnakonettakin, vastustanut kannetta. Kihlakunnanoikeus, jossa asianosaiset molemmin puolin ovat anoneet korvausta oikeudenkäyntikuluistaan, on 1. päivänä huhtikuuta 1918. julistamallaan päätöksellä ratkaissut asian; ja koska oli käynyt selville, että Juho Ikonen oli, sen jälkeen kuin hänelle toimitettua lohono biiliä ja puimakomatta oli hänen läsnäollessaan hoiteltu, suorittanut niiden kauppahinnan eteen tuhat markkaa ja että hän sitten oli koneita jatkuvasti käyttänyt, niin ja kiin Juho Ahosen näin menetellessään oli katsottava tyytyneen saamiensa koneisiin, Kihlakunnanoikeus on velvoittanut Juho Ikosen heti suorittamaan Varatuomari Sjömanille vaaditut kaksituhatta markkaa kuuden prosentin vuotuisine korkoineen lukien 15. päivästä marraskuuta 1910. sekä sen ohessa kolmellasadalla markalla korvaamaan, Varatuomari Sjömanin jutussa härsimät rahaka 414
lut. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Juho Ihonen oli vetoamalla saattanut jutun, on tuomiolla 30. päivältä marraskuuta 1916. jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, sen ohessa velvoittaen Juho Ihosen suorittamaan Varatuomari Ajömanille maksut kuusitoista markkaa kahdeksankymmentä penniä hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota. Hovioikeuden tuomioon on Juho Ikonen anonut muutosta.  Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo ettei Juho Ihonen ole esittänyt syytä muuttaa Hovioikeuden tuomiota, joka siis jää pysyväksi. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Suomen Senaatti: August Glmgh Mannes, Peltonen. Väinö Hirvinen. F. Alehkonen Väinö Hirvinen. F. Alehkonen B. F. Mölte 222 762 Kesäkuun 12 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, ulosmitatun omaisuuden omistusoikeutta koskevassa jutussa, jos sa ovat Kauppias Julius Isohold Grönroos ja Kauppiaan leski Wera Taht, Wiipurin kaupungista, ynnä Helsingin kaupungissa oleva osakeyhtiö Aktiebolaget Axel Pihlgren yhteisesti, hakijaina sekä Teri joen pitäjän Nerijoen kylässä asuva Huvilanomistaja sekata rina Aleksanderovna Bogdanovitsekvastaajana: Annettu Oikeus osastossa kesäkuun 12. päivänä 1917. Senaatti on itsellensä sittelyttä nyt jutun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Sittenkuin Terijoen piirin Kruununnimismiehen Juho Aulero Karppisen ulosottaapulainen Karl Hintzell oli 2. päivänä marraskuuta 1915. yllä mainitussa Terijoen kylässä ulosLäsnä: A. N. J. B. - 4. H. K. F. 473 No 970. Pag. 119. R. D. 1917.
mitannut Pietarin kaupungista Venäjän valtakuntaa olevan Hovineuvoksentyttären Olga Vasiljerna Savokajan omaisuutena erinäistä irtainta omaisuutta yhteensä 5460 markan 50 pennin arvon Kauppias Grönroosin Wera Tahtin ja osakeyhtiön Aktie bosaget Axel Pihlgrenin Wiipurin läänin Kuvernöörinviraston 9. päivänä kesäkuuta 1915. antamiin kolmeen lainvoiman saamiseen päätöksen, perustuvoin saatavain ynnä lainha ku- ja ulosottokustannusten suorittamiseksi, sekä sekateriinä Rissanevitsek mainitun läänin Kuvernöörille annetussa kirjoituksessa, väittäen 2. päivänä elokuuta 1915 Olga Nevikajalta ostamensa kysymykseen tulleen ulos mitatun omaisuuden, eli vaatinut että ulosmittaus kumottaisiin, on Kuvernöörinvirasta 1 päivänä maaliskuun ta 1916 antamassaan päätöksessä, koska ulosmitatun omaisuuden omistusoikeus oli käynyt riitaiseksi, Ulosettolain 4. luvun 10 SSn mukaan osoittanut sekaterina Boedanovitsekin sen paikkakunnan Oikeuteen, jossa ulosmitattu omaisuus oli, kolmessa kuukaudessa viimemainitusta päivästä lukien haastattamaan Kauppias Grönroosin, Wera Taktin Aktiebolaget Axel Pihlgrenin ja Olga Nevskajan sekä samassa ajassa toimittamaan siitä tiedon ulosottomiehelle uhalla että ulosmitattu omaisuus muuten käytettiin velkojain saamisten maksamiseksi Tämän jälkeen on "Jekaterinen Bogdanovitsen äskenmainituille vastapuolellen ottamansa haasteen nojalla Kivonnavan ja Terijoen pitäjien käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa huhtikuun 15. päivänä 1916 uudistanut Kuvernöörin luona tekemänsä väitteen sekä vaatinut, että ulosmitattu omaisuus julistettaisiin hänelle kuuluvaksi Kanteesta kuultuina ovat, Olga Nivskaja myöntänyt kanteen oikeaksi, mutta Kauppias Grönroos, WeraTaht ja Aktiebolaget Axel Pihlgren muistuttaneet, että Jekaterina Koyda416
novitsek, joka ei ollut Kuvernöörinvi rasten määräämässä ajassa toimittanut haastetta Olga Nevikajalle eikä toisten vastapuollensa haastattamisesta tietoa asianomaiselle ulosottomiehelle näistä syistä oli menettänyt oikeuten sa ajaa esillä olevaa kannella, sekä että skatarina Rordanovitsekin välttämä kauppa oli ollut vain valckauppa, johon kaikki ulosmitatut tavarat eivät edes sisättyneet; ja ovat Kauppias Grönroos, Wera Pahl ja Aktiebolaget Axel Pihlgren näin ollen vastustaneet kannetta, samalla pyytäen korvausta oikeudenkäyntikulustaan Kihlakunnanoikeus on 22 päivänä elokuuta 1916 julistetulla päätöksellä rätkäisut jutun ja katsonut viinä tulleen selvitetyksi, että Jekaterina Kogdanvitseh oli Kuvernöörinviras tori ylläkerrotussa päätöksessä mainitun ajan kuluessa laillisessa järjestykses sä toimittanut asiassa otetusta kirjallisesta haasteesta tiedon ulosottomiehelle Kruununnimismies Korppiselle, sekä että Olga, Teiskaja 2 päivänä elokuuta 1915 tehdyllä luovutuskirjalla oli kuudentoistatuhannen ruplan hinnasta myynyt kaiken sanotussa luovutuskirjassa mainitun ja Karl Hintzellin 2 päivänä marraskuuta 1915 toimittamassa ulosmittauksessa ulosmitatun omaisuuden "Jekaterina" Kordanevitsehille, mihin nähden Kihlakunnanoikeus on vahvistanut skatarina Rordanovilsekin omistusoikeuden kysymyksessä olevaan ulosme talluun irtaimistoon. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Kauppias Grönroos ja hänen asiakumppaninsa olivat vetoamalla saattaneet jutun, on 8 päivänä helmikuuta 1917 antamallaan tuomiolla jättänyt asian Kihlakunnanoikeuden päätöksen varaan, sen ohessa velvoittaen Kauppias Grönroosin asiakumppanmieen maksamaan "katerina" Rordanovitsehille maksut kuusitoistä markkaa kahdeksankymmentä penniä hänen kappaleestaan Hovioikeuden tuomiota 147
Hovioikeuden tuomiooon ovat Kauppias Grönroos ja hänen asiakumppa. ninsä anoneet muutosta perustelmalla, johon. Jekaterina Boodanovitsek on vastannut Sonaatti on tutkinut tämän jutun; ja samalla kuin Kauppias Grönroosin ja hänen myötämuollensa muistutus, että Jekaterina Broda novitsek olisi menettänyt oikeutensa ajaa esillä olevaa kannetta, jäte tään varteen ottamalla, koska Olga Koskaja Kuvernöörinviraston päätöksessä määrätyn ajan kuluessa on vastannut kanteeseen ja ulosottomies, Kruununnimismies Karppinen jutussa kuulusteltuna myöntänyt saaneensa Jokaterina Rögdanovituhillä tiedon tämän oikeudenkäynnin vireille panemisesta niin aikaiseen kuin sanotussa päätöksessä on määrätty, katsoo Senaatti jutussa selvitetyksi, että Olga Nivskaja 2 päivänä elokuuta 1915 tehdyllä luovutuskirjalla en sekaterina Bogdanevitsehille kuudentoistatuhannen ruplan hintaan myynyt kaiken siinä mainitun ja Karl Hintzellin 2 päivänä marraskuuta 1915 toimittamassa ulosmittauksessa ulosmitatun omaisuuden; minkä tähden ja kun tätä kauppaa uole näytetty välikaupaksi, Senaatti harkitsee oikeaksi jättää asian sen loppupäätöksen varaan, johon Hovioikeus on tuomiossaan johtunut; ja velvoitetaan Kauppias Grönroos asiakumppaneineen suorittamaan Jekaterina Bondanovitsehille hänellä, jutun vuoksi Senaatissa olleiden kulujen korvaukseksi seitsemänkymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Suomen Senaatti: August Viborgk Männer Peltonen Väinö Hirvinen. F. Pehkonen 448
ì Kesäkuun 14 päivänä 1917. Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Turun Hovioikeudesta tullassa kaupan purkamista koskevassa jutus sa, jossa ovat A. Stenbäck 8 O. Strandell -niminen kauppäyhtiö kotipaikka Tampeseen kaupungissa, hakijana ja Trehtööri Gösta Serlachius Wilppulan pitäjässä olevalta Mäntän tehtaalla, vastaaja nas Annettu Oikeusoustossa kesäkuun 14 päivänä 1917. Senaatti on itulleen esittelyttänyt julun kirjat ja niistä saanut seuraavat tiedot: Kauppauhtiölle A Stenbäck & O. Strandetille toimitetun haasteen nojalla on Tirehtööri Serlachius Tampereen kaupungin Raastuvanoikeudessa lainunut, että sittenheen hän oli mainitulla yhtiöstä tilannut uuden ja virheellomän, Effzett mallia olevan maattorikoneen toimitettavaksi Serlachuskselle 15 päiväksi kesäkuuta 1913. oli hän 25 päivänä mainittua Läsnä: A. N. J. P. V. H. F. Pi. 219 No 976: Pag. 386. R. D. SS: 1916.
kuuta saanut vastaanottaa sanotun koneen, joka kuitenkin heti oli havaittu vanhaksi ja ennen käytetyksi, kaikki pulkot kun siinä olivat olleet suostuneita ja täynnä likaa, sytytynästä rikkoontunut, kuni tiivistys niin kuivunut, ettei se pilänyt ilmaa, ja potkuria käyttävät hammaspyörät aivan kulunet, min kä lisäken sylinteri, siinä olleen salaisen vian takia, konella käylellä essä oli 1 päivänä seurannettu heinäkuuta haljennut. Tähän nähden ja kun kone, josta Tirehtööri Serlachius oli palauttanut yhtiölle selintorin 3 päivänä mainittua kirnäkuuta ja itse koneen 10 päivänä samaa kuuta, siis oli ollut aivan käyttökelvoton, eikä yhtiö ollut martunut Direhtööri Serlachushylle antamaan uutta konetta, vaikka hän sellaista oli kirjeessään viimemainitulta päivältä pyytänyt, on Iirehtööri Serlachius vaatinut että sanottu kauppa julistettuisiin mitättömäksi sekä ottii yhtiö, joka oli jälkivaatimuksella Direhtööri Serlachiuselta perinyt modtoren hinnan 542 markkaa 70 penniä, velvoitettaisiin Tirehtööri Serlachinkulle maksetmaan mainettu määrä korkoineen. Kauppayhtiö A. Stenbäck & O. Stiandell on vastustanut kannetta muun muassa sillä perusteella että Tirehtöön Serlachius oli vasta 27 päivänä lokakuuta 1913, ja siis liian myöhään, vaatinut kysymyksessä olevaa kauppaa paretta vaksi; minkä jälkeen Ruastuvanoikeus, jossa asianosaiset ovat anoneet korvausta oikeudenkiinnatekustannuksestaan, on 23 päivänä helmikuuta 1914 julistamallaan päätöksellä, siinä mainituilla perusteilla, hyljännyt kanteen ja velvoit tanut Direhtööri Serlachiusksen palkitsemaan kauppaijhtiö A. Stenbäck & O Handellin oikeudenkäyntikustannukset ja sitä varten yhtiölle suorittamaan viisikymmentäviisi markkaa. Hovioikeus, jonka tutkittavaksi Tirehtööri Serlachius oli vetoamalla ovat tanut jutun, on marraskuun 2 päivänä 1916 antamassaan tuomiossa anta450
nut asiasta launintonsa; ja koska kauppäyhtiö A. Stenbäck & O. Strandell Tirehtööri Serlachiuselle lähettämässään kirjessä 7 päivältä marraskuuta 1913 oli myöntänyt että puheenalaisen moottorisylintorin halkeaminen oli oikeutunut itse sylinteriaineessä olleen vian takia, ja selvitetty oli ettei maattori, sen saapuessa Tirehtööri Serlachiukselle, muuten kaan ollut ollet moitteettomassa kiinnossa, sentähden ja kun Tirehtööri Serlachius, joka jo 10 päivänä heinäkuuta 1913 ja siis kohtuullisessa ajassa sen jälkeen kuin hän oli vastaanottanut koneen oli yhtiöllä vaatinut uutta mod toria, näin ollen oli katsottava oikeutetuksi peräytymään kaupasta, on Hovioikeus, kumoten Raastuvanoikeuden päätöksen, julistanut edelläkerrotun avanosuisten kesken tehdyn moottorikaupan piiretuksi ja velvoittanut kauppuyktion A. Stenbäck g. O. Strandellin heti kuittia vastaan Direhtööri Serlachinkulle maksamuun moottorkoneesta kantamansa viisisataa neljäkymmentäkaksi markkaa seitsemänkymmentä penniä viiden prosentin vuotuisine korkoineen luettuna haastepäivästä 27 päivastä marraskuuta 1913 makseen tapahtumseen asti, minkä ohessa yhtiön tuli adalla kahdellakymmenelläviidellä markalla palkita Direhtööri Serlachiuksella Raastuvanoikeudessa olleet kustannukset. Hovioikeuden tuomioon on kauppäyhtiö A. Stenbäck & O. Strandell anonut muutosta perustelmalla, johon Direhtööri Serlachius on vastannut. Senaatti on tutkinut tämän jutun ja katsoo selvitetyksi, että puheenalainen moottorikone sen saapuessa Direhtööri Serlachinkulle on ollut käyttökelvoton, minkä vuoksi ja kun Direhtööri Serlachius, joka vastaanotettuaan koneen ja sitä keeteltuaan on sen sanotusta syystä edellämainitussa asianhaarvihin nähden kohtuullisen lyhyeksi katsottavassa ajassa kauppauhtiölle palauttanut, on oikeutettu peräytymään kaupasta, Senaatti harkitsee oikeaksi jät151
tää, sen loppupäätöksen pysyväksi, johon Hovioikeus tuomiossaan on asiassa johtunut; ja velvoitetaan kauppayhtiö A. Stenbäck & O. Strandell suorittamaan Tirehtööri Serlachinkulle hänellä jutun vuoksi Senaalissa ol leiden kulujen korvauksi seitsemän kymmentäviisi markkaa. Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot Suomen Senaatti: August Nybergd. i Alanu Peltonens. August Nybergd. i Alanu Peltonens. Väinö Hirvinen. F Akkonei Kesäkuun 22 päivänä 1917 Suomen Senaatin tuomio nostorahoin Wiipurin Hovioikeudesta tulleessa, kiinnityksen pätetyyttä koskevassa asiassa, jossa Rässälän pitäjän Läheniemen kylässä asuvat Maanviljelijä Matti Läheniemi hänen tyttärensä Laina KatriLäheniemi ja poikansa Veikko Matti Läheniemi yhteisesti vat hakijoina sekä Wiipurin kaupungissa asuva Varatuo mari Johannes Brofeldt ja Kirvun pitäjästä oleva Rahanomistaja Juho Niukkanen yhtei sesti vastaajina. Annettu Oikeuvosastossa kesäkuun 22 päivänä 1917. Senaatti on itselleen esittelyttä nyt jutun kirjat ja niistä, mikäli nyt on kysymyksessä saanut tielää seuraavaa: Matti ja Saina Katri Läheniemelle, ensinmainitulle myös silloin vielä alaikäisen Veikko Matti Läheniemen holhoojana, toimitetun kirjalLäsnä: A. N. J. P. V. H. F. T. 372 No 1014 Pag 32 R. D. 1916
lisen haasteen nojalla, josta Matti Läheniemelle oli annettu osa kiinnittämällä oikeaksi vahvistettu jätjennös haasteasiakirjoista Matti Läheniemen asunnon ovelle ja antamatla siitä hänen kotiväellensä tieto ovat Varatuomari Brofeldt ja Sahan omistaja Niukkanen Räisälän pitäjan käräjäkunnan Kihlakunnanoikeudessa lausuneet että, sittenkun Niukkanen maaliskuun 30 päivänä 1908 loppuinsaahetussa pakkohuuto kaupassa oli tehnyt Matti Läheniemen omistamasta perintötalosta No 1 Laheniemen kylässä korkeimman tarjouksen ja, huutokaupan päästyä lainvoimaan, 11 päivänä toukokuuta 1908 saanut kauppakirjan täten ostamaansa taloon, Matti Lähenie mi, vaikka hänen 28 päivänä huhtikuuta 1902 tunnustamansa 15,000 markan haltijavelkakirjan vakuudeksi saman kuun 29 päivänä mainittuun taloon vahvistettu kiinnitys oli huutokaupassa rauennut, käyttäen hyväkseen huutokaupan toimittajan laiminlyöntiä ilmoit taa tämän kiinnityksen raukea misesta asianomaiselle tuomarille, oli helmikuun 14 päivänä 1912 nudistuttanut kiinnityksen, siirtäen sen jälkeen velkakirjan Laina Katri ja Veikko Matti Läheniemelle. KunKihlakunnanoikeuden kiinnitysasi ainpöytäkirjassa siten oleva merkin tä kiinnityksen edelleen voimassa olemisesta laukkasi Varatuomari Bro feldtin etua kahden 20 päivänä lokakuuta 1909 annetun, edellämainittuun taloon kiinnitetyn velkakirjan haltijana ja Sahanomistaja Kiukkasen oikeutta talon omistaja na, ovat Brofeldt ja Niukkanen vaatin eet, että Kihlakunnanoikeus julistaisi sanotun 14 päivänä helmikuuta 1912 tapahtuneen kiinnityksen uudistamisen mitättömäksi ja kiinnityksen kuoletettavaksi Matti Lähemiemen, asiassa kuultuna, räitettyä, ettei hän haastemie hen käydessä häntä haastamista 153